ישיבת מליאה, כנסת 18, פרוטוקול מספר 168, 2010-10-25 00:00

ראובן ריבלין: כבוד השר, חברי וחברותי חברי הכנסת, היום יום שני, י"ז בחשוון התשע"א, 25 בחודש אוקטובר 2010 למניינם.

ראובן ריבלין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

ראובן ריבלין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה ראשונה, מטעם הכנסת:

ירדנה מלר-הורוביץ: הצעת חוק מקורות אנרגיה (תיקון) (הגנת הסביבה – שימוש מושכל במשאבי הטבע – התייעלות אנרגטית), התשע"א–2010, של חבר הכנסת דב חנין וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק יסודות התקציב (תיקון מס' 40) (פטור מדמי חכירה ליישובי קו עימות), התשע"א–2010, של חבר הכנסת ישראל חסון וקבוצת חברי הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: לדיון מוקדם: החל בהצעת חוק פ/2658/18 וכלה בהצעת חוק פ/2673/18 – הצעת חוק הגנת הסביבה (הפחתת פסולת אלקטרונית ומיחזורה), התשע"א–2010, מאת חברי הכנסת דב חנין, כרמל שאמה, זבולון אורלב ודוד אזולאי; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (הטבות מס ליישוב מזרעה), התשע"א–2010, מאת חבר הכנסת אחמד טיבי; הצעת חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (קופות גמל) (תיקון – הנחה מדמי ניהול וחובת גילוי), התשע"א–2010, מאת חבר הכנסת אמנון כהן; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (ניכוי הוצאות אירוח), התשע"א–2010, מאת חבר הכנסת אלכס מילר וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק ניירות ערך (תיקון – דיווחי תאגיד לחיפוש נפט), התשע"א–2010, מאת חבר הכנסת נחמן שי; הצעת חוק הגנת הסביבה (יחידה סביבתית ברשויות ציבוריות), התשע"א–2010, מאת חברי הכנסת דב חנין וכרמל שאמה; הצעת חוק הרשויות המקומיות (גמול השתתפות בישיבות והחזר הוצאות לחברי מועצה), התשע"א–2010, מאת חברי הכנסת ניצן הורוביץ, אילן גילאון וחיים אורון; הצעת חוק לתיקון פקודת הרוקחים (חובת איסוף סמי מרפא), התשע"א–2010, מאת חבר הכנסת ניצן הורוביץ; הצעת חוק ביטול ועדת הריונות (תיקוני חקיקה), התשע"א–2010, מאת חבר הכנסת ניצן הורוביץ; הצעת חוק הרשויות המקומיות (בחירות) (תיקון – הגבלת זכות המנהל הכללי להיבחר), התשע"א–2010, מאת חברי הכנסת אלכס מילר וכרמל שאמה וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק לביטול ההתיישנות בעבירות מין במשפחה (תיקוני חקיקה), התשע"א–2010, מאת חברי הכנסת אורלי לוי אבקסיס, ציפי חוטובלי, שלי יחימוביץ, ליה שמטוב, אלי אפללו, יוליה שמאלוב-ברקוביץ ופניה קירשנבאום וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק עבודת נשים (תיקון – ועדת היתרים), התשע"א–2010, מאת חברת הכנסת ציפי חוטובלי; הצעת חוק נכסים של נספי השואה (השבה ליורשים והקדשה למטרות סיוע והנצחה) (תיקון – שימוש בנכסים למטרות סיוע והנצחה), התשע"א–2010, מאת חבר הכנסת זבולון אורלב; הצעת חוק נישואין וגירושין, התשע"א–2010, מאת חברי הכנסת ניצן הורוביץ, חיים אורון ואילן גילאון; הצעת חוק הדיינים (תיקון – שינוי הרכב ועדת המינויים), התשע"א–2010, מאת חבר הכנסת ניצן הורוביץ;

ירדנה מלר-הורוביץ: הצעת חוק האפוטרופוס הכללי (תיקון – הקמת מאגר מידע לעניין כספים ללא דורש), התשע"א–2010, מאת חבר הכנסת ניצן הורוביץ.

ירדנה מלר-הורוביץ: נוסח מתוקן של הצעת חוק מלגת קיום לתלמידי כולל, התשע"א–2010 – פ/2657/18, של חבר הכנסת משה גפני וקבוצת חברי הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ראובן ריבלין: תודה למזכירת הכנסת.

ראובן ריבלין: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/541).

ראובן ריבלין: ]

ראובן ריבלין: רבותי השרים, חברות וחברי הכנסת, בדרך כלל יום שני נפתח, אם הסיעות מבקשות זאת, בהצעות אי-אמון.

ראובן ריבלין: הפעם נמנעו סיעות האופוזיציה מלהגיש הצעות אי-אמון, משום שאנחנו מתחילים היום בדיונים על התקציב.

ראובן ריבלין: אנחנו גם נדון בכמה חוקים אשר הממשלה התכוונה להכניסם לחוק ההסדרים, אבל הממשלה מבקשת להגיש אותם בנפרד, ואין כל מניעה מצד הממשלה להגישם בנפרד.

ראובן ריבלין: ואם הכנסת תחשוב שהממשלה בשלה והיא מסכימה למהלכיה, גם החוקים יכולים להתאשר עוד בטרם יבוא אפילו חוק ההסדרים לדיון.

ראובן ריבלין: אחד מהחוקים הוא חוק הידוע כחוק ויסקונסין, הוא הצעת חוק שילוב מקבלי גמלאות בעבודה (הוראת שעה), והממשלה מבקשת להציגה בפני הכנסת בנוסחה החדש, לא זה שהיה על שולחנה קודם לכן.

ראובן ריבלין: אחר כך נתחיל בדיון בקריאה ראשונה.

ראובן ריבלין: עד כה נרשמו 13 חברים.

ראובן ריבלין: חמש הדקות הבאות הן חמש הדקות האחרונות עד סגירת הרשימה.

ראובן ריבלין: מי שלא נרשם מתבקש להירשם, אם הוא רוצה לדבר.

ראובן ריבלין: אני מתכבד להזמין את כבוד שר התעשייה, המסחר והתעסוקה על מנת להציג את חוק שילוב מקבלי גמלאות בעבודה, הידוע כחוק ויסקונסין.

ראובן ריבלין: בבקשה, כבוד השר הנכבד.

ראובן ריבלין: מובן שאתה לא מוגבל בזמן.

בנימין בן-אליעזר: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אדוני שר האוצר, אני מתכבד להגיש את הצעת החוק שנקראת "אורות לתעסוקה" לקריאה ראשונה.

בנימין בן-אליעזר: בפתח דברי אני רוצה לומר, שכאשר נכנסתי לתפקידי כשר המסחר והתעשייה, בתחילת הדרך, אודה, הייתי בין המתנגדים הכי קשים לקיומה של התוכנית הזאת.

בנימין בן-אליעזר: התוכנית הזו גררה, בצדק, דימוי קשה וכבד.

בנימין בן-אליעזר: שורה ארוכה מאוד של מעשים, שחלקם עוד נחקרים, הביאה לצערי הגדול לכך שתוכנית שאמורה היתה להכניס לשוק העבודה לפחות 80,000 איש, הפכה להיות תוכנית שמתעללת בבני-אדם.

בנימין בן-אליעזר: מאז ועד היום הזה עברנו דרך ארוכה מאוד מאוד.

בנימין בן-אליעזר: למדנו את כל הלקחים.

בנימין בן-אליעזר: ישבנו יחד עם האוצר לילות כימים.

בנימין בן-אליעזר: למדנו ועברנו על כל המסקנות, כל הטעויות, ואני מגיש היום את הצעת החוק שמונחת לפניכם.

בנימין בן-אליעזר: הנה היא.

בנימין בן-אליעזר: אני לא הולך להציג אותה לפרטי פרטים, אבל הכנסת, הממשלה הסמיכה אותי לדון בהמשך, אתכם יחד, על שינויים בתוככי התוכנית עצמה.

בנימין בן-אליעזר: זו תוכנית בסיס, שכל-כולה באה לעיונכם, ובוודאי ובוודאי אני אשמח שיתקיימו דיונים גם בוועדות, גם עם חברי הכנסת, כדי שבאמת נוכל להציג לקריאה שנייה ושלישית משהו שיהיה מקובל על דעת רוב הכנסת.

בנימין בן-אליעזר: הרי בסך הכול הכללי, אדוני היושב-ראש, אף אחד כאן לא מתנגד לכך ש-80,000 איש, שהפכו היום את נושא הבטחת ההכנסה לתרבות, שזה עובר מאב לבן ולא עובדים – שנוכל להשלים עם זה.

בנימין בן-אליעזר: ואם נוכל כחברה לסייע בידם, לעזור להם להיכנס למעגל העבודה, אני בהחלט אשמח.

בנימין בן-אליעזר: מכובדי, התוכנית "אורות לתעסוקה", כפי שאני מגישהּ היום, היא התוכנית המקיפה והמעמיקה ביותר שנעשתה אי-פעם במדינת ישראל כדי לסייע למקבלי גמלאות הבטחת הכנסה להשתלב בשוק העבודה, תוך הכשרה, ייעוץ והכוונה ואספקת מגוון שירותים להסרת חסמים.

בנימין בן-אליעזר: זאת במטרה לאפשר למקבלי הגמלאות מעבר מתלות בגמלאות לעצמאות חברתית וכלכלית.

בנימין בן-אליעזר: התוכנית לוותה במחקר מקיף של מכון ברוקדייל והמוסד לביטוח לאומי, ונמצאת ככלי יעיל לשילוב של מקבלי גמלאות הקיום במעגל העבודה ולצמצום התלות בגמלאות.

בנימין בן-אליעזר: המחקרים מצביעים כי התוכנית הביאה לשיפור מצב התעסוקה בקרב משתתפי התוכנית בכל חתכי הגילאים, לרבות המשתתפים המבוגרים ובעלי המוגבלויות הרפואיות, בכל הרכבי המשפחה, בקרב עולים חדשים ותושבים ותיקים.

בנימין בן-אליעזר: התוכנית סייעה הן בהשמה בעבודה והן בהגדלת ההכנסה של המשתתפים בה שיצאו לעבודה.

בנימין בן-אליעזר: חשוב לציין, מכובדי, כי ה-OECD המליץ בדוח מקיף שפורסם על-אודות המשק הישראלי בשנת 2009, על פריסה ארצית של התוכנית, וכי הכלכלן הראשי לנושאים חברתיים ויחסי עבודה של ה-OECD ציין כי תוכנית "אורות לתעסוקה" הצליחה להעניק לאנשים הכשרה לעבודה, אפשרויות עבודה וכלים לעזור לעצמם, בדומה לתוכניות דומות אשר הצליחו במדינות אחרות.

בנימין בן-אליעזר: גם הוועדה לבחינת מדיניות תעסוקה, בראשות הפרופסור צבי אקשטיין, המליצה על יישומה של התוכנית ככלי מרכזי במכלול צעדים להגברת התעסוקה וכתנאי בסיסי לעמידה ביעדי התעסוקה של מדינת ישראל.

בנימין בן-אליעזר: אינדיקטור נוסף שברצוני לציין הוא התמיכה של ראשי רשויות בכל רחבי הארץ אשר ביקשו להצטרף לתוכנית, וזאת עקב קבלת הרשמים החיוביים שלה מהערים שבהן התוכנית פעלה.

בנימין בן-אליעזר: אני מודע, כפי שאמרתי, לדימוי הרע של התוכנית.

בנימין בן-אליעזר: גם אני, עם כניסתי לתפקיד שר התמ"ת, התנגדתי נחרצות לתוכנית.

בנימין בן-אליעזר: אולם, לאחר למידה מקיפה ודיונים של עשרות שעות עבודה הגענו למסקנה כי התוכנית הינה חשובה ומרכזית לשוק העבודה בישראל ובסיוע לאלה הנזקקים לחזור לשוק העבודה.

בנימין בן-אליעזר: אכן, התוכנית סובלת מתדמיתה הרעה בעיקר בשל הגרסאות הראשונות שלה.

בנימין בן-אליעזר: לשם כך, צוותים של משרד התמ"ת ושל משרד האוצר שקדו יחדיו על מנת לעדכן את התוכנית וכדי להתמודד עם הקשיים שבה.

בנימין בן-אליעזר: נעשתה עבודה מעמיקה בשיתוף עם מומחי תעסוקה ואנשי אקדמיה ואף עם נציגים של הארגונים החברתיים, וזאת כדי לרדת לעומקן של הבעיות.

בנימין בן-אליעזר: אני אומר פה בפה מלא: לתוכנית היו חסרונות ובעיות רבות, אולם כיום למדנו לבחון את הבעיות הללו ולהתמודד אתן באופן שייתן מענה הולם לקשיים אלו וכדי ליצור תוכנית שהיא גם אפקטיבית וגם חברתית.

בנימין בן-אליעזר: רבותי, ההצעה המוגשת לכם היום הינה ההצעה המיטבית לסיוע למקבלי הגמלאות.

בנימין בן-אליעזר: התוכנית ממוקדת בסיוע בהשמה איכותית ולטווח ארוך של מקבלי הגמלאות.

בנימין בן-אליעזר: תוכנית זו מאפשרת סיכוי לאלו אשר נפקדו משוק העבודה זמן רב לחזור למסלול התעסוקה תוך שהם מקבלים את מגוון הכלים העומדים כיום לרשותנו.

בנימין בן-אליעזר: כלים אלו כוללים אבחון, ייעוץ והכוונה פרטניים, הכשרה מקצועית, העצמה אישית, ליווי לקראת הכניסה לעבודה, וכן ליווי בצעדים הראשונים בעבודה, סיוע במסגרת לילדים, סיוע בהסעות ועוד.

בנימין בן-אליעזר: בין השינויים שהוכנסו בהצעה שלפניכם: 1.

בנימין בן-אליעזר: שלילת הקצבה תתבצע אך ורק על-ידי עובדי מדינה, ולא תישלל קצבה על-ידי עובדים חיצוניים; 2.

בנימין בן-אליעזר: מנגנון הפחתת שעות רחב וגמיש יותר לחריגים; 3.

בנימין בן-אליעזר: הכנסת עילת פטור על בסיס "חוסר מסוגלות תעסוקתית".

בנימין בן-אליעזר: כלומר, התוכנית מכירה, בפעם הראשונה, במשתתפים אשר אינם יכולים להיכנס למסלול תעסוקה ופוטרת אותם מחובת התוכנית; 4.

בנימין בן-אליעזר: הקמת ועדה מקצועית בחוק – של רופא תעסוקתי, פסיכולוג ועובד סוציאלי – לייעוץ להפחתת שעות; 5.

בנימין בן-אליעזר: קביעת רף מרבי של 100 שעות בחודש לשירות בקהילה.

בנימין בן-אליעזר: קודם לא היתה מגבלה על היקף שירות בקהילה במסגרת תוכנית אישית; 6.

בנימין בן-אליעזר: מתן אפשרות ערעור למשתתף על ועדת החריגים להפחתת שעות; 7.

בנימין בן-אליעזר: התוכנית לא תחול על משתתפים מגיל 55 ומעלה; 8.

בנימין בן-אליעזר: התוכנית לא תחול על אקדמאים; 9.

בנימין בן-אליעזר: משתתפים רק מי שהיו בטיפול שירות התעסוקה תשעה חודשים.

בנימין בן-אליעזר: קודם ההשתתפות בתוכנית היתה מיידית וללא תקופת טיפול בשירות התעסוקה; 10.

בנימין בן-אליעזר: הכרה בלימודים להכשרה מקצועית כחלק מתוכנית אישית.

בנימין בן-אליעזר: השינויים שהכנסנו הינם חשובים ומהותיים, וחשוב יותר מכול – ההצעה שלפני

בנימין בן-אליעזר: כם הינה המתווה הבסיסי לתוכנית.

בנימין בן-אליעזר: ממשלת ישראל הסמיכה אותי לערוך – – –

מוחמד ברכה: – – – למה לא באמצעות המדינה?

מוחמד ברכה: בכל זאת, למה חברה פרטית?

מוחמד ברכה: למה חברה צריכה להרוויחה על גבם מתקציב המדינה?

מוחמד ברכה: זו השאלה המרכזית והיסודית, לא התנאים; התנאים אפשר להשית אותם על שירות התעסוקה.

ראובן ריבלין: תודה.

בנימין בן-אליעזר: הלוואי ששירות התעסוקה היה מסוגל להתמודד עם זה.

מוחמד ברכה: הם אומרים שהם מסוגלים, עם מה שאתם נותנים לחברות, שירות התעסוקה יכול – – –

ראובן ריבלין: תודה.

ראובן ריבלין: זוהי קריאת ביניים מספקת, בהחלט, זה הוויכוח.

בנימין בן-אליעזר: אני מניח שתעלה את זה פה, אני ודאי אענה לך על זה.

בנימין בן-אליעזר: ממשלת ישראל הסמיכה אותי לערוך בתוכנית שינויים רבים ככל שיידרש, ככל שנצטרך כדי לעדכן את התוכנית.

בנימין בן-אליעזר: רבותי, אני קורא לכם לשבת אתנו יחדיו ובהידברות על מנת שנוכל להגיע לסיכומים אשר ישרתו את כלל הצדדים.

בנימין בן-אליעזר: אני יודע שיש אנטגוניזם כלפי התוכנית, אולם בתוכנית המעודכנת יש שינויים מרחיקי לכת.

בנימין בן-אליעזר: אני מקווה שההצעה תיבחן באופן ענייני ומקצועי ולא ככלי לעשיית הון פוליטי.

בנימין בן-אליעזר: מדינת ישראל לא יכולה להרשות לעצמה לוותר על התוכנית.

בנימין בן-אליעזר: אין לנו המותרות שבהתעלמות בטיפול באוכלוסיות אלו.

בנימין בן-אליעזר: דחיית התוכנית משמעותה דחיית הטיפול באלו שנזקקים לה יותר מכל מקבלי הגמלאות והמובטלים.

בנימין בן-אליעזר: לתוכנית ערך חשוב מאוד למשק הישראלי, אך בעיקר לאוכלוסיות המוחלשות.

בנימין בן-אליעזר: אני מבקש מכם לעיין בחוק.

בנימין בן-אליעזר: מדובר כאן בקריאה ראשונה, אדוני היושב-ראש.

בנימין בן-אליעזר: ודאי שהכנסת סוברנית לדון בהצעת החוק, וודאי וודאי שאני אשמח לקיים דיונים ככל שיידרש כדי שבסיכומו של עניין נביא להצבעה הצעה שתהיה מקובלת על רוב חברי הבית.

בנימין בן-אליעזר: אני מאוד מודה לך.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ג'מאל זחאלקה: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת זחאלקה, אתה רשום.

ג'מאל זחאלקה: – – – היה או לא היה דיון?

ראובן ריבלין: חבר הכנסת זחאלקה, עכשיו מדברים פה בחקיקה רצינית.

ג'מאל זחאלקה: השאלה הזאת רצינית מאוד.

ג'מאל זחאלקה: זה רציני מאוד השאלה הזאת.

ג'מאל זחאלקה: כל – – –

ראובן ריבלין: אבל הוא לא עונה בשאלות ותשובות, מה קרה לך?

ראובן ריבלין: מה אתה חושב שאפשר לשאול מתי שאתה החלטת?

ראובן ריבלין: קריאת ביניים הבנתי.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת ברכה קרא קריאת ביניים, הבנתי.

ראובן ריבלין: ברגע שהתחיל להרצות טענותיו הוא יבוא וייתן לכם, תצטרכו עוד דקה.

ראובן ריבלין: רבותי, זו פעם שלישית שחוק ויסקונסין עולה על שולחן הכנסת.

ראובן ריבלין: פעם אחת הוא מתקבל לשעה, לאחר מכן הכנסת לא הסכימה להאריך אותו, הוא היה בחוק נפרד, לאחר מכן בחוק ההסדרים.

ראובן ריבלין: הוא הופרד מחוק ההסדרים.

ראובן ריבלין: הפעם הוא נתבקש לעלות בחוק ההסדרים; החוק לא נכנס לחוק ההסדרים והיום הוא מוגש בצורה נפרדת.

ראובן ריבלין: אנחנו נקיים בו את הדיונים בקריאה ראשונה, לאחר מכן נעביר אותו לוועדה המוסמכת על מנת שתדון בהכנתו לקריאה שנייה ושלישית.

ראובן ריבלין: אין כל התחייבות מצד הכנסת מתי ייגמר הדיון, הכול בידי הוועדה, והוועדה אם תגמור בשבוע – נצביע אחרי שבוע, אם תגמור בחודשיים – נצביע אחרי חודשיים.

ראובן ריבלין: מתי שתגמור הוועדה, כך יובא הדבר בצירוף הסתייגויות למליאת הכנסת על מנת לאשרו או על מנת לדחותו.

ראובן ריבלין: אני מודה מאוד לשר אשר הבהיר כי חוק זה שהיה – ואני זוכר זאת – בהתנגדותו הנחרצת של בנימין בן-אליעזר, הלוא הוא פואד, בזמנו כשר לעניינים אחרים, ולאחר מכן הוא שינה את דעתו כשר המסחר והתעשייה והעבודה.

ראובן ריבלין: הוא ניסה להביא שינויים רבים, ועכשיו הם מובאים כפי שהוא אמר.

ראובן ריבלין: אינני פרשנה של הממשלה ולא פרשנה של הכנסת – כל אחד יאמר את דבריו.

ראובן ריבלין: רבותי, אני הודעתי שהרשימה תיסגר בעוד חמש דקות אז.

ראובן ריבלין: נרשמו 17, אם יש מישהו באולם המבקש להירשם ולא נרשם, יאמר זאת עתה ואוסיף אותו.

ראובן ריבלין: אני קורא לראשון הדוברים, חבר הכנסת אילן גילאון, ואחריו – לחברת הכנסת אורית זוארץ, אחריה – מרינה סולודקין, ואחריה – מוחמד ברכה.

ראובן ריבלין: אחר כך – עפו אגבאריה, אורי אריאל, אורלי לוי אבקסיס, ג'מאל זחאלקה, חנין זועבי, יעקב כץ, מאיר שטרית, שלי יחימוביץ, טלב אלסאנע ושלמה מולה.

ראובן ריבלין: בבקשה.

ראובן ריבלין: רשימת הדוברים נעולה.

אילן גילאון: אדוני היושב-ראש, כבוד שר התמ"ת, ויסקונסין זו עיר יפהפייה בצפון ארצות-הברית, באמת שם ראוי שהיה ראוי בהחלט לתת מוניטין לתוכנית.

אילן גילאון: אגב, אם אני לא טועה, שמעתי את השם ויסקונסין, אבל התוכנית הזאת הוזכרה בפעם הראשונה בכנסת החמש-עשרה.

נכון.

אילן גילאון: אלא שמה שקרה, שתוכנית ויסקונסין, אדוני היושב-ראש, לא הצליחה, אדוני, בוויסקונסין.

אילן גילאון: מקום שאחוזי האבטלה בו היו 4.5%, התוכנית הזאת לא צלחה.

אילן גילאון: אבל ההתנגדות הנשנית בתוך ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, והחזרה של התוכנית, כאשר היא נדחתה מיניה וביה, מהדלת הקדמית, ונכנסה שוב דרך החלון האחורי, ושוב ושוב ושוב, נותנת תחושה שבעצם אתה לא יודע איזה כוחות עומדים מאחורי התוכנית הזאת, שבשלוש רמות דחו אותה חברי ועדת העבודה וגם אחרים.

אילן גילאון: הרמה הראשונה היתה רמה של ביצוע, ודיבר על כך כבוד השר.

אילן גילאון: איך התוכנית הזאת נוהלה, מה היו הסמכויות שגורמים פרטיים הפעילו כלפי משולבים או בניסיון לשלב אנשים בשוק העבודה, מה היה אורך הזמן שהאנשים האלה היו משולבים בשוק העבודה, לאילו תנאים הם היו צריכים לענות בנושא הזה.

אילן גילאון: הסיבה השנייה היתה, אדוני השר, עלותה של התוכנית הזו.

אילן גילאון: הממעיטים – ובטח תבוא חברתי, שלי יחימוביץ, והיא גם תאמר דברים עוד יותר חזקים בנושא העלות, אבל אני אומר: הממעיטים, הצנועים ביותר, העריכו שהשמת מקום עבודה בין תוכנית ויסקונסין לבין לשכת התעסוקה – פי-ארבעה עלות.

אילן גילאון: המצניעים ביותר אומרים שהשמת מקום עבודה אחד עלתה פי-ארבעה באמצעות התוכנית.

אילן גילאון: ואז נוצרת תמיהה.

אילן גילאון: הלוא בסופו של דבר יש גם מה שנקרא, אדוני, המבחן הכמותי.

אילן גילאון: הלוא לא מדובר בעבודת יד.

אילן גילאון: זה מקום עבודה.

אילן גילאון: אז למה העלות צריכה להיות כזאת?

אילן גילאון: הדבר העיקרי נוגע לאחריותה של מדינת ישראל.

אילן גילאון: האם נושא העבודה צריך להיות באחריותה של מדינת ישראל, או שהיא צריכה למסור אותו לקבלן משנה?

אילן גילאון: למה היא מקימה לשכת תעסוקה, אם לא כדי לחלק תעסוקה?

אילן גילאון: הלוא איננו מקימים לשכת תעסוקה כדי לחלק דמי אבטלה, אדוני.

אילן גילאון: הבעיה המרכזית היתה: אנחנו דיברנו לפני יומיים על חמשת המ"מים, אתה זוכר, של ז'בוטינסקי.

אילן גילאון: אני חשבתי שאת המ"ם של המלבוש צריך להחליף במ"ם – ממלכה.

אילן גילאון: כי מלבוש, כל אחד שיקנה לעצמו איפה שהוא רוצה, ואיך שהוא ייטיב.

אילן גילאון: מדוע היה צריך גורם מתווך כדי למצוא לאנשים מקום עבודה, כאשר קיימים כל – – –

אני נותן לך עוד דקה ולכל חברי כנסת ארבע דקות.

אילן גילאון: אני כבר מסיים, אדוני.

לא, הנה אני נותן לך עוד דקה ולכל חבר כנסת ארבע דקות.

אילן גילאון: ואני אומר – לא ברמה האידיאולוגית, כי לו דובר ברמה האידיאולוגית, אני בכלל בעד הפקעת כל שוק העבודה – בעד הפקעה, בעד הלאמת שוק העבודה, כדי שנשמע את זה יותר חזק, אדוני השר; כולל העבודה הזרה, כולל הכול.

אילן גילאון: מדינת ישראל יכולה לנהל את משק העבודה שלה בעצמה, ואם עדיין אין לה הכלים והתנאים הללו, צריך להיערך לקראת כך.

אילן גילאון: לשכת התעסוקה אמרה שהיא מוכנה לעמוד באתגר, היא צריכה רק תקציב.

אילן גילאון: התקציב הזה היה, לאין ערוך – אני לא זוכר בדיוק את המספרים – אבל לאין ערוך יותר זול, התוספת שלשכת התעסוקה היתה צריכה, לעומת העלות אצל ארבע החברות שניהלו את הפרויקט הזה.

אילן גילאון: אני מודה שיש כאן שיפורים בתוכנית עצמה, אבל התוכנית עצמה איננה ראויה, ואני עדיין לא מבין מדוע היא כל פעם חוזרת מחדש.

אילן גילאון: איזה כוחות כלכליים עומדים מאחורי הדבר הזה, שדבר שנדחה כך, כמו שאמרתי, מיניה וביה חוזר, כאילו כלום.

אילן גילאון: ואני מאוד מאוכזב, אדוני, כי תראה – זה מחוץ לחוק ההסדרים, זה נכון.

אילן גילאון: אבל זה בא בדיון אחד.

למה?

אילן גילאון: וזה חוזר – מה?

אילן גילאון: – – –

חבר הכנסת גילאון.

הואיל ואתה אדם עם אינטגריטי – החוק הזה בא, הוא עובר בקריאה ראשונה, אתה מדבר רק על החוק הזה, לא במסגרת חוק ההסדרים על החוק הזה.

עומדות לרשותך שלוש דקות הקבועות בחוק – – –

אילן גילאון: אדוני, מבחינה פרוצדורלית – – –

אני נותן ארבע דקות – למה אתה אומר?

אתה אחר כך תביא את זה לוועדה, תדבר שם כמה שאתה רוצה.

אילן גילאון: מבחינה פרוצדורלית אדוני מאוד צודק, אבל הואיל והנושא השני הוא הרפורמה ברשות השידור, וכל הדברים האלה באים כמקשה אחת, יחד – – –

למה כמקשה אחת?

חלילה.

אילן גילאון: טוב, אתה יודע מה?

אילן גילאון: אני חוזר בי.

אילן גילאון: זה לא כמקשה אחת – –

נכון.

אילן גילאון: – – אני חוזר בי ממה שאמרתי.

אילן גילאון: אני רק רוצה לומר: התוכנית הזאת איננה ראויה, וראוי שמדינת ישראל תכין תוכנית תעסוקה למדינת ישראל, שכוללת בתוכה את כל הרבדים – אני מגיע מהפגנת הנכים כרגע.

אילן גילאון: כביכול, הקצבה היא הבעיה המרכזית בהפגנת הנכים, אבל זאת לא הבעיה היחידה ובוודאי לא המרכזית.

אילן גילאון: התעסוקה, זאת הבעיה המרכזית.

אילן גילאון: מעצם ההגדרה של משרד המסחר כמשרד מסחר ותעשייה, ולא כמשרד עבודה ורווחה – – –

העבודה הועברה לתעשייה והיא הוצאה מהרווחה.

אילן גילאון: כן.

אילן גילאון: יש כאן קביעת עמדה של מדינת ישראל לגבי נושא התעסוקה והרווחה.

אילן גילאון: אני חושב שהתוכנית הזאת היא סמל, אויב מספר אחת של מדיניות הרווחה או מדיניות אחראית.

אילן גילאון: ולכן אני מבקש מחברי הכנסת לא להסכים ולא לקבל בחזרה את התוכנית הזאת בדלת האחורית.

בהחלט.

והם יצביעו באופן נפרד על הצעת חוק זו; באופן נפרד ובלי שום קשר לחוק ההסדרים.

רבותי, היתה לחבר הכנסת אילן גילאון, כראשון הדוברים, איזו זכות יתר.

אני אתן לכל אחד מחברי הכנסת ארבע דקות; שכל אחד יהיה מוכן לומר את המסר שלו בארבע דקות.

אני מזמין את חברת הכנסת אורית זוארץ, בבקשה.

אחריה – חברת הכנסת מרינה סולודקין; אחריה – חבר הכנסת מוחמד ברכה, ואז יבוא חיים אורון.

אתה לפני ברכה?

אוקיי.

אורית זוארץ: כבוד היושב-ראש, כבוד השר, כבוד השרה, חברי וחברותי חברי הכנסת, כולנו בעד שילוב האזרחים בעולם התעסוקה.

אורית זוארץ: אני חושבת שאין בינינו אדם שחושב שאזרח צריך ליפול לנטל על החברה ולא לממש את הפוטנציאל התעסוקתי שלו ולהשתלב בעולם התעסוקה על-פי הצרכים והיכולות האובייקטיביים והסובייקטיביים שלו – האובייקטיביים מבחינת הסביבה והסובייקטיביים ברמה האישית.

אורית זוארץ: זה מתחבר איכשהו לחוק, כי בימים אלה אנחנו מתמודדים עם הפרדוקס של מקבלי הקצבאות החרדים.

אורית זוארץ: ושם אין שאלות לגבי המסוגלות שלהם ולגבי היכולות שלהם.

אורית זוארץ: יש איזה קונסנזוס, כשעושים איזו הבחנה בין מקבלי הקצבאות החרדים, שלומדים תורה, וזה מאוד מאוד חשוב, לבין מקבלי קצבאות אחרים.

אורית זוארץ: ואני חושבת שלכבוד השר וגם לשרה שיושבת, יש מספיק השפעה על הממשלה לדאוג שגם הם ייכנסו לתוך הסל הזה.

אורית זוארץ: שייבחן, לגופו של עניין, האם האדם מסוגל, הוא בר תעסוקה, או לא.

אורית זוארץ: יהודים דתיים, חרדים, אורתודוקסים, עובדים בכל העולם.

אורית זוארץ: רק לא בישראל.

אורית זוארץ: ונוצר כאן איזה פרדוקס, וצריך להיות פה דין אחד לכל אזרחי ישראל מקבלי הגמלה.

אורית זוארץ: ועכשיו לגופו של עניין.

אורית זוארץ: הביקורת המרכזית שלי על הצעת החוק היא שההעברה נעשית לידיים פרטיות.

אורית זוארץ: ואנחנו כולנו יודעים איך הדברים האלה מתנהלים ואיך תהליכי הפיקוח נופלים בין הכיסאות, ואיך למשרדים הממונים לא תמיד יש היכולת לפקח ולאכוף ולבדוק עד הקצה מה נעשה באותו ארגון פרטי או חברה פרטית.

אורית זוארץ: ואני חלילה לא באה לפגוע במעסיקים או בגופים הפרטיים, אבל כרגע, נכון לנקודת זמן זו, לממשלה ולמדינה אין היכולת לפקח על הגופים האלה, באמת, ברזולוציה מאוד מאוד מעמיקה.

אורית זוארץ: ולכן אנחנו מפקירים – אנחנו לא, אבל אתם, הממשלה, מפקירים – את גורלן של האוכלוסיות המוחלשות בידיים פרטיות, וכאן נשאלת שאלה לגבי ערכים, לגבי מוסר ולגבי אחריות חברתית.

אורית זוארץ: סוגיה נוספת, כבוד השר וכבוד השרה – מאחר שמדובר גם באוכלוסיית העולים הלא-מבוטלת – עולם התעסוקה בישראל לא מותאם, שלא לדבר – לא מותאם לבני-אדם בכלל, וזה הפך להיות מין שוק עבדים פתוח.

אורית זוארץ: כל העובד יותר הרי זה משובח, וכל המקבל פחות – זה מעשיר את הקופה גם של גורמים פרטיים וגם את קופתה של המדינה, ואנחנו יודעים שבמקרים רבים זכויות העובדים מופרות על-ידי המדינה ועל-ידי ההפרטה.

אורית זוארץ: שלב ראשון, לפני שהולכים לקדם איזו הצעת חוק לשלב את מקבלי הגמלאות, אולי צריך להתאים את עולם התעסוקה לאותם אזרחים.

אורית זוארץ: הציר השלישי היה עבודה תחילה, וגם בסוגיה הזו יש לי מה לומר.

אורית זוארץ: מה זאת אומרת עבודה תחילה?

אורית זוארץ: עבודה תחילה זה אומר, קודם כול הם ילכו לעבוד, ימצאו להם איזה מקום לעבוד בו; אומנם נעשה איזה שינוי שתהיה איזו תוכנית אישית מותאמת.

אורית זוארץ: ואני שוב חוזרת לסוגיית הפיקוח – ועד כמה היקף התוכנית יהיה בהתאם לתוכנית, ולא על-פי איזה סד שנקבע על-ידי המשרד או על-ידי אחת מוועדות המשנה של המשרד – יבחן בצורה מעמיקה את הצרכים האמיתיים של האזרח שהתקשה למצוא את עצמו בעולם התעסוקה, ולא סתם, ולא בכדי.

אורית זוארץ: הציר הרביעי – באמת מדובר פה על הנושא של סד שעות.

אורית זוארץ: צריך לפתוח את זה.

אורית זוארץ: אי-אפשר לקבוע סד שעות שרירותי, ואי-אפשר לפעול בשרירות לב כנגד האוכלוסיות הכי חלשות במדינת ישראל, ולהפקיר אותן בידי גורמים פרטיים – –

ראובן ריבלין: נא לסיים.

אורית זוארץ: – – לסד שעות שיכניס אותם לאיזה מבוי סתום, ואין מוצא.

אורית זוארץ: ואנחנו מכירים את הלחצים הרגשיים, הנפשיים והפיזיים שאותם אזרחים נקלעים אליהם.

אורית זוארץ: אנחנו רואים שיש עלייה והתגברות של אלימות בקרב משפחות מעוטות יכולת, ומשפחות שלא מסוגלות לממש את הפוטנציאל התעסוקתי.

אורית זוארץ: ואנחנו רואים הרבה מאוד אלימות במקרים האלה שבהם עובדים אולצו לעבוד במקומות עבודה שלא מותאמים להם.

ראובן ריבלין: נא לסיים.

אורית זוארץ: מה שאני אומרת הוא שהצעת החוק היא מאוד מאוד בעייתית.

אורית זוארץ: אני לא ראיתי בה שינויים מהותיים והתאמות מהותיות.

אורית זוארץ: אני חושבת שצריך לבחון את המוגבלות של האזרחים מקבלי הגמלה בצורה דיפרנציאלית, את היכולות שלהם, את כישורי החיים שלהם, סוגיות של קשב וריכוז.

ראובן ריבלין: נא לסיים.

אורית זוארץ: משפט אחרון, כבוד היושב-ראש.

אורית זוארץ: סוגיות של קשב וריכוז, ADHD, הפרעות של הסתגלות רגשית ונפשית – שיכול מאוד להיות שלאותם אזרחים לא היתה הזכות הבסיסית לבחון את הכישורים ואת היכולות האלה.

אורית זוארץ: ולכן, אנחנו נתנגד.

ראובן ריבלין: תודה.

ראובן ריבלין: אני נתתי מראש ארבע דקות, כי ידעתי שיהיה קשה למצות בשלוש דקות.

ראובן ריבלין: אבל נא להסתפק בארבע דקות, ולא לקחת אחר כך נוספות.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת מרינה סולודקין – בבקשה, גברתי.

ראובן ריבלין: ואחריה – חבר הכנסת חיים אורון.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת סופה לנדבר בזמנו היתה אחת מהלוחמות.

ראובן ריבלין: אף שאני בזמנו הסכמתי יותר מאשר את, אני חושב שבהחלט יש התקדמות היום בהצעת הממשלה – לאין ערוך ולאין שיעור לעומת מה שהיה קודם.

סופה לנדבר: – – –

אורית זוארץ: אבל זה עדיין לא מספק.

אורית זוארץ: עדיין לא מספק.

ראובן ריבלין: אני לא אמרתי, אני לא הבעתי את דעתי.

ראובן ריבלין: אני רק – תראו, אני הסכמתי לקודם, אז ודאי שאני אסכים לזה היום.

ראובן ריבלין: אבל אני לא בא – יש לכם כל האפשרות לבוא ולדון על כך, זה הכול.

ראובן ריבלין: בבקשה, גברתי.

מרינה סולודקין: אדוני היושב-ראש, כבוד השרים, כנסת נכבדה, הצעת חוק שילוב מקבלי הגמלאות בעבודה היא ניסיון להחיות את תוכנית ויסקונסין הידועה לשמצה, אותה תוכנית שהפסיקה לפעול רק לפני חמישה חודשים על-פי החלטת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות של הכנסת בראשות חבר הכנסת חיים כץ מהליכוד.

מרינה סולודקין: ברצוני להזכיר, עמיתי חברי הכנסת, שתוכנית ויסקונסין הופעלה כתוכנית ניסיונית במשך חמש שנים בארבעה אזורים.

מרינה סולודקין: הניסיון של התוכנית נכשל באופן טוטלי.

מרינה סולודקין: הפעלתה גרמה סבל רב להרבה אזרחים שנשללה מהם זכות לקבלת קצבה הבטחת הכנסה בלי שהוצעה להם תעסוקה ראויה לשמה.

מרינה סולודקין: הסכומים ששולמו לחברות המפעילות גבוהים בהרבה מהחיסכון לתקציב המדינה הנובע מהקיצוץ בקצבאות.

מרינה סולודקין: המטרה העיקרית – הוצאת משפחות נזקקות ממעגל העוני ומהתלות בקצבאות – לא הושגה.

מרינה סולודקין: אך למרות זאת, נדרשו חמש שנים של מאבק עיקש מצד חברי הכנסת החברתיים, כולל אנוכי, כדי לבטל תוכנית זו.

מרינה סולודקין: מאות מיליוני שקלים שולמו לחברות שהציעו לרופאים בני 60 פלוס לעבור הכשרה מקצועית כדי לעבוד בתור טבחים, ובקשותיהם של חיילים משוחררים להתקבל לאותו קורס נדחו.

מרינה סולודקין: עולים שטרם למדו עברית נשלחו לקורסים שהועברו בעברית.

מרינה סולודקין: משתתפי הקורס העבירו הרצאות אחד לשני, ובמקרה אחד אפילו נאלצו המובטלים – זה היה באשקלון – לשמוע הרצאות על חיות ערפד בישראל במקום לעסוק בחיפוש מקומות עבודה.

מרינה סולודקין: אציין בהקשר הזה שתוכנית ויסקונסין הישראלית שונה מאוד מתוכנית בשם זהה שהופעלה בזמנו בארצות-הברית.

מרינה סולודקין: בארצות-הברית לא שולבו בתוכנית מהגרים שהגיעו למדינה לפני שנים מעטות; לא שולבו בה אזרחים בגיל טרום-פנסיה; לא שולבו בה בעלי השכלה אקדמית.

מרינה סולודקין: בארצות-הברית השתתפו בתוכנית משפחות צעירות עם ילדים קטנים.

מרינה סולודקין: למשפחות אלה סופקו פתרונות לילדים כגון בתי-ספר, גני-ילדים ויום לימודים ארוך, כדי שההורים יוכלו לצאת לעבודה.

מרינה סולודקין: בתוכנית השתתפו אסירים ונרקומנים העוברים הליכים של שיקום וגמילה.

מרינה סולודקין: ובישראל, רובם המכריע של המשתתפים היו עולים חדשים – רבים מהם בעלי מוטיבציה גבוהה לעבוד – שלא הצליחו למצוא עבודה בגלל קשיי שפה, אזרחים בגיל טרום-פנסיה, ובמקרים לא מעטים גם אקדמאים שעבדו במקצועות שלהם במשרה חלקית.

מרינה סולודקין: אותם אקדמאים אולצו לעזוב את מקום עבודתם למען עבודה במשרה מלאה בניקיון או בעבודה לא מקצועית אחרת.

מרינה סולודקין: זול יותר ויעיל יותר היה להשלים את משרתם במקום העבודה הקודם.

מרינה סולודקין: רק אחרי מאמצים רבים הצלחנו לשחרר מהשתתפות בתוכנית זו אזרחים בגיל טרום-פנסיה, וכל הצעותי ובקשותי לשחרר מהשתתפות בתוכנית עולים הנמצאים בארץ פחות מחמש שנים לא צלחו.

מרינה סולודקין: כיום מנסה הממשלה בעקשנות בלתי מובנת להחזיר את תוכנית ויסקונסין.

ראובן ריבלין: נא לסיים.

מרינה סולודקין: אני יכולה לומר לכם, קודם כול שלא יהיו במדינתנו עובדים זרים, לא בחקלאות, לא בבנייה, לא בסיעוד; וקודם כול שלא יהיו מהגרי עבודה בלתי חוקיים שעובדים במלונות.

מרינה סולודקין: אז מה שאני אומרת – אני מאוד שמחה שבסיעתי קדימה החליטו להצביע נגד הצעת החוק הזאת.

מרינה סולודקין: לא לתוכנית ויסקונסין חדשה.

מרינה סולודקין: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אני מאוד מודה לך.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת חיים אורון.

ראובן ריבלין: ואחריו – חבר הכנסת מוחמד ברכה.

ראובן ריבלין: הוא פשוט דילג קודם.

ראובן ריבלין: שאלתי אותו אם הוא רוצה.

ראובן ריבלין: אבל הוא נרשם שני, והוא אמר לי – – –

קריאות: – – –

ראובן ריבלין: מייד אחריו – חבר הכנסת מוחמד ברכה, ואחריו – אתה לא היית פה.

קריאה: – – – של מרצ, מה?

ראובן ריבלין: חבר הכנסת ברכה, אמרתי, ואחריו – ברכה, ולא היית.

ראובן ריבלין: אמר חיים אורון: אז אני אקח את מקומי.

ראובן ריבלין: אמרתי: בסדר.

ראובן ריבלין: חשבתי שזה בתיאום.

ראובן ריבלין: אין לי שום בעיה.

מוחמד ברכה: אם אתה מתכנן מתי אני נכנס למליאה, זה בדיוק בזמן שאני – – –

ראובן ריבלין: אני אחזיר לך.

ראובן ריבלין: הואיל וקיפחתי אותך אני אחזיר לך חצי דקה נוספת.

חיים אורון: חבר הכנסת ברכה, אני הייתי שני.

חיים אורון: באתי בריצה, לא היתה לי נשימה.

חיים אורון: ביקשתי להזיז אותי בשניים – זה הכול.

ראובן ריבלין: אוקיי.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני.

חיים אורון: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אדוני השר, אני חושב שזה הגלגול הרביעי או החמישי של מה שנקרא חוק ויסקונסין.

חיים אורון: אני מודה, הנוסח שמונח פה לפנינו שונה מהנוסח הראשון שהיה, וגם מהשני, אף שבכל אחת מהפעמים הקודמות, אדוני השר, באה הממשלה, או באו ממשלות ואמרו: זאת ההצעה הכי טובה ואין בלתה; ואם תשנו בה משהו יתמוטט הבניין.

חיים אורון: אבל, אדוני השר, יש סעיף אחד שחוזר בכל החוקים – סעיף 7(ב): "מרכז התעסוקה יוקם ויופעל בידי תאגיד שהממשלה התקשרה אתו".

חיים אורון: שאלתי בדיון הראשון, ב-2004, ושאלתי בהמשך: אתם אומרים שאתם רוצים שיהיה תאגיד פרטי?

חיים אורון: אני לא מקבל את זה, אבל נגיד; אבל למה לא תאגיד ממשלתי?

חיים אורון: למה לא תאגיד ממשלתי?

חיים אורון: עשיתם חמישה אזורי ניסיון; התחננו, אמרנו – – –

בנימין בן-אליעזר: תציע.

חיים אורון: אני מציע את זה כבר עשר שנים.

בנימין בן-אליעזר: אבל זה חוק עכשיו.

חיים אורון: פואד, אתה שולח אותי להציע כאילו נולדתי אתמול.

בנימין בן-אליעזר: זה חוק.

בנימין בן-אליעזר: קריאה ראשונה.

חיים אורון: אדוני השר, גם אז זה היה חוק.

חיים אורון: ואם היושב-ראש ייתן לי דקה, את החוק ב-2004 אני חוקקתי לבד בוועדת הכספים עם חבר הכנסת הירשזון, שהיה היושב-ראש, והצבעתי נגדו, אבל ישבתי ימים ולילות בשביל לשפר אותו.

חיים אורון: והתחננו, ואמרנו, תנו אפשרות, בואו נקים גם תאגיד אחד ממשלתי, ותאגיד אחד עירוני, דווקא של עירייה חזקה, לא עירייה חלשה – נאמר רעננה תקבל על עצמה לעשות מרכז תעסוקה באמות מידה ציבוריות, על-פי אותם כללים.

חיים אורון: אתה מנענע בראשך ומסכים – תיזהר, כי האוצר יגיד לך לא, כי אנחנו באנו ואמרנו עשרות פעמים.

חיים אורון: אני לא מאלה שחושבים שמדינה לא יכולה ליצור תוכנית של מעבר מקצבה לתעסוקה.

חיים אורון: אני לא שם.

חיים אורון: אבל לא בשיטות האלה.

חיים אורון: הוויכוח השני – זמני הולך ומסתיים – – –

ראובן ריבלין: לא, לא.

חיים אורון: הוויכוח השני, אדוני השר, היה על גודל הדלת.

חיים אורון: אתם עכשיו משכללים את ועדת החריגים, ומי שיודע יודע – חלק גדול מהבעיה זה המירוץ לתוך ועדות חריגים.

חיים אורון: בואו נוציא החוצה מהחוק קבוצות שעל פניהן – הזכירה חברת הכנסת סולודקין – אנשים לפני פנסיה, אנשים שיש במשפחתם יותר מאשר מרכיב אחד – – –

בנימין בן-אליעזר: – – –

ראובן ריבלין: השר, אני עוצר רגע.

ראובן ריבלין: השר אמר היום שיש חידוש בחוק, קודם כול מעל גיל 50, נדמה לי.

בנימין בן-אליעזר: – – – מ-55 ומעלה לא מקבלים.

שלי יחימוביץ': זה לא חידוש.

ראובן ריבלין: 55 היה גם אז?

ראובן ריבלין: גם קודם?

שלי יחימוביץ': הכול היה קודם.

ראובן ריבלין: יכול להיות שגם מה שעכשיו הוא לא טוב, אבל לא הכול היה קודם.

שלי יחימוביץ': לא, לא.

ראובן ריבלין: כשאני הייתי עם הירשזון, ואתו לא היה.

חיים אורון: אז היה בכלל.

חיים אורון: ועוד מרכיבים נוספים.

ראובן ריבלין: אני עצרתי את השעון.

ראובן ריבלין: בבקשה, ברגע שאתה מוכן.

ראובן ריבלין: כבוד השר.

חיים אורון: אדוני השר, הנושא המהותי שעמד כל פעם על כפות המאזניים – אישור קצבה על-ידי גורם פרטי.

חיים אורון: בהתחלה בכלל זה היה הבונוס, ואני יודע שזה שונה היום.

חיים אורון: היום המבחן הוא לא כמה אתה מצליח לקחת קצבאות.

חיים אורון: בהתחלה זה היה שם.

חיים אורון: היום זה מרכיבים יותר מורכבים.

חיים אורון: אבל בסופו של דבר, התחושה של הציבור שמדובר בו, שיש אינטרס גלוי או סמוי לגורם שהאינטרס הגדול שלו הוא בכל זאת עסקי, היא המקום האחרון; ולמיטב ידיעתי אין מדינה אחרת בעולם שהפעילה תוכניות מהסוג הזה שהופרטו כולן.

חיים אורון: אצלנו הכול מופרט.

חיים אורון: ולכן, אדוני השר, אני לא יודע אם בלוח הזמנים שאתם עכשיו מדברים בו, מעכשיו עד דצמבר, בכלל יהיה אפשר לבצע את השינויים שבהם מדובר – שינויים שבעצם יהפכו את החוק לחוק אחר.

חיים אורון: החוק שמונח פה – ולמיטב ידיעתי חלק לא קטן מחברי הכנסת מתנגדים; לא מתנגדים לעצם המסלול של העברה מקצבה לתעסוקה, אלא מתנגדים למסלולים שמופיעים פה, רואים בהם מסלולים פוגעניים, מסלולים שמקשים על האנשים שמדובר בהם.

חיים אורון: הערה אחרונה: בארצות שבהן הנושא הזה הופעל הושקעו מאמצים ענקיים ביצירת מקומות עבודה.

חיים אורון: הושקעו מאמצים ענקיים ישירים באזורים שמדובר בהם, ליצירת מקומות עבודה.

חיים אורון: לאורך כל התקופה המרכיב הזה בתוכנית שקוראים לה כל פעם "ויסקונסין" לא קיים.

חיים אורון: ואז – הסיפורים הנוראים על אנשים שעברו את כל המסלול הקשה הזה ולא נמצאה להם תעסוקה, או נמצאה להם תעסוקה שפגעה במעמדם, או נמצאה להם תעסוקה שפגעה בכבודם, או נמצאה להם תעסוקה במקומות שבשביל לקבל אותה לא צריך את כל הסיפור הזה.

חיים אורון: לכן, אדוני היושב-ראש, אנחנו לא נתמוך בהצעת החוק כפי שהיא מופיעה פה, וננסה להמשיך את המאבק הזה, שנמשך כבר הרבה מאוד שנים.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אורון, אני רק רוצה שתשמע את ההערה: אין שום מחויבות לגמור את זה עד דצמבר.

ראובן ריבלין: אפשר לגמור את זה בחודש אוקטובר או בחודש נובמבר, ואפשר לגמור אותו גם בחודש מרס.

ראובן ריבלין: זה מהלך ענייני רגיל.

ראובן ריבלין: ככל שהוועדה תדרוש, כך יהיה.

ראובן ריבלין: אני ממליץ, הואיל ורמז חבר הכנסת אורון על המחלוקת האפשרית בין משרד התעשייה, המסחר והתעסוקה לבין משרד האוצר, שמי שייצג את הממשלה בהעברת חוק זה יהיה משרד התעשייה, המסחר והתעסוקה.

ראובן ריבלין: אז זה יהיה פתרון לכל אותן שאלות והתרסות קשות כלפי החוק.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מוחמד ברכה – בבקשה, אדוני.

ראובן ריבלין: אני מודה מאוד לחבר הכנסת אורון שעמד בלוח הזמנים בצורה – – –

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, כנסת נכבדה, ראשית, אני רוצה לברך את יושב-ראש הכנסת על כך שהוא לחץ והצליח להוציא את החוק הזה מחוק ההסדרים ולהביא אותו במהלך של דיון מסודר בכנסת בצורה דמוקרטית, לעבור שלוש קריאות עם דיון מיוחד.

מוחמד ברכה: אני חושב שזה דבר שהוא לטובה, עצם הדיון.

מוחמד ברכה: מצד שני אני שואל ותוהה: למה הממשלה צריכה את החוק הזה?

מוחמד ברכה: אני לא מבין, למה היא צריכה את זה?

מוחמד ברכה: הרי הכנסת נתנה לא רמז, אלא בעיטה לחוק בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות לפני כחמישה חודשים.

מוחמד ברכה: היות שהחוק הזה היה במסגרת חוק ההסדרים, שפועל לתקופה מסוימת, זאת אומרת מתוחם בזמן, האנשים שהיו אמורים להתייצב בתוכנית ויסקונסין הלכו לשירות התעסוקה.

מוחמד ברכה: חמישה חודשים הם בשירות התעסוקה.

מוחמד ברכה: אני לא שמעתי על מפולת, שהשירותים החברתיים התמוטטו או משהו שקרה יוצא דופן, כך שהממשלה אינה מבינה את הרמז ששלחה לה הכנסת כשבעטה בחוק בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

מוחמד ברכה: מה קרה?

מוחמד ברכה: אבל אני לא תמים, אני גם יכול לשער – לא רק לשער, אלא לדעת – מה התשובה: הרי זה חלק ממהלך לא לייצר תוכנית עם תנאים כאלה או אחרים; אם יש הקלה בתנאים, הייתי אומר בשפה של הרחוב: זה לשמן את ה"חַזוּק" כדי שייכנס יותר קל.

מוחמד ברכה: הרי העניין ביסודו הוא שהתוכנית הופעלה מאז הוחלט עליה ב-2004 בחוק ההסדרים, במסגרת התוכנית הכלכלית, כפיילוט בחמישה מקומות כדי להחיל את זה על כלל הארץ, ואז לשחרר את המדינה מחובתה לתת שירות, או לשחרר אותה מהמחויבות כלפי מקבלי קצבאות, ולהעביר את זה לגוף פרטי.

מוחמד ברכה: הממשלה הזאת, וגם קודמתה.

מוחמד ברכה: אני שמח שקדימה מצביעים נגד החוק, אבל זה יצא מבית-היוצר שלהם.

מוחמד ברכה: אף אחד לא יכול לקחת מהם את זה.

מוחמד ברכה: הממשלה הזאת היא נציגת ההון הגדול בבית הדמוקרטיה, ולא נציגת העם מול הלחצים והמכבשים של ההון הגדול.

מוחמד ברכה: והממשלה רוצה למכור כמה שיותר נכסים חברתיים, כדי שהשוק הפרטי יפיק את התועלת, ומצד שני הממשלה תשתחרר ממחויבותה האזרחית החברתית כלפי האנשים שחיים בתנאים של עוני ושל מצוקה.

מוחמד ברכה: זאת אומרת, גם אם היום מדברים על תנאים יותר קלים, או על הקלות, הכוונה היא להגיע לאותו יום ששירות התעסוקה הממשלתי הממלכתי מתבטל לחלוטין, ואז "נותן השירות" יהיה אותן חברות או אותם תאגידים, ואז כל יום הם יבואו אלינו בדרישות נוספות, הם יהיו בעלי-הבית; הם יהיו המונופול על השירות, שאמור להיות חברתי, שיוצא מתוך דאגה, מתוך אכפתיות, של המדינה כלפי חלשיה והאנשים שסובלים ממצוקה.

מוחמד ברכה: ואז אף אחד לא יבוא ויגיד: בואו ונקים את שירות התעסוקה מחדש.

מוחמד ברכה: יתחיל הדיון במסגרת המכירה הכללית של השירותים הסוציאליים אלה, על להקשיח פה, להקשות שם.

מוחמד ברכה: ואז כל השמן הזה של "להחליק את החזוק" שהיום מדברים עליו יתייבש וזה יהיה מסע ייסורים.

ראובן ריבלין: אדוני, אני נותן לך את 30 השניות הנוספות.

ראובן ריבלין: בבקשה.

מוחמד ברכה: לכן, אדוני השר, אין מקום לשווק את התוכנית – הנה, אנחנו קובעים 55 ויש הקלות.

מוחמד ברכה: העיקרון הבסיסי הוא שזה שירות שהוא מחובת המדינה, שהוא חובת הממשלה, והאזרח צריך להתייצב מול הממלכתיות ולא מול חברה פרטית שתחשוב איך להפיק יותר ויותר רווחים.

מוחמד ברכה: זה יסוד החטאים של התוכנית הזאת – למכור שירות חברתי, שאמור לסמל אכפתיות, כנכס שאמור להניב הון לבעלי הון.

מוחמד ברכה: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת ד"ר חנא סוייד – בבקשה, אדוני.

ראובן ריבלין: אחריו – חבר הכנסת ד"ר עפו אגבאריה.

אחמד טיבי: – – –

ראובן ריבלין: אבל גם דוקטורים.

ראובן ריבלין: מה אני יכול לעשות?

חנא סוייד: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, רבותי חברי הכנסת, המטרה של הורדת רמת האבטלה היא בהחלט מטרה כלכלית ראויה, וצריך לציין שגם בלי "ויסקונסין" בחודשים האחרונים אכן האבטלה בישראל ירדה מ-8%–9% עד 6.2%, בתקופה האחרונה.

חנא סוייד: רק צריך לשאול מה המחיר שהחברה משלמת עבור הורדת האבטלה.

חנא סוייד: האם מורידים את האבטלה בדרך ראויה שמכבדת זכויות אדם וזכויות עובדים, או שמורידים את האבטלה, מה שנקרא, בכוח?

חנא סוייד: ממה שאנחנו יודעים, רמיסת הזכויות של המובטלים היא בעיקר שהביאה בשנים האחרונות ובמיוחד בחודשים האחרונים להורדת אחוז האבטלה.

חנא סוייד: אם העובד עומד בפני ברירה, מכיוון שהקצבה מאוד קטנה או מכיוון שהתקופה שמשלמים קצבה לאותו עובד שהוא מובטל היא קצרה מדי, אז העובד נאלץ, בסופו של דבר, ללכת ולעבוד, אבל בתנאים מחפירים ולפעמים בתנאים לא אנושיים.

חנא סוייד: אדוני השר, אולי הגיע הזמן לאכוף את חוקי העבודה במדינת ישראל.

חנא סוייד: לא אוכפים אותם עם מספר קטן של מפקחים שלא מספיקים לפקח רק על העסקים בתל-אביב.

חנא סוייד: יש הרבה מקומות שבגלל היעדר פיקוח על תנאי העבודה עובדים מבצעים את העבודה שלהם בתנאים מחפירים מאוד, אם בבניין ואם בחקלאות ובהרבה תחומים אחרים.

חנא סוייד: אחד התחומים שבהם כאילו משתדלים להילחם באבטלה הוא הפרויקט הזה "ויסקונסין", שגם הוא לא מכבד את זכויות המשתתפים בו.

חנא סוייד: הוא מופרט.

חנא סוייד: לא תמיד האינטרסים של החברות שמבצעות את התוכנית הזאת הם האינטרסים הכלכליים שבאמת המדינה והחברה מעוניינות בהם.

חנא סוייד: אנחנו יודעים מעדויות ישירות של אנשים שעברו את התוכנית הזאת, שהם מרגישים תנאי עבדות בתוכנית הזאת.

חנא סוייד: לכן, התוכנית הזאת צריכה הרבה הרבה שיפורים לפחות בדרך שבה מפעילים אותה.

חנא סוייד: נקודה אחרת מאוד חשובה, שהוזכרה כאן:

חנא סוייד: יש אזורים שהם מוכי אבטלה.

חנא סוייד: אין מקומות עבודה.

חנא סוייד: במקביל לכך שרוצים לעודד עובדים לצאת לעבודה, צריך לספק מקומות עבודה.

חנא סוייד: אם אין אספקה של מקומות עבודה, אם אין יצירה של מקומות עבודה ואם אין השקעות של המדינה, של משרד התעשייה והמסחר ושל כלל משרדי הממשלה בבניית אזורי תעשייה וביצירת מקומות עבודה, אז כל הדרכים וכל השיטות לא יועילו בסופו של דבר, כי עובד שרוצה לעבוד שולחים אותו ל"ויסקונסין".

חנא סוייד: שם הוא כמעט רק הולך ומבלה זמן.

חנא סוייד: הוא לא מפיק שום תועלת, כי הוא לא נהנה להיות שם; הוא רק מחכה לשעה שהוא יעזוב את המקום וילך הביתה.

חנא סוייד: בסופו של דבר, אכן הוא יעבור תוכנית משפילה, אבל גם בסוף התקופה הוא לא ימצא מקום עבודה.

חנא סוייד: לכן, באותו הלהט שהממשלה מנסה ליצור תוכניות לעידוד עבודה ולהילחם באבטלה, היא צריכה גם להשקיע ביצירת מקומות עבודה מתאימים.

חנא סוייד: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: הדיוק שלך באמת מפתיע.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת עפו אגבאריה.

ראובן ריבלין: אחריו – חבר הכנסת אחמד טיבי.

עפו אגבאריה: אדוני היושב-ראש, חברי כנסת נכבדים, אני שואל את עצמי מה השתנה מזה חצי שנה כשהיה מאבק כל כך קשה כדי להוציא את התוכנית הקשה הזאת, ובאמת היא הוצאה.

עפו אגבאריה: אם היא היתה תוכנית טובה שטעונה שיפורים מסוימים פה ושם, למה היא הוצאה רק לפני חצי שנה?

עפו אגבאריה: ואיזה מין אמנות זו של הממשלה הזאת להוציא משהו או לקבל את ההוצאה של התוכנית הזאת לפני חצי שנה ולהכניס אותה בכניסה הראשית אחרי חצי שנה?

עפו אגבאריה: אז אני שואל את עצמי: מה קרה?

עפו אגבאריה: יש יותר מקומות עבודה שאנחנו צריכים לדאוג להם ולספק את המובטלים שילכו לעבוד שם?

עפו אגבאריה: אני לא יודע.

עפו אגבאריה: לא קרה דבר כזה.

עפו אגבאריה: גם לא קרה שהאבטלה עלתה ונהייתה קצת, הרבה, יותר גבוהה ממה שהיתה – שצריך לטפל באבטלה בצורה כזו שעכשיו צריך להעביר את החוק הזה ולדבר עליו מחדש, אחרי שהיו כבר אנשים שחגגו שהחוק הזה כבר נעלם.

עפו אגבאריה: אני חושב שיש איזה לחץ על הממשלה מבעלי הון.

עפו אגבאריה: כנראה יש טייקונים שבאמת רוצים את המקומות האלה כדי לספק עבודה בהתחלה למקורבים שלהם.

עפו אגבאריה: מי שביקר במקומות האלה, איפה שהם נתנו את העבודה, אז רואים את המשרדים המפוארים והמחשבים, ואתה רואה במקום אחד איזה 30–40 עובדים שכולם באים כמו אפנדים ומקבלים את הפועלים ואת המובטלים בצורה מאוד מאוד לא מכובדת; אני לא רוצה לומר מלה שהיא יותר מזה.

עפו אגבאריה: כאשר מכריחים את האנשים לנסוע – ואני מדבר גם על הפריפריה בעיקר, שלא נוספו שם מקומות עבודה, לא נפתחו מפעלים או מקומות לספק עבודה לאנשים שבאופן מסורתי גם לא עבדו – אז מה קורה?

עפו אגבאריה: נשים שלא עבדו, שיש להן שלושה-ארבעה ילדים, מכריחים אותן לבוא למקומות האלה, לבלות יום שלם, שמונה שעות.

עפו אגבאריה: בסוף היא צריכה להשאיר מישהו לשבת עם הילדים.

עפו אגבאריה: באותו זמן היא גם לא קיבלה, ובאופן משפיל האשה הזאת היתה בעבודה בזמן הזה – כאילו בעבודה.

עפו אגבאריה: זו גם לא עבודה.

עפו אגבאריה: אני עד לזה שהיו נשים אקדמאיות שנתנו להן להפריד בין חצץ קטן, בינוני וגדול.

עפו אגבאריה: נתנו לכל אחת איזה שק כזה.

עפו אגבאריה: זה באמת עלבון לאינטליגנציה: בן-אדם שגמר תואר ראשון, לבוא ולתת לו עבודה כזו.

בנימין בן-אליעזר: החוק הזה לא כולל אקדמאים.

עפו אגבאריה: אבל זה לא משנה.

עפו אגבאריה: אם זה לא כולל אקדמאים, זה כולל את האחרים, מה שהזכרתי קודם.

שלי יחימוביץ': הוא גם לא כלל אקדמאים קודם.

שלי יחימוביץ': זה בסדר.

ראובן ריבלין: אולי נקבע שתנאי סף לחבר כנסת הם שהוא יודע להפריד אורז.

עפו אגבאריה: זה – גם כן, כמו זולושקה.

עפו אגבאריה: העניין של לעבוד הוא באמת גם עניין בריאותי.

עפו אגבאריה: אנחנו יודעים שבשביל לקבוע שבן-אדם בריא – כמה שעות עבודה הוא מסוגל לתת.

עפו אגבאריה: אפילו לחולים פסיכיאטריים: אם הוא מסוגל לעבוד שעתיים, ארבע שעות, שש שעות או שמונה שעות – לפי זה אתה יכול לקבוע מה מידת ההסתגלות שלו והבריאות שלו.

עפו אגבאריה: ויש מושג כזה, גם כן, של ריפוי בעיסוק; בשביל לרפא את האנשים צריך להעסיק אותם.

עפו אגבאריה: אני מאוד מסכים אתך שבאמת צריך להעסיק את האנשים, זה גם ריפוי בשביל ליצור חברה יותר גדולה, אבל, לצערי, החוק שלך והחוק של הממשלה, זה לא ריפוי בעיסוק, זה ריבוי בפיסוק.

עפו אגבאריה: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: ריבוי בפיסוק – את ההסברים הוא יוכל לתת לך בשלב מאוחר.

דני דנון: בגלל זה חבר הכנסת טיבי עולה אחריו.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אחמד טיבי, ואחריו – חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס.

אחמד טיבי: מה קרה לחד"ש?

אחמד טיבי: ביטויים פורנוגרפיים אחד אחרי השני.

בנימין בן-אליעזר: שמעת – ריפוי בפיסוק.

אחמד טיבי: שמעתי, שמעתי.

אחמד טיבי: שמעתי גם את ברכה לפניו.

דני דנון: אדוני היושב-ראש, זה שד"ר טיבי עולה אחריו זה בגלל המקצוע שלו, או שיש הסבר אחר?

ראובן ריבלין: יכול להיות.

אחמד טיבי: אין הקשר בין פיסוק לבין עלייתי על הדוכן.

אחמד טיבי: תודה.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, טוב להיאבק באבטלה, צריך להיאבק באבטלה, השאלה מהם הכלים שהממשלה נותנת בידי הציבור, ציבור המובטלים בעיקר, כדי לרפא את החולי הנורא הזה, שהדבר העיקרי בו הוא פגיעה בכבוד האדם, בכבוד האזרח.

אחמד טיבי: להיות מובטל זה דבר נורא – לו, למשפחה, לסביבה, לחברה.

אחמד טיבי: אחד האלמנטים או המוטיבים העיקריים שעליהם מתלונן אדם שביקר בוויסקונסין, שהתקבל לוויסקונסין, זה שהוא מרגיש מושפל – מרגיש – כאשר הוא מגיע לשם.

אחמד טיבי: ונשאלת השאלה למה ההרגשה הזאת.

אחמד טיבי: היתה הרגשה שריחפה, היא היתה שם, אנשים אמרו אותה, היא לא נתנה מענה לחולי הזה.

אחמד טיבי: היה מין ניגוד בין ההפרטה, בין האינטרס של הבעלים, לבין התוצאה בשטח, האינטרס של המובטל או הקולקטיב של המובטלים, ולכן ההתנגדות של גורמים רחבים.

אחמד טיבי: אבטלה – הרי אני שותף לדעת כל עמיתי שקדמו לי על הרוע או החולי שנמצא בחלק גדול מהאספקטים של התוכנית הזאת, ולכן צריך לשנות אותה באופן דרסטי כדי שהתוצאה תהיה שונה.

אחמד טיבי: אגב, טיפול באבטלה במקומות מסוימים, בעיקר בפריפריה – יישובים ערביים, צריך להיות על-ידי המצאת מקומות עבודה, יצירת מקומות עבודה.

אחמד טיבי: מה, בטייבה יש מקומות עבודה?

אחמד טיבי: יש אזורי תעשייה?

אחמד טיבי: יש מפעלים בדיר-אל-אסד?

אחמד טיבי: לא יודע, בשלומי?

אחמד טיבי: אין.

אורי אורבך: נמוך.

אחמד טיבי: נמוך.

אחמד טיבי: ונשאלת השאלה: נו, טיפול קוסמטי זה מספיק?

אחמד טיבי: גם – האשה המכוערת ביותר, קוסמטיקה לא תעזור לה.

שלי יחימוביץ': ומה עם הגבר המכוער?

אחמד טיבי: הוא מכוער עם או בלי קוסמטיקה.

אחמד טיבי: זה הדבר הבסיסי.

אורי אורבך: זה נמוך.

אחמד טיבי: ולכן, אדוני השר, מה עם טיפול שורש?

אחמד טיבי: מה עם טיפול שורש?

אחמד טיבי: טיפול שורש זה מציאת מקומות תעסוקה, ואתם לא מכוונים כדי ליצור מקומות תעסוקה.

אחמד טיבי: הדבר הנורא ביותר, למשל לגבי אזורי תעשייה, אדוני היושב-ראש, הוא שאני לא מוצא אזורי תעשייה ביישובים הערביים.

אחמד טיבי: אין אזורי תעשייה.

אחמד טיבי: אתה מכיר את הבעיה של אזור התעשייה בטייבה, דנו כמה פעמים בנושא הזה, אדוני השר.

אחמד טיבי: זה אזור תעשייה שהוא פרימיטיבי – תראה את אזורי התעשייה ביישובים היהודיים, מפותחים, מתקדמים, ונשאלת השאלה למה אין תקצוב, למשל, לאזורי תעשייה.

אחמד טיבי: למה?

אחמד טיבי: למה אין אזור תעשייה בשום יישוב ערבי?

אחמד טיבי: למה אין בית-חולים ממשלתי, למשל, בשום יישוב ערבי?

אחמד טיבי: למה אין אוניברסיטה בשום יישוב ערבי?

אחמד טיבי: יש כותרות, יש מדיניות, המדיניות אומרת שצריך לשייך את החלק הזה, כדי שיישאר חלק משני, תלוי, מתנדנד, בגוף העיקרי, שהוא שותף לחלוקת הטוב הכללי.

אחמד טיבי: אני רוצה להיות שותף לחלוקת הטוב הכללי – גם להשפיע על החלוקה וגם להיות חלק ממנו.

אחמד טיבי: ואני אומר את זה כמי שחי בחברה שהאבטלה מכה בה יותר מאשר בכל מגזר אחר במדינה – מאשר בכל מגזר אחר – ראה תעסוקת נשים; אנחנו מבקשים כל שני וחמישי תחבורה, כדי שנשים, למשל, יוכלו להשתלב בשוק העבודה.

אחמד טיבי: כאשר יש תחבורה אשה יכולה להגיע מקצה אחד של היישוב – שגדל והתרחב – לקצה השני, או מהיישוב החוצה, אבל כאשר אין, אז יש בעיה.

אחמד טיבי: גני-ילדים, גני טרום-חובה – כאשר יש פתרונות כאלה קל יותר לצאת אל שוק העבודה ולהוריד את שיעור האבטלה.

אחמד טיבי: אלה הם, אדוני השר, חלק מהכלים לפתור את בעיית האבטלה, ולאו דווקא על-ידי פתרונות קוסמטיים.

אחמד טיבי: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת אורלי לוי אזולאי, ואחריה – חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

עפו אגבאריה: מי זאת אורלי לוי אזולאי?

ראובן ריבלין: אני מתנצל, חברת הכנסת אבקסיס.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס.

ראובן ריבלין: אני לא יודע מדוע – – –

אורלי לוי אבקסיס: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, אני באמת אפתח את דברי בכך שנודה ליושב-ראש על הסיוע שלך להוציא ולפצל את החוק הזה מחוק ההסדרים.

אורלי לוי אבקסיס: באמת ועדת העבודה והרווחה של הכנסת קיימה, אני חושבת, דיונים כל כך מעמיקים בחוק, כפי שהוא היה במתכונתו הבסיסית, או הראשונית, והניסיון הזה לעקוף ולהכניס את זה בחוק ההסדרים היה לא ראוי, ותודה לך על העזרה הזאת.

אורלי לוי אבקסיס: אני חייבת לבוא ולהגיד, אדוני היושב-ראש, ששמעתי את כבוד השר מדבר פה, והוא דיבר על שינויים בהצעת החוק של ויסקונסין – אנחנו עדיין קוראים לה "ויסקונסין".

אורלי לוי אבקסיס: סלח לנו, גם אם שיניתם את השם, אני חושבת שהיא עדיין תולדה של אותה תוכנית בדיוק, והיא די דומה – נכון, אני ערה ושמתי לב לשינויים שמופיעים בחוק שמונח לפנינו היום.

בנימין בן-אליעזר: – – –

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו קוראים לזה "ויסקונסין".

אורלי לוי אבקסיס: נכון, יש באמת שינוי, אבל אנחנו צריכים לבדוק באופן אחראי שהשינויים האלה הם שינויים מהותיים, כי אם מדובר רק בענייני קוסמטיקה, לא עשינו פה ואפילו לא חצי דבר.

אורלי לוי אבקסיס: כי כשאנחנו מדברים על ענייני קוסמטיקה, זאת לא התרופה לאותם אנשים, זאת לא התרופה לאותם אנשים שהמציאות היומיומית שלהם היא מציאות קשה.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו עכשיו מביאים פה ומעלים לסדר-היום הציבורי את הדיון הזה, אבל אולי מחר-מחרתיים סדר-היום הציבורי יתחלף – המציאות שלהם לא תתחלף.

אורלי לוי אבקסיס: כל מה שנקבל או כל מה שנאשר זה מציאות שתהיה מנת חלקם של אותם אנשים.

אורלי לוי אבקסיס: הם יתעוררו אליה בבוקר והם יתקדמו הלאה.

אורלי לוי אבקסיס: אני שמעתי גם את השר, בתשובתו לאחד מחברי הכנסת, מדבר על למה זה לא עובר לידי לשכות התעסוקה; הוא אמר: לשכות התעסוקה לא מסוגלות להתמודד עם זה.

אורלי לוי אבקסיס: אני שואלת – אתה יודע מה, יש פה קצת איזה סוג – קשה לי להבין, כי לדעתי יש פה איזה אישור של הממשלה, שאומרת: ואללה, אני לא מאמינה בעצמי.

אורלי לוי אבקסיס: ואותו שר, שהוא אחראי באמת – שר התמ"ת באמת, השר פואד בן-אליעזר, בנימין בן-אליעזר – אני פונה אליך באמת בקטע אישי: אתה באמת מאמין ששירותי התעסוקה לא מסוגלים להתמודד עם זה?

אורלי לוי אבקסיס: יכול להיות שאם היינו נותנים להם את הכלים שנתנו לאותם מפעילים פרטיים, שראו על גבי אותם מסכנים איזה תג מחיר, איזו יכולת לעשות ON על הגב שלהם – לא ניתנו לשירותי התעסוקה.

אורלי לוי אבקסיס: חברים, נסגרה ויסקונסין, פשוט פג זמנה.

אורלי לוי אבקסיס: המובטלים חזרו לשירותי התעסוקה, אבל כל השירותים שהיו נלווים לאותה תוכנית לא הגיעו לידי שירותי התעסוקה.

אורלי לוי אבקסיס: יכול להיות שאם הם היו יכולים לשלוח אותם להכשרות מקצועיות כמו שאפשר במקומות אחרים המצב היה יותר קל.

אורלי לוי אבקסיס: יכול להיות שאם היו נותנים שירותים תומכי עבודה – יכול להיות שאם היינו מגלים מה המשק צריך, איזה מקצועות הם מקצועות מבוקשים, יכולנו להכשיר קבוצה של אנשים; היינו יכולים לתת לאנשים לסיים 12 שנות לימוד, לעשות להם הסבות מקצועיות, יכול להיות שבתוכנית כזאת יכולנו לפתור יותר טוב את בעיית המובטלים.

אורלי לוי אבקסיס: הרי אין ספק שגם חברי ועדת העבודה והרווחה, שלא ראו עין בעין עם משרד התמ"ת את הדברים, כן רוצים גם הם להוציא את אותו מובטל ולהביא אותו באמת להיות שחקן פעיל בשוק העבודה.

אורלי לוי אבקסיס: יכול להיות שיש חסמים שהם חסמים אובייקטיביים, שצריך לתת עליהם את הדעת, אז הכלי הזה שנמצא בשירות התמ"ת, שנמצא בשירות שלכם, שקוראים לו שירות התעסוקה, זה כלי של הממשלה, זה כלי שמתוקצב.

אורלי לוי אבקסיס: בבקשה, תעשו בו שימוש.

אורלי לוי אבקסיס: בבקשה, תנו את הכלים להתמודד.

אורלי לוי אבקסיס: סביר להניח שהצעת החוק הזו תגיע לשולחננו, של ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו נצטרך לעשות פה עבודה באמת רצינית, יסודית, כדי לבדוק איך אנחנו יכולים באמת לגבות את עצמנו, להיות ככה, ישנים בשקט, כדי לדעת שלא הפלנו תוכנית לפני כמה חודשים רק כדי להכשיר תוכנית אחרת, גרועה יותר, או אולי אפילו את אותה גברת בשינוי אדרת, כמו שנוהגים לומר.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו מבטיחים להיות ענייניים כמו שתמיד היינו.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו מבטיחים לרדת סעיף-סעיף, ולבדוק במה מדובר ואיך אנחנו יכולים להציל פה את העניין.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו לא רוצים שמפעילים פרטיים יעשו איזה הון על גבם של אותם אנשים, מה גם שחלק מהמפעלים הפרטיים האלו בכלל לא משחקים בארץ, כלומר הם שחקנים זרים, וסביר להניח שחלק מהכסף הזה יוצא את גבולות המדינה, וגם לא נהנים מזה.

אורלי לוי אבקסיס: מה שחשוב הוא, אנחנו מדברים על חיים של אנשים.

אורלי לוי אבקסיס: לאנשים האלה יש משפחות, לאנשים האלה יש ילדים.

אורלי לוי אבקסיס: בואו נשמור על כבודם ועל כבודנו, בין היתר.

אורלי לוי אבקסיס: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה – בבקשה, אדוני.

ראובן ריבלין: אחריו – חברת הכנסת שלי יחימוביץ.

ג'מאל זחאלקה: כבוד היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אני מציע לשר בן-אליעזר לגנוז את החוק ולבטל אותו כליל.

ג'מאל זחאלקה: בחוק הזה, כבוד היושב-ראש, ישנה החמרה.

ג'מאל זחאלקה: בחוק הקודם היתה החרגה לכל אלה שהם מעל גיל 45, כיום 55.

שלי יחימוביץ': – – –

ג'מאל זחאלקה: נכון.

ג'מאל זחאלקה: עכשיו, אני לא תמים.

ג'מאל זחאלקה: הרי זה עז שהכניסו לתוכנית, ומחר תראה אחד מחברי הכנסת מנופף בכך שהוא השיג, הוריד בעשר שנים את הגיל.

ג'מאל זחאלקה: מי שכתב את זה, יודע מה הוא עושה.

ג'מאל זחאלקה: איך יכול להיות שחוק, כפי שתיאר אותו השר, בא להיטיב, בא לשנות, בא להקל, ופתאום מוסיפים עשר שנים, שזה דווקא האוכלוסייה המאוד-מאוד-מאוד בעייתית?

ראובן ריבלין: מניסיוני הפרלמנטרי, אי-אפשר להפריך את הטענה שלך.

ג'מאל זחאלקה: אז אני חושב שזה נוהג קלוקל, להכניס עזים לתוכנית.

ג'מאל זחאלקה: בדיקה קפדנית תגלה עזים נוספות בתוכנית שהוצעה לפנינו.

ג'מאל זחאלקה: כבוד היושב-ראש, אתה לא יכול להגיד לאנשים: צאו לעבודה, ואין עבודה.

ג'מאל זחאלקה: כלומר אנחנו יודעים, מניסיון, שברוב האזורים שבהם הופעלה התוכנית יש מחסור במקומות עבודה.

ג'מאל זחאלקה: ותוכניות כאלה, תוכניות ראויות בעולם, הן תוכניות שמשלבות בין יצירת מקומות עבודה לבין עידוד תעסוקה.

ג'מאל זחאלקה: כי אתה לא יכול לעודד תעסוקה כשאין תעסוקה.

ג'מאל זחאלקה: כמה שתעודד את האדם לעסוק, אם אין תעסוקה, הוא לא יכול לעסוק.

ג'מאל זחאלקה: תגיד לו: תצא, תגיד לו ככה, תאיים עליו.

ג'מאל זחאלקה: אם אין עבודה, בסופו של דבר, בגדול – אני לא מדבר על אדם פרטי זה או אחר – אנחנו צריכים לראות את זה ראייה מערכתית, ובראייה מערכתית התוכנית הזאת היא כישלון גדול.

ג'מאל זחאלקה: הרבה מחברי הכנסת היו מוכנים להסכים שהתוכנית הזאת באופן עקרוני, כלומר לא בפרטים שלה אלא בגישה הכללית שלה, תופעל על-ידי שירות התעסוקה.

ג'מאל זחאלקה: כי עולה בלבנו החשד היותר מסביר, שהחברות שמפעילות את התוכנית, יש להן אינטרסים כלכליים להרוויח על חשבון העובד.

ג'מאל זחאלקה: בעצם, תוכנית ויסקונסין במתווה העיקרי שלה, פה ושם עזרה לאנשים לקבל תעסוקה.

ג'מאל זחאלקה: אבל המתווה העיקרי היה המנגנון.

ג'מאל זחאלקה: ככה זה פעל מעבר לכוונות, מה שהשר רוצה, מה הכוונות שלו.

ג'מאל זחאלקה: אבל זה מנגנון שמאפשר לחברות הגדולות לדחוף את ידיהן לידי אנשים קשי-יום ולקבל מהם כסף ולהתעשר בצורה כזאת.

ג'מאל זחאלקה: המספרים שהובאו בפני ועדת העבודה והרווחה, כשדנה בתוכנית ויסקונסין, הראו שרווחי החברות היו גדולים מאוד, ההפסדים של האנשים קשי-היום, שהתוכנית פעלה עליהם, היו ענקיים, ובסופו של דבר מדובר באוכלוסייה חלשה, והממשלה רוצה להיות גיבורה על חלשים.

ג'מאל זחאלקה: אני חושב, כבוד היושב-ראש, שצריך לשנות גישה, לגנוז את התוכנית, וצריך לחשוב – אגב, פה בתוכנית בחוק מצוטט הפרופסור יוסף תמיר.

ג'מאל זחאלקה: אני קראתי דברים אחרים שהוא כתב, לגמרי, נגד התוכנית.

ראובן ריבלין: אבל אל תתחיל עם לניר עכשיו.

ג'מאל זחאלקה: לא, אני רק רוצה רק דבר אחד: אנחנו רוצים עידוד תעסוקה, אבל לא ככה מעודדים תעסוקה.

ג'מאל זחאלקה: ככה מעודדים שלילת קצבאות ותו לא.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת זחאלקה.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת שלי יחימוביץ, בבקשה.

ראובן ריבלין: אחריה – חבר הכנסת טלב אלסאנע.

ראובן ריבלין: כפי שהדבר נראה כרגע, טלב אלסאנע יהיה אחרון הדוברים, אלא אם כן חבר הכנסת מולה ייכנס.

ראובן ריבלין: אני לא מקריא את שמו של מי שלא נמצא באולם כדי למחוק אותו; אני פשוט מוחק אותו כדי שלא להלבין פניו, שהוא נרשם ולא מופיע.

ראובן ריבלין: בבקשה.

שלי יחימוביץ': אדוני היושב-ראש, ראשית, אני רוצה להודות לך על כך שתוכנית ויסקונסין הוצאה מחוק ההסדרים.

שלי יחימוביץ': זה משפר את המצב, כמובן, ומאפשר לנו לדון בחוק באופן יסודי.

שלי יחימוביץ': אלא שכבר דנו בנושא באופן יסודי.

שלי יחימוביץ': ועדת העבודה, הרווחה והבריאות התכנסה ודנה דיונים רבים ב"אורות לתעסוקה", ובסופו של דבר החליטה להפסיק את הפיילוט שנמשך חמש שנים בארבעה אזורים בישראל.

שלי יחימוביץ': איזה דיון יכול להיות יותר מעמיק?

שלי יחימוביץ': נראה לי שכל אחד מחברי ועדת העבודה והרווחה מכל סיעות הבית, משמאל ועד ימין, עשה דוקטורט ב"אורות לתעסוקה"; נסענו בעצמנו, נפגשנו עם מטופלים – – –

ראובן ריבלין: כבוד השר אהרונוביץ וחבר הכנסת שאמה, חברים, אתם מדברים.

ראובן ריבלין: השר אהרונוביץ, שומעים אתכם עד כאן.

ראובן ריבלין: אבל יש לכם גם אכסדרה.

זאב בילסקי: במחילה.

ראובן ריבלין: בבקשה.

שלי יחימוביץ': אדוני היושב-ראש, אני מקווה שהזמן הזה לא נחשב לי.

ראובן ריבלין: עצרתי, את לא רואה?

ראובן ריבלין: עמד מלכת.

ראובן ריבלין: הזמן ייגמר כשאת תסיימי.

שלי יחימוביץ': עכשיו אתם באים אלינו עם חוק זהה לחוק הקודם, בלי שום שינוי, למעט ההחמרה שעל-פיה רק בגיל 55 יהיה פטור מההשתתפות בתוכנית.

שלי יחימוביץ': חוק זהה לחלוטין – עברתי על כל תו ותג.

שלי יחימוביץ': אל תספרו סיפורים על כל מיני דברים שהוצאתם.

שלי יחימוביץ': הוצאתם אקדמאים?

שלי יחימוביץ': הם לא היו גם קודם.

שלי יחימוביץ': הוצאתם עידוד בגין שלילת הבטחת הכנסה?

שלי יחימוביץ': גם זה כבר הוצא בפיילוט.

שלי יחימוביץ': לא עשיתם כלום.

שלי יחימוביץ': חזרתם עם אותו חוק בדיוק, וצפצפתם על חברי הכנסת ועל הדיון המעמיק שכבר קיימו.

שלי יחימוביץ': אתם מנסים להחזיר לנו את אותו חוק בדיוק בשיטת "מצליח" – אולי הפעם תצליחו לכפות אותו עלינו.

שלי יחימוביץ': כבר קיימנו את הדיון.

שלי יחימוביץ': מה אתם חוזרים עם החוק הזה?

שלי יחימוביץ': איזה מין דבר זה?

שלי יחימוביץ': איזה פגם בשיטה הדמוקרטית מאפשר לכנסת לדון באופן יסודי בעניין מסוים, להתעמק בו, וברגע שהיא מפילה אותו, הממשלה מחזירה אותו שוב?

שלי יחימוביץ': זה דבר שהוא בלתי נתפס.

שלי יחימוביץ': מהי תוכנית ויסקונסין, "אורות לתעסוקה", או אלף שמות מכובסים שעוד תמציאו?

שלי יחימוביץ': זה להעביר הרבה מאוד כסף, הרבה מאוד – עלות הפריסה הארצית תהיה מיליארד וחצי שקלים, לא פחות – הרבה מאוד כסף לחברות פרטיות, לזכיינים פרטיים, לאנשי עסקים, ולשלם להם.

שלי יחימוביץ': בפיילוט שילמו על כל אדם שהזכיינים הצליחו להשים במקום עבודה 34,000 שקלים – על כל השמה.

שלי יחימוביץ': שתבינו על איזו השמה אנחנו מדברים – מדברים אתי על השמות איכותיות – על השמה של עובדת ניקיון אצל קבלן בחצי משרה: 34,000 שקלים בונוס לחברת ההשמה.

שלי יחימוביץ': מישהו חשב על רעיון יותר טוב מזה כדי לשפוך כסף על הראש של אנשי עסקים פרטיים?

שלי יחימוביץ': מה הטירוף הזה?

שלי יחימוביץ': תייצרו מקומות עבודה.

שלי יחימוביץ': תוכנית ויסקונסין לא מייצרת ולו מקום עבודה אחד.

שלי יחימוביץ': האם הבעיה של המשק בישראל היא העובדה שיש המון מקומות עבודה שהעובדים לא רוצים לאייש?

שלי יחימוביץ': הבעיה היא שאין מקומות עבודה ואין פרנסה, זאת הבעיה.

שלי יחימוביץ': מיליארד וחצי שקלים אתם שופכים על השמות בעבודות עוני, שבפיילוט, במקרה הטוב הרוויחו בהן 2,700 שקלים?

שלי יחימוביץ': זאת השמה איכותית שעליה קבלן פרטי מקבל בונוס של 34,000 שקלים?

שלי יחימוביץ': תגידו לי, אתם השתגעתם?

שלי יחימוביץ': את מי אתם רוצים לשכנע שהדבר הזה טוב?

שלי יחימוביץ': באילו אותות ומופתים תצליחו לשכנע אותנו?

שלי יחימוביץ': בתשדירים ברדיו נגדנו, נגד חברי הכנסת?

שלי יחימוביץ': ניסיתם, לא הצלחתם.

שלי יחימוביץ': בלוביסטים של כל החברות הפרטיות שהסתובבו כאן?

שלי יחימוביץ': לא הצלחתם.

שלי יחימוביץ': באילו אותות ומופתים תשכנעו אותנו?

שלי יחימוביץ': והכול מלווה בשחיתויות ובעבריינות ובמטופלים שמקבלים עליהם מהממשלה כסף מלא בגין השתלמויות, אבל בפועל שולחים אותם בשקט הביתה, והם הולכים הביתה, ברור, הם לא רוצים להיות בתוך הסד הזה, או לחלופין אנשים שמושיבים אותם בחדרים והמורה יושב מולם ומשחק סודוקו או מלמד אותם מחשבים בלי מחשב.

שלי יחימוביץ': כולנו ראינו צילומי מצלמה נסתרת של הדברים האלה.

שלי יחימוביץ': ברגע שהאינסנטיב להשמה בעבודה הופך להיות כספי בלבד, זאת התוצאה.

שלי יחימוביץ': התוצאה היא צמצום העלויות של המפעיל הפרטי.

שלי יחימוביץ': הוא שואף כמובן להגדיל את הרווח של עצמו.

שלי יחימוביץ': לסיום, אדוני היושב-ראש.

שלי יחימוביץ': אותי לימדו בשיעורי אזרחות שיש רשות מחוקקת, רשות שופטת ורשות מבצעת.

שלי יחימוביץ': תראו מה אנחנו עושים – אנחנו הולכים ומכרסמים בממלכה, ברשות המבצעת.

שלי יחימוביץ': אנחנו משאירים את הממשלה ואת השירות הציבורי עירומים מכל כוח והשפעה ומעבירים את הכוח של הריבון – את הכוח של הריבון אנחנו מעבירים לאנשי עסקים פרטיים, לפריץ; הוא כבר יעשה את העבודה, "הוא יודע".

שלי יחימוביץ': אני שומעת את הטיעון הזה שוב ושוב; הממשלה לא יודעת לנהל, בואו נקרא לאנשי העסקים הפרטיים, הם יושיעו אותנו, הם יעסיקו בשבילנו את המובטלים.

שלי יחימוביץ': אז לא, תודה.

שלי יחימוביץ': והתוכנית הזאת היא אחת הדוגמאות הבוטות ביותר להפרטת המדינה ולהעברתה לידי בעלי הון, וכל הנגעים שלה, וכל המגרעות שלה – והם רבים לאין-ספור, הרי אין זמן למנות אותם פה, ואני כבר מסיימת, אדוני היושב-ראש – הם תולדה של המבנה העקום והמשובש שלה.

שלי יחימוביץ': אני מבטיחה לכם שאנחנו נפיל את החוק הזה שוב בוועדת העבודה והרווחה.

שלי יחימוביץ': תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה לחברת הכנסת יחימוביץ.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת טלב אלסאנע, וחבר הכנסת שלמה מולה, שבא בזמן, ולכן הוא ידבר.

טלב אלסאנע: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, כבוד השר, הצעת החוק הזאת יוצאת מתוך הנחה כי אבטלה היא בעיית המובטלים, ולא בעיית המדינה, ועוני זה בעיית העניים, ולא בעיית המדינה.

טלב אלסאנע: והפתרון – להתאכזר לאומללים, ולא להטיל את האחריות על הממשלה.

טלב אלסאנע: ואני רוצה לומר לך, אדוני היושב-ראש, שבפני השר פואד בן-אליעזר יש שתי – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בר-און, אוי לו לאדם שהיה עושה זאת כשאתה על הבמה.

רוני בר-און: אני בירכתי את השר הדרוזי הראשון בממשלה.

ראובן ריבלין: אין לי שום בעיה עם הברכות שלך, יש לי רק בעיה עם ההפרעה לחבר הכנסת טלב אלסאנע.

טלב אלסאנע: בפני השר פואד בן-אליעזר יש שתי משימות לא פשוטות, שאני קראתי עליהן היום.

טלב אלסאנע: המשימה הראשונה – להכניס את ויסקונסין לשיעור של התעסוקה והעבודה ולהחזיר את המדיניות הזאת, או, כפי שפורסם באתרים בערבית בעירק, שהשר פואד בן-אליעזר מגייר עירקים להיכנס ליהדות, וכל אחד שמתגייר מקבל 1,000 דולר.

טלב אלסאנע: מציינים שם שהשר פואד בן-אליעזר הוא מאל-בצרה.

טלב אלסאנע: שאלתי: אלה שמתגיירים הם מבצרה, או גם מבגדד?

מוחמד ברכה: לחודש.

אחמד טיבי: לחודש 1,000 דולר.

טלב אלסאנע: זה יותר יקר ממה שמקבלים בתוכנית ויסקונסין.

טלב אלסאנע: ולכן, מאיפה יבוא כל הכסף?

טלב אלסאנע: האם זה בבסיס התקציב?

טלב אלסאנע: והשאלה – האם אתה מגייר גם סונים וגם שיעים?

ראובן ריבלין: זה מסופר באלף לילה ולילה, באלף לילה ולילה.

טלב אלסאנע: והאם המתגיירים האלה יתפקדו למפלגת העבודה וישפרו את המצב שלה?

טלב אלסאנע: השאלה – זה פרויקט ממש מעניין.

טלב אלסאנע: הסיכוי להצליח שם יכול להיות יותר גדול מהסיכוי לשכנע את חברי הכנסת לקבל את הצעת החוק הזאת.

טלב אלסאנע: זאת הצעת חוק שלדעתי מעמידה את הכנסת באור מאוד מאוד שלילי, מאוד רע.

טלב אלסאנע: לא יכול להיות שלפני כמה שבועות אנחנו מגיעים למסקנה שהתוכנית הזאת אין בה שום תועלת, בעלי האינטרסים – המרוויח היחידי – הם אשר דוחפים, הם המעוניינים, והקורבן הם המובטלים.

טלב אלסאנע: הרי כולנו יודעים שהמשוואה היא פשוטה – אם יש מקומות תעסוקה, צריך לתגמל ולשפר את תנאי העובדים, כדי שלא תהיה כדאיות להיות מובטלים, או לצמצם מצד שני.

טלב אלסאנע: אם אין תעסוקה, אתה לא יכול להכות במובטל לצאת לעבוד.

טלב אלסאנע: אי-אפשר, כי אין פתרון.

טלב אלסאנע: ואני יודע, כבוד השר, ואתה יודע טוב מאוד, כמוני, שעקב כניסת העובדים הזרים, הרי עם מי הם מתחרים?

טלב אלסאנע: הם לא מועמדים לתפקיד של שר או של חבר כנסת או של מנכ"ל או בהיי-טק.

טלב אלסאנע: הם מתמודדים עם העובדים שבעבודות השחורות, שהרבה מהעובדים מהמגזר הערבי מתמודדים בהן, והם תופסים את מקום העבודה הזה.

טלב אלסאנע: ובסופו של דבר, מי שנופל קורבן לתוכנית הזאת הם העובדים מהמגזר הערבי, או החרדי, או כל מיני.

טלב אלסאנע: אז השאלה היא, האם אתה באמת מאמין שבתוכנית הנוכחית הכוונה היא לשפר את תנאי העבודה והתעסוקה, להוציא אנשים ממעגל של אבטלה, או לשפר מצבם של הזכיינים על חשבון המובטלים?

טלב אלסאנע: לדעתי הפתרון הוא להקצות יותר בפרויקטים הגדולים, הענקיים, שמניבים מקומות תעסוקה במגזר הערבי.

טלב אלסאנע: כאשר אין לך מקומות – כשר התעשייה – אין אזורי תעשייה, אין אזורי תעסוקה, אין איפה לעבוד – אתה לא יכול להגיד לאנשים: תלכו לעבוד, כאשר כל הזמן הם מבקשים: תנו לנו מקום לעבוד ולקבל את פרנסתנו בכבוד.

טלב אלסאנע: אף אחד לא רוצה להיות מובטל, העניין הוא עניין של שיקול כספי בלבד.

טלב אלסאנע: גם לעובד זה עניין של ערך עצמי, זה כבוד עצמי, שיהיה לו מה לעשות למחרת, יש לו סדר-יום למחרת, וזה חלק מהכבוד, לאכול את פרנסתו בזיעת אפיו.

טלב אלסאנע: ולכן, אי-אפשר לבוא בטענות למובטלים; צריך לבוא בטענות לממשלה.

טלב אלסאנע: צריך לייצר מקומות תעסוקה, ולאחר מכן לדרוש מהם לעבוד.

טלב אלסאנע: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אחרון הדוברים – חבר הכנסת שלמה מולה.

ראובן ריבלין: אדוני, סגן המזכירה, נא לצלצל כדי להודיע לחברי הכנסת המבקשים להשתתף בהצבעה לבוא ולהתכנס.

ראובן ריבלין: מייד לאחרי חבר הכנסת מולה יעלה ויבוא השר, ישיב על דברי הדוברים, ולאחר מכן נעבור להצבעה.

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, האמת היא – אני לא יודע; יש הרבה ספקולציות, אבל ברור לנו: החוק הזה חזר אלינו מחדש מאחר שראש הממשלה, כשר האוצר, היה מי שהביא את החוק.

שלמה מולה: אנחנו יודעים שהחוק הזה בוטל, למעשה, על-ידי הוועדה בכנסת, ולכן קשה לו לראש הממשלה להשלים עם כישלון.

שלמה מולה: לכן הביאו את החוק מחדש – אותה גברת בשמלה אחרת.

שלמה מולה: אני רוצה לשאול את השר פואד בן-אליעזר; אני רוצה לשאול אותך, אדוני:

שלמה מולה: אנחנו קראנו בתקשורת שיש דיל בין – ויסקונסין מחדש, הזה, מול חוק האברכים; אנחנו רוצים לדעת, האם אתם רקמתם דיל פוליטי כזה?

שלמה מולה: לכנסת יש הזכות – וחובת הגילוי גם שלכם, לומר לנו אם מפלגת העבודה רקמה דיל שכזה.

שלמה מולה: אם כן, זה דבר מסריח.

שלמה מולה: זה לא יכול להיות קביל.

שלמה מולה: הדבר הנוסף, אדוני היושב-ראש, החוק הזה, חוק שפוגע בכבוד האדם, בכבודו של האדם, בכבודו של האזרח.

שלמה מולה: מה פשעו אנשים שלא מצאו עבודה?

שלמה מולה: מה זאת הרדיפה הזאת את העובדים, את המובטלים?

שלמה מולה: מה זאת הרדיפה הזאת שילכו לכאן וכן הלאה?

שלמה מולה: אתם לא רק מאדירים ונותנים לבעלי ההון עוד פעם לעשות מעשים שלא ייעשו במסגרת החוק הזה.

שלמה מולה: קשה לכם, הממשלה הזאת קשה לה להתמודד עם בעלי שכר גבוה.

שלמה מולה: קשה מאוד לממשלה הזאת להגדיל את שכר המינימום בגלל התעשיינים, בגלל בעלי ההון.

שלמה מולה: אבל מה?

שלמה מולה: על האנשים הפשוטים האלה אין בעיה.

שלמה מולה: אפשר להתעמר עליהם, אפשר להביא עוד חוק מקולקל, עוד חוק.

ראובן ריבלין: להתעמר בהם.

שלמה מולה: להתעמר בהם.

שלמה מולה: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

שלמה מולה: לכן אנחנו שואלים שאלה פשוטה: האנשים האלה, שלא מצאו עבודה, מה עוונותיהם?

שלמה מולה: שִלחו אותם להכשרה מקצועית, שילמדו, תנו להם עוד יותר כסף.

שלמה מולה: יש פה מגזרים שלמים שבכלל אפילו לא שולחים אותם למלא טפסים כדי לקבל כסף, העיקר יסתובבו עם איזה כובע וכן הלאה, יגידו: אני לומד בישיבה – מקבלים כסף.

שלמה מולה: אבל כשמדובר באנשים שעבדו, לא מצאו עבודה, בהם אפשר להתעמר עוד ועוד ועוד.

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, אני חושב שראש הממשלה לא יכול להפסיד.

שלמה מולה: לכן, מפני שקשה לו להפסיד, מפני שהוא הפסיד בפעם הקודמת, זה היה הפסד פוליטי שלו, עכשיו הוא מביא לנו את ויסקונסין עוד פעם, מחדש.

שלמה מולה: אנחנו, אדוני היושב-ראש, משבחים אותך שלפחות אפשרת לנו לא להעביר את הצעת החוק הזאת בחוק ההסדרים אלא הצלחת לפצל את החוק, שיהיה לנו לפחות מה להגיד.

שלמה מולה: בסך הכול הממשלה הזאת בכלל היתה מוכנה לעבוד בלי הכנסת, שיהיה אפשר להעביר דברים מכאן לכאן, לבטל את הכנסת.

שלמה מולה: חס וחלילה שחברי הכנסת ישאלו שאלות.

שלמה מולה: לכן, אדוני היושב-ראש, הגיע הזמן.

שלמה מולה: גם בחוק הזה נגיד לא, לא נאפשר לחוק הזה לחזור – מחדש – כי זה חוק שפוגע בכבוד האדם.

שלמה מולה: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת מולה.

ראובן ריבלין: כבוד השר, האם אתה מסכים לאפשר לחבר הכנסת מאיר שטרית, שהיה רשום, לומר – אתן לו שתי דקות – או שאתה מבקש לעלות?

ראובן ריבלין: כי הדיון תם.

ראובן ריבלין: זה על-פי רצונך.

בנימין בן-אליעזר: אדוני היושב-ראש, מכובדי חברי הכנסת, אני מוכרח להודות.

בנימין בן-אליעזר: קודם כול, אני רוצה להודות לכל חברי הכנסת שעלו פה והתייחסו.

בנימין בן-אליעזר: אין לי צל של ספק שכל אחד שקם ואמר את מה שאמר אמר את הדברים מדם לבו, כאשר הוא חש את זעקות האנשים ואמר את מה שאמר.

בנימין בן-אליעזר: אלא מה?

בנימין בן-אליעזר: התוכנית במתכונת הקודמת חלפה מן העולם, אף שיש כאלו שטורבינות של שנאה מזינות אותם ולא יעזור דבר; כל מה שלא תגיד ולא תשנה – הם ימשיכו לומר: שום דבר לא נשתנה.

בנימין בן-אליעזר: מכובדי, התוכנית ההיא איננה, לא קיימת.

בנימין בן-אליעזר: זו תוכנית חדשה ולא המשך, ואם התוכנית הזו תתקבל מדובר במפעילים חדשים.

בנימין בן-אליעזר: חזרתי ואמרתי, ואני חוזר ושוב אומר:

בנימין בן-אליעזר: הוסמכתי על-ידי הממשלה ללכת ולדון בתוכנית ולשנות אותה ולהביא אותה למצב שבו הרוב המסיבי של הכנסת יקבל אותה.

בנימין בן-אליעזר: שום מגבלה לא עומדת בפני, אדוני היושב-ראש.

בנימין בן-אליעזר: כל ענייני – ואני מצטט אולי את מה שאמר חבר הכנסת ג'ומס – העברה מקצבה – – –

ראובן ריבלין: או ג'ומס או חבר הכנסת אורון.

ראובן ריבלין: איך אתה רוצה?

בנימין בן-אליעזר: חבר הכנסת אורון.

בנימין בן-אליעזר: סליחה, אני מתנצל.

ראובן ריבלין: או ג'ומס, זה בסדר.

בנימין בן-אליעזר: לא, לא, לא.

בנימין בן-אליעזר: אני מתנצל.

בנימין בן-אליעזר: אתה צודק.

בנימין בן-אליעזר: כל ענייננו הוא להעביר מקצבה לתעסוקה.

בנימין בן-אליעזר: שמעתי את כולם, אבל אף אחד לא בא ונתן לי אלטרנטיבות, מה הוא מציע.

בנימין בן-אליעזר: חברי הערבים באו לפה ודיברו על חוסר מקומות תעסוקה, חוסר בנייה.

בנימין בן-אליעזר: אגב, אני רוצה שתדעו רק דבר אחד: כל אזורי התעשייה ברחוב הערבי מוגדרים כאזורי עדיפות.

בנימין בן-אליעזר: אני מניח שזה לא סוד וידוע לכם שדאגתי שמפעל של "עוף עוז" יוקם בשגב-שלום.

בנימין בן-אליעזר: המפעל הזה, אדוני היושב-ראש, עלה לבעלים היהודים 180 מיליון שקל.

בנימין בן-אליעזר: באמצע שגב-שלום.

בנימין בן-אליעזר: היה אמור כבר להתחיל לעבוד בספטמבר, עם ייצור של 600 בדואים מתוך שגב-שלום, ועם יכולת הרחבה לשנה הבאה, שהיתה נותנת ל-1,400 בדואים.

בנימין בן-אליעזר: מה קרה למפעל?

בנימין בן-אליעזר: שרפו אותו.

בנימין בן-אליעזר: מי שרף אותו?

בנימין בן-אליעזר: אנשי שגב-שלום.

בנימין בן-אליעזר: אני לא בא בטענות, אני רק אומר לכל אלו שבאים אלינו בטענות – הנה.

בנימין בן-אליעזר: ואני משתדל, למרות ואף-על-פי, ללכת לדחוף כמה יותר מפעלים לאזורי תעשייה של המגזר הערבי.

בנימין בן-אליעזר: אני מודה – – –

ראובן ריבלין: השר אדלשטיין וחבר הכנסת אמנון כהן, אתם עומדים מתחת לבמה שעליה מדבר השר בן-אליעזר.

ראובן ריבלין: זה מפריע לו.

ראובן ריבלין: בבקשה.

בנימין בן-אליעזר: האחריות בתוכנית החדשה היא על המדינה.

בנימין בן-אליעזר: היא מנהלת את הפרויקט, והנקודות החשובות, כגון השלילה, נשארות בידי עובדי מדינה.

בנימין בן-אליעזר: לגבי ההערות של שאר חברי הכנסת – מנגנון הפיקוח על-ידי שורה ארוכה של גורמים: מינהלת משרד התמ"ת, ועדות ערר, מבקר המדינה.

בנימין בן-אליעזר: אם יידרשו צינורות בקרה נוספים אנחנו נבחן את זה בחיוב.

בנימין בן-אליעזר: המוטו הוא לא עבודה תחילה אלא התאמה אישית להשמה איכותית וארוכת טווח.

בנימין בן-אליעזר: חברת הכנסת, חברתי מרינה סולודקין, אני מניח שאת יודעת שלא מדובר באקדמאים.

בנימין בן-אליעזר: מישהו אמר שגם בעבר לא היו אקדמאים.

בנימין בן-אליעזר: אין שום אקדמאים.

מרינה סולודקין: כל הציבור שלי אקדמאים.

בנימין בן-אליעזר: אז מה את מלינה?

בנימין בן-אליעזר: אם כל הציבור שלך אקדמאי, אז למה עלית על הבמה?

בנימין בן-אליעזר: בשביל מה?

בנימין בן-אליעזר: לבזבז שלוש דקות?

מרינה סולודקין: – – –

בנימין בן-אליעזר: את אומרת שכולם אקדמאים, אז מה את מודאגת?

מרינה סולודקין: אל תתווכח אתי.

בנימין בן-אליעזר: אני לא נפגע.

בנימין בן-אליעזר: בכל אופן, כל המחקרים, חברת הכנסת סולודקין, העידו באופן חד-משמעי שלא רק שהתוכנית לא נכשלה אלא הצליחה ליישם אלפי אנשים והם עובדים.

בנימין בן-אליעזר: חבר הכנסת אורון, איננו פוסלים אפשרות של שילוב של תאגיד ממשלתי כזה או אחר בתוכנית.

בנימין בן-אליעזר: לא פוסלים את זה.

בנימין בן-אליעזר: אני אומר את זה פה, על במת הכנסת.

חיים אורון: בחוק זה לא הופיע.

בנימין בן-אליעזר: בסדר, אז אני אומר לך שזה חוק שאני מסביר לך – בוא נלך ונדון בו.

בנימין בן-אליעזר: לכן זו קריאה ראשונה ולא אחרונה.

בנימין בן-אליעזר: אנשים, כפי שאמרתי, מעל גיל 55 בחוץ.

בנימין בן-אליעזר: כאמור, שלילת הקצבה על-ידי עובדי מדינה בלבד.

בנימין בן-אליעזר: עפו אגבאריה, אני חוזר עוד פעם שהאקדמאים לא נמצאים בפרויקט והתוכנית מסייעת במסגרות לילדים.

בנימין בן-אליעזר: חבר הכנסת טיבי, התוכנית איננה משפילה, להיפך.

בנימין בן-אליעזר: אתם מדברים כל הזמן על מה שהיה.

בנימין בן-אליעזר: תקראו את התוכנית.

בנימין בן-אליעזר: אני לא בטוח שאנשים, חוץ מאחד או שניים, עברו על התוכנית ולמדו אותה.

בנימין בן-אליעזר: תלמדו את זה.

בנימין בן-אליעזר: אני מציע לכם לעבור על זה, כי זה הבסיס כדי להיכנס ממחר לדיונים בוועדות שיטפלו בדבר הזה, כדי לדעת עם מה מתמודדים.

בנימין בן-אליעזר: אל תתמודדו עם העבר.

בנימין בן-אליעזר: העבר איננו.

בנימין בן-אליעזר: זה לא אותן חברות, זה חברות אחרות, ואני אמרתי ואני חוזר ואני אומר לך – לא פוסלים שום דבר, כולל לא תאגידים ממשלתיים.

בנימין בן-אליעזר: חברת הכנסת אורלי לוי, יש לנו שירות תעסוקה טוב, אבל מדובר כאן במומחיות שונה, וטענת בדברייך – דיברת על שירותים תומכי תעסוקה; אכן, אנחנו מספקים שירותים תומכי תעסוקה, החל במעונות-יום, דרך הכשרה מקצועית, דרך מסלול תעסוקה, והעיקרון – לנסות להביא כמה שיותר אנשים לעבודה.

בנימין בן-אליעזר: לסיכום – – –

ראובן ריבלין: לפחות תבקש פתקה, אדוני השר.

ראובן ריבלין: תבקש פתקה, שלא – עוד יאשימו אותך שאתה עושה פיליבסטר.

ראובן ריבלין: פואד ופיליבסטר זה דבר בלתי אפשרי בכלל.

בנימין בן-אליעזר: לכן, מכובדי, אני חושב שאנחנו, כפי שאמרתי, כאשר ישבנו על החוק הזה אחרי שהוא נפל בוועדת העבודה והרווחה, ניסינו להתכנס וללמוד את כל הטעויות, הנחנו לפנינו את כל הסרטים ואת כל הסיפורים ואת כל הדיווחים שהיו סביב בעיות אלה ואחרות.

בנימין בן-אליעזר: ואני חוזר ואני אומר: התוכנית הזאת כפי שהיא היום היא שונה, היא אחרת, היא לפי דעתי מציגה בסיס לדיון כדי לגבש תוכנית שבסיכומו של עניין תכניס למשק הישראלי לפחות 80,000 עובדים.

בנימין בן-אליעזר: חברים יקרים, אני רוצה לסיים ולומר את הדברים הבאים: כולם מדברים על עבודה, מדברים על עבודה, מדברים על אנשים שלוקחים אותם בכוח לעבודה.

בנימין בן-אליעזר: אני התחלתי לעבוד, חבר הכנסת זחאלקה, בגיל 12 וחצי, ועד היום הזה אני לא מפסיק לעבוד.

בנימין בן-אליעזר: מגיל 12 וחצי.

בנימין בן-אליעזר: אני אומַר לך דבר אחד; אם יש לי חלום – ואת זה אני מנסה להוביל – זה לנסות פעם אחת ולתמיד להתמודד עם התרבות הקלוקלת הזאת של הבטחת הכנסה, שעוברת מאבא לבן, לנכד וכו' וכו'.

בנימין בן-אליעזר: אני חושב שאנחנו פותחים פה צוהר לאנשים כדי שיוכלו ללכת וללמוד מקצוע, ויתחילו לראות שהם חלק תורם בחברה, חלק יצרני בתוך החברה עצמה.

בנימין בן-אליעזר: אין לי צל של ספק שמלבד התחושה האישית זה גם תוספת חשובה מאוד למשפחה עצמה.

בנימין בן-אליעזר: אני מבקש את אמון הכנסת בקריאה ראשונה, וכפי שאמרתי, אני מצפה לדיונים מקצועיים, ענייניים, תכליתיים, ולא דיונים פוליטיים, כי חבל; מדובר כאן בשינוי אולי היסטורי של תרבות חיים, כשאנחנו מנסים לעשות את הדבר הזה.

בנימין בן-אליעזר: אני מאוד מודה לך, אדוני היושב-ראש.

ראובן ריבלין: תודה רבה לשר בן-אליעזר.

ראובן ריבלין: חברי הכנסת, חברי הממשלה, נא לשבת במקום.

ראובן ריבלין: קיימנו דיון בקריאה ראשונה באופן נפרד בתוכנית ויסקונסין, שהיא אחת מהרפורמות שהממשלה מבקשת להעביר.

ראובן ריבלין: נא לשבת, אנחנו נצביע בנפרד כמובן על חוק זה בקריאה ראשונה.

ראובן ריבלין: נא לשבת כל אחד במקומו, שלא ייווצר מצב שבו אחר כך יהיו תלונות.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק שילוב מקבלי גמלאות בעבודה (הוראת שעה), התשע"א–2010, ביוזמת הממשלה, כפי שהציגהּ השר בנימין בן-אליעזר.

ראובן ריבלין: רבותי, מי בעד, מי נגד הצעת החוק בקריאה ראשונה?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: בבקשה.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 1 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 57 נגד – 34 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק שילוב מקבלי גמלאות בעבודה (הוראת שעה), התשע"א–2010, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

ראובן ריבלין: בעד – 57, נגד – 34, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שהצעת החוק עברה בקריאה ראשונה ותועבר לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות כדי להכינה לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/541).

ראובן ריבלין: ]

ראובן ריבלין: אנחנו ממשיכים בסדר-היום: הצעת חוק רשות השידור (תיקון מס' 25), של הממשלה.

ראובן ריבלין: יציג אותה, בשם שר המשפטים, שר התקשורת משה כחלון.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני.

רוני בר-און: – – –

ראובן ריבלין: אני מבקש מחברי סגן היושב-ראש מגלי והבה – – –

משה כחלון: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת – – –

מגלי והבה: רק רגע, חברי הכנסת, מי שנמצא כאן, שישב במקומו.

מגלי והבה: אלה שעומדים בצדדים, אני רוצה לאפשר לשר התקשורת להעביר את הדברים שלו.

מגלי והבה: חברי, גם כאן – אדוני, אני רוצה שיקשיבו לך, לכן אני עושה את הסדר הזה.

משה כחלון: אנחנו עד 23:30 פה, אדוני היושב-ראש.

מגלי והבה: מאה אחוז.

מגלי והבה: חברי חברי הכנסת, הדיון יהיה לפי הרשימה שנקבעה.

מגלי והבה: בעוד שלוש דקות – יש אפשרות, אלה שלא נרשמו, מכל הבית, יכולים לבוא להירשם.

מגלי והבה: בעוד שלוש דקות הרשימה תיסגר.

מוחמד ברכה: לא פרסמו את רשימת הדוברים.

מגלי והבה: אני לא שומע, חבר הכנסת ברכה.

מוחמד ברכה: רשימת הדוברים – – –

מגלי והבה: כן, יש רשימה.

מגלי והבה: אז אני אבקש ממזכירות הכנסת לעדכן את הרשימה, שתהיה לפני חברי הכנסת, וככה יכולים להתעדכן בלוחות הזמנים.

מגלי והבה: גם העוזרים בצדדים, נא לשמור על השקט, אנחנו מתחילים את הדיון.

מגלי והבה: אדוני שר התקשורת, בבקשה.

משה כחלון: אדוני היושב-ראש, אני מגיש פה הצעת חוק בשם שר המשפטים, הוא ביקש ממני להציג אותה.

משה כחלון: מדובר בהצעת חוק רשות השידור (תיקון מס' 25).

משה כחלון: בהצעת החוק המונחת לפניכם מוצעים תיקונים לחוק רשות השידור, התשכ"ה–1965.

משה כחלון: הצעת חוק זו היא חלק ממהלך רחב יותר של רפורמה ברשות השידור, הכוללת מלבד הצעת חוק גם הסכמים חדשים עם העובדים והכנסת טכנולוגיות חדשות ומתקדמות לרשות.

משה כחלון: כל זאת נוכח חשיבותה של רשות השידור וכדי שתשוב למלא את התפקידים שנועדו לה לפי חוק, ולהגשמת האינטרסים הציבוריים הגלומים בשידור ציבורי ותרומתו לשיח הישראלי.

משה כחלון: התיקונים שאציג להלן נועדו ליתן מענה לתמורות שחלו בשידור הציבורי מאז חקיקתו של חוק רשות השידור בשנת 1965, תוך שמירה על עצמאותה ועל צביונה הייחודי של רשות השידור כגורם משדר שאינו תלוי בגורמי מימון מסחריים.

משה כחלון: מוצע לשנות את מבנה הרשות באופן שיאפשר לה גמישות תפעולית כמתחייב בגוף משדר.

משה כחלון: לפי הצעה זו יבוטלו מליאת רשות השידור והוועד המנהל, ותחתיהם תמונה מועצה בעלת מאפיינים של דירקטוריון, שמעמד חבריה יהיה דומה לדירקטורים.

משה כחלון: המועצה היא שתתווה את מדיניות הרשות ותפקח על יישומה.

משה כחלון: ניהולה השוטף של הרשות ייעשה בידי המנהל הכללי של הרשות ומנהלי השידור.

משה כחלון: בחירתם והעברתם מכהונה של חברי המועצה והמנהל הכללי, על-פי המוצע, יהיו על בסיס מקצועי, בדרך של ועדת איתור, ויובאו למינוי הממשלה על-פי המלצת השר הממונה.

משה כחלון: מינוי המנהל הכללי יהיה באישור השר הממונה.

משה כחלון: בנוסף, מוצע כי המועצה תמנה ועדת ביקורת וכי ימונה לרשות מבקר פנים ורואה-חשבון מבקר, וכן יעוגן מעמדו של היועץ המשפטי לרשות.

משה כחלון: חשיבותם של בעלי תפקידים אלו הוא בהיותם שומרי הסף של הרשות שתפקידם להבטיח את ניהולה התקין של הרשות ואת עמידתה ביעדים שקבעה המועצה ובכלל זה היעדים התקציביים.

משה כחלון: כדי להבטיח את שקיפות פעילותה של הרשות, מוצע כי המועצה תנהל פרוטוקולים של ישיבותיה והחלטותיה תהיינה פתוחות לעיון הציבור, וכי אחת לשנה תגיש דוח על התנהלותה, שאף הוא יפורסם לציבור.

משה כחלון: בנוסף, מוצע להתאים את פעילות הרשות לשינויים שחלו בשוק התקשורת בשנים האחרונות, כך שתוכל לקיים את מטרות השידור הציבורי בסביבה הרב-ערוצית.

משה כחלון: לאור השינויים הטכנולוגיים שחלו בתחום מוצע כי ההגדרה "שידורים" תתוקן כך שתכלול גם שידורים דו-כיווניים והידודיים.

משה כחלון: כן מוצע לעגן את סמכותה של הרשות לשדר תשדירי שירות וחסויות.

משה כחלון: בנוסף, מוצע לקבוע הסדר להרחבת סמכותה של הרשות לגבות אגרה כך שתיגבה בשל האפשרות לצפות בשידורי טלוויזיה, לאו דווקא באמצעות מקלט הטלוויזיה, ככל שישתנו הרגלי הצפייה.

משה כחלון: עוד מוצע לקבוע כי מוסדות הרשות יפעלו מירושלים בירת ישראל, וכן עיקר שידוריה יהיו מירושלים.

משה כחלון: תודה רבה, אדוני.

מגלי והבה: תודה לשר התקשורת, השר כחלון.

מגלי והבה: חברי חברי הכנסת, אכן עודכנה הרשימה ונמצאת לפניכם.

מגלי והבה: אני מבקש מהמזכירות לעדכן את הרשימה שתהיה לפני כולם.

מגלי והבה: ראשון הדוברים לפי הרשימה שנמצאת אתי, חבר הכנסת חיים אורון, בבקשה.

מגלי והבה: עד שיגיע חבר הכנסת חיים אורון, הודעה לסגן מזכירת הכנסת.

מגלי והבה: מייד תקבלו תשובה.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיע, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק עובדים זרים (תיקון מס' 13), התשע"א–2010, שהחזירה ועדת הפנים והגנת הסביבה.

נאזם בדר: החלטת ועדת הכנסת מס' 2 בדבר סדרי הדיון בהצעת חוק התקציב לשנות הכספים 2011–2012, התשע"א–2010, ובהצעת חוק המדיניות הכלכלית לשנים 2011 ו-2012 (תיקוני חקיקה), התשע"א–2010, קריאה ראשונה, כך שההצבעות על שתי הצעות החוק בקריאה ראשונה יתקיימו לא לפני 23:00.

נאזם בדר: תודה.

נאזם בדר: (קריאה ראשונה)

מגלי והבה: חבר הכנסת אורון, בבקשה.

חיים אורון: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני לא רואה פה את השר כחלון שהקריא חיבור שמישהו הכתיב לו, אבל אם היה ניתן בכנסת לתבוע ממשלה על הונאה, אדוני היושב-ראש, ואני בוחר את מילותי, השר פואד בן-אליעזר והשר שלום שמחון, זה מה שנעשה פה.

חיים אורון: הצעת חוק דומה לזאת מונחת על שולחן הכנסת; הונחה בכנסת הקודמת, עברה בקריאה ראשונה, על-ידי שרי מפלגת העבודה – איתן כבל ובוז'י הרצוג היו מאוד גאים על מה שהם עשו.

חיים אורון: מה שמובא פה היום, ואפילו זה לא הובא לידיעת הכנסת, הוא שינוי של הליבה של הצעת החוק הקודמת, שינוי באופן שהיתרון הגדול שהיה בהצעת החוק הקודמת, שהרחיקה את רשות השידור מהפוליטיקאים, בוטל, אדוני השר פואד בן-אליעזר.

חיים אורון: ועכשיו עוד הפעם המנכ"ל ימונה על-ידי השר, והמועצה תמונה על-ידי השר.

חיים אורון: אדוני היושב-ראש, במהלך הכנסת הקודמת נוצר לובי למען השידור הציבורי.

חיים אורון: אני עמדתי בראשו.

חיים אורון: היו בו חברים מכל סיעות הבית.

חיים אורון: הלובי הזה פעל על בסיס של הסכמה על שלושה נושאים, חבר הכנסת ברכה.

חיים אורון: הנושא הראשון – שצריך שידור ציבורי; הנושא השני – שלצורך זה צריכים לעשות רפורמה מרחיקה לכת.

חיים אורון: נתנו גב והרבה מאוד כסף לביצוע הרפורמה; הנושא השלישי – שחייב להיות חוק רשות השידור כזה שירחיק אותו מהפוליטיקאים.

חיים אורון: וראה זה פלא: פתאום, אפילו בלי להגיד לכנסת, תקעו את החוק הקודם במשך שנתיים, וכל פעם הייתי בא אל השר הממונה – אז היה השר אדלשטיין – ואומר, תגידו, למה לא ממשיכים בחקיקה?

חיים אורון: אמרו, אנחנו בודקים.

חיים אורון: עכשיו אני רואה מה תוצאת הבדיקה.

חיים אורון: אם בחוק הקודם את המועצה של 13 חברים מינתה ועדת מינויים בראשות שופט, והוא גם מינה את חבריה, עכשיו, אדוני היושב-ראש, השר היחידי שנמצא פה כנראה מדבר עם ההשגחה העליונה – – –

מגלי והבה: חבר הכנסת אורון.

מגלי והבה: השר בן-אליעזר.

מגלי והבה: השר פואד בנימין בן-אליעזר.

מגלי והבה: אולי נסמיך אותך, חבר הכנסת ברכה.

מגלי והבה: אדוני, גם אסור להשתמש בפלאפון, גם אתה מצולם וגם כל מדינת ישראל רואה אותך, ואני לא מעיר לך, אז בבקשה.

חיים אורון: אז אמרו, את המועצה תמנה ועדה ולא הממשלה.

חיים אורון: לפי ההצעה שמוגשת כאן תהיה ועדת איתור שתגיש הצעות לממשלה במספר כפול והם יבחרו מתוכה.

חיים אורון: השיא – שאת מנכ"ל רשות השידור השר הממונה יכול לפטר.

חיים אורון: אדוני היושב-ראש, זה חוק אחר.

חיים אורון: מה שמונח על כפות המאזניים, אדוני השר בן-אליעזר, הוא בעצם אפשרות שבמדינת ישראל, כאשר בוועדות אחרות דנים על ערוצים מסחריים ועל פתיחת השמים – האם יהיה עוגן של שידור ציבורי אמיתי?

חיים אורון: לא ממשלתי, לא ממלכתי אלא ציבורי, שבו יבואו לידי ביטוי האינטרסים של הציבור כולו.

חיים אורון: עכשיו, אדוני היושב-ראש, אני יודע מה יקרה פה עכשיו – זה יעבור.

חיים אורון: עוד מעט ייכנסו כולם למליאה, מה משנה מה אומרים פה כמה אנשים באופוזיציה?

חיים אורון: אבל בכל זאת, אדוני השר פואד בן-אליעזר, זו היתה הצעת חוק שלכם, אתם כל כך התגאיתם בה.

חיים אורון: מה קרה?

חיים אורון: גם על זה נצטרך לוותר?

חיים אורון: מה קרה?

חיים אורון: לא יכולתם לבוא ולומר: יש הצעת חוק, היא לא כליל השלמות, אבל היא לפחות יצרה איזה מסגרת.

חיים אורון: כנראה אין מה לצפות כבר ממה שפעם קראו לה מפלגת העבודה.

חיים אורון: אבל אני פונה לחברי הכנסת, אדוני היושב-ראש, אני אומר לחברי הכנסת, גלגל המזלות מתהפך ופעם למעלה ופעם למטה.

חיים אורון: ברגע שרשות השידור הופכת לכלי בידי ממשלה, כל ממשלה תשתמש בו – אחת יותר בכשרון, ואחת פחות בכשרון.

חיים אורון: מה שיהיה כנראה, שאני לא אהיה באף מפלגה כזאת, אבל מה שיהיה בסוף, חברי הכנסת – לא יהיה שידור ציבורי, כי בסוג כזה של שידור הציבור ימאס, ולא תהיה כל הצדקה לתבוע מכל אחד לשלם אגרת טלוויזיה.

חיים אורון: בהצעת החוק הזאת נאמר, גם אגרה למי שרואה באינטרנט, במחשב, בעצם להטיל מס על כל אזרחי ישראל – אני תומך בזה במידה שזה מס לשידור ציבורי.

חיים אורון: אם זה מס לשידור ממשלתי, תורידו את זה מההסכמים הקואליציוניים, יש לכם שם 750 מיליון, תורידו את זה משם.

חיים אורון: ולכן אנחנו נצביע נגד הצעת החוק הזאת, נעשה את הכול שהיא לא תעבור, ונדרוש מהכנסת בעצם לאמץ את הצעת החוק הקודמת, שגם אותה הגישה הממשלה, ולבוא ולומר – ההצעה הזאת היא בסיס לקיום שידור ציבורי, ואילו ההצעה הזאת היא בסיס להרס השידור הציבורי.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת אורון.

מגלי והבה: אני מקווה שהרשימה כבר מופיעה בצג שלכם.

מגלי והבה: אני הודעתי שמי שרוצה להירשם האפשרות היתה בפניו, ואני סוגר את הרשימה.

מגלי והבה: אחרי חבר הכנסת אורון, אני מזמין את חבר הכנסת אילן גילאון, ואם הוא לא נמצא, אחריו – חבר הכנסת ניצן הורוביץ.

מגלי והבה: ארבע דקות, אדוני.

ניצן הורוביץ: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, פואד, הייתי שמח להגן על זה אם באמת זה היה מקדם את הרפורמה ברשות.

ניצן הורוביץ: הבעיה היא שחשבנו שחוק רשות השידור ינתק סוף-סוף את החיבור הזה בין הרשות לפוליטיקאים.

ניצן הורוביץ: לא רק שהוא מחבר, הוא גם מעמיק אותו.

ניצן הורוביץ: הוא גם מעמיק.

ניצן הורוביץ: וכמו שג'ומס אמר, אם לפי הצעת החוק הקודמת שלכם, של איתן כבל, של בוז'י, היה אמור לעמוד שופט מחוזי בראש הוועדה, הפעם זה מינויים ישירים של הממשלה – גם של המועצה, גם של המנכ"ל.

ניצן הורוביץ: החוק הזה בעצם לוקח את הרפורמה ברשות השידור וזורק אותה לפח, בניגוד מפורש לכל מה שאמר ראש הממשלה ולכל מה שאתם אמרתם.

ניצן הורוביץ: בסך הכול בשנים האחרונות כן התגבש בארץ קונסנזוס שהמעורבות הבלתי-פוסקת של הדרג הפוליטי ברשות השידור היא אחת הסיבות למצב העגום של הרשות הזאת.

ניצן הורוביץ: ועל בסיס ההכרה הזאת גובש התיקון הקודם לחוק, שעמד כאן שנים ולא עבר – עבר בקריאה ראשונה – ושם היו מנגנונים טובים לניתוק בין הדרג הפוליטי לרשות, אבל זה לא מה שקיים בתיקון הזה.

ניצן הורוביץ: למרבה הצער – וצריך להגיד את זה – הממשלה החליטה לא להחיל רציפות על התיקון הקודם, המוצע, אלא לנסח מחדש, וזה מה שעומד בפנינו היום, והניסוח החדש לא רק שלא מקטין את המעורבות, כמו שאמרתי – המעורבות הפוליטית – אלא גם מגדיל אותה; ואני אדגיש כאן את הסעיפים המרכזיים.

ניצן הורוביץ: על-פי התיקון שעבר בכנסת הקודמת, המוסדות הנבחרים של הרשות היו צריכים להיות ממונים על-ידי ועדת מינויים ציבורית בלתי תלויה, ובראש הוועדה היה אמור לעמוד שופט מחוזי בדימוס, והוא היה אמור למנות את החברים על סמך התייעצות עם ארגונים ציבוריים – אנשים רציניים, מתחומי התקשורת, הרוח, התרבות.

ניצן הורוביץ: על-פי החוק הזה, שעומד כאן היום, בראש ועדת המינויים לא יעמוד בהכרח שופט, ושאר החברים ימונו על-פי קריטריונים עמומים, שלא נכללת בהם בכלל התייעצות בין נציגי הארגונים השונים, שמייצגים את הציבור.

ניצן הורוביץ: דבר שני, על-פי התיקון שעבר בכנסת הקודמת ועל-פי התיקון הנוכחי, הוועד המנהל של הרשות והמליאה צריך להתחלף במועצת מנהלים של 13 חברים, אלא שעל-פי התיקון הקודם כל חברי המועצה למעט היושב-ראש צריכים להתמנות על-פי החלטת ועדת המינויים הציבורית, ואילו על-פי התיקון החדש – וכדאי שנדע את זה – כל חברי המועצה ממונים על-ידי הממשלה, מה שמעקר מן היסוד את כל עבודת ועדת המינויים ומהדק עוד יותר את שליטת הממשלה בשידור הציבורי.

ניצן הורוביץ: עכשיו, שלא יהיה כאן שום ספק: אני מאוד בעד שידור ציבורי, אני מאוד בעד רשות השידור, אני חושב שזה חשוב.

ניצן הורוביץ: אני עצמי בא מערוץ מסחרי, אני יודע את המגבלות של ערוץ מסחרי ואני יודע את היתרונות של שידור ציבורי.

ניצן הורוביץ: אבל שידור ציבורי לא אומר שידור פוליטי או שידור ממשלתי.

ניצן הורוביץ: והחוק הזה לא – שוב, אני מדגיש את זה – לא מנתק את רשות השידור מהממשלה, רק מחבר אותה עוד יותר.

ניצן הורוביץ: עוד דוגמה: על-פי התיקון הקודם, הממשלה היתה יכולה להעביר מתפקידה – לסלק את מועצת המנהלים של רשות השידור רק בהסכמת ועדת המינויים הציבורית, כדי שיהיה מנגנון בקרה סביר.

ניצן הורוביץ: על-פי התיקון החדש הממשלה יכולה להעביר את המועצה מתפקידה – –

מאיר שטרית: יש שר.

ניצן הורוביץ: בדיוק.

ניצן הורוביץ: – – על סמך המלצת השר ותו לא.

ניצן הורוביץ: אלה דברים שבאמת, אני לא יודע מה מביאים פה.

ניצן הורוביץ: לאיזו מדינה מתאים דבר כזה.

ניצן הורוביץ: על-פי התיקון הקודם, מנכ"ל הרשות מתמנה בהתאם להחלטת מועצת הרשות, והיא זאת שרשאית להעביר אותו מתפקידו, אדוני היושב-ראש.

ניצן הורוביץ: על-פי התיקון החדש המועצה רשאית למנות מנכ"ל אך ורק בהסכמת השר, והשר רשאי כמובן להמליץ לממשלה להעביר אותו מתפקידו.

ניצן הורוביץ: חברים יקרים, אם יעבור היום התיקון הזה – ואין לי אשליות, אני חושש שהוא יעבור – אנחנו נלך אחורה, ובמקום לתת למדינה הזאת שידור ציבורי ראוי ניתן לה שידור פוליטי מטעם, מה שיגביר עוד יותר את העוינות כלפי רשות השידור, וחבל, כי אני חושב שיש מקום לרשות שידור.

ניצן הורוביץ: תודה.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת ניצן הורוביץ.

מגלי והבה: אנחנו מזמינים את חברת הכנסת יוליה שמאלוב-ברקוביץ – לא נמצאת כאן – – –

בנימין בן-אליעזר: היא כאן.

מגלי והבה: איפה?

קריאה: היא בלבן.

מגלי והבה: אה, בגלל הלבן לא ראיתי.

מגלי והבה: אז בבקשה, גברתי, כי ידעתי כמה רצית לדבר על הנושא, הבמה לרשותך.

מגלי והבה: אחריה יהיה חבר הכנסת זבולון אורלב.

מגלי והבה: הנה, אפילו השר מחמיא.

מגלי והבה: תודה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת – אדוני השר, לא שמתי לב שאתה פה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני פשוט מצטנעת, כאילו לא שמעתי את המחמאות שלך.

קריאות: – – –

בנימין בן-אליעזר: אני כל הזמן מוכר אותך.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אדוני השר, רשות השידור קמה על-פי המודל הבריטי: BBC.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: לשם כולנו רוצים להגיע.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: רשות שידור ציבורית, עצמאית, בועטת, חזקה, איכותית ומעניינת; אלטרנטיבה אמיתית לשידורים המסחריים.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: תיקון 25 לחוק מוכיח כי הממשלה רוצה אף היא לקרב את הטלוויזיה הציבורית בישראל ל-BBC: Bibi Channel .

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: הערוץ של ביבי – BBC.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: גם אנחנו רוצים כזה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: נכון, אדוני השר, מה רע בזה?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: יהיה לנו גם ערוץ שהוא "ביבי – see".

בנימין בן-אליעזר: ביבי זה גם בנימין בן-אליעזר.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אז יש פה הערה, מי שלא שמע – השר אמר שזה גם בנימין בן-אליעזר, אז יש לנו כבר פעמיים למה אנחנו רוצים את BBC.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: תראה רק מה שביבי מאפשר – ולמה הוא נקרא "ביבי see"?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: כי אנחנו נראה רק מה שביבי מאפשר לנו לראות.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: בנימין בן-אליעזר גם.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: הציבור רוצה רשות שידור ציבורית חזקה, רשות שידור טובה ואיכותית, רשות שידור שנותנת תמורה לאגרה, אבל הציבור לא רוצה לשלם מיליארדי שקלים, להמשיך לממן את היצרנות.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ואיזה יצרנות?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: שאנשים מגיעים לעבודה, אבל לא לעבוד.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: הוועדים ברשות השידור משחקים את המשחק שנים – השחקנים בזירה הפוליטית מתחלפים, פעם ממשלה כזאת, פעם ממשלה אחרת.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: הנה באים שר האוצר והשר הממונה על רשות השידור ושר התקשורת – – –

מגלי והבה: הרב, חבר הכנסת נסים זאב, תודה רבה לך.

מגלי והבה: אתה רוצה שנפסיק, אז נפסיק את המליאה.

נסים זאב: באמת תפסיק עם זה.

מגלי והבה: תודה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אתה צריך להוסיף לי עכשיו שלוש דקות.

מגלי והבה: ניתן לך את הזמן שלך.

מגלי והבה: בבקשה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: תודה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: השחקנים בזירה הפוליטית מתחלפים – פעם ממשלה כזאת, פעם ממשלה אחרת, הנה בא שר האוצר, אחרי זה הממונה על רשות השידור, אחרי זה שר התקשורת, שר ההסברה, וכולם מסובבים הכול על האצבע הקטנה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: וראשי הוועדים, הם נשארים בשלהם.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: הם יודעים שלא צריך חמישה אנשי צוות למשימה ששני אנשים מבצעים בערוצים אחרים.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: הם יודעים שלא נכון לשלם לאנשים על שעות כוננות כשהם נמצאים בים.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: הם יודעים שאין צורך במקליט, טכנאי ותאורן לכל ריאיון.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: הם יודעים.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: הם יודעים שלציבור נמאס מהם כבר.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: והנה בא האוצר – דרך אגב, הדברים שאמרתי אלה הם דברים שהיו בדוח הפנימי של המבקר של רשות השידור.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: והנה בא האוצר ומתעלם מהמיאוס של הציבור.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: והנה בא האוצר ונותן יד לשחיתות ועצלות.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מה אומר התיקון הזה לחוק רשות השידור?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני רוצה רק קצת להסביר את הצעת החוק, כי לפני כן שר התקשורת דיבר כל כך מהר, שאם היו עושים את הרפורמה, אדוני היושב-ראש, בקצב כמו שדיבר שר התקשורת בשביל להסביר את החוק, אולי רשות השידור היתה כבר במקום אחר.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני רוצה קצת לתת הסברים מה זה החוק הזה: שוועדת המינויים תמונה על-ידי השר.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: שוועדת המינויים שמונתה על-ידי השר תמנה חברי מועצה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: שהחלטות ועדת המינויים על הרכב המועצה תאושרנה על-ידי הממשלה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: שהמועצה הזאת, שאושרה על-ידי הממשלה, תהיה אחראית למנות מנכ"ל, אבל רק בהסכמת השר.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ושהשר יוכל להמליץ לממשלה לפטר את המנכ"ל ולפזר את המועצה – האמת, אני לא מבינה את הצעת החוק הזאת.

מגלי והבה: תני לי לסכם, ואני אתן לך את – – –

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: פשוט תגידו: רשות השידור תנוהל על-ידי השר.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: במסווה של הצלת השידור הציבורי הצליחה הממשלה להמציא פראיירים חדשים שיממנו את הרפורמה המיותרת הזאת.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ומי הם?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: משתמשי האינטרנט.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: כל אחד ואחד מבעלי החיבור לאינטרנט בישראל יידרש בקרוב לשלם אגרת טלוויזיה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: גם אלו המסרבים להכניס לביתם טלוויזיה – גם חרדים, שהצפייה בטלוויזיה אסורה עליהם, גם סטודנטים שלא קונים טלוויזיה – כל מי שיש לו אינטרנט ישלם אגרת טלוויזיה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: זה כתוב בחוק, חברים, בחוק רשות השידור.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: כולם ישלמו על ערוץ שהם בכלל לא צופים בו.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: טוב, נו, אני יכולה להבין את האנשים שרוצים לראות את ערוץ-1 אפילו באינטרנט.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני כבר מנסה לסיים.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ומה השלב הבא?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אגרה על הסמארטפונים, על האייפוד, על הטלוויזיה בקניונים.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: גם לשם אנחנו נגיע.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: האזרח הישראלי עלול להיתקל במקרה בשידורי הערוץ הראשון; במקרה, אולי אני אראה בקניון – אני צריכה לשלם על זה אגרה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: העלאה בגובה של 5% – אני ממש מסכמת בשנייה – בכל שנה למימון שופר טלוויזיוני ממשלתי?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: לא מתאים.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: העלאה בגובה של 20% בכל שנה להפיכת תחנת "קול ישראל" המצוינת לשופר רדיו ממשלתי – גם זה לא מתאים.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אבל אל דאגה; אומרים לנו באוצר שבשנת 2026 תסתיים ההפחתה שאחרי ההעלאה בעקבות ההורדה בגובה האגרה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ואני אומרת – מה?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: 2026?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: זה כנראה התוכנית האסטרטגית היחידה שיש לממשלה עד שנת 2026.

מגלי והבה: תודה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני מסכמת, אדוני היושב-ראש.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: כן לטפל בהסכמי העובדים; אנחנו בעד.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: להביא להבראה של רשות השידור הציבורית – זה חשוב מאוד.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אבל תפסיקו בבקשה לדבר לא-אמת.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אין שום רפורמה ברשות השידור.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אתם מייצרים שופר ממלכתי של הממשלה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ואני פונה אליכם, חברי הכנסת, זאת הטלוויזיה הציבורית שאנחנו רוצים?

מגלי והבה: זהו, גברתי.

רונית תירוש: שני סימני שאלה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני רציתי להמשיך לשאול עוד כמה שאלות.

רונית תירוש: זה פינאלה יפה.

מגלי והבה: רונית גם אמרה – חברת הכנסת תירוש – אין יותר יפה מסיום – – –

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אל תיתנו לזה יד.

מגלי והבה: סימן שאלה גדול.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: סימן שאלה גדול.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: תודה רבה.

מגלי והבה: אוקיי, תודה.

מגלי והבה: אני מבקש מחברי הכנסת להקפיד על לוחות הזמנים.

מגלי והבה: תודה לחברת הכנסת יוליה שמאלוב-ברקוביץ.

מגלי והבה: אני מזמין את חבר הכנסת זבולון אורלב – אינו נמצא כאן.

מגלי והבה: אחריו – חבר הכנסת מוחמד ברכה, שאכן נמצא.

מגלי והבה: בבקשה, אדוני.

מגלי והבה: אחריו יהיה חבר הכנסת חנא סוייד, ואם הוא לא יהיה כאן – חבר הכנסת עפו אגבאריה.

רונית תירוש: ואתה לא נותן להם אחר כך אם הם חוזרים.

מגלי והבה: לא.

מגלי והבה: מי שלא הגיע – – –

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, רבותי חברי הכנסת, זאת לא רפורמה ברשות השידור, זו בעצם נסיגה קשה במעמד השידור הציבורי.

מוחמד ברכה: אני בעד השידור הציבורי, ואני חושב שהוא צריך להיות ראוי לשמו.

מוחמד ברכה: אני לא שבע רצון מהעובדה שהרשות – כרשות ממלכתית – אינה זוכה למימון ישיר של הממשלה, והיא דווקא נשענת על האגרה, שהופכת לסיוט אצל אזרחים רבים.

מוחמד ברכה: רק אתמול הייתי באחד מהמקומות – מרכזי הקנייה – בצפון, ואנשים, אדם שחי ממשכורת, נדמה לי, דלה, הוא צועק ובוכה, והוא אפילו מתחיל להחתים על עצומה באינטרנט נגד האגרה.

מוחמד ברכה: אנחנו הגשנו בזמננו הצעה לביטול האגרה, ושהשידור הציבורי ימשיך לפעול על-פי מימון ממשרד ראש הממשלה במסגרת התקציב המאושר של המדינה, ולא להפוך את זה למין שוט שבו רודפים את האנשים, כולל החרמות רכוש, עיקולים וכל מיני דברים שפשוט אין להם מקום.

מוחמד ברכה: ואז הממשלה היתה יכולה לבוא ולהגיד: יש רשות ציבורית שהציבור צריך לממן אותה.

מוחמד ברכה: אבל עכשיו, עם הרפורמה הזאת?

מוחמד ברכה: זו רשות של הממשלה.

מוחמד ברכה: זה שופר של הממשלה.

מוחמד ברכה: בעצם אין לרפורמה הממשלתית שום נגיעה לעצם הגדרתה של הרשות כרשות ציבורית ממלכתית.

מוחמד ברכה: ואם הוועד המנהל, ויושב-ראש הוועד המנהל וכל נושאי התפקידים צריכים את אישורו של השר ושל הממשלה, ואת הסכמתם ואת שביעות רצונם, יכול להיווצר מצב – זה לא דבר מופרך – שאותם בעלי התפקידים ירצו לרצות את הבוס, ואז רשות השידור תהפוך למעין שופר נמוך של הממשלה.

מוחמד ברכה: גם היום אני לא הייתי אומר שרשות השידור היא פשוט במצב מצוין מבחינת היכולת שלה לבטא את הפלורליזם בחברה, ולבטא את מגוון הבעיות והעניינים שנוגעים לחברה.

מוחמד ברכה: אני לא יכול לומר גם היום שכמה שדרים אינם נוקטים עמדה כשלפעמים מראיינים אותי, אם זה קורה בכלל, ואז הם הופכים את הדיון לאנחנו ואתם, לא כמין עובד ציבור.

מוחמד ברכה: אני לא יכול להגיד שאני שבע רצון גם מתנאי עבודתם של העובדים שם, ואני יודע שיש הרבה התמרמרות בקרב העובדים על תנאי שכר ותנאי פנסיה ושעות עבודה.

מוחמד ברכה: אבל בכל זאת, אם הדברים האלה טעונים תיקון, הדברים האלה טעונים תיקון, ולא לקחת את רשות השידור כדי להיות מחלקה במשרד ראש הממשלה, או במשרד התקשורת, או במשרד המשפטים, שמדקלמת את מדיניות הממשלה, כך שייווצר מצב שכל מי שמתנגד לממשלה, כולל אופוזיציה לא שמאלית מדי – אפילו אופוזיציה כמו קדימה – לא תמצא לה מקום בשידור הציבורי.

מוחמד ברכה: הרפורמה הזאת אינה ראויה לשם רפורמה.

מוחמד ברכה: היא לא הרפורמה הנדרשת – ואכן נדרשת רפורמה ברשות השידור.

מוחמד ברכה: זה פשוט צעד לכיוון של משטר – של גישה טוטליטרית, שהשידור הציבורי צריך לבטא את מאוויי המלך ואת רצונותיו.

מוחמד ברכה: והמלך כאן הוא הממשלה.

מוחמד ברכה: תודה רבה.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת מוחמד ברכה.

מגלי והבה: אני מזמין את חבר הכנסת חנא סוייד – לא נמצא כאן.

מגלי והבה: חבר הכנסת עפו אגבאריה – גם הוא לא נמצא כאן.

מגלי והבה: חבר הכנסת אורי אריאל – גם לא נמצא כאן.

מגלי והבה: חבר הכנסת יעקב כץ – גם לא נמצא כאן.

מגלי והבה: חבר הכנסת אריה אלדד – אכן נמצא.

מגלי והבה: בבקשה.

מגלי והבה: אחריו – חבר הכנסת מאיר שטרית.

מוחמד ברכה: ההצבעה אחרי הדיון.

מגלי והבה: נכון, הצבעה אחרי הדיון.

מגלי והבה: בבקשה, אדוני.

מגלי והבה: ארבע דקות.

אריה אלדד: אדוני היושב-ראש, תודה, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, אני נמנה עם אלה שלפני שנים – בכנסת השש-עשרה והשבע-עשרה – הגישו הצעות חוק לביטול אגרת רשות השידור, כי כשהייתי פותח רדיו או טלוויזיה הייתי חושב שאני שומע תחנת רדיו עוינת לישראל, וכשניסיתי לעשות איזו סריקה של מגישי תוכניות, עורכי תוכניות, שדרים, מראיינים, הסתבר לי שחלקם – לפחות להבנתי – היו שייכים לצדה השמאלי של המפה הפוליטית, ולא ביטאו באמת את הציבור בישראל.

אריה אלדד: אבל בכנסת הקודמת הביאו לפני הצעת חוק – להצטרף להצעת חוק רשות השידור, וחשבתי שההצעות שיש בו יכולות במקום לפרק את רשות השידור – וחשבתי שזה רעיון לא רע – לתקן את רשות השידור באופן שהרשות באמת תבטא שידור ציבורי.

אריה אלדד: אבל לצערי באה הממשלה עכשיו והפכה את אותו רעיון של שידור ציבורי לרעיון של שידור ממשלתי.

אריה אלדד: יכול להיות שחלק מחברי הממשלה גם הם לא היו שבעי רצון מיכולת השליטה שלהם ברשות השידור כפי שהיא, שלא היתה כבר אז טובה בעיני, ורוצים להפוך אותה ממש לתחנת שידור ממשלתית, ולפיכך מונחת בפנינו היום הצעת החוק הזו.

אריה אלדד: כשאני אמרתי שאני מוכן לתמוך בהצעת החוק הקודמת, מתחו עלי ביקורת רבים ואמרו לי: המצב הנוכחי של ועד מנהל, שדעת הציבור עוד יכולה להישמע בו, שיש ביקורת ציבורית על תוכני השידור, הוא יותר טוב מהחוק שהצעת.

אריה אלדד: יכולתי להתווכח על כך, יכולתי לנסות לבדוק האם התועלת מרובה על הנזק או להיפך.

אריה אלדד: אבל החוק הזה, כפי שהוא מובא בפנינו היום, אין כל ספק שמי שתומך בשידור ציבורי לא יכול להסכים עם תכניו ולא יכול לתמוך בו.

אריה אלדד: חברי חבר הכנסת ניצן הורוביץ הסב את תשומת לבי לכך שלא רק מי שמחזיק במקלט טלוויזיה או רדיו יצטרך להיות כפוף לתשלום האגרה הזאת, אלא גם מי שיש לו מחשב, ואנחנו יודעים שגם בטלפון הנייד שלנו אנחנו יכולים לראות שידורי טלוויזיה, ולפיכך כל מי שמחזיק איזה מכשיר בעצם יצטרך לשלם אגרת טלוויזיה או רדיו.

אריה אלדד: וגם אם הוא יביא הצהרה בשבועה מבית-משפט, שאין לו רדיו ואין לו טלוויזיה ואין לו טלפון ואין לו מחשב, אבל אם ימצאו שיש לו משקפת בבית, אז הוא יכול להסתכל בטלוויזיה אצל השכנים, גם אז יחייבו אותו באגרת טלוויזיה.

אריה אלדד: אין לדבר סוף.

אריה אלדד: אין לדבר סוף, משום שאם הממשלה רוצה תחנת שידור ממשלתית, תתכבד ותממן אותה מכספי המסים שאנחנו משלמים.

אריה אלדד: אינני מבין את הצורך גם לשלם מסים וגם לשלם אגרה כדי לשמוע תחנת שידור שמשדרת למצער השקפות של ציבור שאני לא יכול להזדהות אתו, או למירע, המוצע לנו בחוק הזה – להפוך לתחנת שידור מטעם הממשלה, ששולטת במינוי המנכ"ל, במינוי הדירקטוריון.

אריה אלדד: ההבדל הוא לא בשם, אלא בדרכי המינוי.

אריה אלדד: אני קורא לחברי הכנסת להתנגד לחוק הזה.

אריה אלדד: תודה רבה.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת אלדד, ותודה על העמידה בזמנים.

מגלי והבה: אני מזמין את חבר הכנסת מאיר שטרית, ואחריו יהיה חבר הכנסת אופיר אקוניס – נמצא כאן; ואחריו – יוחנן פלסנר.

מגלי והבה: בבקשה, אדוני.

מגלי והבה: ארבע דקות יש לך.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, הנה עוד חוק רע של הממשלה הזאת.

מאיר שטרית: חוק רע של ממשלה רעה, השר בנימין בן-אליעזר, ואני מתפלא שאתה עוד מחזיק מעמד ויושב בממשלה הזאת.

מאיר שטרית: אני הייתי בטוח שאתה כבר מזמן תשבור את הכלים ותצא מהממשלה הרעה הזאת.

מאיר שטרית: אתה כל כך ותיק בממשלות ומכיר ממשלות ישראל, היית שר הביטחון, ושר התשתיות הלאומיות שלנו בממשלה הקודמת, ראית כיצד ממשלה מתפקדת ועובדת, ואני מצר לראות אותך שבוי בתוך הקונסטלציה הזאת.

מאיר שטרית: מחכים ליום שאתם תשנו את המצב.

מאיר שטרית: אבל זו פשוט עוד דוגמה אחת לחוק רע שלא תורם שום דבר, שיוצר נזק לרשות השידור במקום לחזק אותה.

מאיר שטרית: רשות השידור – ואני תומך בכל לבי ברשות השידור, יעידו פה חברי לכנסת הוותיקים שאני נלחמתי פה בשיניים הרבה כנסות כדי למנוע את חיסולה של רשות השידור בכל מיני ניסיונות חקיקה שהציעו לבטל את אגרת רשות השידור, ואני תמיד עמדתי בשער, גם כשהייתי ראש קואליציה, ולא נתתי בשום פנים ואופן להעביר את החוק הזה, כי אני חושב שיש חשיבות לשידור הציבורי.

מאיר שטרית: השידור הציבורי הוא רשות השידור, היא הגורם שאצלו צמחו כל הכשרונות של כל הערוצים האחרים.

מאיר שטרית: השידור הציבורי הוא שידור שיכול להרשות לעצמו להפיק תוכנית טובה גם אם היא לא פופוליסטית, גם אם הרייטינג שלה נמוך.

מאיר שטרית: בשביל זה היא קמה.

מאיר שטרית: זה ערוץ שאמור לתת ביטוי לכלל ההיבטים במדינת ישראל, ולא להיות דוברה של הממשלה.

מאיר שטרית: היה הדבר הזה רק בתקופת בן-גוריון, שהרדיו והטלוויזיה היו מקבלים הוראות ממשרד ראש הממשלה מה לשדר בחדשות.

מאיר שטרית: כל הרעיון הוא לתת לרשות השידור עצמאות שתוכל להתחרות, ופה הולכים בעצם לחסל אותה, להפוך אותה לגוף שנמצא בשליטה פוליטית.

מאיר שטרית: ציין פה לפני חבר הכנסת ניצן הורוביץ את הבעיות והקשיים שיש בחוק.

מאיר שטרית: ראשית, אם בעבר, על-פי חוק שקיים היום, שלצערי לא גמר את תהליך אישורו – החוק שהוצע בעבר הציע שימנו שופט בדימוס, שהוא יבחר את חברי הוועדה, ועדת המינויים, והם ימנו את חברי הנהלת רשות השידור, 13 איש, ואחרי שמתייעצים עם כל היוצרים והמפיקים וכו' וכו' הם יקימו את המועצה הזאת.

מאיר שטרית: פה מוצע – הכול בסדר, יעשו הכול אותו דבר, אבל הממשלה היא שתמנה את האנשים.

מאיר שטרית: זאת אומרת, ברצות הממשלה – תאשר, לא רוצה – לא תאשר.

מאיר שטרית: המועצה יכולה להגיש איזו רשימה שהיא רוצה, הממשלה תגיד לא, יצטרכו להביא אנשים אחרים שהממשלה רוצה ביקרם.

מאיר שטרית: היום על-פי החוק הקיים, על-פי החוק שאמור היה להיות מוחל, רק המועצה יכולה לפטר את מנכ"ל רשות השידור ולמנות אותו.

מאיר שטרית: היום הכול תלוי ברצונו של השר.

מאיר שטרית: ברצותו הוא יכול לפזר את המועצה, יכול לפטר את המנכ"ל, יכול לקבל החלטות על בסיס החלטתו של שר שממונה על רשות השידור.

מאיר שטרית: רבותי, זו פוליטיזציה של רשות השידור, ואני חושב שזה תהליך רע מאוד.

מאיר שטרית: דבר אחרון, אדוני, אני מתרשם מזה שמעלים את האגרה.

מאיר שטרית: אני משתגע, ריבונו של עולם.

מאיר שטרית: גם כך הציבור צועק: בשביל מה אני משלם אגרה?

מאיר שטרית: הציבור הרי בכלל לא מבין את הקשר בין האגרה לבין רשות השידור.

מאיר שטרית: אומרים: אני משלם לכבלים – לכבלים הציבור משלם מאות שקלים בחודש, או ל-yes – למה אני צריך לשלם אגרה?

מאיר שטרית: כי הציבור לא מבין שרשות השידור זה גוף שעומד בפני עצמו וצריך לממן את עצמו ולא מפרסום.

מאיר שטרית: וגם כך הוא מקטר על גובה האגרה, ומעלים את האגרה.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לחזור על מה שהצעתי גם בממשלה הקודמת.

מאיר שטרית: השר בן-אליעזר, הנה יש לי הצעה יותר קונסטרוקטיבית מאשר להעלות את האגרה.

מאיר שטרית: אתה יודע, היום, אחוז גבוה מאוד מבין האנשים שיש להם טלוויזיות לא משלמים אגרת טלוויזיה.

מאיר שטרית: הצעתי, אם אתה זוכר, בממשלה הקודמת, לעשות תיקון פשוט, שיגבו את אגרת הטלוויזיה באמצעות רשיון הרכב, כמו שעושים ברדיו.

מאיר שטרית: עשיתי חשבון והוכחתי שאתה יכול לא רק לא להעלות את האגרה, אתה יכול להוריד את האגרה בשליש, להקטין אותה בשליש, ואתה תגבה פעם וחצי ממה שגובים היום.

מאיר שטרית: תגיד לי אתה מה רע בזה.

מאיר שטרית: למה לא לעשות את זה במקום את התיקון הרע הזה?

בנימין בן-אליעזר: אז תמכתי בזה.

מאיר שטרית: נכון.

מאיר שטרית: עכשיו גם הולכים להעלות את האגרה, ויש תקווה לישראל.

מאיר שטרית: האגרה תופחת עד שנת אלפיים – מה זה היה?

מגלי והבה: 26.

מאיר שטרית: 26.

מאיר שטרית: חברים, אני אשאר פה עד 2026 לוודא שבאמת יפחיתו את האגרה הזאת.

מאיר שטרית: אולי אופיר עוד יהיה פה עד 2026.

מאיר שטרית: אבל מה, אתם השתגעתם?

מאיר שטרית: עד 2026?

מאיר שטרית: זה נראה לכם נורמלי?

מאיר שטרית: הממשלה מטילה מסים על הציבור.

מאיר שטרית: הרי הממשלה מתהדרת שהיא מקטינה מסים.

מאיר שטרית: נכון, היא מקטינה מסים לעשירים ולחזקים, ליחידים ולחברות.

מאיר שטרית: השנה הממשלה מוותרת על הכנסות בסך 5 מיליארד שקל בשנה, אבל היא מוצאת לנכון להעלות את האגרה לרשות השידור, שמשלם אותה – אגב, זו האגרה הרגרסיבית ביותר שקיימת, כי העשיר והעני משלמים אותו דבר.

מאיר שטרית: על-פי הצעתי, אם יקבלו את ההצעה להקטין את האגרה בשליש ולקבוע אותה על-פי רשיון הרכב, אז למשל מי שאין לו רכב לא ישלם.

מאיר שטרית: זה כמעט אוטומטית חותך את העניים, הם יהיו פטורים מתשלום.

מאיר שטרית: ומי שיש לו כמה כלי רכב, ישלם פעמיים; לא פעמיים, שני-שלישים, זאת אומרת ישלם פעם וחצי.

מאיר שטרית: אז הנה רעיון טוב, אופיר, שאפשר לחוקק אותו באמת במקום החוק הרע הזה.

מאיר שטרית: אפשר לחוקק חוק כזה שיתקן את המצב הזה, לקבל יותר כסף ולחסוך, אגב, את כל שעות השידור בטלוויזיה של "שלם את האגרה".

מאיר שטרית: גם את זה אפשר לחסוך, את הזמן הזה, ולחסוך 60 עובדים ברשות השידור, שזו מחלקת הגבייה, שתהיה מיותרת לגמרי.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת מאיר שטרית.

מגלי והבה: אני מזמין את חבר הכנסת אופיר אקוניס.

מגלי והבה: אחריו יהיה חבר הכנסת יוחנן פלסנר.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, תודה, חברי הכנסת, חבר הכנסת שטרית, אני לא יודע מה יקרה פה בשנת 2026, אבל אני חושב – לא יודע אם אתה תהיה פה, אני לא יודע אם אני אהיה פה, לא יודע אם מישהו מהיושבים באולם הזה יהיה.

אופיר אקוניס: קודם כול, אני מקווה, אני יודע שהמדינה שלנו תהיה פה.

מאיר שטרית: נקווה שכולם יהיו פה.

אופיר אקוניס: בדיוק.

אופיר אקוניס: קודם כול המדינה שלנו תהיה פה, אחר כך אנחנו נראה מי פרסונלית יהיה פה, כי זה פחות חשוב.

מאיר שטרית: אם נהיה פה סימן שהמדינה תהיה.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת שטרית, אני מוכרח להגיד לך שאני באמת ביקשתי לדבר בדיון הזה כי ניחשתי מה תגידו; שתדברו, חבר הכנסת פלסנר, על פוליטיזציה של רשות השידור והתערבות וכל המלים הלא גסות אבל הצפויות הללו.

אופיר אקוניס: ידעתי, זה היה ברור כשמש.

אופיר אקוניס: עכשיו אני שואל אתכם – – –

יוחנן פלסנר: אני ממש רואה את ההתלהבות בעיניים – – –

אופיר אקוניס: זה נכון.

אופיר אקוניס: זה כמו שהגשש אמר, חבר הכנסת שטרית: אתם שואלים אותן שאלות, ואנחנו עונים אותן תשובות.

אופיר אקוניס: בדיוק.

מאיר שטרית: – – –

אופיר אקוניס: אגב, המערכון הזה, חבר הכנסת שטרית, הוא על רשות השידור.

אופיר אקוניס: הוא על "בחצי היום".

אופיר אקוניס: הם אומרים לו – – –

מאיר שטרית: – – –

אופיר אקוניס: בדיוק.

אופיר אקוניס: קודם כול, דבר אחד יש בחוק הזה, חבר הכנסת פלסנר, שאתה כמחוקק וכנבחר ציבור, ובכלל למען השירות הציבורי אנחנו צריכים כולנו להסכים פה – הליכוד, קדימה וכל סיעות הבית – לא טוב ועדה בראשות שופט, חבר הכנסת פלסנר.

אופיר אקוניס: אני מאוד מעריך שופטים, ואני זוכר, חברת הכנסת מיכאלי, את משפטו של מנחם בגין: "יש שופטים בירושלים" – ובאמת, יש.

אופיר אקוניס: אבל לא יכול להיות שהשירות הציבורי, אדוני היושב-ראש, מתנהל על-ידי ועדות בראשות שופט.

אופיר אקוניס: זה דבר שלא יכול להיות.

אופיר אקוניס: אנחנו, נבחרי הציבור, מקבלים מנדט מהציבור לנהל את היום-יום של המדינה שלנו.

אופיר אקוניס: קודם כול הממשלה, אבל גם הכנסת.

אופיר אקוניס: לכן אני חושב שבעניין הזה אין חידוש דרמטי, חבר הכנסת פלסנר, בכך שממשלה מאשרת מינויים כלשהם – אגב, החל מקונסולים ושגרירים – – –

יוחנן פלסנר: יש הבדל בין "מאשרת" לבין שהשר בוחש עד לקרביים של המינוי הזה, ואין שום דרך – – –

אופיר אקוניס: – – – גם שגרירים, גם קונסולים, גם ברשות החשמל יש אישורים של הממשלה, והדבר הזה נעשה, אגב, גם על-ידי ממשלות שלכם.

יוחנן פלסנר: שגרירים באים מתוך גוף – – – של דיפלומטים.

אופיר אקוניס: אני רוצה להזכיר לך, חבר הכנסת פלסנר, שהטענות ברשות השידור על התערבות הדרג הפוליטי הגיעו לשיאן דווקא בזמן הממשלה שלכם.

אופיר אקוניס: בחלק מן הזמן אתה גם היית חבר כנסת פה בבית.

אופיר אקוניס: ואנחנו יודעים מעיתונאים ברשות השידור שמספרים לנו, אדוני היושב-ראש, שמזכיר הממשלה בשנת 2006, חבר הכנסת זאב – לא ב-1966, בימיו של לוי אשכול כראש ממשלה או בימיו של בן-גוריון כמנהל הרדיו בפועל – הוא היה גם ראש ממשלה, אבל התיק היה במשרד ראש הממשלה; היו מתקשרים ב-2006–2007 – אנחנו מדברים על העידן המודרני – ומכתיבים ליין-אפ, כלומר את השידור עצמו, או מבקשים לדעת מי יהיה בשידור.

אופיר אקוניס: הדברים הללו, אגב – והדברים שאני אומר הם בדוקים – לא קורים היום, לשמחתי, ברשות השידור, כי אנחנו מאמינים בחופש העיתונות.

אופיר אקוניס: אנחנו מאמינים בעיתונות חופשית שלא מקבלת ליין-אפים מראש וגם לא מכתיבה.

אופיר אקוניס: הייתי אומר גם לזכותה של רשות השידור, אדוני היושב-ראש, אני רוצה לומר כאן – מלבד שידור המונדיאל חינם אין כסף, אתם זוכרים את הוויכוח שהיה בבית הזה ב-2006 סביב שידורי המונדיאל?

אופיר אקוניס: ועדת הכלכלה בראשות – היום שר התקשורת – חבר הכנסת כחלון קיימה דיונים של עשרות שעות, כמה ישלמו.

אופיר אקוניס: זה לא היה בעמודי הכלכלה, זה היה בעמודי החדשות – כמה ישלמו הצופים עבור המונדיאל של 2006.

אופיר אקוניס: אז רשות השידור, לזכותה, לא רק משדרת מונדיאל, ואם אינני טועה, הערב גם משדרת משחקי ליגת-העל – זה גם דבר חשוב, זה שירות לציבור; וגם לטעמי, מקיימת שיח פוליטי, או הייתי אומר חברתי, הגון ומאוזן.

אופיר אקוניס: זאת כל בקשתי, חבר הכנסת פלסנר.

אופיר אקוניס: אוה, שר התקשורת נכנס בדיוק בזמן.

אופיר אקוניס: אני יושב עם שר התקשורת, אדוני היושב-ראש, מאות שעות.

אופיר אקוניס: אני מקווה שהנשים שלנו עוד לא חושדות.

אופיר אקוניס: מה אנחנו רוצים, אדוני היושב-ראש?

אופיר אקוניס: אנחנו לא רוצים טלוויזיה עם גוון פוליטי כלשהו; אנחנו רוצים תקשורת מאוזנת שמשקפת את השיח הפוליטי הציבורי הרחב במדינת ישראל.

מגלי והבה: תודה.

אופיר אקוניס: ולכן אני בהחלט דוחה את הביקורת של האופוזיציה על פוליטיזציה.

אופיר אקוניס: החוק הזה יפוצל, על-פי דרישתי ובסיכום עם היושב-ראש ראובן ריבלין, לוועדת הכלכלה, ושם יתקיימו בו דיונים יסודיים ונוקבים, וגם כפי שהבית הזה, אדוני היושב-ראש, תמיד עומד על כך – מקיימים שינויים בהצעות הממשלה לטובת הציבור, לטובת הצרכן.

אופיר אקוניס: תודה.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת אופיר אקוניס.

מגלי והבה: אני מזמין את חבר הכנסת יוחנן פלסנר, ואחריו – חבר הכנסת אברהים צרצור.

מגלי והבה: הדובר האחרון יהיה חבר הכנסת נסים זאב.

יוחנן פלסנר: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, אני שמח גם שהשר נמצא כאן, כי רציתי, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, להציע כמה הצעות קטנות לתיקון שאולי תשקול לשנות אותן בוועדה, כי אני חושב שהן עולות בקנה אחד עם רוח החוק.

יוחנן פלסנר: כשיש לנו בסעיף 6: "מינוי ועדת איתור ותפקידיה" – "הממשלה תמנה ועדת איתור", אני מציע להחליף את המלה "ממשלה" ב"פוליטביורו".

יוחנן פלסנר: ככה זה ישקף יותר את מה שאתם באמת מתכוונים לעשות.

יוחנן פלסנר: את "יושב-ראש הוועדה" בסעיף (ב)(1) אני מציע לשנות ל"קומיסר", כי זה בעצם מה שאתם רוצים להגיע אליו, לתכלית הזאת של קומיסר פוליטי מטעם הממשלה.

יוחנן פלסנר: הנה מגיע חבר הכנסת אלקין, שאולי יוכל לעזור לי קצת עם המונחים.

יוחנן פלסנר: וכמובן, סליחה, אני מצטער – "הממשלה", אני מציע לשנות את זה ל"קרמלין" ואת "מועצת הרשות" ל"פוליטביורו".

יוחנן פלסנר: כי זה מה שאתם רוצים לעשות כאן.

יוחנן פלסנר: הרי עוברים סעיף-סעיף ורואים שאין כאן שום דרג מקצועי שמקבל החלטות, ששוקל שיקולים ארוכי טווח – יש לנו כאן קרמלין שממנה פוליטביורו שפועל כל-כולו בכיכר שבין לשכת ראש הממשלה לרוממה – – –

קריאות: – – –

יוחנן פלסנר: – – – לשכת ראש הממשלה לרוממה, והופך את רשות השידור לזרוע של הרשות המבצעת.

יוחנן פלסנר: חזרנו כבר לשנות ה-50, שבהן תפקיד רשות השידור היה להיות שופר של השלטון, כבר לא שידור ציבורי, איכותי, ענייני, אובייקטיבי שמנסה להאיר את המציאות באור אחר, אלא שידור ציבורי שכל-כולו, כמו שאמר שדר בכיר, מגיש את הליין-אפים שלו ערב קודם ללשכת ראש הממשלה.

יוחנן פלסנר: זה מה שאנחנו רוצים להפוך?

יוחנן פלסנר: אם זו היתה הפרקטיקה עד היום, כפי שאמרתי שהזכיר אותה אותו שדר בכיר מרשות השידור, היום רוצים להפוך את זה למשהו דה-יורה.

יוחנן פלסנר: לא רק משהו דה-פקטו, אלא דה-יורה.

יוחנן פלסנר: רשות שידור שהיא זרוע ארוכה של הרשות המבצעת, שידור ציבורי שהופך להיות לחלוטין שידור פוליטי.

יוחנן פלסנר: ראש הממשלה התחיל בזה.

יוחנן פלסנר: קודם הוא העביר את רשות השידור לשר אדלשטיין.

יוחנן פלסנר: השר אדלשטיין, כשהבין שהוא לא באמת מתכוון שהוא יעשה משהו, אף אחד לא באמת התכוון שהוא יוביל רפורמה או שהוא ידאג למינויים ענייניים.

יוחנן פלסנר: ראש הממשלה רצה שרשות השידור תהיה בידיים שלו, הוא רצה עוד כלי תקשורת, הוא החליט כבר מזמן לשים עליו את היד – –

פניה קירשנבאום: – – – מפלגת עבודה – – –

יוחנן פלסנר: – – והעביר את זה לאחריות של המנכ"ל שלו.

פניה קירשנבאום: – – –

יוחנן פלסנר: כמה נוח.

יוחנן פלסנר: כמה נוח.

יוחנן פלסנר: איזה פוליטיקאי לא רוצה שיהיה לו כלי שידור משל עצמו?

יוחנן פלסנר: אבל עכשיו לבוא ולהביא את זה בחקיקה עוד?

יוחנן פלסנר: ולמנות?

יוחנן פלסנר: עברתי כאן סעיף-סעיף על מיפוי "תורת המינויים" – איך היא עובדת.

יוחנן פלסנר: באמת, תורת המינויים כאן – אין שום גוף ציבורי, רציני, עצמאי, חברים.

יוחנן פלסנר: מילת המפתח כאן, אם דיברו על BBC ועל כל הגופים האחרים, זה עצמאות השידור הציבורי.

יוחנן פלסנר: יש כאן אפס עצמאות.

יוחנן פלסנר: אדוני השר, אתה שגילית כל כך הרבה אומץ בתחומים אחרים, אני פשוט לא מבין איך אתה מעז להביא את הדבר הזה לכנסת הזאת.

יוחנן פלסנר: אתה שגילית אומץ ועומד מול גורמי כוח כל כך משמעותיים, מביא לכנסת את הדבר הזה, שהמשמעות היחידה שלו היא בעצם לסגור את השידור הציבורי במובן האמיתי והעמוק של המלה.

יוחנן פלסנר: תודה רבה.

יוחנן פלסנר: אני קורא לכם, חברי, לדחות את הדבר הזה, זה כבר לא חלק מחוק ההסדרים.

יוחנן פלסנר: אפשר לדחות את זה, והממשלה החלשה והרעה הזאת גם ככה לא תיפול.

יוחנן פלסנר: תודה רבה.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת יוחנן פלסנר.

מגלי והבה: חבר הכנסת אחמד טיבי לא נמצא כאן, אז אני מזמין את חבר הכנסת אברהים צרצור, ואחריו – חבר הכנסת נסים זאב.

מגלי והבה: בבקשה.

אברהים צרצור: כבוד היושב-ראש, היות שאיני מאמין שיהיה ביום מן הימים מה שנקרא "שידור ציבורי" רציני ואמיתי, אינני יכול אלא לקבוע היום שאין מניעה ולא צריכה להיות מניעה לבטל את רשות השידור אחת ולתמיד.

אברהים צרצור: זה לא רק בישראל, דרך אגב.

אברהים צרצור: בכל הארצות, בכל המדינות, אפילו המפותחות ביותר בעולם, השידור הציבורי הופך אט-אט לשוט בידי הממשלה, בידי המדינה, כדי להשיג את מטרותיה אפילו בניגוד מוחלט לציפיותיהם של כלל הציבור, של כלל האזרחים.

מגלי והבה: אדוני השר.

אברהים צרצור: יש לציין כאן כי סקרים ומחקרים רבים שפורסמו לאחרונה ולאורך השנים, מצביעים על כך שהשידור הציבורי, במיוחד ערוץ-1, הפך לבלתי רלוונטי.

אברהים צרצור: כבוד היושב-ראש, בנושא של אגרת הטלוויזיה, כולנו יודעים, אדוני היושב-ראש, שזה שנים מנסים הרבה חברי כנסת מכל הקשת הפוליטית להגיש הצעות חוק שמטרתן לבטל את אגרת הטלוויזיה.

אברהים צרצור: לצערי הרב, כל הצעות החוק האלה נפלו על אוזניים ערלות, על אוזניים אטומות, והממשלה התנגדה ודחתה את כל ההצעות האלה, אפילו שההצעות האלה היו צודקות באופן מוחלט.

אברהים צרצור: הסיבות לכך הן פשוטות מאוד.

אברהים צרצור: למה אנחנו מבקשים, למה ביקשנו ולמה אנחנו נמשיך גם לבקש את ביטול אגרת הטלוויזיה?

אברהים צרצור: – מסיבות פשוטות מאוד.

אברהים צרצור: סיבה ראשונה היא שהרוב המכריע של הציבור אינו רואה את הערוץ הממלכתי, במיוחד בסקטור הערבי.

אברהים צרצור: השידור הציבורי אינו מדבר אלינו, כאוכלוסייה ערבית, לא מבחינת תכנים ולא מבחינת ייצוג.

אברהים צרצור: לצערי הרב, זה המצב, זה המצב העגום.

אברהים צרצור: יתירה מכך, 99% מבתי-האב בסקטור הערבי מחזיקים צלחת לוויינית שמביאה למסכו של האזרח מאות ערוצים, כולל ערביים, שהפכו את הערוץ הציבורי למיותר.

מגלי והבה: קרוב ל-400 תחנות.

מגלי והבה: אתה צודק, אדוני.

אברהים צרצור: נכון.

אברהים צרצור: כבוד היושב-ראש, יש לציין גם כי ברגע שהצופה הערבי מעוניין לראות טלוויזיה ישראלית ולהציץ לעולם הפנים-ישראלי, הוא מוצא בערוץ-2 ובערוץ-10 את מבוקשו, ולא בערוץ הראשון.

אברהים צרצור: לאור כל הסיבות האלה אני מוכרח לקבוע ולהגיד כאן שאין מקום – אין מקום לשידור ציבורי ממשלתי, והגיע הזמן שהוא יחלוף מן העולם.

אברהים צרצור: כחלופה, כבוד היושב-ראש – ואני מסיים בזאת – אם הממשלה מתעקשת על כך שהשידור הציבורי – ויש גם חלק לא מבוטל מחברי הכנסת, מכל המפלגות, וגם מהציבור, שרואה ברשות השידור דבר חיוני מאוד, שצריך לייצג נאמנה את הפסיפס האזרחי במדינת ישראל – יש מקום באמת לנהל ולבצע רפורמה מסוימת שתביא את השידור הציבורי, אכן – לשחרר את השידור הציבורי בצורה מוחלטת מידי הממשלה, מידי המדינה, שייצג בצורה נאמנה את הפסיפס, כפי שאמרתי, של כל הציבור, של כל האוכלוסיות, של כל הקבוצות האתניות, של כל התרבויות במדינת ישראל.

אברהים צרצור: תודה.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת אברהים צרצור.

מגלי והבה: אני מזמין את חבר הכנסת נסים זאב – נא לצלצל, אדוני – הוא אחרון הרשומים לדבר.

מגלי והבה: נא לצלצל.

מגלי והבה: השר כחלון, אתה מתעתד להשיב גם?

מגלי והבה: אז תהיה כאן.

מגלי והבה: תודה.

נסים זאב: אדוני, רוב החברים פה בכנסת דיברו על הסכום, על ההשתתפות, אם באינטרנט ואם – לחייב כמעט כל אזרח במדינת ישראל.

נסים זאב: אני רוצה לדבר יותר על התכנים.

נסים זאב: אני חושב שאם זה ממלכתי, הוא צריך להיות ממלכתי עד הסוף.

נסים זאב: לא מעניין אותי ששופט יבוא ויקים את הוועדה.

נסים זאב: אנחנו רואים את ההפקרות היום, שאין קונטרול, וכל שדרן הוא מלך בישראל.

נסים זאב: ואת הדעות הפוליטיות שלו – זה ממלכתי.

נסים זאב: וכל שדרן, אנחנו יודעים את הדעות שלו.

נסים זאב: ואני לא רוצה להתווכח על מה שקורה בשידורים, בוויכוחים – ואנחנו כולנו פוליטיקאים, ואנחנו תמיד רואים את הדעה של הקריין, או של השדרן, שהוא שואל את השאלות האידיאולוגיות שלו, ואת ה"אני מאמין" שלו, וכשאתה אומר דעה אחרת יש לו שאלות די נוקבות.

נסים זאב: אז זה נקרא כשר.

נסים זאב: זה כרגע נקרא ציבורי.

נסים זאב: כשזה ממלכתי, זה כבר נקרא פוליטי.

נסים זאב: אני לא מבין מדוע.

נסים זאב: אני חושב שנכון ייעשה שהממשלה לוקחת חסות, ולוקחת חסות על הכול, זאת אומרת – גם בעניין הכספי, שהממשלה צריכה לממן ולתת באמת כפי שהיא אומרת כאן.

נסים זאב: קודם כול, המועצה והרכב המועצה צריכים לשקף במידת האפשר את מגוון הדעות הרווחות בציבור.

נסים זאב: איך זה ייעשה אם לא יהיו באמת חברים מכל הרבדים של הציבור שלנו?

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, אני אומר לך שצריך להיות שם גם כן ועד של רבנים, בתוך רשות השידור.

קריאה: – – –

נסים זאב: שייתנו גם את זה.

נסים זאב: כן, ודאי, כי הם מדברים ואומרים – וזאת הצעת החוק – על חינוך, על תרבות, על יהדות, על ציונות, לכל אחד יש פה מה לתרום.

נסים זאב: אני חושב שגם רב שיהיה ברשות השידור, כחבר במועצה, זה דבר שנדרש.

נסים זאב: אני רוצה להעיר הערה קצרה שהיא חשובה מאוד.

נסים זאב: אנחנו תמיד רואים במהדורת החדשות שהחדשות מדברות על כל מיני נושאים מגוונים, ופתאום זה חורג באופן מאוד קיצוני, איזה נושא של אונס, או איזה דברים שאני חושב שזה לא יערב לאוזן של בני-הנוער והילדים ששומעים את החדשות בתום לב והם נחשפים לכל מה שנאמר שם.

נסים זאב: אני חושב שאת הדברים האלה צריכים לשנות – –

מגלי והבה: נא לשבת.

נסים זאב: – – וצריך לתת את הדעת גם בנושא הזה.

נסים זאב: אני רוצה לברך על השינוי הזה, שהוא חשוב לכולנו, אבל שהוא ייעשה באמת בצורה מבוקרת ועניינית.

נסים זאב: וגם, אדוני, כבוד השר, אני רוצה לומר לך שזה שהיום אנחנו מוגבלים ברשת שלנו, של החרדים, ואתה יודע שבקושי שומעים אותה באזור המרכז, אני חושב שצריך שצריכים להרחיב ולאפשר את השידורים – שיישמעו גם בצפון, גם בדרום וגם במרכז.

נסים זאב: אין שום סיבה בעולם שבמקביל לרשת ב' ולרשת א' של "קול ישראל", שאת השידורים הקיימים, שהממשלה כבר אישרה אותם – שכן יש ציבור רחב ומגוון, ציבור חרדי, שלא מעוניין לשמוע את רשת ב', מה לעשות, כי זה לא טוב, אולי, לחינוך, ואולי זה פוגע ברגשות, כי הנושאים מגוונים מאוד, ואמרתי שאין בקרה במה שנאמר שם.

נסים זאב: לכן, אדוני כבוד השר, אני חושב שבמסגרת החוק הזה, כשכבר עושים שינויים, שהם ייעשו עד הסוף ולטובת כולם, וגם אותן רשתות חרדיות שיש לנו במספר שהממשלה הכירה בהן סוף-סוף – אחרי כל כך הרבה שנים, ואחרי כל כך הרבה חקיקה, ואחרי כל כך הרבה שנים, הגיע הזמן שנעשה את זה באופן מושלם.

נסים זאב: תודה.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת נסים זאב.

מגלי והבה: ישיב לכל המתדיינים השר משה כחלון.

מגלי והבה: חבר הכנסת נסים, שחרר את השר.

משה כחלון: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, שמענו, אדוני היושב-ראש, כמה דוברים – מהאופוזיציה, מהקואליציה – – –

ראובן ריבלין: אדוני השר, בזמנו, כשהייתי שר התקשורת, היה שר התקשורת גם השר הממונה על הקשרים עם רשות השידור – ממונה על חוק רשות השידור.

ראובן ריבלין: טוב שהפרידו את זה.

ראובן ריבלין: בכלל, צריך להפריד פוליטיקאים מתקשורת בכל הממשלות.

משה כחלון: זה נכון, אדוני היושב-ראש, ואתה יודע שגם הצעת החוק הזאת באה לנטרל השפעות פוליטיות מתכנים, וטוב שכך.

ראובן ריבלין: נכון.

משה כחלון: גם הרשות השנייה, שאני אכן ממונה עליה באופן פורמלי, גם היא: כל נושא התכנים – יש מועצת הרשות השנייה, והיא מטפלת בזה.

משה כחלון: יש 15 חברים ממונים, שעוברים את כל מנגנוני – – –

מאיר שטרית: מי ממונה על רשות השידור?

משה כחלון: מי ממונה על רשות השידור?

ראובן ריבלין: ראש הממשלה.

משה כחלון: כעת ראש הממשלה הוא השר הממונה על רשות השידור.

מאיר שטרית: אה, ראש הממשלה.

משה כחלון: חבר הכנסת שטרית, אם אתה זוכר, היה לנו ראש ממשלה מאוד מוצלח בשם אריאל שרון, שהיה ממונה גם על חוק רשות השידור, אחר כך היה לנו ראש ממשלה גם מוצלח, בשם אולמרט, שגם היה ממונה על חוק רשות השידור, והיום יש לנו ראש ממשלה מוצלח, שגם הוא ממונה על חוק רשות השידור.

מאיר שטרית: – – – טועים.

משה כחלון: כנראה, כן, כנראה זה תפקיד שראשי ממשלה – – –

מאיר שטרית: מושך.

משה כחלון: מושך משהו.

משה כחלון: אז כפי שאמרתי, גם אצלנו – – –

אורי אורבך: – – –

משה כחלון: למי שלא שמע, חבר הכנסת אורבך אמר:

משה כחלון: אם הכול כל כך טוב, אז למה המצב של רשות השידור כל כך רע?

ראובן ריבלין: זו פרשנות למה שאמר חבר הכנסת.

משה כחלון: משהו בדרך צריך.

משה כחלון: חבר הכנסת אורבך, זה מרחק, זה לפחות 20 מטר.

משה כחלון: על כל פנים, זו בדיוק מטרת הרפורמה.

משה כחלון: מטרת הרפורמה להרחיק את ההשפעות הפוליטיות על רשות השידור.

משה כחלון: חבר הכנסת פלסנר שאל כמה שאלות, למשל מי ימנה.

משה כחלון: אין לנו גוף אחר – – –

יוחנן פלסנר: גם הערות פרקטיות – – – לשנות לקומיסר.

משה כחלון: תן לי, אני לא רוצה להציג אותך באור הזה, אני אציג אותך באור רציני.

משה כחלון: מי ימנה ואיך ימנה – אני חושב שכשממשלה ממנה בעל תפקיד הוא כפוף לכל מנגנוני הסינון, כישורים, תנאי סף, ועדת-שפניץ, שאי-אפשר לחשוד בה שיש לה איזו הטיה פוליטית, אפשר להגיע ליועץ המשפטי לממשלה, למשנה ליועץ המשפטי לממשלה לנושא ניגודי עניינים.

משה כחלון: את כל המנגנונים האנשים האלה עוברים, והם נבדקים.

משה כחלון: לכן דעתנו נוחה מכך שאת המועמדים אכן ממנה הממשלה.

משה כחלון: ומבנה הרשות, גם כפי שאמרתי, השתנה.

משה כחלון: מבנה הרשות החדש יאפשר לה גמישות תפעולית, ישחרר אותה מהכבלים, ישחרר אותה מהאזיקים שהיא היתה בהם.

משה כחלון: מליאת רשות השידור והוועד המנהל יבוטלו, ותחתיהם תמונה מועצה בעלת מאפיינים של דירקטוריון; הדירקטוריון הזה, כמו בכל חברה סבירה ונורמלית, כל חברה עסקית – הדירקטוריון יתווה מדיניות; יהיו שם אנשי ציבור, כפי שאמרתי, שנבדקו ונמצאו כשירים לתפקידים האלה, ואותם חברים יתוו מדיניות.

משה כחלון: יעמוד בראשם יו"ר דירקטוריון, והם יובילו את רשות השידור למקומות אחרים.

משה כחלון: אין ספק שרשות השידור ידעה ימים יותר טובים מהימים האלה.

משה כחלון: היו לה ימים יפים גם כשהיתה תחרות.

משה כחלון: כשרשות השידור היתה לבד, אז גם לשקופית שלה היה 10% רייטינג, אבל הגיעה תחרות, ורשות השידור, לצערי – – –

ראובן ריבלין: ל"פסוקו של יום".

משה כחלון: גם "לפסוקו של יום".

משה כחלון: רשות השידור, לצערי, לא עמדה בקצב של התחרות ונשארה מאחור, והפוליטיקה והמעורבויות שהיו בעבר פגעו בה.

משה כחלון: ואנחנו יודעים שרק הרפורמה מהסוג הזה, המוצעת, יכולה להבריא את רשות השידור.

משה כחלון: יש המון שינויים היום בשוק התקשורת, כולנו עדים לכך, כולנו רואים את זה.

משה כחלון: שוק התקשורת הוא שוק מאוד דינמי, האמצעים הטכנולוגיים הם פשוט מדהימים; אנחנו רואים שיטות שידור שונות, יש לנו את ה-HD ויש לנו ממה שאנחנו רק חושבים ומדמיינים, ולא יהיה מנוס – – –

ראובן ריבלין: אדוני השר, האם החוק הזה יבטיח לנו שרשות השידור תהיה רשות ציבורית, לא ממלכתית של הממשלה ולא דוקטרינרית של כאלה ואחרים, שלא תביע עמדות כאלה של פוליטיקאים מכל הקצוות, אלא תבוא ותיתן לציבור את האפשרות לברור בין הדברים?

ראובן ריבלין: זו רשות ציבורית לעומת רשות ממלכתית או רשות דוקטרינרית.

ראובן ריבלין: הדברים האלה הם הדברים שצריך להבטיח בהם יותר מכול, שרשות השידור תיתן כלים בידי הציבור להחליט, שלא תטיף לו ולא תתחם את רצונותיו בדרך כזאת או אחרת.

ראובן ריבלין: היא תבוא ותיתן את הדברים ואת הוויכוח – יש ויכוח ביני לבין חבר הכנסת ברכה לגבי השלום עם ירושלים, והוא ידבר ואני אדבר, ולא יבוא ויאמר מישהו מהשדרים מה דעתו על עניין זה, כי הוא לא נבחר להביע את דעתו.

ראובן ריבלין: האם דבר זה הוא בא לידי ביטוי בחוק?

משה כחלון: אדוני היושב-ראש, אני אתן תשובה קצרה על שאלה ארוכה.

משה כחלון: אם הייתי רוצה לתת שם לחוק הזה – ואני חייב לומר שלא אני חוקקתי אותו, אני מדבר פה בשם שר המשפטים, אדוני היושב-ראש – הייתי קורא לחוק הזה "להחזיר את השידור הציבורי לציבור".

חיים אורון: לממשלה, לממשלה.

ראובן ריבלין: לא, לא.

ראובן ריבלין: לממשלה זו לא הדרך.

חיים אורון: זה היה בחוק.

משה כחלון: חבר הכנסת אורון, אנחנו שנינו חברים בעמותה למען השידור הציבורי.

חיים אורון: אבל אתה עזבת אותה.

משה כחלון: אני עזבתי, נתמניתי לשר.

משה כחלון: אתה יודע כמה התאמצתי להגיע להיות שר?

משה כחלון: מה חשבת, בגלל העמותה הזאת אני אוותר על תפקיד שר?

חיים אורון: – – –

יוחנן פלסנר: לא חשבנו שתוותר על השידור הציבורי כל כך מהר.

משה כחלון: זה הסיפור, אדוני היושב-ראש, יש פה ניתוק מוחלט של האנשים הפוליטיים מההשפעה בשידור הציבורי – –

יוחנן פלסנר: קראת את החוק?

יוחנן פלסנר: לא קראת את החוק.

משה כחלון: – – יש פה השפעה מוחלטת של הממשלה; סליחה, ניתוק של ההשפעה המוחלטת של הממשלה.

משה כחלון: ולכן השינוי – וכפי שאמרתי קודם, אדוני היושב-ראש, אין לנו ברירה, הטכנולוגיה התקדמה, הטכנולוגיה רצה קדימה.

משה כחלון: לצערנו, היום המכשירים, האנטנות, הציוד של רשות השידור הוא ציוד מיושן, הוא ציוד שצריכים להחליף אותו, צריכים לשדרג אותו, ורק ברפורמה הזאת באמת, שיהיו לה השלכות לא קלות, אני לא מקל ראש – יש פה התייעלות, אנשי רשות השידור גם ידפיסו כרטיס, אנשי רשות השידור גם יתייעלו, לצערי גם יצטרכו לפטר כמה אנשים.

משה כחלון: אני תומך לפחות בכך שזה יהיה עידוד פרישה מרצון, אבל אין מנוס, צריך לעשות את זה.

משה כחלון: ואני שמח שבאמת אייל גבאי, מנכ"ל משרד ראש הממשלה – והוועדים של רשות השידור שגילו אחריות מאוד מאוד מעוררת כבוד, ועובדי רשות השידור שנרתמו והבינו שאם זה לא יהיה, הם פשוט לא יהיו.

משה כחלון: אין פה אפשרות שלישית.

משה כחלון: ולכן אני חושב, אדוני היושב-ראש, זה המקום לשבח אותם על היוזמה, על הצעדים הכואבים, על הצעדים האמיצים שהם נקטו.

משה כחלון: ואני חושב שהרפורמה הזאת תהיה ברכה לשידור הציבורי, תהיה ברכה לעם ישראל, תהיה ברכה לעיתונאים.

משה כחלון: לדעתי זה גם ישפר את מעמדם, זה ישדרג את המקצוע.

משה כחלון: אסור לנו לשכוח שרשות השידור היא בית-גידול של כמעט רוב העיתונאים.

משה כחלון: רוב העיתונאים ואנשי הטלוויזיה במדינת ישראל גדלו, יצאו ולמדו את המקצוע ברשות השידור.

משה כחלון: יש לרשות השידור מקום של כבוד בכל ענף הטלוויזיה והרדיו במדינת ישראל.

משה כחלון: לכן המקום הזה הוא חשוב, המקום הזה הוא יקר, וצריך לשמור עליו.

משה כחלון: אני, כשר שממונה על השידור המסחרי, ערוצים כפי שאתם מניחים, ערוץ-2, ערוץ-10, כבלים, לוויין, טלוויזיה רב-ערוצית, אומר לכם שיש חשיבות בלתי רגילה לשידור הציבורי.

משה כחלון: ואני גם מודה ומתוודה, אף-על-פי שהפרנסה שלי מגיעה מהכבלים ומהלוויין, אדוני היושב-ראש, ומ-10 ומ-2, אני אוהב את רשות השידור, אני צופה ברשות השידור, אני צופה בערוץ הראשון, ואני מאוד נהנה לשמוע אותם, אני חושב שהם מאוד מאוזנים.

משה כחלון: ואם אני הצלחתי לשכנע את חבר הכנסת ברכה, סימן שאני יכול לסיים.

משה כחלון: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לשר התקשורת, שדיבר בשם שר המשפטים כנציגו של ראש הממשלה ברשות השידור.

ראובן ריבלין: רבותי, תם הדיון בנושא חוק רשות השידור, ואנחנו נקיים הצבעה על הצעת החוק בקריאה ראשונה.

ראובן ריבלין: לכן אני מבקש מכל חברי הכנסת, מכל השרים לשבת במקומותיהם.

ראובן ריבלין: בבקשה.

ראובן ריבלין: אני ביקשתי לשבת.

ראובן ריבלין: אם החלטתם להמשיך לדבר, אני עובר להצבעה.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, רבותי השרים, הצעת חוק רשות השידור (תיקון מס' 25), התשע"א–2010, למניינם, קריאה ראשונה – נא להצביע.

ראובן ריבלין: מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 2 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 55 נגד – 31 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק רשות השידור (תיקון מס' 25), התשע"א–2010, לוועדה שתקבע ועדת הכנסת נתקבלה.

ראובן ריבלין: 55 בעד, 31 נגד, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שחוק רשות השידור (תיקון מס' 25) עבר בקריאה ראשונה, ויעבור לוועדת הכלכלה.

ראובן ריבלין: אומר חבר הכנסת זבולון אורלב – לוועדת החינוך.

ראובן ריבלין: יעבור לוועדת הכנסת, על מנת שהיא תחליט מי מהוועדות תהיה מוסמכת לדון ולהכין את החוק, שעבר בקריאה ראשונה, לקריאה שנייה ושלישית.

ראובן ריבלין: אין התחייבות לתאריך שבו יעבור החוק, אבל אם הוועדות יצליחו לסיים את עבודתן גם לפני תום השנה הזו – יהיו ברוכים, ונעביר זאת למליאה כדי להצביע בקריאה שנייה ושלישית באופן נפרד.

ראובן ריבלין: איננו מבקשים לקדם ואיננו מבקשים לאחר; אם הוועדות יסיימו את הדיונים, אין כל ספק שניתן להביא לידי הרפורמה ברשות השידור לאחר שמיעת הדיון הציבורי.

ראובן ריבלין: אני מאוד מודה לכל החברים שהשתתפו.

ראובן ריבלין: הצעת חוק המדיניות הכלכלית לשנים 2011 ו-2012 (תיקוני חקיקה), התשע"א–2010 [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/541).

ראובן ריבלין: ]

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, אנחנו עוברים לסעיף הבא, שהוא הסעיף המרכזי של ערב זה: הצעת חוק התקציב לשנת הכספים 2011–2012, כמו גם הצעת חוק המדיניות הכלכלית לשנים 2011 ו-2012 (תיקוני חקיקה) – קריאה ראשונה.

ראובן ריבלין: הדיון הוא דיון משולב, לפי החלטת ועדת הכנסת.

ראובן ריבלין: יציג את שני החוקים שר האוצר, אשר יעלה ויבוא.

ראובן ריבלין: לאחר מכן נקיים דיון בהתאם למצווה על-ידי ועדת הכנסת.

ראובן ריבלין: ראשון הדוברים יהיה שר האוצר לשעבר, חבר הכנסת רוני בר-און, שיעמוד לרשותו הזמן שיבקש שר האוצר לדבר.

ראובן ריבלין: שיבקש חבר הכנסת בר-און מחבריו לא להפריע לו, כי אני לא אבקש מהם.

יובל שטייניץ: אדוני יושב-ראש הכנסת, אדוני ראש הממשלה, שרים, חברי כנסת, כנסת נכבדה, התקציב שהונח על שולחן הכנסת בשבוע שעבר עם חוק ההתייעלות הכלכלית איננו תקציב רגיל.

יובל שטייניץ: אלה אינם זמנים רגילים.

יובל שטייניץ: בעולם עדיין מתרחשת סערה כלכלית אדירה בעוצמה שהוא לא ידע כדוגמתה זה 70 שנה, ולמרות הנתונים הטובים יחסית של ההתאוששות בישראל, כשאמריקה ואירופה והעולם כולו סוער, גם ישראל נרטבת.

יובל שטייניץ: אנחנו מפליגים בכיוון הנכון, אבל עוד לא הגענו לחוף מבטחים.

יובל שטייניץ: זהו משבר עולמי חסר תקדים, ובתקופה כזו, תקופה לא שגרתית, נדרשים צעדים לא שגרתיים וגם חשיבה מקורית ולא שגרתית.

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש, התקציב המונח כאן לדיון הוא מוצר חדש – הוא תקציב, אבל הוא מוצר חדש ומקורי בכמה מובנים.

יובל שטייניץ: הוא מוצר חדש גם מבחינת המעטפת, התבנית שלו, מבחינת היותו תקציב דו-שנתי ומבחינת הכלל הפיסקלי החדש.

יובל שטייניץ: הוא מוצר חדש מבחינת סדר העדיפויות בתוך התקציב, בהקצאה הכספית, והוא מוצר חדש, אדוני היושב-ראש, מבחינת רפורמות חשובות ביותר, חלקן ממש רפורמות היסטוריות, רפורמות כלכליות היסטוריות, שכלולות בחוק המצורף, בחוק ההתייעלות הכלכלית.

יובל שטייניץ: מבחינת התבנית והמסגרת, ראשית, מדובר בתקציב דו-שנתי שני בהיסטוריה, ותקציב דו-שנתי ראשון שהוא דו-שנתי באופן מלא.

יובל שטייניץ: אני עדיין זוכר את הספקות הלגיטימיים ואת הביקורת שנשמעה פה בכנסת על התקציב הדו-שנתי ההוא.

יובל שטייניץ: אגב, לא רק בכנסת; גם באקדמיה, גם בבנק ישראל.

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש, התקציב הדו-שנתי זכה להצלחה, ואותם כלכלנים באוניברסיטאות בישראל שבהתחלה היו סקפטיים לגביו, או בבנק ישראל, היום רובם תומכים באופן נלהב בתקציב דו-שנתי נוסף.

יובל שטייניץ: קרן המטבע הבין-לאומית – אני מצטט את דומיניק שטראוס-קאהן, זה הארגון הבין-לאומי החשוב ביותר בכלכלה הבין-לאומית, דיבר על התקציב הדו-שנתי הייחודי של ישראל כאחד הצעדים המקוריים, הנועזים והמוצלחים ביותר בתקופת המשבר, והודיע שקרן המטבע הבין-לאומית בוחנת אפשרות להמליץ לעולם המפותח כולו לאמץ את המודל הדו-שנתי שאומץ בישראל.

יובל שטייניץ: ואותו דבר ה-OECD.

יובל שטייניץ: אני יכול גם לציין שאנחנו מקבלים בקשות לאינפורמציה, לשיתוף פעולה, להחלפת מידע גם מארצות-הברית, גם ממדינות חשובות באירופה בנושא הזה.

יובל שטייניץ: החידוש השני הוא הכלל הפיסקלי החדש, שהכנסת אישרה כאן ברוב גדול במושב החורף.

יובל שטייניץ: זהו כלל חדשני – למיטב ידיעתנו, הכלל הראשון בעולם, שקובע שהצמיחה מנותבת לשני אפיקים: גם לשיפור השירות לאזרח והגדלה מסוימת של ההוצאה, וגם להקטנה רציפה של יחס החוב–תוצר, כולל היעד של 60%.

יובל שטייניץ: גם את הדבר הזה שיבחה קרן המטבע.

יובל שטייניץ: הכלל הפיסקלי החדש והתקציב הדו-שנתי השני הם ביחד תבנית חדשה של ההתנהלות התקציבית הפיננסית של מדינת ישראל.

יובל שטייניץ: אבל יש פה בשורה לא רק מבחינה צורנית אלא גם מבחינה תוכנית, מבחינת סדר העדיפויות: בפעם הראשונה זה עשר שנים הובלנו שינוי אמיתי בסדר העדיפויות, קיצוץ או ריסון משמעותי בביטחון, ריסון או הקטנת התוספת בביטחון על סך כמעט 3 מיליארד שקלים, והסטה משמעותית ותגבור משמעותי בשלושה תחומים: חינוך והשכלה גבוהה, צמיחה ותעסוקה ופריסת רשת תחבורה לפריפריה.

יובל שטייניץ: הסכום הכולל בתקציב הביצוע הוא 556 מיליארד שקלים לשנתיים.

יובל שטייניץ: החלוקה היא 271 מיליארד שקלים ל-2011 ו-285 מיליארד שקלים ל-2012.

יובל שטייניץ: יעד הגירעון הוא 3% ו-2% בהתאמה.

יובל שטייניץ: בתוך הסכום הגדול הזה אנחנו הורדנו מיליארדים בביטחון, בתוספת, והוספנו – – –

מאיר שטרית: עלה – – –

יובל שטייניץ: והוספנו, אדוני, כ-2 מיליארד שקל תוספתי בחינוך, מעבר לגידול הטבעי.

רוני בר-און: – – –

יובל שטייניץ: שנים מדברים כאן במדינה ובכנסת על הצורך לתגבר את החינוך, לבצע תפנית.

רוני בר-און: מה עם – – –

יובל שטייניץ: הממשלה הזאת, אדוני היושב-ראש, עושה את מה שלא עשו ממשלות קודמות; היא מוסיפה מיליארד וחצי שקלים תוספת על הגידול הטבעי, מעבר לגידול הטבעי, להשכלה הגבוהה, בשיפור האוניברסיטאות והמכללות, בהחזרת מדענים למרכזי מצוינות בארץ.

יובל שטייניץ: רמת ההוראה, רמת השירות, רמת המחקר – המוצר שהסטודנט הישראלי יקבל הוא טוב בהרבה ממה שהיה קודם, וזה רק ההתחלה, כי זאת תוכנית של שש שנים, של 7.5 מיליארד שקל תוספת לתקציבים הרגילים.

יובל שטייניץ: שדרוג ההשכלה הגבוהה, הסטודנטים והמרצים, אחרי שנים של עמידה במקום, יש תקווה לשיפור.

יובל שטייניץ: אנחנו מטפחים את ההון האנושי, זה חשוב לחברה וחשוב לכלכלה.

רוני בר-און: כמה היתה התוכנית הרב-שנתית שנגמרה השנה?

רוני בר-און: מה אתה מאחז עיניים?

יובל שטייניץ: נוסף על כך, כמעט חצי מיליארד שקלים לתקשוב בתי-ספר בפריפריה.

רוני בר-און: שום דבר לא למדת – חוץ מלאחז עיניים?

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בר-און, אתה מדבר מייד אחריו, תוכל לענות לו.

יובל שטייניץ: אנחנו מכניסים מערכות מחשוב מתקדמות, כבר בתקציב הזה, ב-900 כיתות ובתי-ספר בפריפריה בדרום ובצפון.

יובל שטייניץ: פעם ראשונה אנחנו מקצצים בתוספת בביטחון ומפנים משאבים לחינוך, אדוני.

יובל שטייניץ: החינוך.

יובל שטייניץ: זה לא מספיק, אבל זה התחלה של כיוון חדש, של הגברת המשאבים ורפורמות בחינוך.

יובל שטייניץ: אנחנו מוסיפים כספים לצמיחה ותעסוקה, כי אנחנו עדיין מתמודדים עם ההשפעות של המשבר העולמי.

מאיר שטרית: איך?

מאיר שטרית: אתה יכול להסביר לי איזה כספים הוספו לתעסוקה?

יובל שטייניץ: אני אסביר, אני פה בשביל להסביר, ואתה גם תבין.

יובל שטייניץ: היית שר האוצר.

יובל שטייניץ: למשל תעסוקה – אנחנו בפעם הראשונה פורסים מס הכנסה שלילי בכל רחבי מדינת ישראל; שנים מדברים על מס הכנסה שלילי, אבל הממשלה הזאת מחילה את זה על כל רחבי מדינת ישראל בתקציב הנוכחי.

יובל שטייניץ: זה תמיכה לשכר של בעלי שכר נמוך הורים לילדים, וזה עידוד לתעסוקה.

מאיר שטרית: אדוני השר, אני מייעץ לך להשוות את מה שאתם מציעים פה למס ההכנסה השלילי האמריקני.

מאיר שטרית: אתה תראה שהפערים הם כאלה – – –

יובל שטייניץ: מה שאנחנו מציעים פה זה התחלה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת שטרית, אנחנו היינו בכנסת הקודמת כאשר דנו במס הכנסה שלילי.

ראובן ריבלין: פה יש, על כל פנים, תוכנית להגברת מס הכנסה שלילי בצורה שעונה – היתה התנגדות.

ראובן ריבלין: אנחנו ישבנו יחד, אתה היית שר, אני ישבתי בוועדת הכספים יחד עם חיים אורון – – –

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, כל מה שאמרתי לשר האוצר – שישווה – – –

יובל שטייניץ: אתה יודע מה?

יובל שטייניץ: בעתיד אפשר לשפר, אבל עד היום זה לא היה ומהיום זה יהיה.

מאיר שטרית: אנחנו התחלנו את זה.

רוני בר-און: מי עשה את זה, אתם עשיתם את זה?

יובל שטייניץ: שנית, הוספנו 700 מיליון שקל למעונות-יום לנשים עובדות.

רוני בר-און: אם לא הייתם מבטלים את ויסקונסין זה כבר היה בכל הארץ.

יובל שטייניץ: תוספת של 150%.

ראובן ריבלין: עשה את זה סילבן שלום, ואילץ אותך לעשות את החוק כי לא רצית – – –

רוני בר-און: לא לא לא לא, אנחנו הסכמנו לצרף את סילבן שלום לפני הקריאה השלישית.

ראובן ריבלין: זה נכון, אבל – – –

רוני בר-און: זה הכול.

רוני בר-און: עשינו את זה בפריסה.

ראובן ריבלין: אבל הוא היה היוזם מבחינת – – –

רוני בר-און: יכול להיות.

ראובן ריבלין: אומר השר היום, אנחנו מבקשים לעשות מס הכנסה שלילי בכל הארץ.

רוני בר-און: אדוני היושב-ראש, לי אתה לא צריך להגיד.

רוני בר-און: בכל מקום נכבד את מה שעשה סילבן שלום.

רוני בר-און: מי שלא מכבד את זה זה החברים שלך לסיעה.

ראובן ריבלין: בזמן שאתם הייתם עסוקים בביטחון אני ישבתי בוועדת הכספים עם חיים אורון.

ראובן ריבלין: אנחנו מכירים את כל ההיסטוריה.

רוני בר-און: למה לך לריב עם ראש הממשלה?

רוני בר-און: מה אתה נותן קרדיט לסילבן שלום?

ראובן ריבלין: רבותי, רבותי, לא לא לא, אני לא בא לתת – קודם כול, יצירת פרובוקציות, חבר הכנסת בר-און, היא תכונה ירושלמית מובהקת.

ראובן ריבלין: אני מכיר אותה.

רוני בר-און: אני מוחק, מוחק, מוחק.

ראובן ריבלין: אני מכיר אותה ופה זה לא העניין.

ראובן ריבלין: העניין הוא שאתה מוחה כלפי שר האוצר לגבי – – –

רוני בר-און: מוחק, מוחק.

יובל שטייניץ: אני לא יודע.

יובל שטייניץ: אני יכול להגיד לך, אדוני היושב-ראש, הייתי פה בתקופה שמר בר-און היה שר האוצר, ולא זכור לי שאי-פעם שיסעתי אותו בקריאות ביניים, ולא תמיד הסכמתי אתו.

ראובן ריבלין: אתה צודק.

יובל שטייניץ: ואני גם לא אעשה את זה היום.

ראובן ריבלין: אני רציתי רק להביא את האמת, כי האמת היא קודם כול.

יובל שטייניץ: אני מסיים.

ראובן ריבלין: אתה לא צריך לסיים.

ראובן ריבלין: שר האוצר מבקש שלא יפריעו לו, לכן אני אקפיד על כך שלא יפריעו לו.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני.

יובל שטייניץ: אני מודה לך.

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש, אנחנו פורסים מס הכנסה שלילי בכל הארץ, אנחנו מוסיפים 700 מיליון שקלים, שזאת תוספת של מעל 50%, למעונות-יום.

יובל שטייניץ: אנחנו בפעם הראשונה מגיעים לסכום של 2 מיליארד שקל למעונות-יום לנשים עובדות בכל הארץ, עם דגש על הפריפריה, ואנחנו נוקטים צעדים להמשך הצמצום של מספר העובדים הזרים הבלתי-חוקיים בישראל, ועוד ועוד, וכל זה כדי להמשיך להקטין את האבטלה ולרסן אותה, שלא יקרה כאן מה שקרה באירופה ובארצות-הברית.

יובל שטייניץ: ואני מזכיר שלפני שנה וחצי האבטלה כאן היתה במגמת עלייה, והצהרתי על מטרה מרכזית בתוכנית הקודמת – בלימת העלייה באבטלה והקטנתה.

יובל שטייניץ: עמדנו בזה, ונמשיך לשים על זה את הדגש.

רוני בר-און: האבטלה נבלמה לפני שנכנסת לתפקידך.

ראובן ריבלין: לא לא לא לא.

יובל שטייניץ: ואחרון חביב, הפניה של תוספת של מיליארד וחצי שקלים – תוספת לתחבורה לפריפריה, כבישים ורכבות לגליל ולנגב.

יובל שטייניץ: אם כך, יש פה בשורה קודם כול כלכלית תעסוקתית, חלק גדול ממנה ממוקד בשילוב ערבים וחרדים – גם בהשכלה גבוהה, גם בהכשרה מקצועית וגם בתעסוקה.

יובל שטייניץ: אנחנו רוצים לשלב את החרדים ואת הערבים בכלכלת ישראל, לטובתם ולטובת הכלכלה.

שלמה מולה: אז למה אתם רוצים לחוקק חוק לאברכים?

יובל שטייניץ: בחלק גדול מהתוכניות יש גם הקצבות מיוחדות למטרה הזאת.

יובל שטייניץ: יש פה בשורה כלכלית, יש פה בשורה חברתית, יש פה בשורה לפריפריה.

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש, יש כאן מוצר חדשני – גם מבחינת המעטפת – דו-שנתי וכלל פיסקלי חדש, מודרני, חדשני, גם בחינת שינוי אמיתי בסדר העדיפויות שלא היה זה שנים, של ריסון בביטחון לטובת חינוך ותעסוקה וצמיחה, גם מבחינה חברתית ופריפריה – –

חיים אורון: אדוני השר – – –

רוחמה אברהם-בלילא: איפה אתה חי?

יובל שטייניץ: – – וגם מבחינת רפורמות חשובות בהיי-טק, בשוק ההון, שיעודדו צמיחה, ורפורמה חשובה מאוד בתקשורת – הפעלת מפעיל נוסף בתקשורת כדי להוריד מחירים וליצור תחרות.

מאיר שטרית: שר האוצר – – –

רונית תירוש: למה הקפאתם יום חינוך ארוך?

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש, יש כאן תקציב שהוכן במאמץ רב ובשיקול דעת רב, קודם כול על-ידי אנשי האוצר, אגף התקציבים ואגפים אחרים.

יובל שטייניץ: מגיעה להם תודה.

יובל שטייניץ: אמר נגיד בנק ישראל בדיון בממשלה, ואני מצטט, זה גם צוטט בתקשורת: לא רק שזה תקציב מצוין – אני עכשיו מצטט – הוא אמר:

יובל שטייניץ: אני עוקב שנים אחרי התקציבים בישראל, ועוד לא ראיתי תקציב שהוכן בצורה כל כך מקצועית, רצינית ומושכלת כמו התקציב הזה.

יובל שטייניץ: כך אמר נגיד בנק ישראל בדיון בממשלה, והדברים גם צוטטו בתקשורת.

יובל שטייניץ: אני קורא לכנסת להתעלות מעל לצורך לנגח ולחפש את השלילי ולתמוך בתקציב טוב, תקציב נכון, תקציב חשוב, תקציב חדשני, שיש בו בשורה כלכלית ויש בו בשורה חברתית וחינוכית, כי הכלכלה, החינוך והחברה הא בהא תליא, הולכים יחד, וכל זה בא לידי ביטוי בתקציב הדו-שנתי ל-2011–2012 ובחוק המצורף אליו.

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש, הצגתי פה תקציב לפני שנה וחצי, היו טענות – עמדנו בכל היעדים, ואפילו פחות ביעד הגירעון.

יובל שטייניץ: נעמוד ביעדים גם של התקציב הדו-שנתי הבא – צמיחה, שגשוג והקטנת הפערים.

יובל שטייניץ: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

יואל חסון: חבל שלא הצגת את היעדים.

יואל חסון: באיזה יעדים עמדתם?

יואל חסון: תמיד אפשר להגיד "עמדנו ביעדים".

ראובן ריבלין: רבותי.

ראובן ריבלין: ראו נא, רבותי.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת יואל חסון, הוא סיים.

ראובן ריבלין: אתה רוצה, תקבע פגישה אתו.

יואל חסון: זה פטנט מעולה.

ראובן ריבלין: תקבע פגישה אתו ותדבר אתו.

יואל חסון: שר האוצר לומד מראש הממשלה, ראש הממשלה לומד משר האוצר, כולם עמדו ביעדים.

יואל חסון: באיזה יעדים עמדתם?

ראובן ריבלין: חבר הכנסת חסון, שמענו.

ראובן ריבלין: רבותי השרים, רבותי חברי הכנסת, אנחנו עוברים עכשיו לדיון הכללי, אבל לפניו אנחנו נותנים את הזכות לנציג האופוזיציה לבוא ולשאת את דבריו.

ראובן ריבלין: הבנתי שנציג האופוזיציה הוא שר האוצר לשעבר, חבר הכנסת רוני בר-און.

ראובן ריבלין: השר דיבר מ-19:03 עד 19:19 דקות, אבל אתה – לא פחות מ-23 דקות.

רוני בר-און: ויש לי עוד שמונה דקות של ג'ומס.

ראובן ריבלין: אה, מה-15?

ראובן ריבלין: כי חבר הכנסת אורון ידבר בסוף הדיון ויסכם ב-15 דקות, כפי שנאמר לי.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בר-און, 23 דקות זה הרבה זמן, בפרט כשאני סופר אותן.

ראובן ריבלין: הוא מקבל 23 דקות.

רוני בר-און: אדוני היושב-ראש, שר האוצר הלך.

רוני בר-און: הכול הוא לומד מביבי, חוץ מכלכלה – – –

ראובן ריבלין: רגע, צריך שיהיה פה שר.

ראובן ריבלין: השר סילבן שלום.

רוני בר-און: הוא משלנו, זה בסדר.

רוני בר-און: אתו נדבר.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני.

רוני בר-און: הכול הוא לומד מראש הממשלה, חוץ מכלכלה.

רוני בר-און: אם היה מלמד אותו כלכלה במקום הוקוס פוקוס ואיך בורחים מעימותים הכול היה טוב.

רוני בר-און: הוא דיבר על מוצר חדש, הוא דיבר על המעטפת, על סדרי עדיפויות, על רפורמות היסטוריות – – –

רוחמה אברהם-בלילא: אדוני היושב-ראש, הערה לחבר הכנסת בר-און, שר האוצר לשעבר.

רוחמה אברהם-בלילא: אני חושבת שזה לא ראוי – מילא ראש הממשלה לא נמצא בדיון לשמוע את הטענות של שר אוצר שהיה אחד מן הטובים במשק, אבל גם שר האוצר הנוכחי שלא ישמע?

רוחמה אברהם-בלילא: אולי יש איזו הארה או משהו?

ראובן ריבלין: תודה רבה לך, גברתי סגנית יושב-ראש הכנסת.

ראובן ריבלין: אם היה סמכות בידי לחייב את שר האוצר – – –

רוחמה אברהם-בלילא: אני יודעת, אבל לפחות – – –

ראובן ריבלין: אני שמעתי את מה שאת אמרת.

ראובן ריבלין: אני נהגתי תמיד לשמוע אחרי שדיברתי מה עונים לי.

שלמה מולה: שר האוצר יגיד מה שיש לו להגיד ובורח?

שלמה מולה: מה זה הדבר הזה?

ראובן ריבלין: התקנון לא שונה, גם כאשר חברת הכנסת רוחמה אברהם היתה יושבת-ראש .

גלעד ארדן: אבל זה הגיוני מה שהיא אומרת.

ראובן ריבלין: אין ספק.

ראובן ריבלין: אני מציע לך ליזום הצעה לשנות את תקנון הכנסת, שהשר המגיש חוק צריך לשמוע את דברי הדוברים.

ראובן ריבלין: יש בזה היגיון רב.

ראובן ריבלין: עכשיו אני רוצה לומר לכם, אני עוד לא הפעלתי את השעון אבל מרגע שאפעיל את השעון, אם תחליטו להתערב בדיון תפריעו מאוד לנציג האופוזיציה להשיב.

רוחמה אברהם-בלילא: אבל אולי בכל זאת תואיל בטובך לקרוא לו?

רוני בר-און: אם יותר לי, במסגרת הזמן הזאת שלא הפעלת את השעון – אני חושב שזה זלזול בוטה בכנסת.

יואל חסון: זה זלזול.

ראובן ריבלין: רבותי, כולם היו בני, כולם היו שרי.

ראובן ריבלין: ראיתי את כולם, תאמינו לי.

ראובן ריבלין: היחידי שלא עשה כך היה חיים אורון, אבל הוא היה תקופה קצרה שר.

רוני בר-און: סליחה, אדוני היושב-ראש, לא היה מצב שאני כשר האוצר לא הייתי לשמוע את נאום האופוזיציה.

ראובן ריבלין: כי אתה אוהב שמרגיזים אותך.

ראובן ריבלין: יש לך התכונה שכשמרגיזים אותך אתה נמצא.

ראובן ריבלין: אני לא בא לתת ציונים לשרים.

ראובן ריבלין: רבותי, אם היתה לי אפשרות הייתי שוקל זאת.

ראובן ריבלין: אין לי שום אפשרות.

ראובן ריבלין: מי שנמצא פה זה השר התורן.

יואל חסון: אתה יכול לבקש ממנו.

ראובן ריבלין: מרגע זה, כל בקשותיכם בקשר להצלפה בממשלה יהיו על חשבון האופוזיציה.

חיים אורון: אדוני היושב-ראש, הכול זלזול בכנסת: מביאים תקציב לשנתיים, שר האוצר עולה להציג תקציב לשנתיים בלי נייר.

ראובן ריבלין: אני מקבל על עצמי שאני נותן יד לזלזול בכנסת, שלא תיקנתי את התקנון בזמן שהיתה חברת הכנסת רוחמה אברהם – – –

חיים אורון: לא אתה.

יואל חסון: שר האוצר עלה בלי נייר.

ראובן ריבלין: – – – חברת הכנסת המאוד יקרה לי, רוחמה אברהם, יושבת-ראש ועדת הכנסת, הייתי צריך ללחוץ עליה.

יואל חסון: שר האוצר עלה בלי נייר להציג תקציב לשנתיים.

ראובן ריבלין: שמעתי.

ראובן ריבלין: טוב, חברים, מרגע זה תאמרו מה שאתם רוצים.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בר-און, רשות הדיבור לך.

ראובן ריבלין: אתם רוצים הערה?

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בר-און, הנה אני מתחיל את השעון.

ראובן ריבלין: תתחילו הערות, בבקשה.

ראובן ריבלין: זה על חשבון בר-און.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, אני הרבה שנים בכנסת, גם אתה.

מאיר שטרית: כשמציגים תקציב מדינה מציגים לכנסת תקציב: מה יש בתקציב, מה הפרטים.

מאיר שטרית: לא איזו פילוסופיה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת שטרית, אתה לא מתכוון לדבר?

מאיר שטרית: אני אדבר.

ראובן ריבלין: אז תאמר את זה בזמן הדיון.

ראובן ריבלין: רבותי, אני לא מקיים עכשיו דיון.

ראובן ריבלין: הבנתי את כל הערותיכם, נבצר ממני לעשות איזה דבר.

ראובן ריבלין: כל מה שאני יכול לעשות זה לדאוג ששר מטעם הממשלה ישב ליד שולחן הממשלה.

ראובן ריבלין: לא הרבה נואמים זכו שפואד בן-אליעזר נמצא כאן כאשר הם מדברים.

יוחנן פלסנר: מה עם שר האוצר?

יוחנן פלסנר: הוא פוחד לשמוע – – –

ראובן ריבלין: אני מתחיל להפעיל את השעון.

ראובן ריבלין: תתחילו להפריע לו כמה שאתם רוצים.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני.

רוני בר-און: אדוני היושב-ראש, אני לא מתפלא ששר האוצר עלה להציג תקציב לכנסת – – –

רוחמה אברהם-בלילא: יש לו עצירות?

רוני בר-און: – – – עלה להציג תקציב לכנסת בלי נייר.

רוני בר-און: הוא, בשביל דברי ההבל ששמענו כאן, לא צריך נייר.

רוני בר-און: הוא פשוט חוזר עליהם פעם אחר פעם; מרגע שמישהו לימד אותו את המונחים "תקציב דו-שנתי" ו"כלל פיסקלי" ו"רפורמות", זה מה שהוא אומר.

רוני בר-און: הוא אומר את זה במסיבות עיתונאים, הוא אומר את זה בתדרוכים, הוא אומר את זה לכנסת.

רוני בר-און: הבושה היא של הכנסת, אדוני היושב-ראש.

רוני בר-און: דיון תקציב היה פעם מלך או מלכת הדיונים של הכנסת.

רוני בר-און: הסתכל סביבך – את השיממון הזה.

רוני בר-און: יושבים פה כמה חברי כנסת.

רוני בר-און: חברי האופוזיציה יושבים לתמוך – זה יפה, זה קולגיאלי, זה טריוויאלי, זה מובן מאליו.

רוני בר-און: אז יושב פה חבר הכנסת בן-סימון, ששייך לקואליציה, אבל הדיון מעניין אותו – – –

בנימין בן-אליעזר: מה אני?

רוני בר-און: רגע, אתה יושב פה מכוח התורנות שלך.

רוני בר-און: הרי אם לא היתה לך תורנות לא היית פה חצי דקה.

רוני בר-און: יושבת פה חברת הכנסת אורלי לוי, שיש לה אינטרס חברתי והיא חברת קואליציה; יושבים פה חבר הכנסת וקנין וחבר הכנסת אמנון כהן, שגם הם יש להם אינטרסים בוועדת הכספים.

רוני בר-און: וכמובן, יושב הקומיסר של הקואליציה, ודקה לפני סיום 23 הדקות, הוא יתחיל להסתובב פה ולהציק לך שתעצור אותי.

רוני בר-און: זו בושה לכנסת.

זאב אלקין: חס וחלילה.

רוני בר-און: זו בושה לכנסת.

רוני בר-און: הכנתי נאום פרוגרמטי – – –

ראובן ריבלין: מנעתי מחבר הכנסת מגלי והבה להפריע לך.

ראובן ריבלין: אני יושב כאן ואני רואה חשיבות רבה לנאום האופוזיציה.

רוני בר-און: האמת היא, אדוני היושב-ראש, הכנתי נאום פרוגרמטי.

רוני בר-און: די קלעתי לקש ולגבבה שהערים פה על חברי הכנסת שר האוצר.

רוני בר-און: מעטפת יש לו, תקציב דו-שנתי וכלל פיסקלי – תיכף נראה מה זה שווה – סדרי עדיפויות, רפורמות היסטוריות.

רוני בר-און: האמת היא שהייתי הרבה פחות מודאג אם הייתי חושב שהוא לא מאמין למה שהוא אומר.

רוני בר-און: הצרה היא שהוא מאמין למה שהוא אומר.

רוני בר-און: האיש פשוט לא יודע מה הוא סח והוא מאמין למה שהוא אומר.

רוני בר-און: חברים, זו סכנה.

רוני בר-און: אותי זה לא מצחיק.

רוני בר-און: אם כלכלת ישראל מופקדת בידיים של האיש שדיבר פה לפני, ואם מה שהוא חושב על הכלכלה הישראלית בנאום פרוגרמטי של תקציב מסתכם בקש ובגבבה שהוא דיבר פה – אנחנו בסכנה.

רוני בר-און: אז בואו נראה, התקציב הדו-שנתי שלו.

רוני בר-און: כולם משבחים, כל העולם ואשתו – ה-IMF ושטראוס-קאהן ואנחל גורייה, כולם משבחים.

רוני בר-און: עברה שנה וחצי, כולם מתעניינים.

רוני בר-און: אתם חושבים שעוד מדינה עשתה תקציב דו-שנתי?

רוני בר-און: קדחת.

רוני בר-און: רק בחריין ומדינת ישראל.

רוני בר-און: כלל פיסקלי – תיכף נדבר על הכלל הפיסקלי.

רוני בר-און: בדקו את הכלל הפיסקלי.

רוני בר-און: כלכלנים ישבו ובדקו את הכלל הפיסקלי.

רוני בר-און: זה לא מתיישב מצד אחד, לא עם יעדי הגירעון ולא עם המסלול של הורדת המס הישיר.

רוני בר-און: הוא ממשיך להוריד, חד-משמעית, את משקלה של הממשלה בתוצר, הורדה שגורמת מחירים כבדים שמשלמים גם המשק וגם החברה.

מרינה סולודקין: בושה.

רוני בר-און: קודם כול, זה כלל שהוא – אני מודה ביושר – הוצג לי כשהייתי שר אוצר.

רוני בר-און: גירשתי אותם.

רוני בר-און: אמרתי: אני לא מבין, אף אחד לא יבין.

רוני בר-און: זה כלל שמגדיל את חוסר השקיפות מפני שהוא לא מובן.

רוני בר-און: אתם רוצים לדעת מה הכלל?

רוני בר-און: הכלל מדבר על שיעור צמיחה, אבל זה שיעור צמיחה ממוצע לעשר שנים.

רוני בר-און: זאת אומרת שאתה מכניס לתוך הממוצע את השנים של הגאות הפסיכית ואת השנים של הירידה הפסיכית.

רוני בר-און: עכשיו, את שיעור הצמיחה הממוצע הזה מכפילים ביחס – תקשיבו טוב, יושב פה שר אוצר לשעבר, יושב פה איש שהרבה שנים היה בוועדת הכספים ועוד איש שהרבה שנים בוועדת הכספים – את זה מכפילים ביחס שבין יחס חוב–תוצר רצוי, לפי מסטריכט 60%, ביחס לחוב–תוצר בפועל.

רוני בר-און: איזה קרקס זה?

רוני בר-און: הבנתם את זה?

רוני בר-און: אף אחד לא מבין את זה.

רוני בר-און: שלושת היעדים שהציבה הממשלה לא יכולים בשום אופן לדור בכפיפה אחת.

רוני בר-און: אין סרט שהמשוואה הזאת, עם שלושה נעלמים בלי עוגן אחד להתייחסות, של הורדת מסים, הורדת גירעון והעלאת הוצאות הממשלה – זה לא הולך אחד על השני.

רוני בר-און: זה לא מתקיים, זה לא קיים, זה לא שייך לשום דבר.

רוני בר-און: מה עושים במקרה הזה?

רוני בר-און: מורידים מסים ישירים, אבל מעלים מסים עקיפים: על דלק, על סיגריות, על מע"מ.

רוני בר-און: קודם כול, העלאה של מסים עקיפים, בעובדה, היא דבר עוצר צמיחה.

רוני בר-און: היא פותחת פערים.

רוני בר-און: מס הכנסה שיורד, יורד אם בכלל, רק לשכבות של העשירים ואולי למעמד הבינוני.

רוני בר-און: לעניים זה כמעט לא ישים.

רוני בר-און: אבל העלאת המע"מ והמס על הדלק, את זה משלמים כולם, אם תרצו – בעיקר העניים.

רוני בר-און: המסים העקיפים במדינת ישראל גבוהים מאוד בכל קנה מידה של השוואה בין-לאומית, והכול מתנקז למערה או למנהרה אפלה אחת, וזאת מנהרת האי-שוויון.

רוני בר-און: אז זה הכלל הפיסקלי.

רוני בר-און: מה התקציב הדו-שנתי?

רוני בר-און: התקציב הדו-שנתי, שבסוף היום, למרבה הצער, גורלו ייחתך בבית-המשפט העליון – דרך אגב, יש לנו מועד לדיון; הם לא מחכים, שבוע ימים אחרי שתם המועד להגשת הדברים הכתובים הם מתכנסים, בתחילת ינואר, כך שאני מקווה – ואתם כמובן יודעים שצוות השופטים הורחב לתשעה שופטים בראשות הנשיאה – אני מקווה שמשם לפחות תבוא התבונה.

רוני בר-און: מה עושים בתקציב הדו-שנתי – הגאווה, גולת הכותרת, היהלום שבכתר של שר האוצר ושל ראש הממשלה?

רוני בר-און: זה פשוט קפנדריה זולה.

רוני בר-און: בקדנציה מלאה – שאם הממשלה הזאת תשלים, אדוני היושב-ראש – ארבע שנים ועשרה חודשים, קרי חמש שנות תקציב, הם יבואו הנה פעמיים לכנסת.

רוני בר-און: הם יבואו הנה פעמיים לכנסת.

רוני בר-און: חד-משמעית.

רוני בר-און: הרי אתה יודע שבשנה האחרונה לא יהיה להם תקציב, כי זאת תהיה שנת בחירות.

רוני בר-און: הניסיון הפוליטי במדינת ישראל מוכיח שלפני שנת בחירות לא עובר תקציב, אפילו לא מתאמצים להעביר אותו.

רוני בר-און: ואת הדבר הזה, את הקפנדריה הזאת, הם עושים רק לעצמם.

רוני בר-און: הם לא רוצים שהממשלה הבאה תיהנה מהפריווילגיה הזאת.

רוני בר-און: רק לנו.

רוני בר-און: הסוכרייה הזאת שייכת רק לנו.

רוני בר-און: עכשיו, הם בונים תקציב על ספקולציות מסוכנות; הם לוקחים הנחות מקרו בחודש פברואר 2010 ומניחים את זה למה שיהיה 1 חלקי 12 ב-2013 – בעידן של אי-ודאות.

רוני בר-און: הרי הוא דיבר לפני חודשיים ושלושה חודשים בכל מקום בעולם – איך יצאנו מהמשבר, איזה צמיחה מפוארת יש פה.

רוני בר-און: אז הנה בא הרבעון הזה, וכצפוי, הדברים ייראו אחרת.

רוני בר-און: אז מה שהיה טוב להניח בפברואר לא ישים היום.

רוני בר-און: עוד לא עברה חצי שנה וזה כבר לא רלוונטי – בעידן של אי-ודאות כלכלית כזאת זה מה שאתם עושים?

רוני בר-און: זה הימור, זו ספקולציה, זה משחק באש.

רוני בר-און: בואו תראו השנה מה קרה.

רוני בר-און: כל כך הוא מתפאר בתקציב הדו-שנתי.

רוני בר-און: תראי, גברתי יושבת-ראש האופוזיציה, מה קרה פה.

רוני בר-און: הם הניחו בשנה שעברה שהגירעון השנה יהיה 5.5%.

רוני בר-און: התמזל מזלנו – העולם זז קדימה, אנחנו זזנו קדימה, מה שאישרנו לא היה כל כך קטסטרופה, נגמור בפחות מ-4%.

רוני בר-און: אדוני היושב-ראש, אתה – להבדיל מחלק משרי הממשלה – יודע ש-1.5% מהגירעון זה לא 1.5% מהתקציב.

רוני בר-און: שרי הממשלה חושבים שזה 1.5% מהתקציב.

רוני בר-און: אני אומר לך, מידיעה – –

מאיר שטרית: מהתוצר.

רוני בר-און: – – זה 1.5% מהתוצר.

ראובן ריבלין: ודאי.

רוני בר-און: ואם התוצר הוא בסביבות 800 מיליארד, אז 1.5% יפנה בין 11 ל-12 מיליארד.

רוני בר-און: עכשיו, הכסף הזה, איש לא ייקח אותו לכיסו, ויכול להיות שהוא ילך להקטנת החוב, אבל מצד שני, אם מישהו היה מפעיל את השכל פה, ו/או היה עושה את ההתאמות כמו שהבטיחו לך ולי, הכסף הזה היה הולך לתכליות נפלאות.

רוני בר-און: והיה אפשר לתת עוד לחינוך, ועוד לרווחה, ועוד לבריאות, ועוד לעולים, ועוד לכל הסקטורים שמשוועים לכסף הזה.

רוני בר-און: נו, אז הוא הסביר על זה משהו?

רוני בר-און: הוא אמר על זה משהו?

רוני בר-און: וגם, כל ה-manual הרגיל של חוק התקציב הדו-שנתי, שמשנים בהוראת שעה חוק-יסוד, דבר ששטייניץ אמר עליו כבר לפני 11 שנה שלשנות חוק-יסוד בהוראת שעה זה פיגוע בדמוקרטיה – אז מה, הוא מפגע בדמוקרטיה, אדון שטייניץ?

ראובן ריבלין: זה נאמר בקשר לעורות הצבי.

חיים אורון: אדוני, תוסיף עוד 15 מיליארד עודף גבייה, עם הטעות בגירעון, יש לך פה משחק עם 30 מיליארד שקל – – –

רוני בר-און: בסדר, אני מסכים אתך.

רוני בר-און: אוקיי.

רוני בר-און: ואדוני, מה שאני אומר פעם אחר פעם – אני לא ארפה מהעניין הזה, וחלק מזה אתה רואה כרגע – זו פגיעה במרקם העדין של יחסי כנסת

רוני בר-און: –ממשלה, רשות-מבצעת–רשות-מחוקקת, היכולת שלנו לפקח, היכולת שלנו לקבוע את סדרי העדיפויות, המפגש החד-שנתי החשוב הזה.

רוני בר-און: תראה, עושים פעם בשנתיים, זה לא מעניין את אף אחד.

ראובן ריבלין: אבל שנינו עמדנו, שנינו – אתה בקואליציה ואני באופוזיציה – בניגוד לדעתו של חיים אורון על כך שתקרת ההוצאה לא תשתנה בשום פנים ואופן.

רוני בר-און: אז בסדר.

ראובן ריבלין: רק את זה צריך לזכור.

ראובן ריבלין: זאת אומרת, המשותף.

רוני בר-און: עכשיו הוא עומד כאן – אני אומר לכם – במצח נחושה, אני לא יכול להגיד, אין מלה אחרת – לא אמת.

רוני בר-און: הוא מספר: קיצצנו בביטחון.

רוני בר-און: אני אומר לכם באחריות – הנה, לפרוטוקול, Read my lips – תבדקו אותי ותחקרו אותי, אני אומר לכם שבשנים 2009 ו-2010, בלי שידעתם, בלי שראיתם, בלי ששמעתם, בלי שאישרתם, תקציב הביטחון קיבל עוד 7.5 מיליארד שקל.

רוני בר-און: זה 15% מהתקציב השנתי.

רוני בר-און: מי שמע?

רוני בר-און: מי ראה?

רוני בר-און: מי ידע?

רוני בר-און: מי אישר?

רוני בר-און: אף אחד.

רוני בר-און: תבדקו.

רוני בר-און: עומד כאן ומדבר: אנחנו המצאנו את ההשקעות בחינוך, 7.5 מיליארד שקל להשכלה הגבוהה – נכון, לחמש שנים, מה קרה?

רוני בר-און: עכשיו הסתיימה התוכנית הרב-שנתית הקודמת, אנחנו שמנו 6 מיליארד לפני חמש שנים – אנחנו או ממשלת שרון, אני לא יודע להגיד בדיוק.

רוני בר-און: אבל מי עשה את רפורמת "אופק חדש" ב-5 מיליארד שקל?

רוני בר-און: מי עשה את זה שהיום יש משכורות למורים שיש כזאת נהירה למקצוע הזה?

רוני בר-און: מי קיבל החלטות ומימן בניית 4,000 כיתות לימוד, מזה 40% לאוכלוסייה הערבית – היינו גאים בזה – פי-שניים משיעורם היחסי באוכלוסייה, כי היה צריך לתקן את הפער?

רוני בר-און: אז מה, הוא המציא את הכלכלה?

רוחמה אברהם-בלילא: כן.

רוני בר-און: הכול פעם ראשונה, הכול ללא תקדים – הוא המציא את מס הכנסה שלילי; הנה מס הכנסה שלילי.

רוני בר-און: סילבן שלום וממשלת קדימה.

רוני בר-און: וכשניסו לעשות לו תרגילים אנחנו לא היינו גסי רוח כמו האוצר של היום.

רוני בר-און: וכשבמשרד האוצר – הוא יעיד – ניסו לעשות לו תרגילים, הוא פנה אלי ואני צירפתי את החוק שלו, תוך כדי הכנה לקריאה שנייה ושלישית אמרתי: הוא טרח, הוא עמל, הרעיון שלו, שיקבל את הקרדיט, מה קרה?

מאיר שטרית: הממשלה הזאת מפילה כל חוק של האופוזיציה.

רוני בר-און: אדוני, חוק ההסדרים, עם כל הכבוד – – –

ראובן ריבלין: נדמה לי שהממשלה – היה תמריץ גדול, להצעת החוק של סילבן, לממשלה, גם להגיש.

רוני בר-און: מה זה חשוב?

רוני בר-און: הוא אמר נכון, הוא אישר שאני צירפתי אותו לזה – הסכמתי לצרף אותו.

רוני בר-און: זה לא עסק פרטי של אבא שלי.

רוני בר-און: מה קרה?

רוני בר-און: היה שר אוצר בממשלה, הגה את זה, יזם את זה, לא הסתדר עם אגף התקציבים, הגענו לאיזה עמק שווה, קיבל את הקרדיט שלו.

רוני בר-און: מה פסול בזה?

שלמה מולה: אתה מסבך אותו עם ראש הממשלה.

רוני בר-און: אז בסדר, היו פה 20 שרי אוצר לפני הממציא הזה.

רוני בר-און: הוא ממציא הכול.

רוני בר-און: אדוני המשנה לראש הממשלה, יש לנו ראש ממשלה איצטגנין; הוא רואה בכוכבים, הוא ראה את אסון התאומים, הוא ראה את אסון המכרות בצ'ילה, הכול הוא יודע שנים מראש.

רוני בר-און: ושר האוצר נהיה לנו ממציא.

רוני בר-און: זה רואה אחורה וההוא רואה קדימה, ואנחנו בתווך.

רוני בר-און: חוק ההסדרים, אדוני היושב-ראש – אני היום בדקתי לעצמי מה קרה; אמרת שניפית 40% מהחוק, זה נכון.

ראובן ריבלין: אני לא אמרתי.

רוני בר-און: לא חשוב.

רוני בר-און: פורסם.

רוני בר-און: חוברת של 250 עמודים, נשארו 150 עמודים בחוק ההסדרים, ו-100 זזו אחורה לחקיקה רגילה, אבל מה-100 האלה כבר אישרנו היום בקריאה ראשונה, עוד לפני חוק ההסדרים, 50 עמודים.

רוני בר-און: רשות השידור וויסקונסין זה 50 מה-100 שהורדתם.

ראובן ריבלין: אם הממשלה היתה חכמה היינו מאשרים את זה לפני חמישה חודשים, מה קרה?

רוני בר-און: נכון.

רוני בר-און: נכון.

ראובן ריבלין: מה זה שייך לחוק ההסדרים?

רוני בר-און: לא, זה שייך לדרך שבה מציגים את הדברים – – –

ראובן ריבלין: אני רק אומר לך חד-משמעית: אין שום הסכם בין הכנסת לבין הממשלה – –

רוני בר-און: אני לא אמרתי שיש הסכם.

ראובן ריבלין: – – שהחוקים האלה יעברו לפני חוק ההסדרים וחוק התקציב.

רוני בר-און: אני לא אמרתי שיש הסכם.

רוני בר-און: אני לא זוכר בהצגת תקציב – גם לא בקריאה ראשונה – שקודם הקואליציה אונסת את הכנסת לדון בשני חוקים כבדים בלי שלחברי הכנסת יש את הזמן לראות את החוק.

רוני בר-און: הרי מה הטענה נגד חוק ההסדרים?

רוני בר-און: טענה אחת, שיש לה סוג של לגיטימיות, זה להט החרב המתהפכת על ראשם של חברי הכנסת.

רוני בר-און: אומרים להם: חברים, חוק ההסדרים זה חלק מחוק התקציב; בעצם חוק התקציב זה חלק מחוק ההסדרים, שזה חוק המדיניות הכלכלית.

רוני בר-און: אתם לא תאשרו את זה – אתם לא תישארו, ואתם תלכו הביתה.

רוני בר-און: הדבר השני, טענה חריפה מאוד, זה מהירות הדיון.

רוני בר-און: לא יכול להיות – חודשיים, הרבה חוקים, חוקים כבדים, רפורמות; צריך לתת זמן.

רוני בר-און: נו.

רוני בר-און: אז דחפו לנו את זה היום לפני הדיון.

רוני בר-און: עכשיו, כל הרפורמות – איך הוא דיבר על פריפריה, באיזה התלהבות.

רוני בר-און: אנחנו בממשלת אולמרט, ב-12 באוגוסט 2008, העברנו בקריאה ראשונה את חוק התקציב ואת חוק ההסדרים, שהיה לו חוק יפהפה, חוק של הפריפריה.

רוני בר-און: במקום להתעסק בעיקר, הממשלה הזאת, האוצר הזה, ראש הממשלה הזה, מתעסקים בטפל.

רוני בר-און: אתה השר לענייני הנגב והגליל, אתה ודאי מכיר את החוק הזה, אדוני המשנה לראש הממשלה.

רוני בר-און: הגשנו תוכנית שלמה, קוהרנטית, הוליסטית, אמיתית – התעלמתם ממנה לחלוטין.

רוני בר-און: אני אתן לכם כמה נתונים כדי שתבינו איפה עומדת הפריפריה, תקשיבו, כל השומע תצילנה שתי אוזניו.

רוני בר-און: האם ידעתם שנכון לשנת 2008, לפי פרסומי הלמ"ס, ניצול עתודות הקרקע במדינת ישראל, הממוצע בניצול עתודות קרקע במדינת ישראל עומד על 310 נפש לקילומטר רבוע – ממוצע, אבל הפערים, חברי הכנסת, הפערים.

רוני בר-און: במרכז – אם הממוצע הוא 310 לקילומטר רבוע – במרכז יושבים 1,974 נפש לקילומטר רבוע.

רוני בר-און: בצפון מתקרבים לממוצע, בערך, אני אגיד, 269 נפש לקילומטר רבוע, שזה בערך 13.5% ממה שקורה במרכז.

רוני בר-און: ובדרום, בדרום הפרוע, המרחבים האין-סופיים שאף אחד לא דואג ליישב אותם ולאכלס אותם – 72 נפש לקילומטר רבוע, 3.7% ממה שקורה במרכז.

רוני בר-און: אלה פערים בלתי אפשריים.

רוני בר-און: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אדוני המשנה לראש הממשלה, הידעתם כי ב-2008, לפי נתוני הלמ"ס, שכר ממוצע ארצי למשרת שכיר – השכר הממוצע למשרת שכיר עמד על 7,750 ש"ח.

רוני בר-און: מה קרה בפריפריה?

רוני בר-און: בצפון, היהודים, בהשוואה לממוצע של 7,750, הרוויחו 6,000, בערך 77%.

רוני בר-און: הערבים, לעומת זאת, הרוויחו פחות מחצי – 3,600.

רוני בר-און: בדרום היהודים הרוויחו 5,400, שזה 70%, והבדואים רק 3,400, שזה 44%.

רוני בר-און: אתה יודע מה הנתון הכי מבהיל, אדוני המשנה לראש הממשלה?

רוני בר-און: ההתפלגות הסוציו-אקונומית; המדדים הולכים מ-1 ל-10, כש-1 עד 5 הם הכי נמוכים.

רוני בר-און: במדדים סוציו-אקונומיים מ-1 עד 5 נמצאים 89% מהאוכלוסין של הדרום, 89%, אתה מקשיב?

רוני בר-און: ההתפלגות של האוכלוסייה הערבית לפי מדד סוציו-אקונומי היא דרמטית הרבה יותר; בסולם סוציו-אקונומי 1 ו-2, הכי נמוכים, נמצאים 100% התושבים הערבים, האוכלוסייה הערבית.

רוני בר-און: ועוד לא דיברנו על הדרך שבה מחלקים את העושר במדינה, על דרך שבה מחלקים את ההוצאה על חינוך לתלמיד – לא לחינוך, כי הוצאה על חינוך זה מקבלי משכורות, הוצאה לתלמיד פערים בין דרום, צפון למרכז, ועל ההכנסות העצמיות לנפש.

רוני בר-און: אנחנו הגשנו תוכנית, לא היה כתוב עליה "כל הזכויות שמורות" לרם בלינקוב ולרוני בר-און או לירום אריאב או לשוקי אורן או לכל יתר האנשים המופלאים שעשו במלאכה, זאת היתה תוכנית להצלת הפריפריה של מדינת ישראל.

רוני בר-און: אתה ראית אותה – זה מפריע לי – אנחנו יודעים שכמעט הגיע הזמן.

דליה איציק: – – –

רוני בר-און: אנחנו הצענו עקרונות יסוד ועקרונות אסטרטגיים לטיפול בכשלי שוק שמובנים בפריפריה.

רוני בר-און: יש כשלי שוק שמובנים בפריפריה, יש חסמי צמיחה שנובעים מאי-שוויון בפוטנציאל ההזדמנויות, למי שגר בפריפריה אין אותה הזדמנות שיש לילדים שלי.

רוני בר-און: אנחנו דיברנו על פיתוח הפריפריה תוך ניצול מיטבי של המשאבים הלאומיים ועל הקטנת התלות בממשלה – התלות של הפריפריה בממשלה זו אם כל חטאת, זו הרעה החולה.

רוני בר-און: והצענו לנצל ניצול יעיל את משאבי הקרקע, זו עתודת הפיתוח העיקרית לפריפריה, זה ואין בלתו.

רוני בר-און: דיברנו על פריסה מאוזנת יותר של הנכסים האסטרטגיים של הממשלה – כלכליים, תרבותיים, אנושיים, ביטחוניים.

רוני בר-און: דיברנו על צמצום פערים סוציו-אקונומיים ועל המתחים האתנו-לאומיים שקיימים בפריפריה, וקבענו סדרי פעולה למימוש הפעולה הזאת.

רוני בר-און: שינוי סדרי העדיפויות הלאומיות תוך עמידה ביעדים הפיסקליים, קבענו תיחום אזורי פעולה, הצבנו יעדים כמותיים ומדידים, אמרנו מה נעשה ועד מתי, תמדדו אותנו, והכנו מנגנון ייעודי שלם, סדור, דבר דבור על אופניו, כדי ליישם את זה ולעשות את זה.

רוני בר-און: אל תדאג, אדוני היושב-ראש, אני לא עומד לפרט את זה, זה בלתי אפשרי לפרט את זה במליאה במגבלות זמן, אבל האנשים הטובים שיושבים כאן יעשו את כל העבודה בוועדות, אנחנו נדבר על התוכנית הזאת, נציג את הכול, כולל הכול, כולל הגדרה מה זה פריפריה, כולל מה היעדים בחינוך, ברשויות המקומיות, בתיירות, במינהל מקרקעי ישראל ובתכנון, לא רפורמות ורפורמות ומרפסות ושמרפסות, ושום דבר לא יוצא.

רוני בר-און: איך מעודדים תעסוקה בפריפריה, איך עושים קרנות איזון, למה העשירים בשלטון המוניציפלי לא יכולים להקצות מהעושר הגנוז שיש להם כדי לעודד את הרשויות הנחשלות, שאין להן לא תעסוקה ולא ארנונה מהדיור, וגם בשיקום שכונות.

רוני בר-און: מה לעשות, התמוטטה לנו הקואליציה בזמן הלא-נכון.

רוני בר-און: בדיוק כשרצינו להוביל את השינוי הזה, אחרי שהעברנו את זה בממשלה, התמוטטה הקואליציה, והכנסת הלעומתית לא אפשרה לנו להעביר את זה.

רוני בר-און: אבל מה אתם עשיתם עם כל זה?

רוני בר-און: היה מונח לכם, כתוב לכם שחור על גבי לבן, הראיתי את זה לאריאל לאטיאס, הוא הצביע בשביל זה בממשלה הקודמת.

רוני בר-און: כל הדברים שתוקעים היום אותו כשר השיכון, חברי הכנסת כהן ווקנין, היו נפתרים אם היו הולכים עם הדבר הזה.

רוני בר-און: מה עשתה הממשלה הרעה הזאת עם התוכנית הזאת?

רוני בר-און: נגעה בזה בתקציב הקודם?

רוני בר-און: זה נזכר בתקציב שמונח היום?

רוני בר-און: כלום.

רוני בר-און: נאדה.

רוני בר-און: אפס.

רוני בר-און: רק עומדים ומדברים גבוהה-גבוהה, על איך הגוי ההוא אמר כך והגוי ההוא אמר אחרת, ואפשר היה לחשוב, כל שרי האוצר מכל העולם באים ללמוד תורה – ממציא הכלכלה.

רוני בר-און: עברה שנה וחצי, כל אומות העולם מכינות תקציב היום, רק בשני מקומות בעולם עושים תקציב דו-שנתי.

רוני בר-און: אני לא בטוח שבבחריין זה נופל השנה.

ראובן ריבלין: הפריעו לך שש דקות, אני מוסיף לך שש דקות, ובזה אתה מסיים.

רוני בר-און: אני לא בטוח שבבחריין, אדוני, שר התשתיות הלאומיות, יכול להיות שלך יש קשרים לשאול אם זה נופל שם השנה או בשנה הבאה, התקציב הדו-שנתי.

רוני בר-און: רק ברפובליקה המפוארת עתיקת היומין של בחריין וברפובליקה הנפלאה של מדינת ישראל, יש תקציב דו-שנתי.

ניצן הורוביץ: זה מונרכיה.

רוני בר-און: כן.

רוני בר-און: התקציב שלכם, אדוני שר התשתיות הלאומיות, אני מצטער שדווקא אתה נפלת בתורנות לשמוע את התוכחה הזאת.

מאיר שטרית: בקדנציה הבאה אפשר לארבע, למה שנתיים?

רוני בר-און: אני דיברתי עם אחד מחברי הממשלה, ושאלנו על התקציב הדו-שנתי, וניתחנו את הרעיונות – איך אני אגיד בלי שזה ייחשב לי כאילו אני סונט בשר האוצר – את הרעיונות ה"פילוזופיים" שעומדים ביסוד התקציב, הרי אומרים – למה לבוא לכנסת?

רוני בר-און: מה צריך את הסחטנות – –

ראובן ריבלין: אתה חוזר לתקציב הדו-שנתי?

רוני בר-און: כן.

רוני בר-און: אני מסיים.

רוני בר-און: – – למה צריך לעמוד בסחטנות הזאת, באמת, כל שנה להיפגש עם הסחטנים?

רוני בר-און: קודם כול, להווי ידוע שהסחטנים הם חכמים יותר מהנסחטים.

רוני בר-און: נכון שאם אין נסחט לא יהיה סוחט.

רוני בר-און: נדמה לי שאפילו אתה לימדת אותי את זה לפני שנות דור ברחוב בן-יהודה 3 בירושלים.

ראובן ריבלין: נכון.

רוני בר-און: ואם יש נסחט – אני לא מצביע עליך, אני מצביע על הכיסא שלפניך – יהיו סוחטים.

רוני בר-און: עכשיו, הסוחטים לא יודעים לעשות את החשבון שהמפגש הוא פעם בשנתיים?

רוני בר-און: אז אם הם רוצים לצאת עם 100 במפגש החד-שנתי, הם לא יודעים לדרוש 200 פעם בשנתיים?

קריאה: – – –

רוני בר-און: הם מקיימים את זה.

מאיר שטרית: אבל באמצע – – –

רוני בר-און: ובאמצע לא סוחטים?

רוני בר-און: כל יום והסחיטה שלו.

רוני בר-און: איך פעם היה השיר?

רוני בר-און: "מכבסת, תולה"?

רוני בר-און: – ההוא נסחט, תולה, נסחט, תולה, סוחט תולה.

רוני בר-און: למה אני אומר את זה?

רוני בר-און: מה הפילוסופיה?

רוני בר-און: הפילוסופיה היתה שמתאמצים קצת יותר, ואפשר לעשות, במקום פעם בשנה, פעם בשנתיים.

רוני בר-און: יש לי רעיון מהפכני בשבילך, אדוני יושב-ראש ועדת הכספים.

רוני בר-און: אם באמת זה נועד לחסוך את עוגמת הנפש ממך, והדיונים, ממך ומכולנו, למה תקציב פעם בשנתיים, הרב גפני?

רוני בר-און: בואו נעשה יום כיפור פעם בשנתיים.

רוני בר-און: אם זה מוחל על הכול – מתנקים, צמים, ומענים את הנפש, ויש חמישה איסורים שאני לא אמנה אותם כאן, כי מישהו יאשים אותי בזה שניסיתי לעשות מהדיון הזה חוכא ואטלולא – הקדוש-ברוך-הוא שומע את התפילה שלנו ומוחק לנו את כל החטאים, ובזה זה נגמר.

רוני בר-און: למה צריך את הסיוט הזה של עינוי הנפש כל שנה?

רוני בר-און: נעשה פעם בשנתיים.

רוני בר-און: רוצים שעון קיץ?

רוני בר-און: – יהיה שעון קיץ.

רוני בר-און: נוסיף עוד שעה לצום מלפנים ומאחור, ופעם בשנתיים ניפגש עם בורא עולם, נכה על חטא ונענה את הנפשות, וצום וצדקה ותפילה מעבירים את רוע הגזירה – פעם בשנתיים.

רוני בר-און: למה צריך כל שנה?

רוני בר-און: מה?

עוזי לנדאו: קל יותר לסדר את שעון הקיץ, אני חושב.

רוני בר-און: לא משנה, ניתן להם שעון קיץ – מה שהם רוצים.

רוני בר-און: רק לא כל שנה.

רוני בר-און: אדוני היושב-ראש, זה תקציב עלוב.

רוני בר-און: אין בו שום בשורה, אין בו שום, באמת, דיון אמיתי עם הצרכים – –

מאיר שטרית: יש בו בשורה רעה.

רוני בר-און: – – של מדינת ישראל.

רוני בר-און: הנה אני אומר לך – הוא קיצץ לביטחון, הוא נתן יותר לביטחון – אני אומר לך שב-2011 הוא כבר התחייב למעלה ממיליארד שקל על התקציב שהוא מביא לכם לאשר.

רוני בר-און: אני יודע.

חיים אורון: זה אפילו כתוב בספר.

רוני בר-און: אני יודע.

חיים אורון: זה כבר כתוב – – –

רוני בר-און: מאה אחוז.

רוני בר-און: גם – – –

מאיר שטרית: חוץ מהתוספות.

רוני בר-און: חוץ מהתוספות, כמובן.

חיים אורון: כבר פה כתוב שזה יותר.

רוני בר-און: אין בשורה, אין דיון אמיתי בסדרי העדיפויות, מה שהיה הוא שיהיה, וזה המשך ישיר לממשלה הזאת שכל יום קמה בבוקר ושואלת את עצמה מה יקרה קודם – קודם ימות הכלב או קודם ימות הפריץ?

רוני בר-און: תודה רבה, אדוני.

חבר הכנסת בר-און, רק להערה אחת שלך: אנחנו בנשיאות – – –

חיים אורון: אני מבין שאתה חושב שזו ממשלה לא טובה.

חבר הכנסת אורון, רק הערה אחת:

אתה התייחסת לחוק רשות השידור ולחוק ויסקונסין, המכונה ויסקונסין – אני רוצה לומר לך שהיום בנשיאות אני הערכתי שאנחנו לא נתחיל בתקציב לפני 22:00.

מתוך הבנה, שכאשר הונחו על שולחן הכנסת, לידיעתם של חברי הכנסת, החוקים, גם חוק רשות השידור וגם חוק ויסקונסין, ביום רביעי שעבר, ביום שלישי שעבר, רבים היה סיפק בידם להיות מוכנים היום.

אני הייתי בטוח שמהאופוזיציה כולם ידברו היום, גם ברמה הטקטית וגם ברמה לגופם של חוקים.

מובן שלא היינו – – –

מאיר שטרית: מי מקשיב?

אתה, למשל, נרשמת ולא הגעת.

הממשלה רשאית לבקש להניח על סדר-היום של הכנסת כל חוק.

בעניין חוק ההסדרים זו הבעיה.

אבל כל חוק יכול להיות מונח על-ידי הכנסת.

אני גם מזמין את הממשלה בימי שלישי – אני לא בטוח שהאופוזיציה תהיה פה, כמו שאני יודע שהקואליציה לא תהיה פה.

רוני בר-און: תודה רבה, אדוני.

תודה רבה לך, אדוני.

ראשון הדוברים הוא נציג יהדות התורה ויושב-ראש ועדת הכספים, אבל כיהדות התורה ולא כוועדת הכספים – חבר הכנסת משה גפני, אשר לרשותו עומדות שמונה דקות תמימות.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אדוני יושב-ראש הכנסת – –

ראובן ריבלין: אני פה.

משה גפני: – – אני מבקש להודות לך על מה שנעשה בחוק ההסדרים – –

מגלי והבה: בבקשה, אדוני.

משה גפני: – – המכונה "חוק ההתייעלות הכלכלית".

משה גפני: לראשונה הכנסת דנה בחוק הסדרים שרובו המוחלט הוא תלוי תקציב.

משה גפני: הרפורמות שהיו במקור בחוק ההסדרים יצאו ממנו, והן יידונו כפי שדנים בחקיקה רגילה.

משה גפני: התקציב הזה הוא תקציב שיש בו הכי מעט גזירות – ממה שהיו בתקציבי המדינה אי-פעם.

משה גפני: הכי פחות גזירות, וגם על זה שר האוצר ראוי לשבח.

שי חרמש: ועדיין לא תמה המלאכה.

משה גפני: לא.

משה גפני: המלאכה רבה לפנינו – והמלאכה העיקרית, לפי דעתי, מה שיהיה – גם בתקציב וגם בחוקים הנלווים אליו בוועדת הכספים – האם אנחנו צריכים להמשיך את ההפחתה במס הכנסה, במסים הישירים, ולהקפיא את ההפחתה במסים העקיפים, שזה פוגע – – –

שי חרמש: אפשר לעשות החלפות.

משה גפני: כן.

משה גפני: יכול להיות שצריך באמת לעשות החלפות, מכיוון שהמציאות היא שבמסים הישירים שאנחנו מפחיתים אנחנו עוזרים למעמד הבינוני ומעלה, במס החברות אנחנו עוזרים לעשירים, ובמסים העקיפים ובקצבאות, שגם שם אנחנו מקפיאים, אנחנו בעיקר פוגעים בחלשים.

משה גפני: והמציאות הזאת והמשוואה הזאת, שתקציב מדינה הוא תקציב שבו יש יותר סיוע – ואני בעד לסייע, מכיוון שכאשר אנחנו עוזרים למס חברות, אנחנו עוזרים גם לתעסוקה נוספת – אבל האיזון לא מספיק נשמר.

משה גפני: אני חייב לומר – שר האוצר, שעכשיו נכנס למליאה – אני חייב לומר – – –

רוני בר-און: אוי אוי, דיברתי עליך פה כמה דקות, לא היית.

יובל שטייניץ: שמעתי.

משה גפני: אני חייב לומר, אדוני שר האוצר, רבותי חברי הכנסת, מדינת ישראל נכנסה – –

רוני בר-און: אבל עמדת מאחורי הדלת, שמעת.

רוני בר-און: אני הרי מכיר אותך.

משה גפני: – – למשבר הכלכלי העולמי מהאחרונות בעולם, ויצאה ממנו ללא נזק, ללא נזק, מהמשבר הכלכלי.

משה גפני: יצאה ממנו כמעט הכי מהר מכל מדינות העולם, מדינות מבוססות.

משה גפני: התחזיות הנוראות, שמהן חששנו בתחילת הקדנציה, שהאבטלה תגדל, למעלה מ-10%, כמו שקורה בארצות-הברית, שאנשים, רמת החיים שלהם תפחת, בנקים ייפגעו – – –

רוני בר-און: גפני, הוא וביבי יצרו את הפניקה.

רוני בר-און: אנחנו אמרנו לא יקרה כלום.

משה גפני: אני פחדתי.

רוני בר-און: זה הוא וביבי יצרו את הפניקה.

משה גפני: אני פחדתי שזה – – –

רוני בר-און: בסדר, גם אני פחדתי.

שי חרמש: אם היו נותנים רשת ביטחון לקופות הגמל – – –

משה גפני: המציאות היא – – –

מגלי והבה: שתשב אתה, קודם, אז אנחנו נתייחס לאחרים.

מגלי והבה: תודה, חבר הכנסת כהן.

משה גפני: למה, מה?

משה גפני: אמרתי משהו לא טוב?

שי חרמש: לא, אני רק אומר לך: אם היו נותנים רשת ביטחון לקופות הגמל בספטמבר 2008, היית עומד היום כמו יפנים עם 150 חוב תוצר.

מגלי והבה: חבר הכנסת חרמש.

משה גפני: חבר הכנסת שי חרמש.

משה גפני: בכלכלה, כמו בדברים רבים אחרים, מה שקובע זה מבחן התוצאה.

שי חרמש: בדיוק.

משה גפני: ובמבחן התוצאה – עכשיו אתה יכול להגיד הסברים – במבחן התוצאה, שר האוצר הוא יובל שטייניץ.

משה גפני: הכלכלה והמשק הישראלי יציבים באופן חד-משמעי, אין ויכוח לגבי העניין הזה.

משה גפני: אני גם טוען שזו לא רק התוכנית הכלכלית של האוצר, אלא מפני שגם עוזרים לישיבות – אני ככה מאמין – אז זה גם עוזר לכלכלה.

מאיר שטרית: גם לאברכים.

משה גפני: לא.

משה גפני: אברכים – אני תיכף הולך לדבר עליהם משהו.

משה גפני: אבל זה שעוזרים לתורה, זה עוזר גם לתקציב.

משה גפני: עובדה.

מאיר שטרית: נכון.

משה גפני: ואני מדבר על מבחן התוצאה.

משה גפני: ובמבחן התוצאה, המשק הישראלי הוא משק יציב.

משה גפני: מדינה קטנה, מוקפת אויבים, משקיעה חלק גדול מתקציבה בביטחון, והמשק יציב.

משה גפני: רמת החיים לא יורדת, עולה.

משה גפני: אגב, הזהירו אותי לפני 20 שנה, שמכיוון שאברכים – – – הוא הזכיר לי שיש אברכים.

משה גפני: שכחתי.

מאיר שטרית: איך אתה יכול לשכוח אותם?

משה גפני: – – – שמפני שיש אברכים, וזה, אז בתוך 10–15 שנה – אמרו לי את זה לפני 20 שנה פה, בכנסת – המשק יתמוטט.

משה גפני: והנה, מספר האברכים גדל והמשק פורח.

משה גפני: מישהו יכול להסביר לי את המשוואה הזאת?

משה גפני: אבל באמת, נעזוב את האברכים רגע.

שי חרמש: בוא נגדיל עוד.

מאיר שטרית: מספרם גדל – – – המשק צומח יותר.

משה גפני: בסדר.

משה גפני: אני אומר לכם, רבותי, אנחנו נצטרך לקיים דיונים אמיתיים, האם באמת בתקציב המדינה, או במגמה שיש בכלל בעולם המערבי, אבל גם אצלנו, שמתפתחת בעשר השנים האחרונות, אנחנו צריכים באיזון שבין העשירים והעניים, בין השכבות החלשות יותר מבחינה כלכלית לשכבות החזקות, האם אנחנו יכולים להסכים לפערי מעמדות כאלה, שיהיו עובדות ניקיון שירוויחו 20 שקלים, ויהיה מנהל באותו מקום שהיא עובדת, שירוויח מיליון ו-800,000.

משה גפני: לא יכול להיות דבר כזה.

משה גפני: ואנחנו עוזרים להם גם בתקציב המדינה.

משה גפני: מפחיתים את מס החברות, מפחיתים את מס הכנסה, ומקפיאים את המסים העקיפים?

משה גפני: ומקפיאים את – מה?

מאיר שטרית: איפה מקפיאים את המסים העקיפים?

מאיר שטרית: מעלים אותם.

משה גפני: לא, במס ערך מוסף מקפיאים את ההפחתה.

מאיר שטרית: אבל העליתם – – –

שי חרמש: – – –

מאיר שטרית: – – – דלק, סיגריות, אגרת טלוויזיה.

משה גפני: בסדר, בסדר.

משה גפני: אבל, חבר הכנסת שטרית, שר האוצר לשעבר, המציאות היא שהמשק יציב, ושאנחנו צריכים להמשיך ולעשות תיקונים גם בתקציב הזה – זהו.

משה גפני: עכשיו אני רוצה להגיד, אדוני היושב-ראש – – –

מאיר שטרית: תעשה החלפה.

מאיר שטרית: תקטין את המסים העקיפים – – –

משה גפני: אני מסכים, אני מסכים.

משה גפני: בתקציב הקודם אנחנו בוועדת הכספים הורדנו הפחתה של 1% שרצו עוד להוריד, מנענו את זה.

משה גפני: לא אפשרנו את המע"מ על פירות וירקות, ואנחנו עשינו את זה בתיאום עם האוצר.

משה גפני: נכון, אדוני השר?

משה גפני: עשינו את זה בתיאום עם האוצר.

משה גפני: ואני מקווה, אני מקווה שגם הפעם אנחנו נעשה את זה בתיאום עם האוצר, ואני מקווה שיהיה בסדר.

משה גפני: עכשיו – אני חייב להגיד מלה, היות שאני, אני לא יודע – תראו, אמרו לי שהיתה אספה של קדימה היום, ואני מוכרח – – –

מאיר שטרית: לא של קדימה.

שי חרמש: – – –

משה גפני: אני חוזר בי, חוזר בי.

משה גפני: אני רוצה לשבח מאוד את קדימה, מאוד.

משה גפני: אנחנו לא היינו בקואליציה בקדנציה הקודמת, וקדימה היתה בשלטון.

מאיר שטרית: בכל זאת – – –

משה גפני: אני רוצה לספר לכנסת, אדוני היושב-ראש – –

מאיר שטרית: זה לשם שמים.

משה גפני: – – מה עשתה קדימה, ממשלת קדימה, בקדנציה הקודמת.

משה גפני: אדוני יושב-ראש הקואליציה, אתה מפריע לי, כי אני עכשיו משבח את קדימה ואתה לא מקשיב.

שי חרמש: – – – לא רוצה לשמוע.

משה גפני: מה עשתה קדימה בהיותה בשלטון, אנחנו היינו באופוזיציה.

קריאה: כלום.

מאיר שטרית: הכול לשם שמים – מראה לך.

משה גפני: קדימה העבירה בדממה תקשורתית מוחלטת את חוק הישיבות הקטנות, החוק שאומר שהישיבות הקטנות לא ילמדו בכלל לימודי חול – הם גם לא לומדים לימודי חול, הם לומדים את כל הדברים בלימודי הקודש – ויקבלו תקציב של 60%.

משה גפני: חוק, קריאה טרומית, דיונים בוועדה, קריאה ראשונה, דיונים בוועדה, קריאה שלישית, יועצים משפטיים, אחרי זה תקנות.

משה גפני: קדימה, כל הכבוד.

מאיר שטרית: זה לשם שמים.

משה גפני: אתם תקבלו על זה עולם הבא.

מאיר שטרית: נכון, אתה רואה.

מאיר שטרית: כבר הרווחנו.

משה גפני: קדימה בהיותה בשלטון ובדממה תקשורתית מוחלטת, לא היו הפגנות, לא היו עיתונים, לא "מעריב", לא "ידיעות", לא טלוויזיה, לא "ישראל היום", כלום, שקט – קדימה העבירה את מה שמכונה חוק נהרי שמחייב את השלטון המקומי לתת כסף לחינוך החרדי.

מאיר שטרית: נכון, גם לשם שמים.

משה גפני: ואני באתי לוועדה, הייתי באופוזיציה, רציתי לשנות.

משה גפני: הגיע יואל חסון, יושב-ראש הקואליציה, והוא אומר: לא, מה שנהרי אומר זה יהיה.

משה גפני: דממה תקשורתית מוחלטת, שקט, דממה.

זאב אלקין: למה אתה מספר את זה?

זאב אלקין: למה אתה מספר את זה?

קריאה: – – –

מאיר שטרית: לשם שמים.

משה גפני: לשם שמים.

משה גפני: ממשלת קדימה החליטה על – –

מאיר שטרית: שם אין – – –

משה גפני: – – תוכנית הבראה של רשת הגנים של אגודת ישראל, החליטה בפומבי – שקט, דממה תקשורתית מוחלטת.

משה גפני: ממשלת קדימה החליטה על תוכנית הבראה של החינוך העצמאי, קדימה – שקט מוחלט.

משה גפני: אני לא אמנה את הכול מפני שאין לי זמן, ואני לא רוצה לייגע אתכם.

מאיר שטרית: אתה רואה?

מאיר שטרית: צדיקים – – –

קריאות: – – – אני אסביר לך.

קריאות: תמנה.

מגלי והבה: תודה, אדוני.

מגלי והבה: סיכום.

מאיר שטרית: צדיקים גמורים מלאכתם נעשית בידי אחרים.

מגלי והבה: לא להפריע ליושב-ראש ועדת הכספים.

מגלי והבה: אדוני סגן השר, לא משם.

מגלי והבה: אני מבקש.

משה גפני: אדוני סגן השר, ממשלת קדימה החליטה – – –

מגלי והבה: תתחיל לסכם.

משה גפני: אני מסכם.

משה גפני: ממשלת קדימה החליטה וקבעה קריטריונים, ממשיכים את הבטחת ההכנסה לאברכים, ונדמה לי, גם מגדילים קצת את התעריפים, מפני שבאמת מדובר על המשפחות הכי חלשות בחברה הישראלית מבחינה כלכלית.

יצחק כהן: קדימה.

משה גפני: קדימה – שקט מוחלט.

קריאה: מי?

קריאה: מי?

משה גפני: ממשלת קדימה.

משה גפני: שקט מוחלט.

משה גפני: אני לא מדבר – זה שאנשי קדימה הם אנשים טובים וצדיקים אין ויכוח.

משה גפני: מה שאני לא מבין – למה התקשורת שתקה?

חיים אורון: אנחנו הולכים להצביע נגד התקשורת ב-23:00.

משה גפני: לא, לא.

משה גפני: אין לי טענות על התקשורת.

משה גפני: ממשלת הליכוד, אדוני שר האוצר, לא העבירה חוק אחד לטובת הציבור החרדי; אחד לא.

חיים אורון: תצביע נגדה.

משה גפני: יש החלטת בג"ץ, והבג"ץ אומר: אתם רוצים להמשיך את ההסדר?

משה גפני: תעשו חוק.

משה גפני: רק הגשנו הצעת חוק פרטית – אני לא מדבר על קדימה – הגשנו הצעת חוק פרטית, זה בא לוועדת שרים, עוד לא התחיל דיון, סערה תקשורתית.

משה גפני: ראיתי את הצבעים בעיתונים, הייתי בטוח שפרצה מלחמה; לא פחות מזה.

משה גפני: מה זה?

משה גפני: והביאו בעיתון "ידיעות אחרונות" חרדי, צילמו אותו מאחורי הגב ואמרו שהוא חרדי, והוא מסביר שזה גנבות.

משה גפני: וכותב בן כספית – איפה הוא כותב?

משה גפני: ב"ידיעות" או ב"מעריב"?

משה גפני: – חוק גפני, חוק של הגנבים.

משה גפני: על מה?

משה גפני: צריך את קדימה בשלטון.

משה גפני: תודה רבה.

מגלי והבה: תודה ליושב-ראש ועדת הכספים חבר הכנסת גפני.

מגלי והבה: אני מזמין את חברת הכנסת פניה קירשנבאום, ואני מבקש מהדוברים הבאים להקפיד על הזמנים, אחרת הדיון יתארך מעבר למצופה.

קריאה: – – –

מגלי והבה: בבקשה, גברתי.

מגלי והבה: יש לך שמונה דקות.

פניה קירשנבאום: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, הדיונים על חוק ההסדרים ותקציב המדינה אמורים להיות פסגת הפעילות הפרלמנטרית השנתית של כל חבר כנסת.

פניה קירשנבאום: דיונים אלה אמורים לתת לחבר כנסת תחושה שיש לו השפעה מלאה, והוא שותף משמעותי בעיצוב פניה הכלכליים של מדינת ישראל.

פניה קירשנבאום: אם לשנה או לשנתיים – זה לא משנה.

פניה קירשנבאום: אבל מה קורה בעצם?

פניה קירשנבאום: יש לי הרגשה של החמצה בעניין הזה, וקשה להימלט מהתחושה הזאת, כיוון שיש לנו גוף מחוקק שהוכיח את עצמו שמסוגל לעשות ולהביא רפורמות, ומסוגל להשקיע בזה מאמץ.

פניה קירשנבאום: ולצערי הרב, אף-על-פי שכבוד היושב-ראש בוועדת הכספים אמר שהוא שמח שרוב הרפורמות יצאו מחוק ההסדרים, אני רוצה לציין פה כמה עובדות כדי לומר שבעיני זה לא בדיוק כך.

פניה קירשנבאום: בכל זאת, אני אתחיל מהצד החיובי, כי לימדו אותי שצריך להתחיל מדברים טובים.

פניה קירשנבאום: אז יש כמה רפורמות שבאמת נועדו לרווחתו של האזרח, של הצרכן, ואני רוצה לציין אותן.

פניה קירשנבאום: הראשונה היא כמובן רפורמה בתחום התקשורת.

פניה קירשנבאום: אני מאמינה שאנחנו נתקשה למצוא אזרח או תושב שיגיד שכל הנושא של הגברת התחרותיות בשוק התקשורת, הקטנה של תקופת ההתחייבות לחברות הסלולר, כל הנושא הזה כמובן נוגע לכיס של כל אחד, וזה חשוב, והרפורמה חשובה, ואני חושבת שבאמת נעביר אותה עד הסוף ונעשה.

מאיר שטרית: אז למה הממשלה התנגדה לחוקים – – –

פניה קירשנבאום: אני לא יודעת, אני לא יושבת בוועדת השרים, עדיין, ולכן אני לא יכולה להגיד למה ועדת שרים התנגדה לחוק שלך.

מאיר שטרית: מאחל לך – – –

פניה קירשנבאום: אבל אני יכולה לציין עוד רפורמות חיוביות שנסחבו אולי קצת בשנים האחרונות, ועכשיו יש באמת הזדמנות להעביר אותן.

מגלי והבה: אבל שמעת מה שאיחל לך חבר הכנסת שטרית?

פניה קירשנבאום: כן, אני מכירה.

פניה קירשנבאום: הוא ידיד שלי, אז גם בלי לשמוע אני יודעת שהוא מאחל לי את זה.

פניה קירשנבאום: למשל, רפורמה שתסייע מאוד לחולים – –

מגלי והבה: אל תיבהל, אדוני סגן התשתיות.

פניה קירשנבאום: – – זו הרפורמה שאומרת שהרוקחים יוכלו להוציא מרשמים לחולים כרוניים, שתעזור לחולים כרוניים, שבמקום להגיע פעם בחודש לרופא – וזה גם מעמיס על הרופאים – ולהוציא מרשמים, הרוקח עם הניסיון, עם ותק מסוים, יכול לתת זאת.

פניה קירשנבאום: אני חושבת שראוי לציין את זה.

פניה קירשנבאום: יש עוד רפורמה אחת שלדעתי היא חשובה מאוד, והיא מדברת על תרומה למחקרים רפואיים, שחייבת להיות מפורסמת בכל מקום.

פניה קירשנבאום: זה חשוב כדי שאנחנו נדע אם התרומות האלה משפיעות על התוצאה של המחקרים, והמחקרים יהיו שקופים יותר.

פניה קירשנבאום: אני חושבת שזה דבר חשוב מאוד.

פניה קירשנבאום: אבל אני לא יכולה לא לציין כמובן את הדברים שהייתי שמחה שלא היו נכנסים לחוק ההסדרים.

פניה קירשנבאום: אז אחת הדוגמאות, ואולי המקוממת ביותר ביניהן, זה הדחייה האין-סופית, דחייה ועוד דחייה של החוק אשר מסדיר את האופן ואת זמן העברת התשלומים מהמדינה לרשויות המקומיות.

פניה קירשנבאום: ופה אני הייתי רוצה לציין עוד חוק אחד, וגם פה, ידידי, בדיוק היום דיברנו על זה, וזה חוק הרשויות.

פניה קירשנבאום: בזמנו הוגש חוק רשויות שמסדיר באופן יסודי את היחס בין השלטון המרכזי לשלטון המקומי בסמכויות ובאחריות.

פניה קירשנבאום: לצערי, החוק הזה נתקע בוועדה, לא קיבל דין רציפות, ולא ממשיך בכנסת הזאת, ואני מצטערת על כך מאוד.

פניה קירשנבאום: אבל נוסף על זה, עבר כבר חוק שמסדיר איך יעברו כספים מהשלטון המרכזי לרשויות, ועדיין החוק הזה בדחייה.

פניה קירשנבאום: מה קורה?

פניה קירשנבאום: גם במשק-בית פרטי אנחנו רוצים לדעת מתי נכנסת משכורת, מה אנחנו מוציאים, איך אנחנו מוציאים כסף.

פניה קירשנבאום: איך שלטון מקומי, שצריך לתת שירות לאזרח, לא יודע מתי הכסף יגיע, ממי יגיע?

פניה קירשנבאום: ועדיין החוק הזה נדחה.

פניה קירשנבאום: אני חושבת שזה עוד עוול אחד לשלטון המקומי.

פניה קירשנבאום: במסגרת חוק הרשויות, אני מקווה, אולי בשנים הבאות, גם החוק הזה לא יידחה, ואולי, החוק שלנו – אני רוצה להגיד – גם יתקדם.

פניה קירשנבאום: יש עוד דבר אחד, וזה באמת תהליך ביזארי, אפשר להגיד, ברפורמה של התקשורת.

פניה קירשנבאום: תראו מה קרה בתקשורת; אני מאוד מצטערת על הדיון המוקדם שהיה פה בנושא התקשורת, כשכל האופוזיציה קמה וצעקה שהתקשורת עכשיו מנווטת על-ידי הממשלה וכל הרפורמה היא לא בסדר.

פניה קירשנבאום: אני הגבתי על דברי חבר הכנסת יוחנן פלסנר ואמרתי: כנראה אנחנו רואים ערוץ ציבורי אחר לגמרי, כי כשאני מסתכלת על הערוץ הציבורי יש לי הרגשה שעדיין מפא"י שולטת בתקשורת, כי התקשורת בכלל לא משקפת את ממשלת הימין או מה שאני רואה כממשלת ימין לפחות.

פניה קירשנבאום: אז אני רוצה להפריד, אין שום קשר בין הרפורמה בתקשורת למה שנאמר פה היום בכנסת.

פניה קירשנבאום: אני הייתי מצפה שרשות השידור באמת תעשה רפורמה, שסוף-סוף תשים קץ למשכורות עתק, שסוף-סוף הכסף יושקע בציוד, בפיתוח של הרשות.

פניה קירשנבאום: אנחנו בינתיים הפרדנו את הרפורמה, הרפורמה הולכת כחוק נפרד, ובמקום זה אנחנו מקבלים בחוק ההסדרים העמקת הגבייה.

פניה קירשנבאום: אנחנו משלמים כל שנה – – –

מאיר שטרית: מגדילים את האגרה ויפחיתו אותה עד 2021.

מגלי והבה: חבר הכנסת שטרית, זה 2026.

מאיר שטרית: 26, אתה צודק.

פניה קירשנבאום: אנחנו נשלם כל שנה 25 שקלים, בעוד שלוש שנים סך כל הגבייה – 75 שקלים; נשלם על אגרת רדיו וטלוויזיה, גם אלה שיש להם אינטרנט, ועדיין אני לא יודעת מה יסתכם ברפורמה.

פניה קירשנבאום: אנחנו עדיין נקבל ערוץ חולני, עם משכורות עתק, לא משודרג לגמרי; את שידורי רק"ע עדיין לא שומעים מחדרה וצפונה, מיבנה ודרומה.

פניה קירשנבאום: ומה אנחנו מקבלים?

פניה קירשנבאום: אנחנו עדיין ממשיכים לשלם כסף.

פניה קירשנבאום: אז זאת טעות.

פניה קירשנבאום: אסור היה להפריד את הרפורמה ברשות השידור מחוק ההסדרים.

פניה קירשנבאום: אבל אם כבר הפרדנו, אז לא מטילים ולא מעמיקים גבייה עד שלא פותרים את הרפורמה ברשות השידור.

פניה קירשנבאום: אני לא יכולה לא להתייחס לנושא בתי-החולים.

פניה קירשנבאום: אני חוששת שהסעיף שעובר בחוק ההסדרים הוא בעייתי מאוד; יש לנו משבר באשפוז הציבורי, בבתי-החולים הציבוריים, והסעיף הזה שהאוצר מנסה להעביר בחוק ההסדרים הוא בעייתי.

פניה קירשנבאום: הוא מרושש לגמרי את בתי-החולים, ואני חושבת שזאת תהיה טעות.

פניה קירשנבאום: אם זה יגיע לוועדת כספים, ואני מקווה שכך זה יהיה, אני מקווה שאנחנו נדון בכובד ראש, והסעיף הזה, בצורה כמו שהוגש בחוק ההסדרים – לדעתי זאת טעות להעביר אותו כך.

פניה קירשנבאום: דיברו פה על תקציב דו-שנתי וכמה זה חשוב.

פניה קירשנבאום: אני עצמי נפגשתי במועצת אירופה עם מזכ"ל ה-OECD, אנחל גורייה, והוא שיבח, וכל זה חשוב, אבל אני רוצה להגיד: אי-אפשר לשכוח שחוק ההסדרים צריך להיות צמוד לתקציב, וסעיפים שנכנסים לחוק ההסדרים חייבים להיות סעיפים תקציביים שמקבלים ביטוי תקציבי.

פניה קירשנבאום: ורפורמות, כמו רפורמות שמביאות לשינוי במשק, צריכים לדון עליהן בוועדות.

פניה קירשנבאום: אני חושבת שהכנסת והוועדות הוכיחו את עצמן כרציניות, ככאלה שיכולות לדון ברפורמות ולהעביר אותן.

פניה קירשנבאום: אני מבקשת להפריד את הרפורמות, ואני מקווה שבתקציבים הבאים, אם זה יהיה לשנתיים או לשנה, אנחנו באמת בזמן הזה נצליח לדון ברפורמות, את חוק ההסדרים נצמצם עד המינימום – אני מסכמת – ואנחנו נדון רק על הסעיפים שקשורים לתקציב ולא לשום דבר אחר.

פניה קירשנבאום: ואני מבקשת באמת מהאוצר ומשר האוצר ומראש הממשלה לסמוך על חברי הכנסת, אנחנו יודעים לעשות את העבודה הזאת.

פניה קירשנבאום: תודה.

מגלי והבה: במיוחד בוועדת הכספים.

מגלי והבה: תודה לך, חברת הכנסת פניה קירשנבאום.

מגלי והבה: אני מזמין את חבר הכנסת אמנון כהן, ואחריו – חבר הכנסת אחמד טיבי.

מגלי והבה: בבקשה, אדוני.

אמנון כהן: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, כן, אנחנו דנים על תקציב המדינה הדו-שנתי, וגם הפעם אנחנו מדברים על חוק ההסדרים, שמכונה היום "התייעלות כלכלית".

אמנון כהן: אדוני היושב-ראש, לא פעם בדיונים של ועדת הכספים חברי הוועדה וגם אני ביקשנו משר האוצר שאולי הפעם, מכיוון שגם התקציב הקודם היה דו-שנתי, הוא יעביר לוועדות הכנסת את הרפורמות החשובות במהלך השנה, ויבחן את הוועדות, שאכן יעשו עבודה מקצועית, עניינית, כאשר ישמעו גם את המשלחות, ובזמן סביר יעבירו את הרפורמות החשובות הללו; שלא נגיע למצב שחוק ההסדרים שוב יוצמד לתקציב, והיום זה לתקציב דו-שנתי, כאשר יש רפורמות שלא תמיד יש להן השלכה תקציבית.

אמנון כהן: לכן זה רפורמה בשביל, כביכול, ללחוץ על חברי הכנסת, על הוועדות, לכרוך את זה יחד עם חוק התקציב ולהעביר את זה.

אמנון כהן: אדוני היושב-ראש, גם דיברתי וביקשתי משר האוצר הקודם, שדיבר לא מזמן, חבר הכנסת רוני בר-און, שגם אז, בתקופתו-הוא, כשביקשנו גם ממנו, כחברי כנסת, אמרנו לו שאנחנו חושבים שהרפורמות החשובות במשק, שיש להן השלכות לרוחב, ייעשו בעבודה יומיומית ובעבודה שוטפת של הוועדות.

אמנון כהן: כנראה הממשלות, כשהן בצד הזה או בצד אחר, תמיד יותר נוח להן לחבר את הדברים, וכנראה זה ימשיך להיות כך, לצערי, גם הפעם.

אמנון כהן: אבל ברצוני לציין שבחוק ההסדרים הנוכחי, ראשית, זה כבר הצטמצם – אפילו שזה דו-שנתי.

אמנון כהן: אני גם רוצה לשבח כאן את עבודתו של יושב-ראש הכנסת, חבר הכנסת רובי ריבלין, שדאג ולחם להוציא חלק ניכר מהרפורמות, שייכנסו להליך חקיקה רגיל.

אמנון כהן: אנחנו מודים לו על כך.

אמנון כהן: וכמובן גם אנחנו, בוועדות הכנסת, נעשה את המרב להוציא חלק מחוק ההסדרים, לפצל אותו מהחוק – שיבואו לדיון בדיון השוטף של ועדות למיניהן.

אמנון כהן: אני גם שמעתי את שר האוצר, שהגיש את התקציב.

אמנון כהן: ראשית אני רוצה להגיד לו "יישר כוח" על העבודה – גם הם, בצוות המקצועי, היה להם יותר זמן להכין את התקציב – וגם לסגנו, שהוא ידידי חבר הכנסת יצחק כהן, הם באמת השקיעו מאמץ רב לשנות מעט מהתקציבים הקודמים.

אמנון כהן: אכן, השר דיבר כאן על דגשים של חינוך, השכלה גבוהה, דיבר על דגשים בצמיחה, בתעסוקה, וכמובן גם דגש אחרון של תחבורה לפריפריה.

אמנון כהן: אני חושב שהנושאים האלה חשובים, אבל, אדוני היושב-ראש, לא ראיתי מענה לנושא של דיור לזוגות צעירים, לא ראיתי מענה – –

מאיר שטרית: עכשיו הנגיד הודיע על הקשחת התנאים לקבלת משכנתה.

אמנון כהן: – – לנושא העוני, והכנסת פה ציינה את יום העוני, או בעיית העוני, בישראל.

אמנון כהן: לא ראיתי את המענים.

אמנון כהן: אומנם בדרך של צמיחה ותעסוקה אנחנו רוצים לשלב, אבל לא ראיתי פה איזה מאבק או איזו תוכנית רב-שנתית למיגור העוני או לצמצום העוני בישראל, שאנחנו נראה לכך ביטוי בתקציב ונפסיק לסמוך על העמותות שעושות כל מה שאפשר אבל אף פעם הכסף לא מספיק; אנחנו כביכול מפריטים את הרווחה ואת הבעיות הסוציאליות של החברה לארגונים וולונטריים.

אמנון כהן: זה לא צריך להיות המצב.

אמנון כהן: המדינה צריכה לקחת אחריות לאזרחיה והיא צריכה לטפל.

אמנון כהן: אני חושב שאם לא נעשה זאת – והפערים החברתיים הולכים וגדלים, כל המחקרים מוכיחים זאת.

אמנון כהן: לא ייתכן, נניח במקרה של בנק, שיש שם עובדת ניקיון שמרוויחה 20 שקל בשעה, והמנכ"ל של אותו בנק מרוויח מיליון וחצי שקל בחודש.

אמנון כהן: אלה פערים שלא נתפסים, והפערים האלה הולכים וגדלים.

אמנון כהן: עיני לא צרה שהמנכ"ל ירוויח, אבל הפער לא חייב להיות כזה ענק.

אמנון כהן: הפער לא יכול להישאר כך.

אמנון כהן: אנחנו צריכים כמדינה, כממשלה, לטפל כדי שאט-אט נמגר את כל חברות כוח-האדם במשק.

אמנון כהן: אנחנו צריכים, גם כממשלה, גם משרדי הממשלה, לקלוט את העובדים שעובדים דרך חברות כוח-אדם; כל אלה שעובדים באבטחה, כל אלה שעובדים בניקיון, חייבים אט-אט להיטמע באותם הארגונים, באותן החברות, שיהיו עובדים מן המניין; ולא יהיו עובדים כמו עבדים, בלי שום תנאים וכמובן בלי לקבל קביעות, בלי ביטחון סוציאלי, בלי מצב שהם יכולים לקבל משכנתה, מחויבויות, לגדל את הילדים.

אמנון כהן: המצב הזה, המדינה כמדינה צריכה, כמובן, לתת לו מענה.

אמנון כהן: אדוני היושב-ראש, לא מזמן מוניתי ליושב-ראש ועדת משנה של ועדת הכספים בנושא תעסוקה ותעשייה – בכוונה שילבנו את הנושאים.

אמנון כהן: המטרה היא – אמר כאן שר האוצר שהוא רוצה לתת אופציות למגזר החרדי ולמגזר הערבי לצאת יותר לעבודה ולהיות במעגל העבודה.

אמנון כהן: אבל בדיבורים זה לא יוצא; צריך לעשות מעשים.

אמנון כהן: צריך להקים מפעלים באופי דומה לאותם המגזרים.

אמנון כהן: צריך להקים מפעלים בפטור כזה שניתן בפריפריות, או להכריז על אותם אזורים, אותם יישובים, כאזור עדיפות לאומית א' לתעשייה.

אמנון כהן: כאשר התעשייה תבוא למקום, משרד התמ"ת צריך להיכנס בעובי הקורה ולהכשיר את אותם האנשים שגרים באותו אזור, לפי אופי המפעל בהיי-טק, להכשיר אותם בהכשרה פנים-מפעלית, כאשר בסוף התהליך אותו עובד או אותה עובדת נכנסים למעגל העבודה ומתחילים להרוויח משכורת – לא שכר מינימום, אלא כפול משכר מינימום, שיוכלו להתפרנס בכבוד.

אמנון כהן: זה אט-אט יוציא ממעגל העוני, וזה למעשה מתחבר להחלטה גדולה של הממשלה, שהיא רוצה לתת פה תעסוקה וצמיחה.

אמנון כהן: אבל אם לא נעשה את זה בפועל נכון נישאר רק בגדר הדיבורים.

אמנון כהן: כמובן, אדוני היושב-ראש, אתה גם נמצא בוועדת הכספים.

אמנון כהן: אנחנו נקים את ועדת המשנה.

אמנון כהן: כרגע ביקשתי מהממ"מ להכין חומר רקע לתחום הזה.

אמנון כהן: דיברתי גם עם השר פואד בן-אליעזר, שממונה על משרד התמ"ת, גם על נושא התעסוקה וגם בנושא התעשייה.

אמנון כהן: אנחנו נכין עבודת מטה ונקדם את הנושא הזה בוועדת המשנה, ונביא את ההחלטות שלנו למליאת הוועדה.

אמנון כהן: אני גם מודה ליושב-ראש ועדת הכספים חבר הכנסת משה גפני, שראה לנכון להקים את זה, ובשיתוף פעולה עם כל חברי הכנסת אנחנו נקדם את הנושא הזה, וזה ייתן ביטוי גם לתעסוקה וגם לביטחון סוציאלי לאזרחי המדינה, ודרך אגב, ימנע או יצמצם את הפערים וגם יהווה מלחמה בעוני בישראל.

אמנון כהן: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

אמנון כהן: אני מקווה שנצליח בוועדות לשנות טיפה את סדר העדיפויות של הממשלה לטובת אותם אזרחים חלשים, או בנושאים שלא באו לידי ביטוי בתחום התעסוקה ובתחום של משכנתאות לזוגות צעירים.

אמנון כהן: הנושא החשוב שלא שמו עליו דגש – אנחנו צריכים כמדינה לדאוג שלכל זוג צעיר תהיה קורת גג.

אמנון כהן: לא משנה מאיזה מגזר הוא, לא משנה מאיפה הוא, פעם ראשונה שהוא מקים משפחה, שתהיה לו קורת גג.

אמנון כהן: לצורך כך אנחנו צריכים לטפל בזה בכל דרך שנמצא לנכון.

אמנון כהן: תודה רבה, אדוני.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת אמנון כהן.

מגלי והבה: אני מזמין את חבר הכנסת אחמד טיבי.

מגלי והבה: אחריו יהיה חבר הכנסת אריה אלדד.

מגלי והבה: בבקשה, אדוני.

מגלי והבה: יש לך שמונה דקות.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, תודה רבה.

אחמד טיבי: האמת היא, אדוני, שאני קראתי לפני כמה ימים שהאוצר מתכנן להכניס בחוק ההסדרים רפורמה במערכת הבריאות, בדרך הניהול.

אחמד טיבי: זה נושא שהוא חשוב לי מאוד, אני מטפל בו מאז אני חבר כנסת, והצלחתי להעביר חוק למקצועות פארה-רפואיים.

אחמד טיבי: היו לי כמה הצעות חוק לגבי הגבלת כהונה של מנהלי בתי-חולים, הגבלת כהונה של מנהלי מחלקות והגבלת כהונה של אחיות ראשיות.

אחמד טיבי: בקדנציה שלפני האחרונה ההצעה של מנהלי מחלקות הגיעה לקריאה שנייה ושלישית, עד לדוכן, ונאלצתי למשוך את זה בגלל לחץ של הר"י, שהביא לשינוי מאזן ההצבעה.

אחמד טיבי: לכן אחרי דיונים מפרכים, רציניים, מעמיקים, שהיו בוועדת העבודה והרווחה עם נציגי משרד הבריאות, עם כל הנציגים – כולל הר"י – הצעת החוק לא עברה, אף-על-פי שמדובר בהצעת חוק שמגבילה את כהונת מנהל המחלקה לעשר שנים.

אחמד טיבי: היתה הצעה ל-12 שנים, היתה הצעה לשבע – אני גמיש בקשר לשנה יותר או פחות.

אחמד טיבי: מה מטרת הצעת החוק הזאת?

אחמד טיבי: ואני אומַר לך למה אני אומר את זה: יש כאן מינוי לנצח.

אחמד טיבי: מנהל מחלקה מתמנה לתמיד, בניגוד למקומות אחרים בעולם.

אחמד טיבי: כך גם מנהל בית-חולים – אין הגבלה של זמן.

אחמד טיבי: הוא יכול להיות מצוין, אגב רובם מעולים, אבל יש רושם שזה מסייד את המערכת, מקבע אותה, בולם את ההתקדמות של רופאים מוכשרים, סגני מנהלי מחלקות, רופאים בכירים, רופאים צעירים – עוצר את ההתקדמות של המערכת.

אחמד טיבי: לכן קיבלתי המון פניות מרופאים בכירים כדי לקדם את ההצעה הזאת.

אחמד טיבי: קראתי לאחרונה שיש החלטת ממשלה לבוא בדברים עם הר"י כדי להעביר את זה.

אחמד טיבי: יפה, אה?

אחמד טיבי: אני כיוזם ההצעה הזאת שמח, מרוצה.

אחמד טיבי: אני אעלה מחדש את ההצעה הזאת.

אחמד טיבי: יש לי יסוד סביר שאולי הפעם, מכיוון שפתאום יש הבזק של תמיכה ברפורמה הזאת, היא תתמוך דווקא בהצעה הזאת, בניגוד למה שהיה בעבר.

אחמד טיבי: כך גם לגבי מנהלי בתי-חולים.

אחמד טיבי: אגב, האוצר בא בדברים עם מנהלי בתי-חולים, ואמרו להם: אנחנו מסכימים בתנאי שתעשו את זה גם על מנהלי מחלקות.

אחמד טיבי: לפי מגעים שאני מנהל עם האוצר, האוצר בעד שגם אלה וגם אלה יוגבלו.

אחמד טיבי: אני רוצה להוסיף גם את האחיות הראשיות, לשתי כהונות – ארבע שנים וארבע שנים.

אחמד טיבי: אם יש מישהו שהוא מטאור, והמערכת לא יכולה – אני מסכים שנשים מפלט של מכרז נוסף אחרי שתי הקדנציות כדי לבחור בו מחדש אם הוא חריג, אם הוא מטאור.

אחמד טיבי: ויש כאלה.

מגלי והבה: או שיישאר יועץ במקום.

אחמד טיבי: כמובן, יבוא אליך משרד האוצר ויגיד לך: אה, ומה לגבי המשכורת שלו והעלויות שלו והתנאים הסוציאליים לאחר מכן?

אחמד טיבי: אני לא רוצה לזרוק אנשים מהמערכת סתם ככה – בכל זאת אנשים שתרמו.

אחמד טיבי: לדעתי, מדובר בהצעות שיביאו לרפורמה אמיתית בדרך ניהול מערכת הבריאות, ובעיקר במערכת בתי-החולים, אדוני היושב-ראש.

אחמד טיבי: כפי שאמרתי, כמו שהצלחנו בהצעת חוק המקצועות הפארה-רפואיים, אני חושב שעם ראייה מקצועית, גם של נציגי הממשלה, גם של המשרדים הנוגעים בדבר, אפשר שנצעיד את המערכת קדימה, לפחות מהנקודה הזאת של הרפורמה, כדי לתמוך ברופאים הצעירים, כדי לתת להם מפלט – להתקדם.

אחמד טיבי: אני מודה לך, אדוני היושב-ראש, בכל זאת יש משחק שאני אמור לראות – אולי לא באופן אישי, אלא דרך הטלוויזיה – סח'נין נגד "בית"ר ירושלים".

מאיר שטרית: מה התוצאות?

אחמד טיבי: בעוד רבע שעה זה מתחיל.

מאיר שטרית: מתחיל הכאסח.

אחמד טיבי: אני מקווה שלא יהיה כאסח.

מגלי והבה: חבר הכנסת טיבי, בכל זאת השכלת אותנו ואת המאזינים בנושא ההצעה הזאת.

אחמד טיבי: תודה רבה לך, אדוני.

מגלי והבה: אני מזמין, כמובן, את חבר הכנסת אריה אלדד.

מגלי והבה: יצא לנו רופא אחרי רופא, אז נראה איך הרפורמה בכל זאת תתקדם.

מגלי והבה: בבקשה, אדוני.

אריה אלדד: אדוני היושב-ראש, תודה, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, אני מבקש לנגוע בסעיפים בחוק ההסדרים שאני מבין בהם קצת יותר מהאחרים.

אריה אלדד: אני מזמין אתכם לפתוח את עמוד 45 בחוק ההסדרים, בפרק שעוסק בבריאות.

אריה אלדד: יש שם שלושה סעיפים שאפשר לחלק אותם באופן גס לשניים: כאלה שאי-אפשר לעסוק בהם בחוק ההסדרים וכאלה שאסור לעסוק בהם בחוק ההסדרים.

אריה אלדד: אתם זוכרים את הסיפור על צום תשעה באב ועל צום יום כיפור – מי יכול לאכול ביום כיפור, ומי רוצה לאכול בתשעה באב?

אריה אלדד: אז זה גם על הסעיפים הללו בחוק ההסדרים.

אריה אלדד: למשל סעיף שאי-אפשר לדון בו בחוק ההסדרים, ואני מבקש שרק חברי כנסת שיבינו את מה שאני קורא – ואני מצטט מחוק ההסדרים – יתמכו בו; סעיף שעוסק בחלוקת הכספים בין בתי-החולים וקופות-החולים – – –

מאיר שטרית: מאחר – – – לא פה, אני מניח – – –

אריה אלדד: לא, לא תעביר אותו.

אריה אלדד: אני דוקטור לרפואה ופרופסור לכירורגיה פלסטית והייתי קצין רפואה ראשי והתעסקתי בכלכלת בריאות, ולא הבנתי אף מלה.

אריה אלדד: אני קורא לכם, ואולי נקרא לאט כדי להבין, אולי נדלג: "'יחס העדכון הפרטני', בשנה מסוימת – היחס בין שיעור הקפיטציה של קופת-החולים בשנה המסוימת לבין שיעור הקפיטציה של קופת-החולים בשנה הקודמת, כשהוא מוכפל ביחס שבין תקרת הצריכה הכוללת במחיר מלא בשנה המסוימת לבין סכום תקרות הצריכה הפרטניות המקודמות באותה שנה של כל קופות-החולים בכל בתי-החולים הציבוריים הכלליים; לעניין זה, 'תקרת צריכה פרטנית מקודמת', בשנה מסוימת – תקרת הצריכה הפרטנית במחיר מלא של קופת-חולים בבית-חולים ציבורי כללי בשנה הקודמת, כשהיא מוכפלת ביחס שבין שיעור הקפיטציה של קופת-החולים בשנה המסוימת לבין שיעור הקפיטציה של קופת-החולים בשנה הקודמת".

אריה אלדד: כולם הבינו, נכון?

מאיר שטרית: כל השרים – – –

אריה אלדד: בוודאי.

אריה אלדד: עכשיו, למי שלא הבין יש דברי הסבר.

אריה אלדד: מי שמבין את דברי ההסבר ומסביר לי אותם, וזה כולל את שר האוצר, אני מתחייב להצביע בעד התקציב.

אריה אלדד: זה הולך ככה: לעומת זאת – – –

מאיר שטרית: מה האינטגרל של בתי-חולים?

רחל אדטו: ברצינות.

רחל אדטו: זה מה שכתוב.

אריה אלדד: זה מה שכתוב.

מאיר שטרית: אני לא צוחק.

אריה אלדד: בנוסחה הבאה נגמרו להם האותיות הלטיניות ועברו לאותיות יווניות.

אריה אלדד: יכול להיות – – –

מאיר שטרית: כמה האינטגרל?

עוזי לנדאו: – – –

אריה אלדד: אבל עברו לאותיות יווניות.

אריה אלדד: יכול להיות שזה משקף.

אריה אלדד: יש הרבה סיגמות שם, יכול להיות שזה משקף את שיפור היחסים שלנו עם יוון בזמן האחרון.

אריה אלדד: אבל, יש שם אפסילונים וסיגמות.

אריה אלדד: אחד בבית הזה שיבין מה כתוב שם בחוק, ואני מתחייב להצביע בשביל החוק הזה.

רחל אדטו: יחד אתך.

אריה אלדד: אבל, זה כולל, חברת הכנסת ד"ר רחל אדטו – – –

מאיר שטרית: טוב שסיימת עם החוק הזה – – –

מגלי והבה: זו הרצאה מעניינת.

רחל אדטו: בחיי, לקראת הדיון הזה, אני כבר שבוע מנסה שמישהו יסביר לי מה הנוסחה הזאת.

אריה אלדד: חברים, אם שר האוצר מבין מה כתוב בחוק שהוא הגיש לנו היום, אני קוגלאגר – קוגלאגר בכל קוטר שתרצו.

אריה אלדד: הלוא זה דבר בלתי אפשרי.

אריה אלדד: יכול להיות – אין לי מושג, הלוא אני לא מבין מה כתוב שם – שזה חוק חשוב, אבל אי-אפשר לדון בו בחוק ההסדרים.

אריה אלדד: צריך לפצח אותו למרכיביו, להבין אם הנוסחה הזאת היא הנוסחה שבאמת מאפשרת לקופות-החולים לתת שירותים למבוטחים שלהן, לבתי-החולים לשרוד ולספק שירותים.

אריה אלדד: אבל פה יהיה רוב אוטומטי להצבעה – – –

מאיר שטרית: הם רוצים להקטין את היץ של בתי-חולים להאריך את ימי האשפוז של החולים.

מאיר שטרית: זו המטרה של הנוסחה הזאת.

אריה אלדד: יכול להיות, אבל איך זה קשור לאפסילון?

מאיר שטרית: האפסילון – – –

אריה אלדד: יכול להיות.

אריה אלדד: פעם אחת הייתי צריך לנתח איזה חולה שבלע אפסילון.

אריה אלדד: תאמין לי שחיפשנו אותו חצי שעה ולא מצאנו אותו.

אריה אלדד: לא הצלחנו להוציא לו את האפסילון.

אריה אלדד: הלוא הדבר הזה הוא נלעג.

ג'מאל זחאלקה: חבר הכנסת אלדד, אני לא רואה אפסילון.

ג'מאל זחאלקה: אני רואה סיגמה סיגמה.

אריה אלדד: סיגמה סיגמה.

אריה אלדד: אני מודה שבלימודי היוונית שלי לא הייתי חזק אף פעם.

אריה אלדד: אבל יש עוד שני סעיפים שם, בחוק ההסדרים, כאלה שדווקא אפשר להבין אותם.

אריה אלדד: סעיף אחד מבקש שגם רוקח יוכל להאריך טיפול בתרופה, למשל לחולים כרוניים.

אריה אלדד: החוק מסביר שאם בא חולה שקיבל תרופה מסוימת מרופא ולא חלפו יותר משישה חודשים מזמן שהרופא נתן לו את התרופה הזאת, הרוקח יכול על דעת עצמו להמשיך לתת לו את התרופה הזאת עוד שישה חודשים.

מאיר שטרית: גם אם זה חד-פעמי?

מאיר שטרית: גם אם הוא קיבל את זה רק פעם אחת?

רחל אדטו: רק אם זה כרוני.

אריה אלדד: לא.

אריה אלדד: זה למחלות כרוניות.

אריה אלדד: יכול להיות שזה דבר ראוי, אבל צריך לבדוק אותו במיקרוסקופ.

אריה אלדד: יכול להיות שהרופא הפסיק לתת את התרופה כי בדיוק חלפו 12 החודשים שמותר לתת את התרופה הזאת בלי לשלוח את החולה לעוד בדיקות, לראות שזה לא הרס לו את הכבד.

אריה אלדד: יכול להיות שהרופא רוצה עכשיו שישה חודשי הפסקה בתרופה הזאת.

אריה אלדד: מה לזה ולחוק ההסדרים?

אריה אלדד: זה חוק שצריך לבדוק אותו עם פינצטה של מיקרו-כירורגיה ולפרק אותו בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות למרכיביו, וללמוד אם אנחנו מסכנים את החולים או לא מסכנים אותם.

רחל אדטו: הצליח להם בשנה שעברה עם האחיות, ואמרו: יאללה, בואו ונתפוס טרמפ.

אריה אלדד: נכון.

אריה אלדד: בשנה שעברה זה הלך עם האחיות.

רחל אדטו: בשנה הבאה את מי ישימו?

רחל אדטו: את עובדי הרנטגן.

אריה אלדד: אבל הדברים האלה באמת לא ראויים, משום שחוק כזה, בין אם הוא ראוי ובין אם איננו ראוי, ראוי לעבודה – ראוי לבדיקה אמיתית ויסודית, לדיון.

אריה אלדד: יכול להיות שנעביר אותו בחוק מסודר, שלם.

אריה אלדד: אבל, בחוק ההסדרים איש לא ידון בו, איש לא יבדוק אותו, איש לא ינסה להקים חומות הגנה לחולים כדי שלא ייפגעו חלילה מתוך זה שמישהו חשב שאפרופו זה שצריך תקציב מדינה ראוי גם שהרוקחים יחלקו תרופות בלא מרשם.

אריה אלדד: הם רושמים את המרשם, והם מוכרים את התרופה לחולה.

אריה אלדד: עוד סעיף אחד בחוק, סעיף שבא לוודא שמי שנותן מתנות לרופאים או תורם לקרן מחקרים שלהם יצטרך לדווח על כך.

אריה אלדד: לכאורה זה דבר ראוי.

אריה אלדד: אנחנו לא אוהבים שוחד.

אריה אלדד: יכול להיות שמישהו נותן שוחד לרופאים כדי שירשמו איזו תרופה יקרה בשעה שיש תרופה זולה טובה לא פחות.

אריה אלדד: אבל אם כך, מה לזה ולחוק ההסדרים?

אריה אלדד: ואם אנחנו חוששים משוחד, למה שזה לא יהיה גם במשרד הביטחון?

אריה אלדד: מישהו לא יכול לתרום לחיילים כדי שייתנו מכרז לבעל העניין שתורם לרווחת חיילים?

אריה אלדד: או במשרד הרווחה או במשרד החינוך?

אריה אלדד: אנחנו לא רוצים שוחד.

אריה אלדד: מה לזה ולחוק ההסדרים, חוק שהולך לקבוע שאסור לתרום לבית-חולים או לרופא מעבר לסכום מסוים בלי לדווח על כך?

אריה אלדד: אם מדובר בחשד לשוחד, אם מדובר בחשש לשחיתות, ראוי להיאבק בה, אבל ראוי להיאבק בה לכל רוחב החזית ולאו דווקא בנקודה מסוימת של מערכת הבריאות, ולבוא ולהגיד: הרופאים חשודים בקבלת שוחד, ולכן הכנסנו אתכם לחוק ההסדרים.

אריה אלדד: נכביד את עולנו.

אריה אלדד: אולי נחנוק מחקרים.

אריה אלדד: אולי יהיו כאלה שלא ירצו למחקרים רפואיים.

אריה אלדד: הדברים לא יכולים להיות במסגרת חוק ההסדרים, שאין לו דבר וחצי דבר עם הנושא הזה.

אריה אלדד: תודה רבה.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת אלדד.

מגלי והבה: תודה גם על העמידה בזמנים.

מגלי והבה: השכלת אותנו בדברים מעניינים.

מגלי והבה: אני מזמין את חבר הכנסת חנא סוייד.

מגלי והבה: אחריו – חבר הכנסת אורי אורבך.

מגלי והבה: אדוני, יש לך שמונה דקות.

חנא סוייד: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, רבותי חברי הכנסת, התקציב שהוגש היום על-ידי הממשלה לכנסת משדר מצד אחד שמחה, אבל מהולה בעצב, מין אופוריה מאופקת כזו.

חנא סוייד: כי מצד אחד מתפרסמים אינדיקטורים מקרו-כלכליים לכאורה טובים: צמיחה של 4% – מתקנים את זה: 3.8%, 4.2%, אבל יחסית למקומות אחרים לעולם זו צמיחה לא מבוטלת; יחס חוב–תוצר גם סביר, קצת גבוה, 80%, אבל בכל זאת; אבטלה יחסית נמוכה.

חנא סוייד: אבל לכל אחד מהאינדיקטורים האלו, שכפי שאמרתי כשלעצמם הם משמחים, יש היבטים שמחייבים זהירות, ולדעתי ההתייחסות אליהם בחוק התקציב היא התייחסות לא רצינית ולא מבטיחה התפתחות וצמיחה יציבה ובת-קיימא.

חנא סוייד: ראשית כול, מדובר בתקציב שמבטא רק 42% מהתמ"ג, כלומר העוגה הציבורית מצטמצמת ומצטמקת.

חנא סוייד: במקום שהממשלה תוציא יותר כסף, במקום שהממשלה תוציא כספים על משרדי הממשלה השונים, על פיתוח, על שירותים, היא דווקא מצמצמת את ההוצאה הציבורית ל-42%.

חנא סוייד: לפני פחות מעשר שנים האחוז של ההוצאה הציבורית היה בערך 50% מהתמ"ג, כלומר היתה עוגה גדולה יחסית, שאפשר לפרוס אותה ואפשר לחלק אותה.

חנא סוייד: עכשיו, אנחנו מדברים רק על 42%, כשלמעשה המשמעות של הדבר היא פגיעה כמעט בכל סעיף הוצאה בתקציב.

חנא סוייד: אילו היה לנו מצב שההכנסות והעושר במדינה מחולקים באופן שווה על האזרחים, זה היה אומר שמשאירים יותר כסף בידי כל האזרחים, אבל מה לעשות והמצב הוא לא כך.

חנא סוייד: יש פערים מאוד גדולים בכמות הכסף שבידי הציבור.

חנא סוייד: יש שכבות שמלאות כסף, כמו שאומרים, ויש שכבות שאין להן כסף, יש משפחות שבקושי מעבירות את החודש.

חנא סוייד: ולכן, כשמקטינים את העוגה ומשאירים יותר כסף בידי הציבור, זה נשאר בידי השכבות החזקות, כאשר לשכבות החלשות אין מספיק כסף.

חנא סוייד: ובתקציב הזה, בהצעת התקציב, אין מרפא, לא מטפלים בפערים החברתיים והכלכליים הגדולים מאוד, שהולכים ומתרבים ומתרחבים במדינה.

חנא סוייד: צריך להזכיר, 50% מההוצאה בתקציב היא על ביטחון ועל החזר חובות.

חנא סוייד: משהו כמו 50 מיליארד שקל על ביטחון ו-120 מיליארד שקל על החזר חובות.

חנא סוייד: 50%.

חנא סוייד: מכל שאר הדברים, תחבורה וחינוך ותשתיות ובריאות וכל השירותים האחרים, יש רק 50% מהתקציב, כלומר משהו כמו 20% מהתמ"ג, וזה מעט מאוד בהשוואה בין-לאומית.

חנא סוייד: אמרתי שיש בעיות שהתקציב הזה בכלל לא מנסה אפילו להתמודד אתן, ואלו בעיות שמעסיקות את החברה הישראלית.

חנא סוייד: אני אזכיר רק חלק מהן.

חנא סוייד: העניינים של השיכון וההתייקרויות של הדירות – כל החברה בישראל, במיוחד בערים הגדולות, כל אזרח, כל משפחה שמבקשת לקנות דירה בתקופה הזאת, יש לה בעיה גדולה.

חנא סוייד: מחירי הדיור בשנה-שנתיים האחרונות תפחו ועלו מעבר לכל פרופורציה, והתקציב הזה לא כולל איזה פתרון, איזו בשורה לאותן משפחות שמבקשות לרכוש דירה בתנאים סבירים מבלי להיכנס לחובות לכל החיים.

חנא סוייד: גם המצב של שער הדולר, המצב שנוצר לאחר העלאת הריבית, מה שנקרא מלחמת המטבעות, שמאיימת על התקציב, על המשק, על התפתחות הכלכלה.

חנא סוייד: ולכן התחלתי ואמרתי שלמעשה יש דברים שלכאורה הם חיוביים ומשמחים, אבל יש הרבה סכנות, שלצערי הרב התקציב לא מנסה להתמודד אתן.

חנא סוייד: אני רוצה להתרכז בכמה הדקות שנשארו לי באחת הקביעות בתקציב הזה שמתייחסות לרפורמה במס וליישום של הרפורמה במס.

חנא סוייד: הרפורמה במס, כפי שהיא מתבטאת בתקציב, מדברת על הקטנת מדרגות המס לעשירים, לחברות, ולא נוגעת במדרגות המס של המשפחות העניות או של שאר השכבות.

חנא סוייד: כלומר, יש כאן הטבה עם המעמד ועם העשירון או עם העשירונים העליונים, שמשאירה להם יותר כסף, וזה פחות הכנסות למדינה.

חנא סוייד: זו רפורמת מס רגרסיבית, שלא מיטיבה עם השכבות החלשות, דווקא השכבות שנורא צריכות ורוצות את הכסף בשביל להוציא על ההתפתחות שלהן, על החינוך ועל שיפור תנאי חייהן.

חנא סוייד: ובמקביל, יש העלאה במס העקיף, שהוא מס רגרסיבי, שפוגע בכולם ללא כל הבחנה, וכתוצאה ממנו הרבה משפחות יהיה להן קשה לגמור את החודש.

חנא סוייד: אני רוצה כאן לתת דוגמה פשוטה, שממחישה את המשמעות של הרפורמה המעוותת, לדעתי.

חנא סוייד: אם למשפחה שמרוויחה 10,000 שקל מוסיפים 10% מההכנסה שלה, נגיד ל-11,000 שקל, אז עם 1,000 השקל הנוספים האלה, מה תעשה המשפחה?

חנא סוייד: תוציא אותם.

חנא סוייד: הוצאה משמעותה תמיכה ותרומה לצמיחה במשק.

חנא סוייד: אבל קחו, בהשוואה, מישהו שמשתכר 200,000 שקל, ויש הרבה כאלה – ויש מלחמה ויש ועדה שמטפלת בריכוזיות – אבל קחו משפחה שמרוויחה 200,000 שקל ותוסיפו לה 20,000 שקל, 10%, 20,000 שקל למשכורת החודשית שלה.

חנא סוייד: 20,000 השקל האלו יתווספו לחשבון הבנק של אותו מיליונר או של אותו עשיר, ולא ימצאו את הדרך שלהם בהוצאה, שבסופו של דבר היא למעשה צמיחה של המשק.

עוזי לנדאו: הבנק ירוויח מזה משהו.

חנא סוייד: הבנק ירוויח, אבל המשק יסגור את הכסף הזה.

חנא סוייד: הכסף הזה לא ימצא את דרכו לצמיחה.

חנא סוייד: אנשים לא יוציאו אותו על קניית שירותים ועל פיתוח ועל השקעה בהגדלת עסקים.

חנא סוייד: ולכן – – –

מגלי והבה: משפט סיכום.

חנא סוייד: משפט סיכום: החלק הזה של הרפורמה במס, החלק הזה של התקציב בכלל מחטיא את המטרה, הוא מיטיב עם העשירים ומשאיר את המשפחות העניות ואת העשירונים התחתונים לחיות עם המצוקות הכלכליות שלהם.

חנא סוייד: תודה.

מגלי והבה: תודה, חבר הכנסת חנא סוייד.

מגלי והבה: חבר הכנסת אורי אוורבך, ואחריו – חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

מגלי והבה: אני מבטא את שם המשפחה נכון, אדוני?

אורי אורבך: אורבך, אורבך.

מגלי והבה: אורבך.

אורי אורבך: בלי עי"ן הרע.

מגלי והבה: בסדר.

מגלי והבה: בבקשה.

מגלי והבה: יש לך שמונה דקות, אדוני.

אורי אורבך: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, ספר התקציב הוא תוכנית העבודה של הממשלה, ועל תוכנית עבודה אפשר לדבר עד אין-סוף, ואני אדבר על מעט נקודות שנראות לי מרכזיות, וכבר דובר עליהן בוועדות וכאן במליאה, אבל הן נראות לי הנושאים המרכזיים שיעסיקו אותנו בשנתיים הקרובות של ספר התקציב הלזה.

אורי אורבך: שתי נקודות חשובות ואחת שולית אבל חשובה, כי היא מעבר לדיון על התקציב: אני אדבר על נושא הדיור, אני אדבר על נושא התעסוקה ונקנח בשנאת חרדים כמטבע עובר לסוחר.

אורי אורבך: אני בכוונה שומר את זה לסוף, כדי שמעט האנשים שנמצאים כאן במליאה יישארו עד הסוף ולא יתפתו ללכת למזנון, לחדרים, כפי הרוב.

אורי אורבך: מבחן ההצלחה של הנאום שלי יהיה אם מספר החברים במליאה, למעט אדוני היושב-ראש, לא יקטן במהלך הדיון, ואני מצפה תוך כדי השיחה לראות את ההמונים נוהרים פנימה, כי הבטחתי בסוף, אחרי הדברים הרציניים אך המשעממים, את הערותי לגבי נושא החרדים ושנאתם, שהוא נושא שתמיד מסעיר יותר, מעורר יותר.

אורי אורבך: ואני מניח שאנשים, אחת משתיים, או שייצמדו למקלטים בחדרים שלהם – בטוח שהם צופים בערוץ-99 – או שייכנסו לראות את זה ממש באופן חי.

אורי אורבך: אנחנו מתחילים את הדיון עם שני – ואדוני, כמובן, מתוקף תפקידו, אני בטוח שאם לא היה כאן, הוא היה כאן ולא כאחרים – אבל אנחנו מתחילים את הדיון עם היושב-ראש ועוד שני נוכחים והנואם כאן.

אורי אורבך: אני חושב שמכאן אפשר רק לעלות, כמעט.

אורי אורבך: אם אפשר, חבר הכנסת זחאלקה, לא ללכת.

ג'מאל זחאלקה: זו ההקדמה הארוכה ביותר, נרשמת.

ג'מאל זחאלקה: ההקדמה הארוכה ביותר לנאום בכנסת.

אורי אורבך: זאת ההקדמה הארוכה ביותר?

ג'מאל זחאלקה: הארוכה ביותר.

אורי אורבך: ואתה רואה שלא עזבת באמצע, למרות ההקדמה.

אורי אורבך: זה אומר שההקדמה הצליחה.

ג'מאל זחאלקה: כי אני מדבר אחריך, זו הסיבה היחידה.

אורי אורבך: אז תראו מה קורה פה, המצב עוד יותר חמור אפילו.

אורי אורבך: היושב-ראש נמצא כאן כי הוא היושב-ראש, אני נמצא כאן כי אני מדבר, השר נמצא כאן כי הוא השר, ואתה נמצא כאן, חבר הכנסת זחאלקה, כי אתה הבא בתור.

אורי אורבך: זאת אומרת, בעצם אף אחד לא נמצא כאן; אף אחד לא נמצא כאן בהתנדבות, אני מתכוון.

אורי אורבך: כולם נמצאים כאן מתוקף תפקידם, ורק חברי הכנסת שאמורים להיות כאן מתוקף תפקידם – לא מתוקף הקשר שלהם, הזיקה ההכרחית שלהם – רק הם לא נמצאים כאן.

אורי אורבך: זאת אומרת, באמת אנחנו יכולים מכאן אך ורק להשתפר.

אורי אורבך: לנושא הדיור, אחת הבעיות שיש, שלהמון אנשים יש דירה שנייה.

אורי אורבך: זו בעיה של המשק, זו לא בעיה של האנשים.

אורי אורבך: לאנשים, ברוך השם, יש להם הדירה שבה הם גרים ויש להם דירה שנייה ושלישית.

אורי אורבך: 30% מפעולות הרכישה שנעשו בשנה האחרונה הן לא דירות ראשונות; הן דירות להשקעה.

אורי אורבך: כלומר קיים בכל מקרה מחסור חמור של דירות לרכישה, והעובדה שאנשים שיש להם משקיעים בדירות, מחמירה את המצב הזה.

אורי אורבך: בלי להבין יותר מדי בכלכלה, אני חושב שהצעד המיידי והראשוני שממשלה צריכה לעשות הוא לעודד אנשים בעלי דירה שנייה להיפטר מהדירה השנייה או השלישית.

אורי אורבך: הם לא יהיו עניים ולא יתרוששו חלילה – הם ירוויחו כסף רב על מכירת הדירות.

אורי אורבך: במחירי הדירות היום זה אומנם יוריד את מחיר הדירות באופן כללי, אבל הם עצמם ירוויחו ממון רב.

אורי אורבך: אבל צריך לעודד את האנשים האלה.

אורי אורבך: כיוון שהם רואים שמחירי הדירות עולים וממריאים, צריך לעודד אותם בכל זאת, כדי שיהיה משתלם להם להיפטר מהדירה ולהמיר את זה באפיקי השקעה אחרים.

אורי אורבך: לכן אני חושב שהמשימה המיידית של הממשלה היא לעשות צעדים כלכליים שיפטרו את האנשים האלה מכל מיני מסי רכישה ומסי שבח ומארנונות, ולעשות – לא נגיד כמעט הכול, אבל כמעט את כל מה שמשתלם כדי שאנשים יאחזו בפחות דירות, קירות ואבנים שהם לא גרים בהם, ויחזיקו כסף.

אורי אורבך: זה דבר הכי מהיר.

אורי אורבך: זה לפני בנייה ציבורית, זה לפני השקעות, זה לפני שייגמרו ההליכים במינהל מקרקעי ישראל, שיפשירו את כל הקרקעות וייתנו לסגור את כל המרפסות וכל הטובין שהציעו לנו כאן בחוק מינהל מקרקעי ישראל הידוע – ואני רואה פרסומות מאוד מפתות, שממש הכול הופך להיות שלנו, גם מה ששלנו אפילו הופך להיות עכשיו ממש שלנו.

אורי אורבך: וזו המשימה, לדעתי, שצריך לתת לה ביטוי תקציבי בספר התקציב הזה כדי, לא להביא פתרון, אבל כדי להוציא עוד עשרות אלפי דירות לשוק: להיפטר מהדירה השנייה ומן הדירה השלישית.

אורי אורבך: היה פה חבר הכנסת יעקב כץ.

אורי אורבך: הוא סיפר בגאווה ובהתלהבות שהוא השקיע עכשיו בדירה – אני לא יודע כמה יש לו, בלי עין הרע – בפרויקט בנייה גדול בכניסה לירושלים.

אורי אורבך: הוא סיפר בהתלהבות: אני קניתי.

אורי אורבך: אני רוצה שהוא ימכור – לא הוא אישית רק, אלא אנשים שכמותו, שהבינו שמשתלם מאוד – ויש להם יכולת – משתלם מאוד לקנות דירות; שלא ישתלם להם.

אורי אורבך: למי כן ישתלם?

אורי אורבך: למי שרוצה לקנות דירה ראשונה.

אורי אורבך: זוג צעיר שרוצה לקנות דירה.

אורי אורבך: ואני מקווה שהדירות שישתחררו הן גם דירות של שלושה חדרים.

אורי אורבך: לא חייבים להתחיל את חיי הנישואים עם ארבעה וחמישה חדרים ולשלם על החדר הרביעי והחדר החמישי משכנתאות והלוואות – – –

מגלי והבה: מתברר, אדוני, שאפילו לא בונים היום את הדירות של שני חדרים ושלושה חדרים.

אורי אורבך: נכון.

אורי אורבך: פעם אמרו שהעולם שייך לצעירים, היום אומרים שהעולם שייך לעשירים.

אורי אורבך: אומרים: זוג מתחתן, יאללה, בעזרת השם, יבואו ילדים.

אורי אורבך: אבל עד שבאים ילדים ועד שצריך ארבעה וחמישה חדרים, בינתיים העלויות וההתחייבויות הן כבדות מאוד.

אורי אורבך: נושא אחר, זה ממש בקצירת האומר ובדילוגים שכמעט מוציאים שם רע לדיון רציני, הוא נושא התעסוקה, אבל באספקט מאוד מסוים.

אורי אורבך: חסרים המון בעלי מקצוע.

אורי אורבך: ביקרתי לא מזמן בכמה מפעלי תעשיית מזון בדרום – "שטראוס", "קרלסברג", "אסם".

אורי אורבך: בכולם יש אותה בעיה: יש מחסור בכוח-אדם מקצועי ובשכר טוב מאוד יחסית, כלומר שכר של פי-שניים משכר המינימום ויותר; פשוט אין עובדים.

אורי אורבך: מאז שחוסל החינוך הטכנולוגי, מה שנקרא בעבר החינוך המקצועי, חסרים בעלי מלאכה במקצועות מאוד מסוימים.

אורי אורבך: מוכנים לשלם ואין עובדים.

אורי אורבך: אני חושב שזה תהליך שצריך להתחיל אותו, או לתת לו תנופה, לפחות, של הכשרת בעלי מקצוע בשורה שלמה של מקצועות שאפשר להכריז עליהם.

אורי אורבך: החינוך הטכנולוגי עבר שינוי.

אורי אורבך: הוא כבר לא חינוך רק של פחחות ורתכות ומקצועות פשוטים, אלא הוא בא יחד עם חינוך עיוני, עם תעודת בגרות.

אורי אורבך: ואני חושב שזאת משימה, להכשיר אלפים רבים של בני-נוער.

אורי אורבך: והנושא השלישי שהבטחתי – אף אחד לא הצטרף לדיון – יכולים לקרוא לחברי כנסת קצת, שיבואו בכל זאת?

מגלי והבה: הנה, קיבלת.

אורי אורבך: אוה, דניאל בן-סימון.

אורי אורבך: אתה הנואם אחרי זחאלקה?

אורי אורבך: כנראה.

אורי אורבך: זהו, תיארתי לעצמי שלא באת סתם.

אורי אורבך: אמרתי קודם שכל אחד פה הוא בתפקיד: הנואם הבא, היושב-ראש.

אורי אורבך: חשבתי שיש איזה סדומאי אחד בעיר הצדיקים.

אורי אורבך: אתה סתם באת.

אורי אורבך: שב אתנו כאן.

אורי אורבך: טנא ירוק, פת במלח.

דניאל בן-סימון: ראיתי את הדיוקן המיוחד שלך במסדרון.

דניאל בן-סימון: אמרתי: אני רוצה לראות את זה מקרוב.

אורי אורבך: כלומר זה לא הטקסטים שלי אלא המראה שלי.

אורי אורבך: זו אחת המחמאות הטובות שקיבלתי מימי.

אורי אורבך: מאיזו שיחת טלפון במוצאי-שבת הבנתי שחוק גפני, חוק האברכים, עומד לצאת לאור.

אורי אורבך: הבנתי שהכותרות בכל העיתונים כולם יהיו על האברכים הסוחטים את קופת המדינה – הטקסט הרגיל והידוע.

אורי אורבך: אם יש מטבע שעובר לסוחר טוב-טוב במדינת ישראל, זאת שנאת חרדים.

אורי אורבך: אפשר להתווכח עם החרדיות ועל הרגלי העבודה ולימודי הליבה ועוד שורה שלמה של דברים, שאני עצמי נוהג להתווכח עליהם עם החרדים מדי פעם.

אורי אורבך: אבל התאווה הזאת של חוגים כאילו-ליברליים להפיל את הכול על החרדים – זאת ההזדמנות לקצץ ולכרות באבחה אחת את כל השלמות ההכנסה והגמלאות והקצבאות – היא בעיני דבר מכוער ומעורר אפילו סלידה.

אורי אורבך: כי הרי גם אלה שרוצים לעודד את החרדים לצאת לשוק העבודה, מה הם חושבים, שהם במכה אחת יורידו רבע ממשכורת של משפחה חרדית ענייה, ואז ההמונים החרדים יסתערו על מקומות העבודה כאילו במקומות העבודה מחכים להם?

אורי אורבך: זו לא אשליה אלא סתם רשעות; סתם אנשים רוצים שיהיו במכה אחת בשנת 2011–2012 עוד עשרות אלפי ילדים רעבים – אומנם חרדים, אבל בכל זאת, הם יהיו חרדים רעבים.

מגלי והבה: ולסיכום?

עוזי לנדאו: לא אומנם – בגלל.

אורי אורבך: ולכן, לסיכום אני אומר – כן, בגלל.

עוזי לנדאו: שירעבו.

אורי אורבך: אם הם חרדים, שיהיו.

אורי אורבך: ואני אומר לגבי החרדים רק משפט אחד: אם יום אחד הם גם ילכו לעבוד, כי התוכניות האלה יצליחו, והם גם ילכו לצבא, יצטרכו לשנוא את החרדים רק בגלל המראה שלהם, הזקן, הלבוש, וזה לא דבר נאה לעשות.

אורי אורבך: לכן אני מקווה, בשביל אלה ששונאים את החרדים, ואלה שאומרים שהם לוקחים לנו את כל הכסף – בשביל אלה, הם לא פה – אני מקווה בשבילם שהחרדים לא ילכו לצבא ולא ילכו לעבודה – –

מגלי והבה: תודה.

אורי אורבך: – – כדי שאפשר יהיה לשנוא אותם כביכול בגלל הדברים האלה ולא בגלל הדברים האחרים.

אורי אורבך: תודה רבה.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת אורי אורבך.

מגלי והבה: פשוט קיבלת דקה וחצי יותר.

אורי אורבך: אני אחזיר לך אותה בהזדמנות.

מגלי והבה: לא, אני מקווה שהעברת את המסר שלך, אבל אנחנו צריכים להקפיד על הזמנים.

מגלי והבה: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, בבקשה.

אורי אורבך: אני אשאר לנאום שלך, אף-על-פי שאני לא הנואם הבא.

מגלי והבה: כמובן, אחריך יהיה חבר הכנסת יוחנן פלסנר, אחרי ג'מאל זחאלקה.

מגלי והבה: שמונה דקות.

ג'מאל זחאלקה: כבוד היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, לצערנו הרב, התקציב החדש אינו מביא שום בשורה חדשה, ולכן מה שאמרנו עליו בשנים שעברו תקף גם היום.

ג'מאל זחאלקה: אבל בכל זאת כל תקציב והצבע שלו, וכביכול הבשורה של שר האוצר בנאומו זה הכלל הפיסקלי החדש של תקרת גירעון של 2.66% – אמר 2% השנה, שנה הבאה 3%.

ג'מאל זחאלקה: אבל בכל זאת יש הגדלה של הגירעון, שמאפשרת מימון של פרויקטים מסוימים ושל תקציבים שקוצצו בשנים האחרונות.

ג'מאל זחאלקה: כלומר הגירעון בא לכסות על קיצוצים בעבר ולא על הגדלה אמיתית.

ג'מאל זחאלקה: אבל בכל זאת הגירעון המוצע, יש לו תקרה.

ג'מאל זחאלקה: והתקרה היא על האחוז מהתמ"ג, שזה לא יעלה על 3% מהתמ"ג בשנת 2011 ולא על 2% מהתמ"ג בשנת 2012, ככה שלפי חישובים כלכליים לא ייווצר מצב שבו ההצעה והבשורה החדשה של שר האוצר תנוצל במלואה.

ג'מאל זחאלקה: כלומר, לגירעון המוצע יש תקרה שתקצץ אותו.

ג'מאל זחאלקה: "מרכז אדוה" עשה חישוב שלפי ההצעה החדשה ובסיכומו של התקציב וחוק ההסדרים יש הגדלה של 8.7 מיליארד שקל מצד אחד, אבל מצד שני לוקחים 5.4 מיליארד.

ג'מאל זחאלקה: ככה שכל הבשורה הזאת נופלת בקול ענות חלושה ואין בה משהו רציני.

ג'מאל זחאלקה: היד שדוחפת 8.7 מיליארד לוקחת מהכיס השני 5.4 מיליארד, שהם בעיקר ממסים ומאי-עדכון של המע"מ והוספת מס ישיר על המכס והבלו, על הסולר ועל הבנזין ועל הטבק ועל נושאים אחרים.

ג'מאל זחאלקה: ככה שמה ששמענו כאן כבשורה של שינוי הוא דבר, אפשר להגיד עליו במלים פשוטות: לא רציני.

ג'מאל זחאלקה: בחוק ההסדרים אנחנו מתבשרים על רגולציה של כבישי אגרה נוספים, לא רק על כביש חוצה-ישראל.

ג'מאל זחאלקה: אותו גוף שמפקח על חוצה-ישראל יפקח גם על כבישי האגרה הנוספים.

ג'מאל זחאלקה: מה שנעדר – אנחנו רגילים לדבר על חוק ההסדרים ועל חוק התקציב, על מה שיש בו, אבל תרשה לי, אדוני היושב-ראש, לדבר על מה שאין בחוק הזה, והוא העניין של הפטור מארנונה לכביש חוצה-ישראל.

ג'מאל זחאלקה: כביש חוצה-ישראל הוא חברה רווחית לכל דבר והוא, חבר הכנסת בן-סימון, החברה היחידה שפטורה מארנונה.

ג'מאל זחאלקה: לא פוטרים, לא אנשים, אנשים קשי-יום, לא עסקים שמתמוטטים, אלא דווקא את החברה המסכנה הזאת, "חוצה ישראל".

מגלי והבה: נתנו להם לנהל אותו למשך 21 שנים, כאשר הם כבר החזירו את עלות ההוצאות של הכביש הזה.

ג'מאל זחאלקה: נכון.

ג'מאל זחאלקה: אני הגשתי בשנת 2004 הצעת חקיקה לחייב את כביש חוצה-ישראל לשלם ארנונה, ואני זוכר את הוויכוח שהיה כאן.

ג'מאל זחאלקה: גם חברים במפלגת העבודה, שהיו אז באופוזיציה, וגם חברים מהקואליציה התנגדו, אמרו: אתה מגלגל את העניין לממשלה.

ג'מאל זחאלקה: למה?

ג'מאל זחאלקה: כי יש רשת ביטחון של הממשלה לכביש חוצה-ישראל, הממשלה התחייבה לממן את הגירעון של החברה כל עוד יש גירעון.

ג'מאל זחאלקה: אבל זה לא תקף יותר.

ג'מאל זחאלקה: הכביש מרוויח טוב, טוב מאוד, והוא משלם הרבה מסים לממשלה והוא משלם תמלוגים.

ג'מאל זחאלקה: ואנחנו נראה שהוא ירוויח עוד ועוד.

ג'מאל זחאלקה: החברה מרוויחה, אז למה היא לא משלמת?

ג'מאל זחאלקה: מה הפטור הזה?

ג'מאל זחאלקה: אני חושב שאין שום הסבר.

ג'מאל זחאלקה: ההסבר שנתנו, דרך אגב, הוא הסבר, יעני, איך אומרים?

ג'מאל זחאלקה: הכי משכנע שאפשר: כי בחוק נכתב – היתה תוספת לחוק; בחוק כתוב שכביש או דרך פטורים מתשלום ארנונה והיתה תוספת קטנטנה שאומרת: כולל כביש אגרה.

ג'מאל זחאלקה: בסדר, היה חוק, אבל מה?

ג'מאל זחאלקה: אנחנו בכנסת לא יכולים לשנות את החוק?

ג'מאל זחאלקה: מה זה?

ג'מאל זחאלקה: דרך אגב, זה חוקק בתנאים מסוימים.

ג'מאל זחאלקה: אני חושב שהיה כל הזמן צריך לשלם, אבל מילא.

ג'מאל זחאלקה: אם בעבר היה נימוק שהממשלה סבסדה את הכביש או את החברה כי היו הפסדים בשנים הראשונות, מה עכשיו?

ג'מאל זחאלקה: הם מרוויחים הון תועפות, הון תועפות.

ג'מאל זחאלקה: ויש דרישה של הרשויות המקומיות, גם ערביות וגם יהודיות, שאומרות: לא יכול להיות שאנחנו מחייבים את כולם.

ג'מאל זחאלקה: מה זה, קדוש?

ג'מאל זחאלקה: חוקק חוק שהיה לו היגיון מסוים, כשהיה צפוי שהכביש לא ירוויח, יהיו הפסדים, והממשלה חששה שהעניין יתגלגל לממשלה, שהממשלה תצטרך לשלם את זה.

ג'מאל זחאלקה: אבל עכשיו ברור שלא וצפוי שלא.

ג'מאל זחאלקה: יש כל הסיבות שבעולם.

מגלי והבה: אדוני, גם הנושא של הפעלת החנויות והמזנונים שעל הדרך, כדאי ממש לראות.

ג'מאל זחאלקה: יש לי הרבה מה להגיד.

מגלי והבה: לא.

מגלי והבה: תכסה את אלה שרצו בעצם – פה ניגודי האינטרסים, אני זוכר את הצעת החוק שלך – בין אלה שנהנים, המרוויחים העיקריים מתמורת הקרקע שכביכול הם נתנו, אז יש להם הכנסה.

ג'מאל זחאלקה: יש גם תחנות דלק ומזנונים, ואיך אומרים?

ג'מאל זחאלקה: מסעדות, וכל מיני שירותים, ועכשיו אפילו יש חברת טלפון סלולרי שם.

ג'מאל זחאלקה: למה כל הפרויקט הזה פטור מארנונה?

ג'מאל זחאלקה: אין שום סיבה.

ג'מאל זחאלקה: אני חושב שהיה מן הראוי, אם רוצים לעשות – למה, חוק ההסדרים זה רק חוק של גזירות?

ג'מאל זחאלקה: אי-אפשר לעשות בו משהו טוב במיוחד כשאנחנו רואים את מצבן של הרשויות המקומיות?

ג'מאל זחאלקה: כבוד היושב-ראש, אי-אפשר.

ג'מאל זחאלקה: נעשתה הפרדה של ויסקונסין מחוק ההסדרים, אבל זה עדיין חלק מהחבילה.

ג'מאל זחאלקה: שלא נטעה.

ג'מאל זחאלקה: זה עניין פרוצדורלי, זה נחמה פורתא שזה פוצל מזה, אבל זה חלק מהמדיניות הכלכלית.

ג'מאל זחאלקה: זה חוק גרוע מאוד, וצריך להתנגד לו.

ג'מאל זחאלקה: ואני חושב שהחבילה שמביא האוצר, שכוללת את ויסקונסין, היא חבילה גרועה מאוד.

ג'מאל זחאלקה: אני, בתור רוקח, לסיום – –

מגלי והבה: הפרעתי לך פעמיים, אז אני אתן עוד זמן.

ג'מאל זחאלקה: – – החוק הזה, שרוקח ירשום מרשם – ובכלל, בעניינים שקשורים ברפואה ובחיי אדם צריך לטפל בדחילו ורחימו, בזהירות רבה.

ג'מאל זחאלקה: אני זוכר איך העניין הזה, שאני התנגדתי לו, של לאפשר מכירת תרופות ללא מרשם מחוץ לבתי-המרקחת, היה בו דיון כמעט שנה שלמה.

משה כחלון: ב-Yellow.

ג'מאל זחאלקה: דנו ב-Yellow ובכל זה דרך לובי.

ג'מאל זחאלקה: אני התנגדתי לו, אבל לפחות הצלחנו להכניס כללי זהירות רבים מאוד והגבלות רבות מאוד אל תוך החוק, כאשר דנו בכל סעיף בכובד ראש.

ג'מאל זחאלקה: כאן, בעניין הזה, אני חושב שבמקרים מסוימים צריך לאפשר לרוקח לרשום מרשם, אני לא מתנגד לעניין הזה, אבל צריך להכניס מגבלות ככה שבסופו של דבר לא ייגרם נזק רפואי לאנשים ולא יהיה מצב שבו גם יהיו תביעות נגד רוקחים: אתה רשמת וכו'.

ג'מאל זחאלקה: ולכן אני תומך בהצעה להוציא את זה בכלל מחוק ההסדרים, לטפל בזה באופן נפרד, בצורה זהירה מאוד.

ג'מאל זחאלקה: עשרות שנים רק רופאים רשמו מרשמים, עכשיו אתה רוצה לשנות את זה?

ג'מאל זחאלקה: אי-אפשר לעשות את זה ככה בצורה כזאת, על-ידי חוק ההסדרים.

ג'מאל זחאלקה: לסיום, אני אומר משהו על חוק התקציב הדו-שנתי.

ג'מאל זחאלקה: מאות שנים, מאות שנים, 200 שנה לפחות בארצות-הברית, מאות שנים באנגליה, מאות שנים התקציב הוא חד-שנתי.

ג'מאל זחאלקה: עכשיו שר האוצר חושב שהוא גאון הדור ושהוא ממציא גלגל חדש, לא כמו הגלגל החד-שנתי שכל האנושות היתה רגילה לו.

ג'מאל זחאלקה: אני חושב שדבר כזה, שאיכשהו עבר ואיכשהו מיושם היום, הוא דבר פסול, שהכנסת צריכה לבטל אותו כמה שיותר מהר.

ג'מאל זחאלקה: בכלל, אני לא חושב שהממשלה תמשיך לחיות עד שתסיים את התקציב הדו-שנתי.

ג'מאל זחאלקה: תודה רבה.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

מגלי והבה: הודעה למזכירות הכנסת.

מגלי והבה: בבקשה, סגן המזכירה.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונח היום על שולחן הכנסת הסכם בין מדינת ישראל לבין ממשלת הרפובליקה הפדרטיבית של ברזיל בדבר שיתוף פעולה בתחום החינוך.

נאזם בדר: תודה.

מגלי והבה: תודה לסגן מזכירת הכנסת.

מגלי והבה: הצעת חוק המדיניות הכלכלית לשנים 2011 ו-2012 (תיקוני חקיקה), התשע"א–2010

מגלי והבה: אני מזמין את חבר הכנסת יוחנן פלסנר.

מגלי והבה: כמובן, שמונה דקות.

מגלי והבה: אחריו יהיה חבר הכנסת רוברט אילטוב, ואם הוא לא יהיה כאן – יהיה חבר הכנסת דניאל בן-סימון, שנמצא כאן והוא אכן אתנו.

מגלי והבה: בבקשה, חבר הכנסת פלסנר.

יוחנן פלסנר: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, אדוני השר, חברי חברי הכנסת מהקואליציה, חברים, התקציב הזה הוא תקציב רע, אבל הערב גילינו גם שהתקציב הזה הוא לא מוסרי.

יוחנן פלסנר: יש לנו הרבה שרים שדיברו על התקציב ועל החשיבות של קיבוע העיקרון של עידוד האוכלוסייה החרדית לצאת לעבודה, עידוד ההשתלבות בקרב האוכלוסייה החרדית.

יוחנן פלסנר: הם דיברו גבוהה-גבוהה.

יוחנן פלסנר: דיבר שר החינוך, מר גדעון סער.

יוחנן פלסנר: אני מצטט אותו מהשבוע ב"גלי צה"ל": יש לי אג'נדה בעד ישראל, אבל החוק הזה – דיבר גדעון סער על חוק הכוללים שמקבע את דמי הקיום לחרדים בכוללים מבלי שתהיה להם האפשרות אחר כך לעבוד.

יוחנן פלסנר: על החוק הזה אומר שר החינוך גדעון סער: יש לי אג'נדה בעד ישראל.

יוחנן פלסנר: זה חוק רע, חוק שלא טוב לכלכלה ולא טוב למדינה.

יוחנן פלסנר: אבל אפילו זה לא העיקר מבחינתי, אנחנו לא רואים התפשרות ונתינה מהצד החרדי.

יוחנן פלסנר: והוא ממשיך וממשיך: אני לא מוכן יותר לוותר בשיטת הסלאמי בלי שאני מבין מה קורה בצד השני.

יוחנן פלסנר: אתה לא מוכן בשיטת הסלאמי, אדוני השר גדעון סער?

יוחנן פלסנר: אבל בתקציב שהממשלה שלך כבר אישרה, בתוך התקציב של המשרד שלך, סעיף 2138 – הבטחת הכנסת מינימום לאברכי כוללים – כבר מתוקצב.

יוחנן פלסנר: זה כבר בפנים, אדוני שר החינוך.

יוחנן פלסנר: אז אתה הסברת לעם ישראל השבוע ששיטת הסלאמי לא מקובלת.

יוחנן פלסנר: הסלאמי בתקציב, אדוני שר החינוך, הסלאמי בפנים, והשאלה עכשיו מה אתה תצביע.

יוחנן פלסנר: אני מדגיש את הדברים של שר החינוך: זו הצעת חוק רעה למדינה ולכלכלה הישראלית.

יוחנן פלסנר: חברים, אלה לא הדברים שלי, אלה הדברים של שר החינוך.

יוחנן פלסנר: אבל החוק הזה נמצא בתקציב, הכסף נמצא במה שאתם הולכים להצביע עליו היום בערב, אדוני שר החינוך.

יוחנן פלסנר: אז עכשיו אנחנו נראה אם מכלול הנושאים ואם שיטת הסלאמי באמת מטרידה אותך או שרק הסלאמי שנמצא בתוך התקציב חשוב לך לקבל אותו.

יוחנן פלסנר: אבל יש עוד אנשים, חוץ מהשר סער, שהתבטאו בצורה מאוד נחרצת בעניין הזה – ואני עוד לא מגיע לשרים ממפלגת העבודה, שלהם באמת ראוי לשמור טיפול מיוחד ואישי, לכל אחד מהצדיקים של מפלגת העבודה.

יוחנן פלסנר: היה לנו חבר הכנסת דודו רותם: הדבר הזה לא ייתכן, הוא אומר לרשת ב' השבוע.

יוחנן פלסנר: אברכים צריכים לצאת לשירות לאומי.

יוחנן פלסנר: הם לא רוצים שירות צבאי?

יוחנן פלסנר: שילכו לשירות לאומי, לסייע לחברה, להשתוות לסטודנטים שהם רוצים להיות שווים אליהם, אבל שיהיו שווים גם בזכויות וגם בחובות – אומר חבר הכנסת רותם בביקורת על החוק הזה.

יוחנן פלסנר: חבר הכנסת רותם, אני רוצה לעדכן אותך.

יוחנן פלסנר: החוק הזה, שאתה ביקרת, נמצא במה שאתה אמור להצביע עליו היום בערב.

יוחנן פלסנר: אנחנו נבחן איפה האמירות שלך יותר משמעותיות – מה שאתה אומר ברדיו או מה שאתה מצביע כאן בכנסת.

יוחנן פלסנר: חברים, אם אתם רציניים אז תבקשו מהממשלה למשוך את החוק ולשנות אותו בהתאם לתפיסת העולם שלכם, שאתם מבטאים בצורה כל כך נהירה, כל כך משכנעת, כל כך מוסרית, שאני לא צריך להשתמש במלים שלי בכלל.

יוחנן פלסנר: היה לנו גם חבר הכנסת מטלון מישראל ביתנו.

יוחנן פלסנר: פשרת שטייניץ, לדבריו, מעליבה.

יוחנן פלסנר: חבר הכנסת מטלון, יש לי חדשות בשבילך.

יוחנן פלסנר: החוק הזה הוא אפילו לא פשרת שטייניץ, הוא אפילו לא כולל את הסטודנטים.

יוחנן פלסנר: הוא בגרסה המקורית, הבעייתית, הבלתי מוסרית, הבלתי נכונה למשק.

יוחנן פלסנר: חבר הכנסת מטלון, על זה אתה הולך להצביע הערב.

יוחנן פלסנר: אז בוא נראה אם אתה תעשה את מה שהובטח על-ידך בנענע-10 בשעה 08:51.

יוחנן פלסנר: מה קרה לרמקול?

אורי אורבך: הוא לא פה, הוא לא נמצא פה.

יוחנן פלסנר: אבל מה שאני אומר זה לפרוטוקול, זה מתומלל ואני מקווה שהוא מאזין.

יוחנן פלסנר: אני מקווה שמישהו מטעמו מאזין, כי אני לא אומר את זה מתוך גישה – – – מה קרה?

יוחנן פלסנר: יש ביקורת בממשלה על דברי?

מגלי והבה: לא, לא.

מגלי והבה: בסך הכול אתה מטפל בנושאים שאתה צריך לטפל בצורה מכובדת.

יוחנן פלסנר: פשוט כיבו את הרמקול.

יוחנן פלסנר: חשבתי שיש איזו ביקורת, כמו במרכז הליכוד.

מגלי והבה: כל מי שנמצא כאן שומע אותך, ואם אתה רוצה שנגביר את הרמקול – – –

יוחנן פלסנר: אני רוצה שקולי בסוגיה הזאת יהדהד – –

מגלי והבה: הוא נשמע היטב ומהדהד.

יוחנן פלסנר: – – יישמע היטב.

יוחנן פלסנר: חשוב לי פשוט לעדכן את חבר הכנסת מטלון, כי אולי הוא לא יודע, אולי הוא לא מכיר את הסעיף הזה שנמצא פה בחוק שמובא כבר הערב להצבעת הכנסת.

יוחנן פלסנר: אבל יש לנו שרים שהם מצטיינים במיוחד.

יוחנן פלסנר: יש השר בוז'י הרצוג.

יוחנן פלסנר: השר בוז'י הרצוג אומר, ב"גלי צה"ל" גם: הנושא עלה ברגע האחרון.

יוחנן פלסנר: לדעתי, זה צריך לעבור בהחלטת ממשלה ולא בחוק פרטי.

יוחנן פלסנר: אני מכבד את החרדים, אבל הופעתי בפני ה-OECD והתחייבנו שם לשלב חרדים בתעסוקה והחוק הזה הוא רגרסיה.

יוחנן פלסנר: ובכן, השר הרצוג, דיברת יפה מאוד.

יוחנן פלסנר: אני מסכים אתך, החוק הזה הוא רגרסיה.

יוחנן פלסנר: האם אתה הולך להצביע בעד הרגרסיה הזאת היום בערב?

יוחנן פלסנר: האם עוד פעם נראה מופע מרשים, מופע אקרובטי של מפלגת העבודה, שמדברת על ערכים, מדברת על רגרסיה, מדברת על ה-OECD, אבל בסופו של דבר מגיע השר ברוורמן, ייכנס כאן בשקט בשקט למליאה וילחץ על כפתור ה"בעד"?

יוחנן פלסנר: האם את זה אנחנו נראה עוד פעם, חבר הכנסת בוז'י הרצוג?

יוחנן פלסנר: והוא מדבר עוד על מודל ברוקלין, ששם יש קהילה חרדית גדולה שמאפשרת תורה, עסקים, לימודים, עבודה; צריך לבוא עם כלים חדשים לסוגיה.

יוחנן פלסנר: אני מסכים אתך, השר בוז'י הרצוג.

יוחנן פלסנר: צריך לבוא עם כלים חדשים, אבל היום אנחנו לא בברוקלין, היום אנחנו בירושלים.

יוחנן פלסנר: אנחנו מצביעים על החוק בדיוק בגרסה הישנה שלו, והשאלה, בעד מה אתה תצביע – האם אתה תצביע בעד מה שאמרת, שהסברת לנו בצורה כל כך רהוטה שאתה נגדו, או האם שוב תתקפל ותצביע בדיוק בדיוק לפי עמדת הממשלה?

יוחנן פלסנר: ויש לנו, כמובן, אפילו השר ישי מש"ס שהסביר – זה מ-Ynet – מבחינתי, שגם הסטודנטים יקבלו קצבה.

יוחנן פלסנר: ובכן, השר ישי, אף אחד לא נתן לסטודנטים קצבה אבל אתה עדיין מצביע בעד החוק הזה, או אולי תשקול למשוך אותו, לדאוג לאינטרסים של הסטודנטים ולא לדאוג לאינטרסים רק של ציבור אחד, שבמקרה אתה גם כאן לא דואג לאינטרסים שלו, כי לקבע את הציבור הזה של נשואים, בעלי ילדים, בתוך הכוללים, זה לא רק רע למשק הישראלי, זה לא רק רע לחברה הישראלית, זה בעיקר רע לציבור החרדי.

יוחנן פלסנר: אבל יש לנו כאן

יוחנן פלסנר: עוד מה שנקרא "שחקנים מצטיינים".

יוחנן פלסנר: השר ברוורמן, שהודיע לנו בצורה שלא משתמעת לשני פנים: לא מקובלת עלי שום קומבינה של עקיפת בג"ץ.

יוחנן פלסנר: מלים כדרבונות, השר ברוורמן, באמת אני מעריך.

יוחנן פלסנר: אני ממשיך – דברים באמת רהוטים – לצטט את השר ברוורמן: אני חושב שלמען היהדות החרדית צריכים ללכת לעבודה, להפסיק עם הסובסידיות לאברכים, ולכן אני בטוח שמפלגת העבודה כולה בעמדה אחת – אנחנו מתנגדים לחוק.

יוחנן פלסנר: אבל גם הפשרה שמציעים אותה היא קומבינה, ומספיק עם הקומבינות.

יוחנן פלסנר: זאת אומרת, השר ברוורמן, לא רק שלפי דבריו לא יצביע בעד החוק הזה שהוא הולך להצביע עליו הערב, הוא גם לא יצביע בעד הפשרה.

יוחנן פלסנר: אוקיי, אז נראה אותך, השר ברוורמן, נראה אותך מה אתה הולך להצביע הערב, נראה שפעם אחת מישהו ממפלגת העבודה פיו והצבעתו יהיו שווים.

יוחנן פלסנר: תרשו לי להטיל בזה ספק.

יוחנן פלסנר: אבל אני רוצה ומוכן להיות מופתע, ומוכן, חבר הכנסת בן-סימון, שתודיע לי ותעדכן אותי שאני הולך להיות מופתע הערב.

יוחנן פלסנר: ופעם אחת, לפחות בכנסת הזאת, בהיסטוריה הפוליטית שאני מכיר את עצמי בה בבניין הזה, פעם אחת אנחנו נהיה מופתעים ממפלגת העבודה ונזכה להצבעה שעולה בקנה אחד עם הנאומים הרהוטים, המוסריים, הנכונים, החברתיים.

יוחנן פלסנר: אבל, אדוני היושב-ראש, ואנחנו נסיים, יש עוד שר אחד שמה שנקרא, לא ניתן בלעדיו, וזה השר שמיוצג כאן על-ידי חבר הכנסת אורי אורבך, השר הרשקוביץ.

יוחנן פלסנר: השר הרשקוביץ עדכן אותנו שלימוד התורה זהו ערך קדוש בעם ישראל: התורה היא נשמת אפו של עם ישראל, ולכן מדינת ישראל כמדינה יהודית צריכה ללמוד, בלימוד תורה ולומדי תורה – אבל באשר להצעת החוק בנוסח הנוכחי, הוא באמת נוסח קצת לוקה בחסר – זה מ"גלי צה"ל" – ואני שמח שעמלים על תיקונו.

יוחנן פלסנר: ובכן, השר הרשקוביץ, לא עמלו על תיקונו ועכשיו נשאלת השאלה האם עוד פעם, כמו באותו חוק של מינהל מקרקעי ישראל – –

מגלי והבה: תודה.

יוחנן פלסנר: – – גם כאן אתה תגיד משהו אחד ותצביע משהו אחר.

יוחנן פלסנר: וכל זה עוד בלי שדיברנו על ראש ממשלת ישראל, שכבר הודיע שהוא יביא את החוק לאישור הכנסת רק אחרי שיכניסו תיקונים.

יוחנן פלסנר: אז, אדוני ראש הממשלה, תפסיק להגיד משהו אחד, ובפועל מתחת לשולחן לסגור את הדילים שלך ולהעביר כספים בצורה שמנוגדת לחלוטין לאמירות שלך.

מגלי והבה: תודה.

יוחנן פלסנר: חברים, אני חושב שהדברים מספיק ברורים.

יוחנן פלסנר: אני מצפה מכם או להתנגד לחוק, או למשוך אותו הערב, לעשות בו את התיקונים ולחזור לכנסת.

יוחנן פלסנר: אנחנו מחכים.

יוחנן פלסנר: תודה רבה.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת יוחנן פלסנר.

מגלי והבה: חבר הכנסת רוברט אילטוב – לא נמצא כאן.

מגלי והבה: חבר הכנסת דניאל בן-סימון.

מגלי והבה: עד שאתה תגיע חבר מפלגתך ינהל את הישיבה ויאזין לך.

גאלב מג'אדלה: אני מאזין כל הזמן.

מגלי והבה: לא, אני מתכוון פה.

גאלב מג'אדלה: בבקשה, חבר הכנסת בן-סימון.

גאלב מג'אדלה: תעלה נא ותאמר את דבריך.

דניאל בן-סימון: אדוני היושב-ראש, אני מציע – מכיוון שאני מדבר חלש – להגביר קצת את המיקרופון כי חבר הכנסת פלסנר פשוט פוצץ אותו.

דניאל בן-סימון: קולו הדהד למרחוק.

דניאל בן-סימון: אני רוצה, אדוני היושב-ראש, לנצל את ההזדמנות לומר מלה או שתיים על התקציב הזה.

דניאל בן-סימון: מחר הכנסת מציינת 60 שנה להקמתן של ערי הפיתוח, ואני לא יכול שלא לקשור את התקציב הזה כמעט לדרישת הצדק הטבעי שתקציב מדינה, אדוני השר, ייטיב עם החלשים, עם המודרים, עם אלה שבעצם הגורל לא היטיב אתם.

דניאל בן-סימון: ולכן, תקציב בעיני נמדד בכך שהוא לא רק מחזק את החזקים אלא פונה לאלה שזקוקים למדינה.

דניאל בן-סימון: ואני חייב לומר לך, אדוני השר, שדווקא הציון של מחר, של 60 שנה לערי הפיתוח, מצטרף אצלי ליום הזיכרון ליצחק רבין שהיה לפני שבוע, ושניהם נקשרים בעניין הזה במהפכה שהוא עשה כשהוא היה ראש ממשלה ושר ביטחון, והוא חולל מהפכה, באמת, שלא באה לידי ביטוי בימי הזיכרון – מהפכה בסדרי עדיפויות.

דניאל בן-סימון: לא יודע אם אתה היית חבר כנסת באותה תקופה או שר, אבל ב-1992 עד 1995 התחולל מהפך יוצא דופן בפנייה של המדינה לערי פיתוח וליישובים ערביים, שהתאפשר הודות להסכמים מדיניים, במיוחד עם ירדן, שהביא לצמיחה כלכלית שאפשרה שינוי סדרי עדיפויות ומתן עדיפות לערי פיתוח.

דניאל בן-סימון: ועד היום מציינים את השנים האלה במקומות החלשים כשנים הטובות ביותר, ולכן אני אומר: מאוד חבל שהמדינה, שהתעצמה כלכלית בשנים האחרונות, לא פועלת באותו כיוון.

דניאל בן-סימון: כי במה נמדד תקציב?

דניאל בן-סימון: באמת ביכולת לתת תקווה לאותם מקומות.

דניאל בן-סימון: ומחר מציינים את האירוע הזה, והם יבואו והם יעמדו אחד אחרי השני, ראשי ערי הפיתוח, ויתלוננו על כך שהמדינה, במקום לתת להם, לוקחת מהם.

דניאל בן-סימון: כמה אפשר לקחת?

דניאל בן-סימון: ולכן אני אומר, אדוני השר ואדוני היושב-ראש וחברי הכנסת, אילו היתה בתקציב הזה הצעה שבתוך חמש שנים מוחקים את הפיגור של קריית-מלאכי ושל קריית-גת ושל אופקים ושל נתיבות ושל חצור-הגלילית, ומנסים לקרב אותן אל מרכז הארץ, ושל יישובים ערביים – באקה-אל-ע'רביה ואום-אל-פחם וטייבה – כי בבסיס של כל אי-שקט חברתי עומד הפער בין מי שיש להם ומי שאין להם.

דניאל בן-סימון: הפער הזה יכול להחזיק מעמד במיוחד כשיש מתח ביטחוני ויש מתח מדיני, והחברה יכולה לתפקד.

דניאל בן-סימון: אבל במצב שבו הפערים נמצאים בחברה הישראלית כפי שנמצאים, אני אומר לך, אדוני השר, צריך להישמר, צריך להיזהר, כי לא לאורך זמן אפשר להחזיק 600,000 ילדים מתחת לקו העוני.

דניאל בן-סימון: זה פשוט לא נורמלי, זה פשוט לא אנושי.

דניאל בן-סימון: זה לא רק לא מוסרי, אלא שעתידה של מדינה נקבע על-פי עתידם של הילדים והצעירים שלנו.

דניאל בן-סימון: ואם הצעירים האלה, 600,000, חיים מתחת לקו העוני, זה אומר דורשני, וציפיתי שהתקציב יבוא דווקא וייתן תקווה לאותם מקומות.

דניאל בן-סימון: במקום זה הוא מקפיא את כל ההקצבות, הוא פוגע בשכבות החלשות ולא נותן להן בשורה, ולכן עצוב לי.

דניאל בן-סימון: עצוב לי כי במדינה שאנחנו מאוד אוהבים, שנינו – צרפת – ההפגנות לא היו דווקא על הפנסיה – – –

אילן גילאון: חשבתי תגיד: ישראל.

דניאל בן-סימון: סליחה?

אילן גילאון: חשבתי תגיד: ישראל.

דניאל בן-סימון: כבוד השר הוא חסיד גדול של צרפת, ולכן אני מציין את זה כאן.

דניאל בן-סימון: ואתה יודע, השלטון בצרפת מיטיב יותר מדי עם העשירים וזה יצר ניכור, ולכן המיליונים שצועדים לא רק צועדים על קיבתם אלא על כך שיש מצב שהמדינה פערה פער יוצא דופן, בלתי ניתן לגישור, בין מי שיש להם ובין מי שאין להם.

דניאל בן-סימון: ותקציב הוא בעצם הבשורה הכלכלית של המדינה, כדי להגיד: אנחנו הולכים לתקן.

דניאל בן-סימון: תקציב הוא בעצם האמירה החברתית-הכלכלית הכי חשובה של המדינה.

דניאל בן-סימון: זאת הבשורה, זה עשרת הדיברות של המדינה, זה התנ"ך של המדינה, ולכן ציפיתי שתהיה בשורה לאותן כיתות של 45 ילדים, לאותה עלייה מאתיופיה, שנמצאת מפוזרת בערי הדרום, לאותם עולים שעדיין משתרכים בתור כדי לקחת מנות אוכל בחגים, ולצערי זה לא היה.

דניאל בן-סימון: ולכן אני אומר: פגשתי פה היום את הנכים, שבאו גם כן לדרוש את ליטרת הבשר שלהם.

דניאל בן-סימון: ואדוני השר, אם אתה זוכר, ב-2002 הנכים שבתו פה 74 יום.

דניאל בן-סימון: היה מחזה יוצא דופן, אורי אורבך – אני הייתי אז עיתונאי והייתי בא לכנסת – והם ישבו כאבן ללא הופכין מול משרד האוצר, 50 ימים ראשונים איש לא התייחס אליהם.

דניאל בן-סימון: נדמה לי, אחרי 50 יום פתחו להם את השירותים, אפשרו להם להיכנס, והיה בזה רוע לב יוצא דופן.

דניאל בן-סימון: 200,000 נכים שביקשו להתחשב במצבם, והמדינה הקשתה את עמדתה, כאילו דובר פה בעשירון העליון.

דניאל בן-סימון: אותו דבר לגבי החד-הוריות, אותו דבר לגבי מקבלות קצבאות ביטוח לאומי.

דניאל בן-סימון: אמא שלי קיבלה 1,800 שקל.

דניאל בן-סימון: כעבור הקפאת הקצבאות והורדת הקצבאות זה ירד ל-1,000 שקל.

דניאל בן-סימון: אשה בת 80, למה היא צריכה לסבול את ההורדה הזאת?

דניאל בן-סימון: למה ההורדות באות תמיד על חשבון החלשים?

דניאל בן-סימון: ולכן, יש בזה אי-צדק מסוים שתקציב שמבשר מהפכה משמר מצב לא טוב.

דניאל בן-סימון: ולכן, אין פה מאבק בעוני, אין פה מאבק לגישור הפערים בין הקבוצות, אין פה בעצם בשורה לאותם 600,000 ילדים שחיים בפריפריה וצריכים להתמודד כדי להגיע לשוויון עם אלה שגרים במרכז הארץ.

דניאל בן-סימון: ואני אומר, זה עצוב כי נהיינו משק כל כך קפיטליסטי, כל כך קפיטליסטי.

דניאל בן-סימון: רוב המדינות באירופה חיות באמת במשק רווחה יוצא דופן, ואמרתי כבר שצרפת נותנת לבן-אדם – תקשיב טוב – מלידה עד מוות את כל החינוך חינם, עד תואר דוקטור ואף מעבר לזה.

דניאל בן-סימון: היא נותנת בריאות חינם מגיל אפס עד מוות.

דניאל בן-סימון: אדם לא זקוק להוציא אגורה אחת מכיסו, כי זה שירות שהמדינה חייבת לאזרח.

דניאל בן-סימון: אצלנו זה חלק מכוחות השוק.

דניאל בן-סימון: לכן, אני אומר, לא אכפת לי.

דניאל בן-סימון: רוצים שוק – רוצים שוק; הקפיטליזם, תעשו מה שאתם רוצים, אבל יש צרכים בסיסיים שאסור שייכנסו למשוואה הזאת.

דניאל בן-סימון: אלה דברים מובנים מאליהם, מהלידה עד המוות, ואצלנו גם השלבים האלה נכנסו לתוך איזה עניין של רווחיות, עניין של שוק, וזה חבל.

דניאל בן-סימון: חבל, כי התחלנו טוב – לפני 60 שנה לא הייתי פה – התחלנו טוב, עם איזו תחושה שלא מפנים עורף לחלש ולמסכן, ולקשיש ולזקן, ובתוך כמה עשורים השתנינו.

דניאל בן-סימון: נהיינו אנשים ללא רחמים, ללא חמלה, כמעט לא בני-אדם.

דניאל בן-סימון: ולכן אני אומר: התקציב הזה, לאור הצמיחה של ישראל, 4%, והוסיפו 10 מיליארד שקל, היה צריך לבוא, דווקא משום שהתחזקנו, משום שהתעצמנו, לבוא לאלה שאין להם ולתת להם תקווה.

דניאל בן-סימון: זו הגדולה של דמוקרטיה, דווקא בפנייה למי שקולו חלש, למי שאין לו, למי שזקוק למדינה כדי לזקוף קומה.

דניאל בן-סימון: לא בטוח שדנקנר או יצחק תשובה זקוקים למדינה.

דניאל בן-סימון: עכשיו, לאחרונה, הם יכולים לטוס במטוסים הפרטיים שלהם.

דניאל בן-סימון: זקוקים למדינה אלה שאין להם.

דניאל בן-סימון: וכשהמדינה מפנה להם עורף, הם יפנו לה עורף בבוא היום, ומזה אני חושש.

דניאל בן-סימון: מול האתגרים של ישראל אנחנו זקוקים לאיזו מידה גדולה של סולידריות, מידה גדולה של ערבות הדדית – – –

גאלב מג'אדלה: תודה רבה.

דניאל בן-סימון: נדמה לי שתקציב כזה לא מחזק את שני האלמנטים האלה.

דניאל בן-סימון: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, תודה רבה, חברי הכנסת.

גאלב מג'אדלה: תודה רבה לחבר הכנסת בן-סימון.

גאלב מג'אדלה: אחריו חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס – איננו.

אורי אריאל: אחריו לא חבר הכנסת כץ?

גאלב מג'אדלה: אחריו חבר הכנסת מסעוד גנאים, בבקשה.

גאלב מג'אדלה: אורי, מה ההערה שלך?

גאלב מג'אדלה: לא שמעתי.

אורי אריאל: לא היה צריך להיות חבר הכנסת כץ?

גאלב מג'אדלה: אחריו.

גאלב מג'אדלה: אתה תמיד טועה באחד.

רונית תירוש: זה לא מעודכן, אבל.

רונית תירוש: כתוב אברהים צרצור.

מסעוד גנאים: אני במקומו.

רונית תירוש: אה.

רונית תירוש: אתה במקומו?

גאלב מג'אדלה: אחרי חבר הכנסת מסעוד גנאים יבוא, במקום חבר הכנסת יעקב כץ, חבר הכנסת אורי אריאל.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, האמת ששר האוצר משך אותנו ואת תשומת לבנו כאשר אמר:

מסעוד גנאים: אלה לא זמנים רגילים וזה לא תקציב רגיל, זו תקופת משבר, ודווקא ישראל.

מסעוד גנאים: ושר האוצר יצא גיבור, פיננסית, כלכלית, כשר אוצר, יותר מאמריקה, יותר מאירופה – לא רגיל.

מסעוד גנאים: זמנים לא רגילים, ככה אמר שר האוצר.

מסעוד גנאים: הזכיר לי באמת – כל הדברים שלו על הצמיחה, על השגשוג, אף-על-פי שכל עקרת-בית הלכה לשוק ולחנות ירקות וראתה שהעגבניות כבר בעננים.

מסעוד גנאים: וכל הפערים, וכל הדוחות על העוני – הזכיר לי, האמת, ימים וזמנים גם לא רגילים.

מסעוד גנאים: במשבר הגדול ב-1929 רווח סיפור על עומק המשבר.

מסעוד גנאים: הסיפור אומר ככה: בן אומר לאמא שלו: למה את לא מפעילה את התנור?

מסעוד גנאים: אנחנו רוצים להתחמם.

מסעוד גנאים: אומרת לו: אין לנו פחם.

מסעוד גנאים: אמר לה: למה אין פחם?

מסעוד גנאים: אמרה לו: כי אין כסף.

מסעוד גנאים: אמר לה: למה אין כסף?

מסעוד גנאים: אמרה לו: כי אבא מובטל.

מסעוד גנאים: אמר לה: אבל אבא – למה הוא מובטל?

מסעוד גנאים: אמרה לו: כי יש כל כך הרבה פחם בשוק.

מסעוד גנאים: אז זה בדיוק – – –

רונית תירוש: יש מה?

מסעוד גנאים: הרבה פחם בשוק.

מסעוד גנאים: צמיחה, שגשוג, אבל אנשים אין להם כסף.

מסעוד גנאים: אין להם מה לקנות.

מסעוד גנאים: בדיוק היו זמנים, באמת לא רגילים, 1929.

מסעוד גנאים: עכשיו שר האוצר הזכיר לי את המציאות הזו, שתיאר הסיפור שהזכרתי.

מסעוד גנאים: האמת, שאחד הפילוסופים, ג'ון סטיוארט מיל, כתב: ערכה של המדינה, בסופו של דבר, הוא ערך הפרטים המרכיבים אותה.

מסעוד גנאים: וממשלה, ככל שתשפר את מצבם של אזרחיה, ככל שתנהג בצדק ובשוויון, ערכן של השכבות השונות יעלה, וכך ערכה של המדינה.

מסעוד גנאים: צדק ושוויון משתלמים יותר לממשלה ולמדינה.

מסעוד גנאים: כי מדיניות צודקת בחינוך, ברווחה, ברשויות, בתשתיות, תחסוך הרבה אחר כך, בהוצאות על שיקום, תיקון, התמודדות עם בעיות חברתיות, אלימות, פשע, עוני.

מסעוד גנאים: צדק משתלם יותר.

מסעוד גנאים: מאחר שתקציב זה לא רק חלוקת כסף ותקציבים, זו מדיניות, אידיאולוגיה והשקפת עולם.

מסעוד גנאים: לכן, במה מדובר?

מסעוד גנאים: מדובר בעיצוב פניהן של החברה ושל המדינה.

מסעוד גנאים: האם היא מדינה למען האושר ורווחת אזרחיה, האם זו חברה צודקת, שוויונית, או שהיא ממשלה שדרך התקציב מחזקת את החזקים והעשירים ומחלישה את העניים?

מסעוד גנאים: האם היא ממשלה שערך המכונה עולה בה על ערך האדם?

מסעוד גנאים: ולפי דעתי זה ככה.

מסעוד גנאים: שר האוצר התפאר שזו הפעם הראשונה שיש יותר תקציבים לחינוך.

מסעוד גנאים: אבל עד עכשיו התקציב של הביטחון הוא גדול יותר, עד עכשיו מדינת ישראל מוכנה בקלות לקנות מטוס 35F- במיליוני דולרים, ונכים שרוצים שהקצבה שלהם לא תהיה 2,400 שקל אלא תהיה כמו שכר מינימום, 3,800 שקל, לא מתייחסים אליהם.

מסעוד גנאים: אני חושב שפניה האמיתיים של הכלכלה הישראלית היו פה, אבל לא במשכן, לא בתוך הכנסת.

מסעוד גנאים: היו בחוץ.

מסעוד גנאים: מי שיצא היום החוצה ראה הפגנה של נכים שרוצים העלאת הקצבאות שלהם; הפגנה של בני הכפר הלא-מוכר בנגב, אבו-סויס, שרוצים בית-ספר; הפגנה מול משרד הפנים של עובדי הרשויות של מג'ד-אל-כרום וראמה, שעד עכשיו לא קיבלו את המשכורות שלהם, תשעה חודשים ויותר – זו המציאות.

מסעוד גנאים: לא המציאות שמנסים שר האוצר וראש הממשלה להציג בפנינו פה.

מסעוד גנאים: לבסוף, באחד הנאומים של נשיא ארצות-הברית אובמה ב-2008 – ואת זה קראתי בספר החדש שיצא על דרכי השכנוע וההשפעה של אובמה, שהוא ספר מאוד מעניין ומאוד טוב – אומר אובמה ככה: הממשלה שלנו צריכה לפעול למעננו, לא נגדנו.

מסעוד גנאים: היא צריכה לעזור לנו, לא לפגוע בנו.

מסעוד גנאים: היא צריכה לוודא שהזדמנויות ייפלו לא רק בחלקם של אלה שיש להם יותר כסף.

מסעוד גנאים: כאשר הממשלה ושר האוצר יעשו את הדברים האלה, באמת זה יהיה תקציב לא רגיל, באמת זה יהיה שר אוצר לא רגיל.

מסעוד גנאים: תודה.

גאלב מג'אדלה: בבקשה.

גאלב מג'אדלה: חבר הכנסת אורי אריאל, בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת עפו אגבאריה.

גאלב מג'אדלה: ואם הוא לא יגיע, אחריו – חבר הכנסת אילן גילאון.

אורי אריאל: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מכובדי השר, אני רוצה להתחיל – מאיפה יהיו המקורות להצעות שתיכף אפרט.

אורי אריאל: הרי תמיד השאלה שעומדת במקומה, והיא נכונה וצודקת – ומן הסתם גם הציבור שואל: בסדר, יש לך הצעות חשובות, אבל מאיפה נממן אותן?

אורי אריאל: אז אני מבקש להציע את ההצעות הבאות, אני יכול לנמק אותן ולהראות שהכסף קיים.

אורי אריאל: אני אתן כמה דוגמאות.

אורי אריאל: הראשונה היא ביטול הגדר על גבול מצרים.

אורי אריאל: בסיור שעשינו שם ראינו שאין בזה שום תוחלת, שום תועלת, הגדר לא תעצור אף אחד, כי מדובר על אזרחים – הרי אף אחד לא מתכוון לירות על אזרחים – והם יעברו את הגדר כמו שהם עוברים עד היום הזה.

אורי אריאל: במקרה הטוב זה יוריד 10%–15%.

אורי אריאל: מדובר על 2 מיליארד שקל; אני כבר אומר לכם: זה לא ייגמר בזה, זה 3 מיליארד.

אורי אריאל: בואו נדבר על 2 מיליארד: מיליארד אחד ב-2011 והמיליארד השני ב-2012.

אורי אריאל: הדבר השני, מכובדי השר, ממש במגרש שלך: תמלוגי מדינת ישראל מחיפושי הגז והנפט, פצלי השמן ואחרים.

אורי אריאל: אין ספק שצריך לשנות את החוק.

אורי אריאל: כמה בדיוק, זו שאלה, אבל ודאי שיש פה בין מאות מיליונים נוספים למדינת ישראל לבין יותר מכך, וזה כסף שהוא לאורך זמן.

אורי אריאל: הוא לא כמו הגדר, לשנה אחת או שנתיים, אלא זה כסף של תמלוגים, שאמור להיכנס במשך שנים רבות.

אורי אריאל: המקום השלישי הוא הקטנת דמי ביטוח לאומי למי שאיננו אזרח מדינת ישראל אבל הוא תושב בה, ויש כאלה רבים, רבים מדי אולי, והמצב הזה הוא לא צודק.

אורי אריאל: מי שאינו אזרח לא צריך לקבל את כל הזכויות.

אורי אריאל: האם מגיע לו איזה ביטוח לאומי כדי שתהיה לו רפואה?

אורי אריאל: כן.

אורי אריאל: האם מגיע לו ביטוח לאומי כדי שיהיו לו הדברים האלמנטריים של החיים?

אורי אריאל: כן.

אורי אריאל: אבל הוא לא צריך לקבל את זה כמו אזרח מלא מן המניין.

אורי אריאל: והדבר האחרון, שאפשר לתת אותו כרזרבה כספית: ביתרות התקציב כפי שמסתמן והופיע גם במחקר של הממ"מ בכנסת, יש בין 10 ל-20 מיליארד שקל.

אורי אריאל: זה הסכום, בגלל הכנסות גבוהות מהתכנון והוצאות נמוכות מהתכנון.

אורי אריאל: הפער הזה מביא כסף ענק.

אורי אריאל: אלה ונוספים המקורות שאני יכול להצביע עליהם, ואני מציע גם לשרי הממשלה לא להסתפק בהסברים הפשוטים של האוצר אלא לחפור ולהראות – ואפשר להראות – שההנחות שלהם אינן מדויקות בלשון המעטה, והן נועדו לשמור רזרבות לראש הממשלה ולשר האוצר לדברים שונים, החל מהחזר חובות, תוספת למשרד הביטחון, שתהיה מייד אחרי הקיצוץ כמו כל שנה.

אורי אריאל: אני חושב שצריך לשנות סדרי עדיפויות ולעשות דברים בתחומים שאמנה עכשיו בקצרה, ולתת למדינת ישראל אופק חדש, תקווה, ולא לדשדש במקום.

אורי אריאל: הדבר הראשון שאני מציע לכולנו – להעלות את ירושלים על ראש שמחתנו, ולהביא את ירושלים למקום אחר.

אורי אריאל: ירושלים, בירת ישראל, עיר הקודש ירושלים, צריכה השקעות עצומות הן בדיור, הן בתעסוקה והן בחינוך.

אורי אריאל: השבוע, בעזרת השם, ביום רביעי, נאשר את חוק ירושלים, שאני מגיש אותו עם עוד 40 חברי כנסת מכל סיעות הבית כמעט, להוציא סיעות בודדות.

אורי אריאל: החוק הזה יכניס את ירושלים למפת העדיפות הלאומית במובנים האלה של החינוך, הדיור והתעסוקה.

אורי אריאל: אבל זה רק התחלה, וצריך שהממשלה תיזום את זה.

אורי אריאל: ואם הממשלה לא מעלה את ירושלים על ראש שמחתה אלא מקפיאה את ירושלים, מכובדי השר לנדאו – אולי תרצה להתייחס בהמשך הלילה הזה, למה לא תבנו בירושלים?

אורי אריאל: ראש הממשלה מכנס השבוע אצלו כינוס חירום על מחירי הדיור.

אורי אריאל: טוב, יש סיבות שונות למה הגענו למצב הזה שישראל היא המדינה המובילה בעליית מחירי הדיור; זה יופי של שיא, באמת נתברכנו.

אורי אריאל: אחת מהן היא ההקפאה.

אורי אריאל: אפשר לצאת מחר בבוקר, מכובדי השר לנדאו, עם 1,500 יחידות בירושלים, מחר זה מחר, יום ג', מחר, לפרסם בעיתון מכרזים, ואפשר לצאת ביהודה ושומרון עם 4,500 יחידות, מחר, יום שלישי – שנאמר בו פעמיים "כי טוב" ולכן ודאי ראוי, אבל גם יום רביעי בסדר – ולהכניס מייד לשוק כ-6,000 יחידות.

אורי אריאל: ואל יקל הדבר בעיניך ולא בעיני אחרים.

אורי אריאל: אבל אתה שותק; או אני אגיד את זה בזהירות הנדרשת:

אורי אריאל: לפחות אני לא שומע אותך זועק כל יום על ההקפאה בכלל ועל ירושלים בפרט, ואנה אנו באים?

אורי אריאל: מחירי הדיור במובנים רבים קשורים להחלטות הממשלה ולשר הממונה או לשרים הממונים – והם בעיקר שניים: 1.

אורי אריאל: שר הפנים שאחראי לתכנון, שצריך לספק מאגר תוכניות שתהיינה זמינות; אבל כידוע לך, מכובדי השר, לא דנים על שום תוכנית בירושלים שקשורה לשכונות יהודיות זה כשנה, מאז רמת-שלמה וביקורו של סגן נשיא ארצות-הברית מר ביידן.

אורי אריאל: אין דיון על כלום, נאדה, אפס, שום דבר.

אורי אריאל: אישרו ארבעה מבני ציבור בחומת-שמואל, מה שנקרא הר-חומה.

אורי אריאל: זה יפה מאוד, אני לא חושב שהיית מסכים, כתושב רעננה למשל, או כשר בממשלת ישראל, כאזרח במדינת ישראל – שהיית מסכים להקפאה, אבל קולך אינו נשמע.

אורי אריאל: נושא נוסף שאני חושב שחשוב שיתווספו בו השקעות בקנה מידה אחר הוא החינוך.

אורי אריאל: נכון הוא, אני רוצה לציין את זה, שהממשלה לא קיצצה בתחום החינוך לעומת קיצוצים במשרדים אחרים, ואף הוסיפה סכום, אומנם מזערי, אבל הוסיפה משהו, בגדר לבטא את חשיבות הנושא.

אורי אריאל: גם זה משהו, אבל זה לא מספיק.

אורי אריאל: איך אני יודע את זה?

אורי אריאל: לפי תוצאות המבחנים, לפי מה שאומר שר החינוך, לפי מה שאומר ראש הממשלה.

אורי אריאל: אבל בידכם הדבר לתקן, הוא לא בידי, וכסף אני אומר לכם שיש, והצבעתי על המקורות; כך פתחתי, כדי שלא תהיה אי-הבנה, הרי אפשר לדבר על כל דבר.

אורי אריאל: יש מיליארדי שקלים שהמדינה יכולה לקחת אותם, באחריות, בלי השתוללות, בלי להדפיס כסף, בלי אינפלציה, ולעשות שינוי; אבל אתם לא עושים.

אורי אריאל: החינוך צריך להיות לכל ילדי ישראל, וההתנפלות בעת האחרונה על החרדים היא התנפלות שאני מוחה עליה, מתקומם עליה, וחושב שעוד להיפך, צריך להשקיע שם יותר כסף, כמו בשאר ילדי ישראל.

אורי אריאל: מה ההיטפלות הזאת פתאום לחרדים?

אורי אריאל: כי זה נותן למישהו עוד מנדט באיזה סקר?

אורי אריאל: אין אחדות יותר בעם הזה בשום דבר, הכול למשיסה?

אורי אריאל: הכול זה רק כותרת?

אורי אריאל: נושא נוסף שיש בו חשיבות גדולה בעיני, וכך גם אומרת ממשלת ישראל – הוא הפריפריה.

אורי אריאל: בתור מי שעוסק באזורים האלה באופן משמעותי מבחינת הזמן שאני משקיע – – –

גאלב מג'אדלה: נא לסיים.

גאלב מג'אדלה: בבקשה.

אורי אריאל: יש לי עוד שש דקות, לא?

גאלב מג'אדלה: איפה יש לך שש דקות?

אורי אריאל: מכובדי, יש מע"מ, יש בלו, יש כל המסים.

אורי אריאל: אני אסיים, ברשותך.

גאלב מג'אדלה: בבקשה.

אורי אריאל: אני אסיים בעוד דבר אחד, לבקשת היושב-ראש, והוא מה שציוותה עלינו תורתנו הקדושה, לסייע לחלשים.

אורי אריאל: מי, כמו רוב חברי הבית פה, שקורא כל שבוע פרשת שבוע, פרקים מהתנ"ך, רואה את יחס התורה, לפני אלפי שנים – לא עכשיו, לא מודרני, לפני אלפי שנים – את היחס לחלשים, לאלמנות, לגרים, ליתומים, לאלה שאין להם שכר, שאין להם עבודה.

אורי אריאל: הכול נמצא כבר לפני אלפי שנים.

אורי אריאל: המלה "צדקה" שאומרים שהעם היהודי ניחן בה, היא מלשון צדק.

אורי אריאל: זו לא מלה שלילית, להיפך, יש ערבות הדדית וישראל ערבים זה לזה, והלוואי שנדע להחזיר עטרה ליושנה.

גאלב מג'אדלה: תודה.

גאלב מג'אדלה: בבקשה, חבר הכנסת אילן גילאון.

גאלב מג'אדלה: בבקשה.

אילן גילאון: אדוני היושב-ראש, כבוד השר עוזי לנדאו, חבר הכנסת אורי אורבך, יש דבר אחד חיובי בדיוני התקציב – שבדרך כלל אפשר לשטוח תפיסת עולם.

אילן גילאון: על-פי רוב אפשר להסכים על תפיסת העולם הזאת ברמה העקרונית.

אילן גילאון: בדרך כלל, כאשר אנחנו נוברים במקורות וברציונל להקמת המפעל הציוני, זה אחר זה, כל האנשים החשובים שעל שמם נקראים היום הרחובות, הזכירו תמיד את חזון נביאי ישראל.

אילן גילאון: בכלל, היה מאבק גדול באותה עת בין הממסד הכוהני לבין הנביאים.

אילן גילאון: אני חושב שהנביאים היו הסוציאליסטים הביטוחיים, אלה שאמרו: לא תעשוק גר ויתום ואלמנה, וצדק צדק תרדוף, והם הניחו משפטים רבים על פרות הבשן, שאנחנו רואים אותן בהתפתחות הדורות בצורות כאלה ואחרות.

אילן גילאון: בסך הכול, אם צריך לסכם באופן ההיסטורי את המפעל הציוני עד כה, זו הצלחה מסחררת וכמעט נס.

אילן גילאון: בסופו של דבר המחיר של הנס הזה היה בהתעקמות, בעוקם רחב מאוד, גדול מאוד, של רעיון היסוד שאולי בו המלה צדקה נלקחת מצדק, אבל נותרה אולי רק הצדקה וגמילות החסדים – דברים שאינם יאים למדינה מודרנית.

אילן גילאון: עברנו הרבה מאוד תהפוכות.

אילן גילאון: הטכנולוגיה התפתחה לטובת האדם, יכולנו לנצל את זה הרבה יותר טוב.

אילן גילאון: ומה שקורה, שאנחנו איבדנו את תחושת הביתיות, הניכור הלך והעמיק לאט-לאט.

אילן גילאון: דור אחרי דור אנחנו מעמיקים יותר ויותר בהעמדת המדינה כמכרז, ברעיון המדינה כעסק, ואני תמיד חוזר ומזכיר שמי שרואה כל דבר כעסק – הדבר הכי לא רנטבילי לעשות היה להקים את מדינת ישראל.

אילן גילאון: ומשום שהקמנו מפעל לא רנטבילי – כמובן בנס, בסופו של דבר – אחרי 100 שנות ציונות, אדוני היושב-ראש, אני חושב שצריך ללכת לציונות שהיא תנועת תיקון, ציונות מעמדית.

אילן גילאון: מדינת ישראל של שנת 2010 היא מדינה שקומץ מחזיק בה את הארי, שהכלכלה שלה מבוססת – וככה היא באה לידי ביטוי בתקציב הנוכחי, הלוא אין חידוש לעומת השנה הקודמת, מהקודמת של הקודמת, אגב.

אילן גילאון: ממשלות בישראל הלכו והעמיקו את החלוקה שרק דבר אחד היה חסר בה: אחריות שמבוססת על הוגנות.

אילן גילאון: אבל מדינה, אדוני היושב-ראש, צריכה להיות בראש ובראשונה ביטוח לאזרחיה.

אילן גילאון: הם לא צריכים לחיות לא מצדקה ולא מגמילות חסדים.

אילן גילאון: כל אדם שהוא חבר בתוך החברה הזאת צריך לדעת שיש לו ביטוח.

אילן גילאון: אבל אנחנו בעורמה – ואני גם יכול להמחיש את זה בתקציב הנוכחי – במקום להיפך, לייצר מקורות, למשל, כמו מסים, מסים הוגנים, ביד אחד אנחנו לוקחים ומקלים על אלה שיש להם הכנסה גבוהה במסים שלהם, וביד השנייה, הפלא ופלא, בתוך התקציב הנוכחי מסתתרים כל מיני מקומות – למשל סעיף, אדוני השר, כמו למסות מלגות שסטודנטים מקבלים שלא במוסד שהם לומדים בו.

אילן גילאון: כלומר, הסטודנטים שלא מקבלים את המלגה שלהם על בסיס של הצטיינות אלא על בסיס של מצב סוציו-אקונומי – את אלה הולכים למסות.

אילן גילאון: במלים אחרות, כל קבוצה שמזדמנת אפשר לפגוע בה, משום שכנראה קל מאוד לגעת בה.

אילן גילאון: מה יהיה השלב הבא?

אילן גילאון: אנחנו לאט-לאט נגיע גם למצב שאנחנו נתפוס זקנים ברחוב ונוכל לגנוב מהם את השרשרת, כי זה בעצם אותו מוסר שיש היום למערכות הכלכליות של מדינת ישראל, שהן בנויות על חוסר אחריות, על אי-רצון לקחת בכלל אחריות על האזרחים, על תפיסת עולם שאומרת:

אילן גילאון: אם אין נכים אין עיכובים, אם אין זקנים אין בזבוזים, בואו נחסוך בזה ונחזק את האחרים.

אילן גילאון: אני רואה שלטון אחרי שלטון איך הוא הולך ומחזק את הקומץ, את הקבוצה היותר-קטנה, הולך ומשדרג אותה כל הזמן, ומצב שפחות מקבלים יותר, ויותר מקבלים פחות, ונעלמת לה האחריות התקציבית.

אילן גילאון: גם אני רציתי, אני משתוקק אפילו, להצביע בעד תקציב כזה קפיטליסטי.

אילן גילאון: אבל לפחות אם הייתי יודע, למשל, שהתקציב הזה הדו-שנתי – גם על כך הייתי מתפשר – לוקח לעצמו פרויקט אחד שבו הוא רוצה לעשות סדר.

אילן גילאון: נניח לוקח בשנה הזאת כמבצע את סל התרופות באופן אוניברסלי לכולם, ואומר: סל התרופות צריך להיות במדינה כפי שאנחנו מבקשים להיות, מלא עד גדותיו עד כדי שלא יישאר שום ספק; מלא עד גדותיו עד כדי כך שמה שיחסר בסל התרופות שלנו בטכנולוגיות רפואיות יהיה נניח יישור האף, אני יודע?

אילן גילאון: ניתוחים פלסטיים, הגדלת חזה, יישור הישבן – דברים אחרים שלא הייתי מכליל אותם היום בתוך הסל.

אילן גילאון: עם פרוץ השלום גם את זה צריך לעשות.

אילן גילאון: אבל לא השלום הוא בסופו של דבר המחצב העיקרי לכל כלכלה.

אילן גילאון: לאחר מכן צריכה לבוא גם חלוקה הוגנת.

אילן גילאון: למשל, אם היינו הולכים על פרויקט כזה הייתי אומר: ניחא, שווה את המאמץ באחריות אוניברסלית כוללת.

אילן גילאון: אבל הפלא ופלא.

אילן גילאון: בשבוע שעבר רציתי להגיש חוק לביטול המע"מ על תרופות וטכנולוגיות רפואיות.

אילן גילאון: אגב, במדינת ישראל לא קיים מע"מ על שני דברים: על פירות וירקות ועל יהלומים.

אילן גילאון: בואו נעשה פשרה, בואו נשים מע"מ על יהלומים ונפטור את התרופות.

אילן גילאון: נדמה לי שזה הרבה יותר דחוף.

אילן גילאון: עד כמה שאני יודע, אנשים הרבה יותר זקוקים לתרופות בבוקר ובערב, ובכלל בקבוצת הגיל שאני משתייך אליה, מאשר ליהלומים.

אילן גילאון: בכל אופן, אתה לא מבין את ההיגיון של הדברים.

אילן גילאון: הלוא המסים העקיפים הם מסים שהם בדיוק מסים רגולטוריים שאתם אפשר לכוון משק, שאתם אפשר בהחלט לתמוך במצרך כדי לייצר איזה סל הרבה יותר קל.

אילן גילאון: גם הדבר הזה איננו קיים בתוך התקציב הזה, ובעצם, על איזו בשורה אנחנו יכולים לדבר?

אילן גילאון: איפה אנחנו הולכים לתקן טעות אחת מתוך אותו מקום שהמדינה התעקמה כל כך?

אילן גילאון: צריך לדבר על כלכלה אלטרנטיבית.

אילן גילאון: למדינת ישראל, על-פי הגדרתה, על-פי ציוויה המוסרי, לא מתאימה מדיניות קפיטליסטית שהפערים בתוכה הם כאלה שמורה או עובדת סוציאלית, בוודאי שוטר או שוטרת, יעבדו 25 שנים כדי לקבל את המשכורת של מנהל בנק בחודש אחד, וזה לא משנה באיזה פרמטר תיקחו את זה – פרטי, ציבורי.

אילן גילאון: קחו את זה באיזה אופן שאתם רוצים.

אילן גילאון: אנחנו מסתכלים על צרפת בקנאה מסוימת.

אילן גילאון: אנשים נלחמים שם על השנתיים האלה של הפנסיה.

אילן גילאון: זו המדינה שבה גיל הפנסיה הוא המוקדם מבכולן.

אילן גילאון: אנחנו המדינה – ב-OECD בוודאי – שגיל הפנסיה בה הוא המאוחר מכולם.

אילן גילאון: מי שלא עושה את חשבון העתיד ולא מבין שבסופו של דבר ככל שהטכנולוגיה מתפתחת שעות הפנאי יהפכו לרבות יותר, והוא לא מתעסק עם המדע הזה; מי שלא מבין שאנשים יצטרכו לצאת מוקדם יותר לפנסיה כדי לפנות מקום לאנשים אחרים – הוא עושה טעות חמורה ביותר, מתוך חשבונאות לבלרית של הטווח המיידי.

אילן גילאון: אני כבר מסיים, אדוני.

אילן גילאון: אני רואה שאני צריך לסיים.

אילן גילאון: לכן, בתור פתיח, ספתח, לעניין הזה, אדוני, אני שוב אומר שנדמה לי שעקרונות התקציב לקוחים עדיין מהתקופה של שמחה ארליך, רק תמיד מחליפים לו את העטיפה למעלה.

אילן גילאון: אותו מעמד לא-זכיין שהולך ומתרחב במדינת ישראל – היום הוא בעיקר מעמדות הביניים – יקבל תמיד פחות ופחות.

אילן גילאון: אנחנו יכולים לחגוג כל השנה כל יום את יום הנכה הבין-לאומי, והעני הבין-לאומי, ויש גם יום המגמגם הבין-לאומי, והחירש הבין-לאומי – לא יעזור שום דבר היארצייטים האלה.

אילן גילאון: אם לא תהיה חלוקה אחרת על בסיס של הוגנות ביטוחית במדינה הזאת, בכל פרמטר שלא תיקחו את זה, אנחנו בעצם לא נעשה כאן שום שינוי, והחברה שלנו לא תהיה טובה יותר.

אילן גילאון: אז 100 השנים הבאות של הציונות שצריכה להתפתח מעכשיו והלאה הן 100 השנים שבתוך הציונות הזאת גם המיעוטים יכולים להיות, כי זו צריכה להיות ציונות מעמדית לכל האזרחים שגרים כאן במדינה.

אילן גילאון: תודעה כזאת צריך לפתח, אבל ייקח לי עוד שעתיים להסביר איך.

אילן גילאון: בפעם הבאה – אני אשמח.

אילן גילאון: תודה רבה.

גאלב מג'אדלה: בפעם הבאה.

גאלב מג'אדלה: תודה לחבר הכנסת גילאון.

גאלב מג'אדלה: חברת הכנסת חנין זועבי – איננה.

שי חרמש: עוזי, על התנהגות טובה מגיע שליש קיצור.

גאלב מג'אדלה: חברת הכנסת רונית תירוש, בבקשה.

רונית תירוש: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, אני רוצה רק לעדכן את חבר הכנסת גילאון שעד לא מזמן גם לא שילמנו מע"מ על מים.

רונית תירוש: זה, שוב, דבר שהתווסף לנו, ובצדק נשארו רק הפירות, הירקות והיהלומים.

רונית תירוש: אני לא מבינה את הקשר ביניהם.

רונית תירוש: אבל אם הזכרתי את המים, השר שכרגע מוטרד על-ידי חבר הכנסת שי חרמש מכיר את סיפור חד גדיא שאני העליתי היום וגם אתמול ב"גלובס", ודיברתי על כך שהיה לנו היטל על צריכה עודפת, שבלשון העם קראנו לו מס בצורת.

רונית תירוש: לאחר מכן עודכנו התעריפים של המים.

רונית תירוש: כתוצאה מכך בנו תאגידים כדי שיוודאו אכיפה מרבית של העלויות הללו.

רונית תירוש: ואם כבר תאגידים, אז צריך לשלם מע"מ לתאגיד, וכך נולד המע"מ על המים.

רונית תירוש: ואז לא הסתפקנו בכך – העלו לנו גם את הארנונה.

רונית תירוש: תשאלו, מה הקשר בין הארנונה למים?

רונית תירוש: ובכן, ראשי הרשויות באו לשר הפנים בתחילת השנה ואמרו: מכיוון שאנחנו צריכים לשלם הון עתק על בניית לשכות לתאגידים ומכוניות ותקנים ומשכורות ומה לא, יש לנו גירעון תקציבי.

רונית תירוש: נוסף על כך, הממשלה הכתה אותנו במענקי האיזון, קיצצה לנו בתקציבי חינוך שמועברים לרשויות.

רונית תירוש: ולכן, כדי לתת את השירותים הבסיסיים לתושבים של כל אחת מהערים, אנחנו צריכים להעלות את הארנונה.

רונית תירוש: כלומר, המים והתאגידים גרמו לכך שגם העירייה פתאום מצאה שתקציבה חסר, והיא צריכה, כתוצאה מכך, להעלות את הארנונה.

רונית תירוש: ואם לא די בכך ואין הוכחה חותכת לקשר הישיר בין השניים, אז קראתי היום שמשרד הפנים לא אישר לעיריית רמת-גן להעלות את הארנונה בנימוק שהעודפים שהגיעו להם מעלויות המים מספקים את מה שהעירייה צריכה לקופתה, ולכן לא צריך להעלות לה גם את הארנונה.

רונית תירוש: כלומר, יש קשר ישיר מאוד בין הנושא של המים והתאגידים למע"מ ולעליית מחירי הארנונה.

רונית תירוש: שרק נדע, התושבים והאזרחים כבר איבדו את ימינם ושמאלם בתהליכים שהם עוברים כדי להבין על מה הם משלמים פה במדינת ישראל.

רונית תירוש: במסגרת הדיונים שלנו בקדימה, החלטנו שכל אחד מחברי קדימה יעלה את הנושאים שקרובים ללבו, את הנושאים שהוא מתמחה בהם, כדי שאנחנו נוכל למצוא בחוק ההסדרים את אותן לקונות, את אותן עוולות שנגרמו בחוק ההסדרים בהקשרים השונים.

רונית תירוש: אני כמובן לקחתי על עצמי את נושא החינוך.

רונית תירוש: יש שני תיקוני חקיקה שם בחוק ההסדרים.

רונית תירוש: סעיף 70, שמדבר על חוק יום חינוך ארוך – חוק יום חינוך ארוך חוקק בשנת 1997 על-ידי השר שטרית, גם הוא חבר בקדימה.

רונית תירוש: החוק הזה, כבר בתחילתו הוחלט שהוא ייושם בהדרגה, כמובן ביישובים ובבתי-ספר ובמוסדות חינוך ובשכונות שהם במצב סוציו-אקונומי נמוך.

רונית תירוש: הגיוני.

רונית תירוש: אנחנו רוצים לתת איזה תעדוף לילדים הללו, שהוריהם ידם אינה משגת, שהם אינם מסוגלים לממן חוגים אחר-הצהריים.

רונית תירוש: אמרו חכמים שנאריך את יום הלימודים, ובתוך יום הלימודים הארוך תינתן להם ארוחה חמה, תינתן להם עזרה בשיעורי-בית, יינתנו להם חוגים, ובא לציון גואל.

רונית תירוש: אולי כך אנחנו נצליח להתחיל לפחות לצמצם את הפערים בחברה הישראלית.

רונית תירוש: אלא מאי?

רונית תירוש: היישום של החוק הזה הלך בצורה מאוד מאוד אטית, ואני אומרת שזה עניין של כל הממשלות, מאז 1997, אבל הממשלה הנוכחית ממשיכה סאגה שבעצם מקפיאה את המשך יישום החוק.

רונית תירוש: אגב, בנימוקים הכתובים בחוק ההסדרים כתוב שמאז שנכנסה רפורמת "אופק חדש", בעצם ניתנה תוספת של שעות, כולל שעות פרטניות, לסייע לילדים.

רונית תירוש: אני רוצה לספר למי שאולי לא יודע במשרד האוצר, אולי מי שלא שם לב לכך במשרד החינוך: רפורמת "אופק חדש" נכנסה בכל אותם מוסדות חינוך שהסכימו להיכנס, ללא שום קשר למצב הסוציו-אקונומי שלהם.

רונית תירוש: כלומר, אפשר למצוא שם בקלות את רמת-אביב ג', את שכונת רחביה בירושלים ואת כל השכונות המבוססות והעשירות של מדינת ישראל.

רונית תירוש: אין שום קשר למצב הסוציו-אקונומי.

רונית תירוש: כלומר, הפתרון שלכאורה ניתן בתוספת השעות שניתנה באמצעות "אופק חדש" לא בהכרח מגיע לשכבות האוכלוסייה מעוטות היכולת שלשמן נוצר חוק יום חינוך ארוך, כך שהנימוק הוא מופרך לחלוטין, אין לו הצדקה.

רונית תירוש: לכן כמובן אנחנו נצביע נגד התיקון הזה, שאומר להקפיא את המשך יישום חוק יום חינוך ארוך.

רונית תירוש: התיקון הנוסף שנעשה הוא תיקון מס' 28 לחוק לימוד חובה.

רונית תירוש: במקרה הזה זה דווקא חוק שלי, שמדובר בו על פיצול כיתות א' וב' לקבוצות קטנות של עד 20 ילדים.

רונית תירוש: מדוע ביקשתי לפצל?

רונית תירוש: אגב, החוק חוקק בכנסת הקודמת, ב-2007, והופתעתי לטובה שהממשלה הסכימה לממן את העלות הגבוהה יחסית של יישום החוק, אבל היא הבינה שכדי למנוע פערים עתידיים צריך להשקיע בגיל הרך.

רונית תירוש: צריך לוודא שבגילאי היסוד, כיתות א' וב' לפחות, אם לא לפני כן, צריך לאפשר נגישות וזמינות של המורה לתלמיד, כלומר, שהקבוצה תהיה מספיק קטנה כדי שהמורה תוכל להגיע לכל ילד וילד ולאתר בזמן אמת את אותם ילדים שדרושה להם עזרה פרטנית, שאולי יש להם לקויות למידה, אולי יש להם קשיי למידה.

רונית תירוש: על קשיי למידה בדרך כלל בית-הספר יכול לענות ולפתור את הבעיה.

רונית תירוש: על לקויות למידה – אותו תלמיד צריך עזרה חיצונית מקצועית.

רונית תירוש: אגב, דווקא בהקשר הזה, בחוק הזה, טוב שהשלמה שלו תבוא דרך "אופק חדש", דרך אותן שעות פרטניות שניתנו למורים לתגבר ילדים בודדים אחד על אחד.

רונית תירוש: כלומר, אחרי שהחוק מופעל, חוק של פיצול הכיתה, כשמורה מאתרת תלמיד או שניים שיש להם בעיות בלמידה, היא מפנה אותם לקולגה שלה; בעזרת המשאב הזה של "אופק חדש", עם השעות הפרטניות, אותה מורה תתגבר את התלמיד, תקדם אותו ותוודא שהוא לא יתחיל לצבור פערים כבר בגילאי היסוד של בית-הספר.

רונית תירוש: לצערי הרב, שוב, הנימוק להקפאת החוק הזה של פיצול הכיתות הוא שניתנה תוספת שעות ב"אופק חדש".

רונית תירוש: אני שוב אומרת, מי שעיניו בראשו, מי שלא מבין חינוך מהו, מי שלא מבין הקניית השכלה מהי, אולי מקומו לא במשרד החינוך וגם לא במשרד האוצר, שחושב ומתיימר לחשוב שהוא באמת יודע ומבין בחינוך.

רונית תירוש: אני חושבת שהקפאת החוק הזה של פיצול הכיתה בגלל התשובה שניתנת כביכול דרך "אופק חדש" היא ברכה לבטלה, זה בזבוז של משאבים אדירים של המדינה במקום הלא-הנכון, ובעיקר בצורה הלא-נכונה.

רונית תירוש: לכן אני וכמובן חברי לסיעה נצביע נגד שני התיקונים הללו, שתי הצעות החוק הללו.

רונית תירוש: מאחר שזמני תם, לא אוכל להרחיב דברים על חוק האברכים.

רונית תירוש: אולי רק במשפט, אדוני היושב-ראש, תרשה לי לומר שאנחנו מרגישים מרומים, משום שזה עתה גילינו – – –

גאלב מג'אדלה: ככה את מקפחת את האברכים.

גאלב מג'אדלה: מה זה משפט אחד?

רונית תירוש: אוקיי.

רונית תירוש: אז אני רק אסביר, כדי שלא לקפח.

גאלב מג'אדלה: יש בהצעה הזאת מחלוקת גדולה.

גאלב מג'אדלה: משפט אחד?

רונית תירוש: לא, אני רק אומר על מה אני רוטנת.

רונית תירוש: לא יכול להיות שעכשיו אנחנו נגלה באינטרנט שאף שראש הממשלה הודיע שהוא מקים ועדה לבדוק את הנושא, ואנחנו האמנו שאחרי שהוועדה תסיים את עבודתה יוחלט מה שיוחלט, מסתבר שהלילה הזה אנחנו הולכים להצביע גם על חוק האברכים, ויש גם ועדה, בלי קשר.

רונית תירוש: פיקציה.

רונית תירוש: ועדת פיקציה.

רונית תירוש: ואת זה רציתי להעלות לתשומת לבם של כל החברים.

חיים אורון: איפה מצביעים?

רונית תירוש: היום, פה.

רונית תירוש: זה מה שנאמר.

חיים אורון: בקריאה טרומית?

רונית תירוש: כן.

רונית תירוש: אני לא יודעת בטרומית או לא בטרומית.

רונית תירוש: נאמר שהלילה זה מוכנס, אני לא יודעת איך.

חיים אורון: זה לא הונח על השולחן, אי-אפשר להעלות את זה.

רונית תירוש: אנחנו נבדוק את זה.

רונית תירוש: לא ברור לי איך.

רונית תירוש: התגובה של משרד ראש הממשלה לא היתה שזה עורבא פרח, אלא שהם בעצם ממלאים אחר הוראות בג"ץ, אז סביר להניח שהם ימצאו את הדרך להביא את זה.

רונית תירוש: אנחנו עכשיו נבדוק את זה.

רונית תירוש: זה דבר שכרגע עליתי עליו באינטרנט.

גאלב מג'אדלה: תודה רבה.

רונית תירוש: תודה רבה.

גאלב מג'אדלה: חבר הכנסת דוד אזולאי – איננו.

גאלב מג'אדלה: חבר הכנסת אחמד טיבי – איננו.

גאלב מג'אדלה: חבר הכנסת חיים אורון, בבקשה.

חיים אורון: אבל זה לא לפי מה שהולך פה.

גאלב מג'אדלה: אנחנו הולכים לפי מה שפה.

חיים אורון: אז אולי כדאי שנדע.

גאלב מג'אדלה: הנה, אנחנו קוראים לך.

גאלב מג'אדלה: אחריו – חבר הכנסת סעיד נפאע.

גאלב מג'אדלה: בבקשה.

גאלב מג'אדלה: אתה צריך להתכונן, חבר הכנסת חיים אורון?

גאלב מג'אדלה: אתה מוכן.

גאלב מג'אדלה: אחריו – חבר הכנסת גדעון עזרא, אם יהיה כאן.

חיים אורון: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, היות שאני אדבר אחר כך, אז את עמדתי בקשר להצגת התקציב של שר האוצר – אני אתייחס לכך אחר כך.

חיים אורון: אני רוצה גם להמשיך קטע מדבריה של חברת הכנסת תירוש בנושא מה שקורה עם האברכים.

חיים אורון: אני לא רואה את עצמי כזולל חרדים לתיאבון ונלחם בהם בכל דרך אפשרית.

חיים אורון: אני לא נמצא שם, ומעולם לא הייתי שם.

חיים אורון: אבל בכל זאת אנחנו עומדים בפני בעיה שאפשר לבחון אותה לכאורה מהצד הפורמלי.

חיים אורון: יושב פה יושב-ראש ועדת החוקה של הכנסת, חבר הכנסת רותם, והוא יבוא ויאמר: תראו, היתה החלטת בג"ץ, והבג"ץ כאילו אמר שאי-אפשר את ההסדר הזה, על-פי תקנה כלשהי, שחוקקה במסגרת – בואו נעשה את זה חוק, וכאילו המעבר מתקנה לחוק מטהר את השרץ.

חיים אורון: עם כל הכבוד, האמירה הברורה של בית-המשפט היתה שמדובר בהסדר לא ראוי.

חיים אורון: אז בואו נתמודד עם שאלת הלא-ראוי, ולא עם שאלת הטכניקה החוקתית; שהיא חשובה, אני לא רוצה לזלזל בה, באיזה אופן עושים את המעשה הלא-ראוי.

חיים אורון: עכשיו אמרה גם חברת הכנסת תירוש שאמרו – תשובת ראש הממשלה: מה אתם רוצים?

חיים אורון: תעשו מה שהבג"ץ אומר.

חיים אורון: אני רוצה להגיד את הדבר המהותי יותר: בעצם אני כבר לא יודע מה הממשלה רוצה בתחום הזה.

חיים אורון: אני שומע שמים וארץ מהבוקר ועד הערב שאנחנו עושים מאמצים גדולים לשילוב אנשים במעגל העבודה, עד כדי כך שאי-שילובם מהווה – ואפילו יש כמה כלכלנים וסוציולוגים שהפכו את התחזיות העתידיות הללו למין סוג של "אפוקליפסה עכשיו".

חיים אורון: הם יודעים להגיד מה יהיה בעוד עשר שנים ו-20 שנים מספר החרדים.

חיים אורון: אגב, גם מספר הערבים וכו' וכו'.

חיים אורון: אני לא רוצה להשתלב בתהליך הזה, אבל אני אומר את הדבר הפשוט שכל אחד מבין: אפילו בנתונים של האברכים – הסיפור התחיל עם 3,000.

חיים אורון: לא בימי בן-גוריון; ב-1986 הוא התחיל עם 3,000.

חיים אורון: בשנה שעברה היה מדובר על 11,000.

חיים אורון: ההיגיון של התהליך הזה שהוא יהיה 12,000, 13,000, 14,000, 15,000 וכו' – אין לי פה את הגרף.

חיים אורון: המשמעות של התהליך הזה – חבר הכנסת מיכאלי, שמעתי אותך – היא אם סלע קיומנו, מה גודל הסלע הזה?

חיים אורון: מה עוצמתו?

חיים אורון: כמה?

חיים אורון: אני יודע שזאת הקבוצה הכי חלשה, אני יודע שזאת הקבוצה הכי ענייה, אבל אני גם יודע שב-1,000 שקל לא הופכים קבוצה חלשה לקבוצה חזקה.

חיים אורון: את השאלה הזאת אתם צריכים לשאול.

חיים אורון: גם לא ב-2,000 שקל.

חיים אורון: אז מה אתם בעצם באים ואומרים לנו, חבר הכנסת מיכאלי?

חיים אורון: אתם אומרים לנו: תנו את ה-1,000 שקל, ננגב את השפתיים, ויישארו קבוצה חלשה.

חיים אורון: לעוד שנה, לעוד שנתיים, לעוד חמש שנים, לעוד עשר שנים – עד מתי?

חיים אורון: עד כמה?

חיים אורון: עזבו עכשיו את כל הוויכוחים הפוליטיים, שאלה רוצים לכופף את אלה.

חיים אורון: אני שואל על העניין עצמו.

חיים אורון: ואז אומרים חברי הכנסת החרדים – וגפני עושה על זה סיבובים בלתי פוסקים: יש 2,000 חרדים שסיימו מסלול לימודים ולא מוצאים עבודה.

חיים אורון: והוא צודק – – –

נסים זאב: עוד פעם חרדים?

נסים זאב: תעזוב את החרדים.

חיים אורון: הוא צודק.

חיים אורון: אבל האמן לי, חבר הכנסת מיכאלי, יש גם 2,500 ערבים כאלה, ויש גם 2,000 נשים כאלה, ויש גם – אני לא יודע עוד מי – צעירים כאלה, יוצאי צבא כאלה.

חיים אורון: הנושא הזה, צריך להתמודד אתו.

חיים אורון: אבל למה אתם קושרים אותם אחד בשני?

חיים אורון: יש בעיה קשה.

חיים אורון: יש בעיה איך קבוצות מסוימות – פעם אומרים אתיופים, פעם אחרים – משתלבות במערך העבודה; לא אוהב את המלה "שוק".

חיים אורון: אבל החיבור הזה בין ה-1,000 שקל לבין השאלה הוא לא ממין העניין.

חיים אורון: אני מודה – אתם יודעים מה, לא בשותפות אתנו, אני מצפה – ויש כאילו מתחת לפני השטח – שיקומו חוגים בתוך הקהילה החרדית ויגידו: זה לא טוב.

חיים אורון: זה לא טוב לא כי החילונים האלה, שלא מבינים, רוצים את זה.

חיים אורון: זה לא טוב משום בחינה.

חיים אורון: כי אני ואתה יודעים בדיוק שעם 1,000 שקל אתה דן אותם לחיי עוני מתמשכים עד סוף הימים.

חיים אורון: אני לא מכיר בדיוק את הערכים היהודיים של בחירה בעוני.

חיים אורון: חיים של צניעות – בהחלט; חיים של הסתפקות במועט – בהחלט.

חיים אורון: אבל חיים של עוני?

חיים אורון: זה האידיאל של מי בדיוק?

חיים אורון: ולמה בדיוק?

חיים אורון: לכן, אני רואה כבר מה קורה פה.

חיים אורון: היות שצריך להעביר את התקציב – חברת הכנסת תירוש חוששת שזה יהיה הלילה.

חיים אורון: יכול להיות, בכל זאת צריך להיות פה עקבות כדי שחוק יונח פה היום ויוצבע.

חיים אורון: אז בסדר, אז זה יהיה ביום רביעי הבא, יהיה ביום רביעי בעוד שבועיים, מה זה משנה?

חיים אורון: אני אומר לך באחריות מלאה: לא יגיע 31 בחודש, 2010, בלי שהעניין הזה יוסדר.

חיים אורון: אבל הוא לא יוסדר, הוא יימרח פעם נוספת.

חיים אורון: אפילו הצעה שאני מוכן לתמוך בה – –

גאלב מג'אדלה: נא לסיים.

חיים אורון: אני מסיים.

חיים אורון: – – תגידו לחברים, נותנים לכם שלוש שנים.

חיים אורון: אומרים לכם – יש מושג לועזי, אני לא רוצה להשתמש בו – ככל שהחפיפה בין הכנסת

חיים אורון: כם ובין הגמלה לא עוברת את ה-50%, תקבלו גם את הגמלה וגם את ההכנסה הנוספת.

חיים אורון: תלכו לעבוד.

חיים אורון: אני לא בטוח שלשם הולכים; או לומר הפוך: אני חושש שלשם לא הולכים.

חיים אורון: ואז מה נקבל?

חיים אורון: נקבל הסדר כזה בשביל להציל את הקואליציה, הרוב יהיה פה בסוף, כל הגיבורים, או שיברחו או שינאמו ואחר כך יברחו.

חיים אורון: יהיה פה רוב, העסק יעבור לעוד כמה שנים, וניפגש אתו בתנאים יותר קשים, בסכומים יותר גדולים, עם יותר קושי לפתור אותם.

גאלב מג'אדלה: תודה רבה לחבר הכנסת חיים אורון.

גאלב מג'אדלה: חבר הכנסת סעיד נפאע, בבקשה.

גאלב מג'אדלה: אחריו – חבר הכנסת גדעון עזרא מקדימה, ואם הוא לא יהיה – חבר הכנסת אברהם מיכאלי.

סעיד נפאע: תודה.

סעיד נפאע: כבוד היושב-ראש, גבירותי ורבותי, רק בשבוע שעבר נדרשה הכנסת על ועדותיה לדון במשבר עתיק היומין של הרשויות המקומיות.

סעיד נפאע: המשבר התפרץ בסוף 2003, והתברר שזקוקים רק ל-24 מיליארד שקלים רק כדי להבריא את המועצות המקומיות, ומתברר שהמשבר הולך דווקא ומחמיר.

סעיד נפאע: מה אנחנו מוצאים בהצעה?

סעיד נפאע: מוצאים בהצעה, בפרק המתייחס לנושא הזה, בדברי ההסבר, כאילו מי שהכין את ההצעה הביא בחשבון את אותו דוח מפורט וחמור אשר הכין מבקר המדינה בנושא, אבל עד מהרה התברר שהם אימצו את חלקו של הדוח אשר מטיל על המועצות המקומיות עוד מעמסה ועוד מעמסה.

סעיד נפאע: בכל אשר נאמר בדוח הזה כלפי הממשלה, כלפי המשרדים השונים, למעשה אנחנו לא מוצאים שום דבר, וכאילו דברי מבקר המדינה לא חשובים.

סעיד נפאע: אחיזת עיניים לשמה.

סעיד נפאע: על-פי הנתונים שהתגלו בדוח, אנחנו מוצאים – מעניין – סתירות מאוד מהותיות בין מה שאמר מבקר המדינה לבין מה שאנחנו מוצאים בהצעה.

סעיד נפאע: נשאלת השאלה למי להאמין, אפילו בדברים הפשוטים ביותר.

סעיד נפאע: המבקר אומר שב-2003, כאשר כל המשבר הזה התפרץ, היו 135 מועצות מקומיות במשבר, עם גירעון, כפי שאמרתי, של 24 מיליארד שקלים.

סעיד נפאע: ב-2008 המספר עלה ל-139 מועצות.

סעיד נפאע: מה אנחנו מוצאים בהצעה?

סעיד נפאע: שיש רק 105 מועצות שהן במשבר.

סעיד נפאע: מעניין אם במספרים כאלה אנחנו מוצאים את הסתירות האלה, ושוב השאלה הנשאלת היא – למי להאמין.

סעיד נפאע: מדובר בהצעה שלפיה הדרך להבריא את המועצות המקומיות היא מענקי האיזון, וההצעה אומרת ש-202 רשויות מתוך 255 הרשויות זכאיות למענקי האיזון, ויועמד לרשותן מענק של 2.4 מיליארדי שקלים, שזה למעשה עשירית מהגירעון שסובלות ממנו המועצות המקומיות, ולא ראינו בשום מקום שהגירעון הזה צומצם מאז 2004 ועד היום.

סעיד נפאע: לגבי ההבראה, שזה הפן השני של הבראת המועצות המקומיות, הרי בפברואר 2004 הממשלה נזעקה או הזדעקה אחרי המשבר שהיה והקימה ועדה – כמו שאנחנו עדים היום, לכל דבר מקימים ועדות – ועדת-גדיש בזמנו.

סעיד נפאע: המבקר אומר שבשנים 2004–2006, כדי להבריא את השלטון המקומי, הוקצו 2.35–2.4 מיליארד שקלים.

סעיד נפאע: אבל מה?

סעיד נפאע: הועברו רק 1.8 מיליארד מהסכום הזה, ובהצעה שוב אומרים לנו שלגבי התקופה הרלוונטית הוקצו 1.5 מיליארד שקלים.

סעיד נפאע: אז שוב נשאלת השאלה – למי להאמין, ואיך אפשר להוציא את השלטון המקומי, שמשרת כאמור מאות אלפי אנשים, מהמשבר.

סעיד נפאע: על זה אומר המבקר, ואני אצטט, אם יורשה לי, כבוד היושב-ראש:

סעיד נפאע: בשנים 2004–2006 העבירה הממשלה לרשויות בהבראה מענקים בסך כולל של 1.835 מיליארד שקל חדש, אף ששנתיים קודם היא קיצצה מתקציבי הרשויות סכום כמעט זהה.

סעיד נפאע: פעולות מנוגדות אלה מלמדות על היעדר מדיניות עקבית ברורה לעניין התמיכה התקציבית של הממשלה ברשויות המקומיות.

סעיד נפאע: עוד מבשרת לנו ההצעה שלשנים 2006–2009 יוקצו 1.5 מיליארד שקלים, כאשר המבקר אומר לגבי השנים 2004–2008 – פחות שנה – שהוקצו 3.2 מיליארד שקלים והועברו רק 2.4 מיליארד.

סעיד נפאע: הסתירות האלה שבין ההצעה – דברי ההסבר שבהצעה – לבין דוח מבקר המדינה הן לא רק מדליקות אור אדום, אלא באמת חשוב לדעת, כבוד השר, איך יכול להיות שבדברי הסבר בהצעה מוצאים סתירות כל כך ברורות מול דוח המבקר שדן בסוגיה אשר דיברתי עליה – הבראת הרשויות המקומיות – וההצעה מבשרת לנו שלגבי השנים 2010–2011 יוקצו 670 מיליון שקלים.

סעיד נפאע: איפה אנחנו ואיפה אותו גירעון של 24 מיליארד שקלים כדי להבריא את המועצות המקומיות?

סעיד נפאע: אני מסיים.

סעיד נפאע: אם נחבר את כל הסכומים האלה שנתנו במרוצת כל השנים, אנחנו נגיע ל-6 מיליארד, כאשר כפי שאמרתי, עוד ב-2003 היו דרושים 24 מיליארד.

סעיד נפאע: לבסוף, אני אשאל את השאלה המתבקשת: תמיד הקורבן, בסופו של דבר, של הנתונים האלה, הוא הנחשלים – במקרה זה המועצות המקומיות הערביות – כי אנחנו יודעים טוב מאוד שמתוך 135 המועצות שבהבראה לא פחות משני-שלישים, אם לא יותר, הן מועצות ערביות.

סעיד נפאע: תודה רבה.

גאלב מג'אדלה: תודה רבה.

גאלב מג'אדלה: חבר הכנסת – איננו; חבר הכנסת מיכאל בן-ארי – איננו; חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה – לא נמצא.

גאלב מג'אדלה: חברת הכנסת מרינה סולודקין, בבקשה.

מרינה סולודקין: אדוני היושב-ראש, כבוד שר האוצר, כנסת נכבדה, הקשבתי בתשומת לב רבה לנאומו של שר האוצר, ולצערי לא שמעתי שום דבר חוץ משבחים למדיניות הממשלה, וגולת הכותרת היא: התקציב הדו-שנתי תקציב נפלא, מבריק, ואין דומה לו בשום מדינה בעולם.

מרינה סולודקין: אדוני שר האוצר, אני, מיכאלי ומילר נולדנו במדינה שבה היתה תוכנית חומש, וגם התגאו מאוד מאוד, עם פתוס, שיש תוכנית חומש ואין באף מדינה אחרת.

מרינה סולודקין: למה זה מוביל – אנחנו ראינו ב-20 השנים האחרונות.

מרינה סולודקין: אי-אפשר למצוא בנאומו של שר האוצר וגם בתקציב עצמו התייחסות רצינית, לדעתי, לבעיות המקרו-כלכליות שאתן מתמודדת מדינת ישראל היום.

מרינה סולודקין: מה עם הפערים החברתיים, שהגיעו לממדים מפלצתיים?

מרינה סולודקין: האם מתכוונת הממשלה להעלות את שכר המינימום, ומתי תעשה זאת?

מרינה סולודקין: מתי יפסיקו במגזר הציבורי לשלם למנהלים מסוימים משכורות גבוהות פי-כמה ממשכורותיהם של ראש הממשלה ושל נשיא המדינה?

מרינה סולודקין: מתי יוטלו מסים ישירים על העשירונים הגבוהים, כגון מס עיזבון – מסים שייצרו שוויון הזדמנויות אמיתי?

מרינה סולודקין: מתי, במקום העלאת מחירי הדלק הגורמת לגל התייקרויות של כלל המוצרים, יוטלו מסים על צריכת מותרות?

מרינה סולודקין: האם הזוגות הצעירים יצטרכו לרכוש דירות ובתים בחוץ-לארץ מפני שדירה צנועה בישראל כבר מחוץ להישג ידם?

מרינה סולודקין: מי יוציא ממבוא סתום את הק החרדית, שבה יותר מ-60% מהגברים אינם עובדים?

מרינה סולודקין: מה יקרה למיליוני דולרים שנרכשו על-ידי נגיד בנק ישראל, האדון הנכבד סטנלי פישר, כשסין תחליט שלא לתמוך יותר בדולר, וכלכלת ארצות-הברית תתפרק, חס וחלילה, כמגדל קלפים?

מרינה סולודקין: בתקציב הדו-שנתי המפואר שהוצג כאן, וגם בהצעת חוק המדיניות הכלכלית לשנים 2011 ו-2012, לא תמצאו תשובות על כל השאלות האלה.

מרינה סולודקין: במקום זאת, אנו פוגשים כאן את המכרים הישנים: תוכנית ויסקונסין – יש אפשרות שהיא תהפוך לפרשת "הולילנד" הבאה של מדינת ישראל; הקטנת מס הכנסה לעשירים במקביל להקטנת מדד עדכון הקצבאות; שוב נמצא מערכת תקנות שלמה שמטרתה להקטין את מספר העובדים הזרים במשק הישראלי, ויישום מערכת זו יביא בפועל להגדלת מספרם, כפי שזה קרה בעשר השנים האחרונות.

מרינה סולודקין: מדוע אף אחד לא יגיד למשרד האוצר וגם למשרדים כלכליים אחרים שבמדינה עם שיעור ילודה גבוה כמו מדינת ישראל, שאליה מגיעים מדי שנה אלפי עולים מכל קצוות התבל, לא כדאי, ואפילו אסור, להביא עובדים זרים לעבודה בחקלאות, בבנייה ובסיעוד?

מרינה סולודקין: יש לנו מספיק כוח-אדם מקומי, מיומן ואיכותי יותר, שיוכל למלא את מקומם של העובדים הזרים, אם קצת קצת נשפר את תנאי העבודה והשכר.

מרינה סולודקין: שנים רבות אנו שומעים משרי האוצר לדורותיהם שחשוב להשקיע בתשתיות, בעיקר בעיר הבירה ובפריפריה.

מרינה סולודקין: והנה, הרכבת הקלה בירושלים נבנית כבר עשר שנים, אני חושבת, ולא רואים את הסוף.

מרינה סולודקין: וגורלה של התחבורה הציבורית כגורלו של משק המים.

מרינה סולודקין: איפה המפעלים החדשים להתפלת מים?

מרינה סולודקין: למה קל יותר להעלות את מחירי המים במקום לפתור את בעיית אספקת המים לכלל אוכלוסיית המדינה?

מרינה סולודקין: אני מקווה מאוד שההסתייגויות של האופוזיציה לתקציב המדינה יאושרו, וזה ייתן פתרון לפחות לחלק מהבעיות הללו.

מרינה סולודקין: תודה רבה לכם.

גאלב מג'אדלה: תודה לגברתי.

גאלב מג'אדלה: חבר הכנסת אבי דיכטר, בבקשה.

אבי דיכטר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אדוני שר האוצר, אני תוהה אם כשהכנתם את התקציב הדו-שנתי בכמה סוגיות שהן באמת קריטיות עבורנו כמדינה, האם באמת הייתם ערים, אתה והשרים המופקדים, על תחומים כמו ביטחון הפנים, לדוגמה – ואין עוררין שהתחום הזה הוא באמת בנפשנו ובעצמותינו, לפעמים בעצמותינו תרתי משמע; בוודאי לי כאחד שמכיר את זה די מקרוב.

אבי דיכטר: אני תוהה, כשאני עובר על התקציב ואני מסתכל מה בעצם התקציב הזה נותן למשטרת ישראל בכל מה שקשור להתעצמות, או כפי שזה מופיע בתקציב – בסעיף הפיתוח; כשאתה מסתכל על סעיף הפיתוח של משטרת ישראל, אתה שואל אם באמת מישהו חושב שבסכומים שבעצם לא משתנים – 251 מיליון שקל ב-2011, 271 ב-2012 – אתה בטוח שזו עלייה בתקציב ההתעצמות מתקציב השנים הקודמות, ואז אתה רואה שב-2009 תקציב ההתעצמות היה 325 מיליון שקל וב-2010 – 336 מיליון.

אבי דיכטר: אתה שואל: ריבונו של עולם, השתפרנו בביטחון הפנים עד כדי כך שאנחנו יכולים להוריד מתקציב ההתעצמות של משטרת ישראל?

אבי דיכטר: כשאתה בודק בקרביים של התקציב הזה אתה רואה שזה לא ממש התעצמות.

אבי דיכטר: כי בהתעצמות הנדרשת באמת לגוף כמו משטרת ישראל, שמופקד על ביטחון הפנים שלנו, אתה מצפה שבתחומים שהמשטרה זקוקה בהם לתוספת רצינית כדי לבנות את עצמה, אתה רואה שבהתעצמות נכללת אפילו תנופת הבנייה, שהמשטרה חייבת ללא ספק, אבל ברכש ופיתוח אמצעים אתה רואה שבשנתיים הבאות, לא בשנה הבאה – 137 מיליון שקל.

אבי דיכטר: אני אומר לך, אדוני שר האוצר, זה לעג לרש, אבל הרש זה אנחנו.

אבי דיכטר: אין גוף שמכבד את עצמו במדינה כלשהי בעולם ואין גוף במערכת הביטחון שלנו, לא צה"ל ולא שב"כ ולא מוסד, שבכלל מוכן לדבר בצורה רצינית על כך שפחות מ-4.5% מתקציבו מוקדשים להתעצמות.

אבי דיכטר: פחות מ-4.5% מתקציבו.

אבי דיכטר: זה הנתח ב-2011 וזה הנתח ב-2012.

אבי דיכטר: הרי אנחנו מבינים שבסופו של דבר זה יחזור אלינו כבומרנג.

אבי דיכטר: לא תהיה לנו ברירה.

אבי דיכטר: אני שמח, שר האוצר, שאנחנו מצליחים לדבר כאן כמעט פנים אל פנים בסוגיה הזאת, מפני שזאת אולי הסוגיה הקלה.

אבי דיכטר: אני הולך לסוגיה הקשה יותר, וזה שכר שוטרים במדינת ישראל.

אבי דיכטר: יש הסכם שכר שנשאר עוד מתקופתי ומתקופת האוצר.

אבי דיכטר: בעצם הוא סגור.

אבי דיכטר: הוא גובש בין המשרד לביטחון פנים לבין משרד האוצר.

אבי דיכטר: מאחר שהיה ברור שהולכים לבחירות, האוצר דחה את החתימה עליו, ואנחנו כמעט שנתיים בתוך הממשלה הנוכחית ועדיין הסכם השכר לא נחתם, ושכר השוטרים במדינת ישראל, איך לומר בלשון המעטה, הוא שכר מאוד לא אטרקטיבי למי שמבקש להצטרף לשורות המשטרה.

אבי דיכטר: בסופו של דבר המשטרה היא גוף שהעניין לעבוד בו הוא רב מאוד, אולי אחד המקומות היותר-מעניינים, אבל התגמול שאנחנו נותנים לאותם אנשי משטרה הוא בוודאי בלתי מתקבל על הדעת.

אבי דיכטר: אגב, המלה בלתי מתקבל על הדעת נאמרה על-ידי רבים, לא רק מקרב המשטרה ולא רק על-ידי כשר לביטחון פנים – על-ידי שורה ארוכה של אנשים, אני מניח שגם על-ידך.

אבי דיכטר: ולמרות הכול אנחנו דוחים – אין לי מושג עד מתי – לא מתקצבים את הסכם השכר, וכולנו מבינים שכשאנחנו נגיע בסופו של דבר לאותו יום של משבר, נצטרך, בסכומים הרבה יותר גבוהים, לייצב את שורות המשטרה בכל מה שקשור לכוח-אדם, מפני שאין מה לעשות, המשאב העיקרי של משטרת ישראל הוא כוח-אדם, ועל זה אני מניח איש לא יחלוק.

אבי דיכטר: אגב, הפתרון שנמצא לפני 16 שנה, ב-1994, של גיוס שוטרים צעירים, חיילים – וזה בעיקר חיילות.

אבי דיכטר: 80% מהשח"מ, מה שנקרא במשטרה, הם חיילות, בניגוד להסכם שהיה בזמנו – 70%.

אבי דיכטר: אבל הן לא יכולות להיות תחליף לשוטר, גם במינון של ארבעה שוטרים חיילים או חיילות כשקול לשוטר אחד בתקן, מהרבה מאוד סיבות שכולנו מבינים.

אבי דיכטר: אני תוהה איך אנחנו ממשיכים לקדם את ההסכם, איך ממשיכים לקדם את התקציב, כשאנחנו מוצאים חור בסדר-גודל כזה אולי בתחום הכי משמעותי בביטחון הפנים של מדינת ישראל.

אבי דיכטר: כשאני עובר הלאה, למשרד המשפטים – הרי בסופו של דבר כולנו מבינים שהמונח "שרשרת אכיפת החוק" זה גם המשטרה, גם הפרקליטות, גם בתי-המשפט וגם בתי-הסוהר.

אבי דיכטר: הלכתי לבדוק את נושא משרד המשפטים, ושם, אני חייב לומר, כשאתה מסתכל על הסטטיסטיקות, אתה רואה שאף שיש גידול במספר השופטים, יש קיטון בסגירת התיקים בממוצע פר-שופט.

אבי דיכטר: כנראה הסיפור הוא יותר מורכב מכפי שהיו בעבר הסיפורים ששופטים דנו בהם.

אבי דיכטר: לכן, כשאתה שואל איך מתגברים על מצב שבו באופן קבוע בחמש השנים האחרונות יש 460,000 תיקים במלאי, פתוחים פחות סגורים, הרי אין לנו שום סיכוי באמת לתת צדק וסעד משפטי לאנשים במציאות שבה בשנתיים הקרובות כל מערכת המשפט צפויה לגדול ב-14 שופטים בכל שנה.

אבי דיכטר: 14 שופטים בכל שנה.

אבי דיכטר: אתה בודק את נתוני בית-המשפט השלום – שזה, הייתי אומר, רצפת הייצור של הצדק בבתי-המשפט במדינת ישראל – ואתה רואה שתקציב בתי-משפט השלום בישראל לא משתנה, שום דבר; 2009, 2010, 2011, 2012 – כאילו הגענו למנוחה ולנחלה.

אבי דיכטר: אז נכון שיש תיקונים שהם לא קוסמטיים, הם בהחלט משמעותיים – ערכאת ערעור, שאולי זה יעבור בעתיד כחוק נפרד.

אבי דיכטר: באמת אי-אפשר לקחת שופט אחד ולא שלושה שופטים לערכאת ערעור.

אבי דיכטר: אבל אני מדבר על רצפת הייצור של הצדק במדינת ישראל, ויסלחו לי השופטים שאני מדבר על כך כרצפת ייצור, אבל זה מונח מקצועי.

אבי דיכטר: בתי-משפט השלום בישראל הם באמת רצפת הייצור של הצדק שלנו במדינת ישראל, ואתה תוהה: איך ייתכן שהם לא עולים בתקציב שלהם שנה אחר שנה אחר שנה אחר שנה?

אבי דיכטר: ומכאן אני שואל: טוב, ריבונו של עולם, אז מאיפה לוקחים את כל התקציבים האלה ומכסים את הפערים?

אבי דיכטר: אני מקווה ששר האוצר לא שמע דברים קשים מדי ולכן הוא עזב, אדוני היושב-ראש – – –

גאלב מג'אדלה: אדוני חבר הכנסת דיכטר, נא לסיים.

אבי דיכטר: נחכה שהשר יגיע, כי אנחנו לא יכולים לדבר לכנסת ללא שר.

גאלב מג'אדלה: השר פה.

גאלב מג'אדלה: השר שומע אותך באוזן אחת.

אבי דיכטר: שומר הסף.

אבי דיכטר: אגב, שר האוצר באוזן אחת זה כמו שר רגיל עם שתי אוזניים.

גאלב מג'אדלה: נכון.

אורית זוארץ: דווקא לשר הזה יש כישורים.

יובל שטייניץ: אבי, כשאתה מדבר, אני עם ארבע אוזניים, כי בדרך כלל לדבריך אני נהנה להקשיב.

אבי דיכטר: אני שמח.

אבי דיכטר: התחלתי לומר קודם – הרי בסופו של דבר, מי כמונו יודע שצריך לשאול: אז מאיפה מביאים את המשאבים לכסות את המצוקה התקציבית שהצבעתי עליה קודם לכן ואת הצורך במשרד לביטחון פנים, במשטרת ישראל ובמשרד המשפטים, בתי-משפט השלום?

אבי דיכטר: לקחתי את נושא ההוצאות על מה שמוגדר חברי הממשלה במשרד ראש הממשלה, ואתה אומר: איך ייתכן שב-2009 הוצאות חברי הממשלה היו 71 מיליון שקל, ומ-2009 יש זינוק ב-2010 של 30% – – –

גאלב מג'אדלה: כבוד השר לשעבר, אנחנו חייבים לעמוד בלוח הזמנים כדי שנלך לתפילת שחרית, אני ונסים זאב.

אבי דיכטר: אני שמח שהיושב-ראש עומד על המשמר בתפילות השחרית, אבל אני מסיים, ברשותך.

אבי דיכטר: אני אומר – כשאתה בודק איפה באמת אנחנו משקיעים את התקציב שלנו, או נתחים משמעותיים, ואתה שואל, כדוגמה אחת, איך ייתכן שמ-2009 ל-2010, ומ-2010 זה יישמר ל-2011, ומתוכנן להישמר גם ל-2012, עלינו ב-30% בתקציב שמוקצה למה שמוגדר חברי הממשלה?

אבי דיכטר: שאלה מעניינת.

אבי דיכטר: אני מקווה שתהיה עליה תשובה.

אבי דיכטר: תודה רבה.

גאלב מג'אדלה: תודה רבה לחבר הכנסת אבי דיכטר.

גאלב מג'אדלה: אחריו יבוא חבר הכנסת אחד ויחיד – נסים זאב.

גאלב מג'אדלה: עומדות לרשותך שמונה דקות.

גאלב מג'אדלה: גרענו ממך דקה אחת, נשארו לך שבע.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, כבוד שר האוצר, באמת, עלינו נאמר:

נסים זאב: עם חכם ונבון הגוי הגדול הזה.

נסים זאב: כי מי גוי גדול.

נסים זאב: אין כמו עם ישראל – חכם, מיומן.

נסים זאב: כמו שר האוצר, ידידנו ואהובנו שטייניץ.

נסים זאב: באמת, זה כבוד לעם ישראל שיש לנו אדם כמוך, מייצג את מדינת ישראל ואת ממשלת ישראל בכבוד, עם כל הביקורת, ידידי אבי דיכטר, עם כל הביקורת שיש לך על המדינה ועל המדיניות.

נסים זאב: אבל בסופו של דבר, עם כל הקשיים והלחצים והזעזועים, מה שמתרחש בעולם, מדינת ישראל יציבה, וזה מה שחשוב.

נסים זאב: יישר כוח על הדו-השנתי, ואני אומר לך, לא ירחק הזמן ואתם תראו שמדינות רבות בעולם ילמדו מאתנו.

נסים זאב: אין לי ספק.

נסים זאב: מי צריך כל פעם לשמוע את האופוזיציה – לא משנה, יכול להיות שמחר גם אני אהיה באופוזיציה.

נסים זאב: מה צריכים לשמוע את נסים זאב עומד פה וצועק פה כל הלילה?

נסים זאב: למי זה עוזר?

אורית זוארץ: מחר אתם באופוזיציה?

אורית זוארץ: לא הסתדר לכם?

נסים זאב: אני לא יודע.

נסים זאב: תאמיני לי, יכול להיות.

נסים זאב: לפני כמה שנים, כשהיינו באופוזיציה, אני עמדתי פה בשעה 02:00, 03:00, ודיברתי.

נסים זאב: תאמיני לי, הייתי עייף, שיכור.

נסים זאב: אמרתי: ריבונו של עולם, מה אני עושה פה, כמו טיפש עומד פה באמצע הלילה?

גאלב מג'אדלה: בכל זאת אמרת דברי טעם.

נסים זאב: אני לא זוכר מה אמרתי.

נסים זאב: אני הייתי מבקש, אם אפשר להביא את ההקלטה לפה, הייתי ממש נהנה לשמוע את עצמי.

נסים זאב: אם יש אפשרות כזאת אני מוכן, אפילו על חשבון הזמן שלי.

גאלב מג'אדלה: אפשר.

נסים זאב: אבל באמת, מעבר לברכות, אני רוצה לדבר על גל ההסתה המתמשך.

גאלב מג'אדלה: זה על התקציב?

נסים זאב: זה שייך בדיוק לתקציב, כי אומרים שאנחנו גנבי המדינה, בלי בושה, וכתב שמרשה לעצמו, שיש לו העיתון ביד, יכול בהינף יד של קולמוס, של מה בכך, לכתוב מה שהוא רוצה.

נסים זאב: ואנשים בולעים את הסם הזה.

נסים זאב: שלא תחשבו, זה מחלחל.

נסים זאב: חושבים שלקחת שאכטה בסמים זה – רק שאכטה אחת אומרים, נכון?

נסים זאב: אבל עוד פעם ועוד פעם – – –

גאלב מג'אדלה: אנחנו לא מכירים את זה.

נסים זאב: זה השפה שלך.

נסים זאב: מפני שאתה נמצא לידי, אני אומר: שאכטה.

נסים זאב: זה בערבית.

נסים זאב: אז אני אומר: זה מחלחל בסופו של דבר.

נסים זאב: וכאשר חושבים שהאברכים האלה, שבמשך 30 שנה קיבלו הבטחת הכנסה – הם לא קיבלו כי הם אברכים, ופה הטעות, ופה הניסיון להגיד: איפה השוויוניות עם הסטודנטים?

אורית זוארץ: למה הסטודנטים עובדים והם לא עובדים?

נסים זאב: תגידי לי, מה עובדים הסטודנטים שלומדים במדעי הרוח?

נסים זאב: על איזה רוחות הם מדברים?

נסים זאב: על איזה שדים?

נסים זאב: רוח הולך ולא ישוב.

נסים זאב: כל אנשי הרוח האלה בסוף עפים ברוח ממדינת ישראל.

נסים זאב: הם לא מכירים אותנו בכלל.

אורית זוארץ: הם עובדים.

נסים זאב: הם עובדים – על מי?

נסים זאב: עלי.

נסים זאב: הם עובדים עלי ועלייך.

נסים זאב: תאמיני לי, עובדים על כולנו.

נסים זאב: אני לא מדבר על המיליארדים שהממשלה תומכת – וכל הכבוד שהיא תומכת, אין עיני צרה בהם.

נסים זאב: מדברים על פת לחם של אנשים בעלי משפחות, 1,000 שקלים בחודש.

נסים זאב: על מה המהומה הזאת?

נסים זאב: על מה ההסתה הזאת?

נסים זאב: אין לנו בושה כבר?

נסים זאב: 140,000 משפחות, אדוני היושב-ראש, מקבלות הבטחת הכנסה והשלמת הכנסה כל חודש, בין 2,600 ל-3,000.

נסים זאב: אתה יודע את זה או לא?

גאלב מג'אדלה: אני יודע, תירגע.

נסים זאב: איך אתה יודע?

נסים זאב: מעניין, איפה ראית את זה?

גאלב מג'אדלה: עכשיו אמרת.

נסים זאב: אה, אז אתה יודע מפני שאני אמרתי, אז טוב שאמרתי.

נסים זאב: ואתה יודע כמה מיליארדים זה?

נסים זאב: זה מתקרב ל-5 מיליארד שקלים כל שנה.

נסים זאב: מישהו מדבר על זה בכלל?

נסים זאב: למישהו אכפת?

אורית זוארץ: שייכנסו לוויסקונסין.

נסים זאב: אז מה קרה?

נסים זאב: מדובר על שליש ממה שמקבלות משפחות של זכאים להבטחה ולהשלמה, אבל שליש.

נסים זאב: למה שליש?

נסים זאב: כי הם לא ממצים את עצמם.

נסים זאב: מה זה ממצים את עצמם?

נסים זאב: מישהו יכול להסביר לי מה זה לא ממצה את עצמו?

נסים זאב: מי שיושב באוהלה של תורה, ולומד תורה, וזה הקיום שלו ושל עם ישראל – מה אתם רוצים יותר מזה?

נסים זאב: מה אתם רוצים שהוא יעשה עוד?

אורית זוארץ: מה עושים יהודים בעולם?

אורית זוארץ: מה עושים חרדים בניו-יורק?

אורית זוארץ: מה עושים חרדים בבריסל?

שלמה מולה: מה עשו סבא וסבתא שלך כשהיו בעירק?

גאלב מג'אדלה: חברים, לא ביחד.

אורית זוארץ: אנחנו מתואמים.

אורית זוארץ: היהודים עבדו ועובדים.

אורית זוארץ: רק בישראל לא עובדים.

נסים זאב: אז יש תקופה שהם יושבים ולומדים.

נסים זאב: תגידו לי, אתם מאמינים שמשפחה עם חמישה או שישה ילדים מחכה ל-1,000 שקלים האלה אם לא באמת ובתמים ובאמונה הם מאמינים בתורת השם – –

אורית זוארץ: ממה הם חיים?

נסים זאב: – – ועוזבים את הכול ולומדים תורה בכל זאת.

נסים זאב: אתם באים ולוקחים את פת לחמם – 1,000 שקלים לחודש?

נסים זאב: הרי משפחה אחרת, שבה לא לומדים תורה, שגם הם זכאים להבטחת הכנסה או להשלמה, מקבלים 3,000.

נסים זאב: אז מקבלים שליש.

אורית זוארץ: שילכו לוויסקונסין.

אורית זוארץ: בבקשה, הדלת פתוחה.

אורית זוארץ: השר ישמח.

נסים זאב: ועל מה מדובר?

נסים זאב: על 10,000 משפחות?

נסים זאב: תגידי לי, כמה משפחות חרדים יש במדינת ישראל, את יודעת?

נסים זאב: כמה?

נסים זאב: יש לפחות 100,000, בחשבון הכי פשוט.

שלמה מולה: כמה סטודנטים יש?

נסים זאב: אז על מה מדובר, על 10% שיושבים ולומדים תורה?

נסים זאב: גם אותם אחוזים במשך השנים הם כן יוצאים לעבודה.

נסים זאב: אני זוכר שהיו לי גם כן כמה ילדים, ואני ישבתי ולמדתי.

נסים זאב: היום אני עובד.

אורית זוארץ: אם הם עובדים אסור להם לקבל קצבה.

אורית זוארץ: רגע, הם עובדים על המדינה?

נסים זאב: עבדתי בכל מיני מקומות, אבל בסופו של דבר, השנים הראשונות של האברך אחרי נישואיו – הוא מנצל את השנים היפות שלו.

נסים זאב: זה בגיל 25, 26, 28 – יושבים ולומדים תורה.

נסים זאב: דוד רותם, חבר הכנסת, במה הוא עוסק?

נסים זאב: לפרק את הרבנות הראשית.

נסים זאב: מה אתה מפרק?

אורית זוארץ: רעיון מצוין.

נסים זאב: את מי אתה רוצה לפרק פה?

דוד רותם: את מועצת הרבנות הראשית.

נסים זאב: כל אחד פה יש לו תפקיד בכנסת.

נסים זאב: אנחנו מפרקים אחד את השני והמדינה כמעט כולה מפורקת, תאמין לי.

אורית זוארץ: עושים סדר, סדר עולמי חדש.

דוד רותם: בוא נאמר – – –

נסים זאב: עושים סדר.

נסים זאב: אז אני רוצה לומר לכם: אנחנו צריכים פה להיות מאוחדים.

נסים זאב: הגיע הזמן שנתמוך אחד בשני ונפסיק את השנאה הזאת.

נסים זאב: כשמדברים על ליבה – אנחנו מלבים את האש 24 שעות, זה הליבה.

נסים זאב: הלב שלנו צריכים.

נסים זאב: לב טהור ברא לי אלוקים ורוח נכון חדש בקרבי – זה הלב.

נסים זאב: מה הליבה הזאת?

נסים זאב: עכשיו דבר נוסף, אדוני היושב-ראש.

נסים זאב: אדוני השר, אני רוצה לומר לך.

גאלב מג'אדלה: כבודו מתכוון לסיים?

נסים זאב: לא, בכלל לא.

גאלב מג'אדלה: באמת?

נסים זאב: בכלל לא, אני אומר לך.

גאלב מג'אדלה: איפה הסדרנים?

נסים זאב: רק התחלתי.

נסים זאב: רגע, מה, נגמרו הדקות, אתה רוצה להגיד לי?

גאלב מג'אדלה: כן.

נסים זאב: אני פשוט לא מאמין, אני פשוט לא מאמין.

גאלב מג'אדלה: אז תאמין, תאמין.

נסים זאב: אני מבקש לבדוק את השעון של הכנסת.

גאלב מג'אדלה: אני אקרא לסדרן לעלות לדוכן.

גאלב מג'אדלה: איפה הסדרנים?

נסים זאב: אין דבר כזה.

דני דנון: כשנהנים זה עובר מהר.

גאלב מג'אדלה: נא להזמין את הסדרנים.

אורית זוארץ: גם השעון בקונספירציה.

גאלב מג'אדלה: זה כותרת למחר?

נסים זאב: כשהבג"ץ קובע שהקצבאות פוגעות בעקרון השוויון, זאת הזדמנות אחרונה לשנות את כיוון הספינה, אדוני היושב-ראש.

גאלב מג'אדלה: נא לסיים.

נסים זאב: אני רוצה לומר לך שהספינה הולכת בלב ים, יש לה רב-חובל טוב, יש לה ראש ממשלה טוב.

גאלב מג'אדלה: קיבלתם אתם מה שאתם רוצים, מה אתה משבח אותו?

גאלב מג'אדלה: קיבלתם, קיבלתם מה שרציתם.

גאלב מג'אדלה: לא צריך לשבח אותו, קיבלתם מה שרציתם.

נסים זאב: רגע אחד.

נסים זאב: יש לה שר אוצר טוב.

אורית זוארץ: די, הצ'ק פתוח, היד רושמת.

נסים זאב: לא קיבלנו שום דבר.

גאלב מג'אדלה: קיבלתם מה שרציתם.

נסים זאב: אנחנו לא מקבלים, אנחנו רק נותנים.

גאלב מג'אדלה: נא לסיים.

נסים זאב: אנחנו נותנים, אדוני.

נסים זאב: אתם מקבלים, עם ישראל מקבל.

גאלב מג'אדלה: אתה לא מעם ישראל?

גאלב מג'אדלה: אתה לא מעם ישראל?

נסים זאב: אני חלק מעם ישראל, אז אל תגיד לי: אנחנו מקבלים, כאילו יש לנו פה עגל.

גאלב מג'אדלה: כשאתה משבח את שר האוצר אני מבין שקיבלת הכול.

נסים זאב: כאילו מדובר פה בעגלים ופרות – הפרה מניקה ואנחנו העגלים שכל הזמן מקבלים.

גאלב מג'אדלה: תודה רבה.

גאלב מג'אדלה: נא לסיים.

נסים זאב: אנחנו שותפים בעשייה, אנחנו שותפים ביצירה, אנחנו שותפים באחריות, ולכן, אדוני היושב-ראש, הגיע הזמן קודם כול להפסיק את ההסתה נגד החרדים.

נסים זאב: תודה רבה.

גאלב מג'אדלה: תודה רבה.

גאלב מג'אדלה: חבר הכנסת שלמה מולה, בבקשה, תבוא ותעלה.

נסים זאב: בדיון הבא אני אדבר לגופו של עניין, על התקציב עצמו, רק ייתנו לי עשר דקות במקום שמונה.

גאלב מג'אדלה: תודה רבה.

גאלב מג'אדלה: בעוד שנתיים, לא בשנה הבאה.

נסים זאב: לא, השנה.

גאלב מג'אדלה: בעוד שנתיים.

גאלב מג'אדלה: זה תקציב לשנתיים, שכחת?

גאלב מג'אדלה: זה תקציב לשנתיים, לא לשנה, אז בעוד שנתיים אתה תדבר.

נסים זאב: לא, הערב אני אדבר עוד הפעם.

גאלב מג'אדלה: תודה רבה.

גאלב מג'אדלה: חבר הכנסת שלמה מולה.

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, האמת היא שהתקציב הדו-שנתי דווקא מיטיב עם חבר הכנסת נסים זאב.

שלמה מולה: למה?

שלמה מולה: יש ראש ממשלה שנותן את מה שהם רוצים, ולכן – מה אתם מתלוננים?

שלמה מולה: אתם צוהלים, אתם שמחים, והדמוקרטיה לא דמוקרטיה.

שלמה מולה: מה אכפת לכם?

שלמה מולה: כי אתם מקבלים מה שאתם רוצים.

שלמה מולה: אדוני שר האוצר, אתה בן-אדם הגון, אני אומר לך, ככה כולנו חושבים.

שלמה מולה: אבל איך אתה יכול, איך ראש הממשלה יכול, לעשות את מה שעשיתם, את מה שאנחנו גילינו בשעות האחרונות?

שלמה מולה: בצד אחד אתם מקימים ועדה לשאלת האברכים – אם מגיע להם או לא מגיע להם – ובצד השני אנחנו מגלים פתאום בחוק התקציב שאתם שמתם את הכסף שם.

שלמה מולה: מה, אתם עובדים על הציבור?

שלמה מולה: למה אתם לא אומרים אמת?

יובל שטייניץ: אני אסביר את זה.

שלמה מולה: למה אתם לא אומרים אמת?

שלמה מולה: איך יעלה על הדעת?

שלמה מולה: אז למה ראש הממשלה מקים ועדה?

שלמה מולה: בשביל מה?

שלמה מולה: בשביל יחסי ציבור?

שלמה מולה: להגיד, לעשות "וי"?

שלמה מולה: תשמע, אי-אפשר לנהל מדינה כזאת.

שלמה מולה: תאמין לי.

שלמה מולה: עכשיו לגופו של עניין.

שלמה מולה: אני עברתי על חוק ההסדרים, אדוני שר האוצר.

שלמה מולה: יש כמה דברים שבאמת אני תוהה בעצמי ושואל שאלה: מה בין חוק ההסדרים לחוקים האלה שאתם מציעים?

שלמה מולה: מה בין התקציב לזה?

שלמה מולה: מה הדחיפות?

שלמה מולה: מה הבהילות?

שלמה מולה: למה אתם רוצים לעשות קיצורי דרך בחקיקה?

שלמה מולה: למה אתם לא נותנים לכנסת את הכבוד המגיע לה, שאנחנו נזמין מומחים, יהיה מספיק זמן לחוקק את החוקים בצורה רצינית ביותר, יעילה יותר, טובה יותר?

שלמה מולה: מה בין זה לזה?

שלמה מולה: אני רוצה לתת לך כמה דוגמאות.

שלמה מולה: למשל, חוק הרשות לשיקום האסיר.

שלמה מולה: אתה יודע, אדם שממלא את חובתו החברתית, אחרי שהוא עשה עבירה, נענש, הוא רוצה להשתקם, רוצה אולי לחזור להיות אדם, אדם מן היישוב.

שלמה מולה: יש הרשות לשיקום האסיר, שהיא גוף יעיל, פעיל, ואני בין השורות ראיתי, למשל, שחלק מהתפקיד של הרשות הזאת הוא לתת הוסטל לכאלה שבתהליך שיקום.

שלמה מולה: ואתם מוציאים את הרשות הזאת להפרטה.

שלמה מולה: אתם רוצים להעביר את זה לגוף אחר בחסות משרד הרווחה.

שלמה מולה: אבל מה יהיה בסופו של דבר?

שלמה מולה: מה יהיה עם אותם עובדים, למשל, שעובדים ברשות?

שלמה מולה: למה הדבר הזה צריך להיות עכשיו בחקיקה?

שלמה מולה: למה הוא עכשיו צריך להיות בחוק ההסדרים?

שלמה מולה: למה לא יכול להיות דיון מעמיק עם מומחים, כמו שצריך?

שלמה מולה: למה אתם לא נותנים לוועדה בכנסת לפעול כמו שצריך?

שלמה מולה: תאמין לי, אני לא מצליח להבין.

שלמה מולה: הדבר הנוסף – אתם הכנסתם בחוק ההסדרים, למשל, דחיית קצבאות לילד שני.

שלמה מולה: זה נכון, יש ויכוח בבית הזה אם קצבאות הילדים זה טוב או לא טוב, אבל לגופו של עניין, מי שאתם לוקחים מהם בדרך כלל – ילד שני זה דווקא מעמד הביניים, מעמד הביניים שלוקח את הנטל החברתי אולי המשמעותי ביותר בחברה.

שלמה מולה: מה, אתם לוקחים את 57 השקלים לחודש דווקא ממעמד הביניים במקום לחזק את מעמד הביניים?

שלמה מולה: אינני מבין, אני לא יודע למי זה טוב.

שלמה מולה: הדבר הנוסף, אדוני שר האוצר, שאתם הכנסתם בחוק ההסדרים – יש חוק שחוקק ב-1995.

שלמה מולה: האמת היא שזה לא רק הממשלה הזאת, זה גם הממשלה הקודמת, למען ההגינות.

שלמה מולה: דוחים את יישום חוק הרשויות המקומיות – העברת תשלום מהמדינה.

שלמה מולה: מה שקורה בחוק הזה, מפני שאתם לא מחילים את החוק – החוק חוקק ב-1995 – כל שנה אתם דוחים.

שלמה מולה: בדרך כלל, מי שהיה אמור ליהנות מהחקיקה הזאת זה דווקא הרשויות החלשות.

שלמה מולה: הרשויות החזקות ממילא יש להן כסף.

שלמה מולה: הן כמעט לא מקבלות שום תשלומי העברה, ואתם מונעים דווקא – הכנסת חוקקה חוק, אתם מונעים את יישום החוק.

שלמה מולה: הדבר הנוסף, אדוני שר האוצר – אתה היית מרצה באוניברסיטה בחיפה, ואני מניח שאתה עסקת במחקר.

שלמה מולה: אתה בעצמך דוקטור.

שלמה מולה: אבל איך אתם יכולים עכשיו לבוא ולהגיד לסטודנט שמקבל מלגה שאתם רוצים לקחת ממנו מע"מ, מס ערך מוסף?

שלמה מולה: לסטודנט שיושב ולומד או מקבל מלגה – אתם רוצים למסות את המלגה שהאדם מקבל.

שלמה מולה: איפה ההיגיון?

שלמה מולה: למה במקום לעודד את החוקרים, שאנשים ילכו, ילמדו, יחקרו עוד יותר, אתם מצאתם לנכון דווקא את הסטודנטים למסות?

שלמה מולה: אלה שמקבלים תמיכה אולי מגופים חיצוניים, למה, הם סטודנטים – אני לא מבין.

שלמה מולה: הדבר הנוסף – אתם מבטלים את ההכרה בהוצאות אש"ל.

שלמה מולה: מי מקבל אש"ל, בסך הכול?

שלמה מולה: אנשים שקמים בבוקר, ב06:00, נוסעים מרחק גדול מאוד, ובסך הכול סכומים לא גדולים.

שלמה מולה: אני שמעתי גם את הדיון שהיה בוועדת הכספים.

שלמה מולה: נציג שר האוצר ואגף התקציבים היה שם.

גאלב מג'אדלה: כבוד יושב-ראש הוועדה, מה זה שם?

שלמה מולה: הוא אומר לנו בוועדה: זה יותר מדי טופסולוגיה, אנחנו רוצים לבטל.

שלמה מולה: אבל אני אומר לך, אדוני שר האוצר, דווקא אלה שעובדים מרוויחים שכר מינימום.

שלמה מולה: התוספת הזאת של שקל, 2 שקלים, 4 שקלים לנטו שלהם – זה רווח נקי מאוד לאותם אנשים.

שלמה מולה: מי בכלל מקבל אש"ל?

שלמה מולה: מה אתה חושב, אלה שמרוויחים מיליונים, אלפי שקלים, מקבלים אש"ל?

שלמה מולה: לא, מי שמקבל אש"ל הוא האדם העובד הפשוט יותר.

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לשאול את שר האוצר: איך אתם יכולים לדחות את חוק הרשות לפיתוח ולקידום התרבות, התיירות וקשרי החוץ של ירושלים?

שלמה מולה: למה לכם?

שלמה מולה: אתם כל יום באים ואומרים: הנה, אנחנו בעד ירושלים, בעד תיירות בירושלים.

שלמה מולה: רוצים לפתח את התרבות ואת התיירות בירושלים, אבל את תחולת החוק אתם עוד פעם דוחים.

שלמה מולה: אז מה, אתם בעד ירושלים או נגד ירושלים?

שלמה מולה: תגידו לנו פעם אחת, שנדע.

שלמה מולה: לכן, אי-אפשר להפריח ססמאות ולבוא ולהגיד: אנחנו בעד ירושלים, נבנה בירושלים, גם כשאתם לא בונים.

שלמה מולה: אבל לא יכול להיות – מצד אחד יש חוק, מצד אחד אתם רוצים לדחות את תחולת החוק.

שלמה מולה: אני לא יודע אם היתה חקיקה אחרת שקשורה לסקטור כזה או אחר, אם הייתם דוחים.

שלמה מולה: בטח היו סוחטים אתכם ולא הייתם דוחים.

שלמה מולה: דבר נוסף, שר האוצר – חוק הדיור הציבורי.

שלמה מולה: יש על זה ויכוח, על חוק הדיור הציבורי שחוקק, היוזם שלו היה רן כהן.

שלמה מולה: אלפי אנשים היו גרים בדיור ציבורי.

שלמה מולה: בסופו של דבר הדירות נמכרו להם בהסדר כלשהו שהיה.

שלמה מולה: עכשיו אתם מבטלים את החוק.

שלמה מולה: במי אתם פוגעים?

שלמה מולה: עוד פעם באוכלוסיות החלשות.

שלמה מולה: אדם שהחזיק את הדירה, היתה לו הזדמנות, אולי אחרי 40 שנה, 50 שנה, הוא רוצה לקנות את הדירה הזאת.

שלמה מולה: היתה תקופה שאפשר היה לקנות.

שלמה מולה: נכון, היום יש מחסור בדיור הציבורי, בהחלט כן.

שלמה מולה: אבל גם את ההכנסות של אותן דירות שנמכרו – לא בנו להם דירות חדשות, לכן נוצרה הבעיה.

שלמה מולה: אבל למה אתם לא מאפשרים לאותם מסכנים לקנות את הדירות שלהם?

שלמה מולה: מה אתם מתעמרים בהם?

יצחק וקנין: זמנך תם.

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, רק דקה.

אופיר אקוניס: מה זה רק דקה?

אופיר אקוניס: – – –

שלמה מולה: אתה לא מנהל את הישיבה, אני ביקשתי מהיושב-ראש.

יצחק וקנין: חבר הכנסת מולה.

אופיר אקוניס: רק דקה – – –

יצחק וקנין: אני יודע שהוא לא מנהל את הישיבה, אבל אתה עוד מנהל אתו דו-שיח?

יצחק וקנין: אז תגיד משפט אחרון.

אבי דיכטר: תודה שהוא צנוע.

אופיר אקוניס: מאוד.

שלמה מולה: שלא נדבר – אדוני שר האוצר, שמעתי אותך כשהצגת את התקציב.

שלמה מולה: דיברת – כמה כסף אתם נתתם להשכלה גבוהה, לכיתות – 4,000 כיתות, 900 כיתות – לא זוכר בדיוק את המספרים המדויקים.

שלמה מולה: אבל כשאני שואל את השאלה למה אתם דוחים את יישום החקיקה, חוק שהובילה חברת הכנסת , חוק חינוך חובה – – –

קריאה: הקטנת מספר התלמידים.

שלמה מולה: כן, הקטנת מספר התלמידים.

שלמה מולה: למה אתם דוחים?

שלמה מולה: אם אתם רוצים להיות כל כך יעילים – מה, מפני שהם לא חרדים?

שלמה מולה: אני לא מבין.

שלמה מולה: לחרדים נותנים, לתלמידים בשדרות ובעיירות הפיתוח לא נותנים.

שלמה מולה: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת שלמה מולה.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת יוליה שמאלוב-ברקוביץ.

גאלב מג'אדלה: מי אחריה?

יצחק וקנין: אחריה – רוברט טיבייב.

יצחק וקנין: לרשותך שמונה דקות.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רוצה לנצל את הבמה – –

קריאה: אדוני השר.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אדוני השר – השר היה עסוק, לא ראיתי אותו.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: שלום, אדוני השר.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני רוצה לנצל את ערוץ-99, שהוא כל כך פופולרי, ואני בטוחה שאחוז מאוד גבוה של צופים צופה בנו כרגע, ואני רוצה להסביר לציבור בישראל ולדבר על משהו שהוא שומע, אבל אולי לא כל כך מבין.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני רוצה לדבר על הראש היהודי הממציא פטנטים – על חוק ההסדרים.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: באף מקום בעולם אין דבר כזה "חוק ההסדרים" – – –

אופיר אקוניס: זה הראש היהודי – אגב, ראש מאוד חכם.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אוקיי.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: רק מה הבעיה?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: שבשנת 1985, כשהוחלט לעשות את חוק ההסדרים על מנת לייצב, לאחר אינפלציות של מאות אחוזים, את המשק הכלכלי, פתאום באוצר ראו כי טוב – מצאו פטנט.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: החליטו להשאיר את זה באופן קבוע.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני כרגע מדברת לציבור.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני מניחה שכל חבר כנסת שיושב פה מבין מצוין מה זה חוק ההסדרים.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני מדברת כרגע לציבור שצופה בנו.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ואז ראו באוצר כי טוב, ובמקום לערוך דיון מסודר על כל חוק וחוק – –

דוד רותם: – – –

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: – – הצמידו את החוק הכולל, לעתים עשרות חוקים, אל חוק התקציב, ואיימו על חברי הכנסת שאם חוק ההסדרים לא יעבור התקציב לא יעבור, ואם התקציב לא יעבור הכנסת תתפזר, וכל מי שנמצא פה עכשיו ילך הביתה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ברשותכם, אני אקרא לכם מהו חוק ההסדרים, על-פי ההגדרה של האוצר ומטרת החוק: חוק זה בא לתקן חוקים שונים, לבטל חוקים, לקבוע הוראות נוספות במטרה להביא לצמיחה כלכלית באמצעות ניצול יתרונותיו היחסיים של המשק הישראלי ולשים לב לאתגרים העומדים בפניו, תוך הגברת תעסוקה, צמצום פערים כלכליים-חברתיים, ובמטרה לעמוד בתקרת הגירעון ובמגבלת ההוצאה הממשלתית לכל אחת משנות התקציב 2011 ו-2012 – הכול בהתאם ליעדי התקציב והמדיניות הכלכלית לשנות התקציב האמורות.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: זאת מטרת החוק.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ואני תוהה, מה הקשר בין מה שהוגש כחוק ההסדרים לבין מטרת החוק?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מה הקשר בין עוד אנטנות סלולריות לבין יעדי תקציב?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מה הקשר בין מתן אפשרות לרוקחים להאריך תוקף מרשם לבין הגברת התעסוקה?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מה הקשר בין העלאת מסי הביטוח הלאומי לבין צמיחה כלכלית?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: חוק ההסדרים הוא "חוק המסַדרים"; מסדרים את האזרחים, מסדרים את הכנסת, מסדרים את עצמנו לדעת.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: חוק ההסדרים הוא סימפטום של מחלה קשה בחברה הישראלית.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני מדברת הרבה על מחלות בחברה הישראלית – למחלה הזאת קוראים "קומבינומניה".

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מה זה "קומבינומניה"?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: קומבינומניה זאת המחלה הנפוצה ביותר שמדברת על משבר; המשבר הקשה ביותר שיש בחברה הישראלית הוא משבר אמון.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אולי הוא לא משבר חברתי, אולי הוא לא משבר כלכלי – הוא משבר אמון.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מאיפה נובע משבר אמון?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: כעם יהודי חיינו כל כך הרבה שנים בגולה, והיינו חייבים להסתדר וקימבנו את כולם, חזרנו לישראל ולרגע התבלבלנו – אנחנו מדברים בעצם על המדינה שלנו, וכל קימבון כזה חוזר אלינו חלילה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אבל אז מה קרה?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: הוחלט באוצר שאם כבר הציבור כל כך רגיל לקמבן ולקמבן קומבינות, אנחנו צריכים פשוט מאוד להעביר הצעת חוק, שזה חוק ההסדרים – חוק שמסדיר בחקיקה את האפשרות של קומבינות, וממשיכים, אדוני שר האוצר, ללכת עם זה 25 שנה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: נכון שאפשר לבוא ולהגיד שאתם הייתם בממשלה וגם לכם היה חוק כזה, והיו לפני – והיה חוק כזה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: עכשיו אתם נמצאים, ויש חוק ההסדרים.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני חושבת שהדרך היחידה בחברה הישראלית להתחיל להאמין בכל מי שנמצא כאן, ב-120 הנבחרים, זה להחזיר את אמון הציבור בנבחרי העם.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: חוק ההסדרים – – – סליחה.

יואל חסון: לך התקציב גורם שיעול, לציבור זה גורם חנק.

יואל חסון: אדוני שר האוצר, אתה חונק אותה עם התקציב שלך.

יובל שטייניץ: היא תשתה מים ותהיה בסדר.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני גם מפחדת לשתות מים, כי אני צריכה לשלם עליהם הרבה כסף, לפי מה שקורה בממשלה שלי.

יואל חסון: כולל מע"מ.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אדוני שר האוצר, אני חושבת שיש לך הזדמנות להתחיל – אתה כבר לא כל כך מתחיל, כי כבר היו פה אנשים שדיברו על כך שכבר שנה וחצי ואף יותר הממשלה הזאת נמצאת וקיימת – אולי להתחיל בתור שר מאוד צעיר, עם עתיד גדול מאוד לפניך, לקחת את הדבר שנקרא חוק ההסדרים, חוק הקומבינות, שנמצא 25 שנה במדינת ישראל ומאוד מתאים – – –

זאב בילסקי: אני מסכים אתך.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני מודה לך.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: – – – ומאוד מתאים כל פעם לממשלה אחרת.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ואולי לקום ולהחליט, דווקא אתה, שאתה מתחיל דרך חדשה, וכשאנחנו מדברים על חוקים אנחנו הולכים לשאול ולבדוק את זה בצורה מאוד מאוד קפדנית, ולא בדרך של מחטף באישון הלילה, כמו עכשיו למשל, על מנת לגרום שוב לציבור להרגיש שהממשלה עובדת עליו.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת יוליה שמאלוב-ברקוביץ.

יצחק וקנין: אחריה – חבר הכנסת רוברט טיבייב, אחריו – גאלב מג'אדלה, ואחריו – .

יצחק וקנין: לרשותך שמונה דקות.

רוברט טיבייב: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, אנחנו מדברים על התקציב, ובעצם – על חוק ההסדרים.

רוברט טיבייב: בינתיים כבר אמרו פה, ואני לא רוצה לחזור על זה – שר האוצר ברח לי, אבל זה לא משנה.

רוני בר-און: אנחנו רגילים לזה.

רוברט טיבייב: הממשלה עדיין לא ברחה, רק שר האוצר ברח.

רוני בר-און: גם היא תברח, גם היא תברח.

רוברט טיבייב: השאלה מתי.

רוברט טיבייב: אנחנו כבר מחכים לזה הרבה זמן, היא לא בורחת.

רוברט טיבייב: אם כבר מסתכלים על חוק ההסדרים – ומראש אני מתחיל מזה שיוליה שמאלוב-ברקוביץ כבר דיברה על זה ואני לא רוצה לחזור, כי מסדרים פה בחוק ההסדרים כל מיני דברים שאנחנו לא כל כך מאמינים בהם, אבל הממשלה בכל מקרה רוצה להעביר אותם.

רוברט טיבייב: אני כבר לא מדבר על כך שמנסים להעביר תקציב דו-שנתי וחבר הכנסת רוני בר-און מנסה להילחם בזה, ובצדק, רק אנחנו לא כל כך מצליחים לעשות את זה.

רוברט טיבייב: אם אנחנו כבר מדברים על דמוקרטיה, אז סוגרים לנו את הפעולות לשנתיים: אל תעשו שום דבר.

רוברט טיבייב: מחזיקים את הממשלה ואת הסיעות פה שנתיים ואין אפשרות לעשות שום דבר.

רוברט טיבייב: אז מצד אחד יש לנו המערכת הדמוקרטית המפותחת, וזה נכון, ומצד שני הממשלה מנסה לסגור לנו ולהטיל עלינו את הווטו לשנתיים על-ידי התקציב הדו-שנתי.

רוברט טיבייב: מה קורה?

רוברט טיבייב: אמר שר האוצר שהתקציב הוא חברתי.

רוברט טיבייב: אמר: הכי חברתי.

רוברט טיבייב: כנראה הוא צודק במה שהוא אומר.

רוברט טיבייב: אם כבר מסתכלים על התקציב של משרד הרווחה – רק המשכורות.

רוברט טיבייב: ב-2010 זה היה 123 מיליון; 2011 – 136 מיליון; 2012 – 142 מיליון.

רוברט טיבייב: עלייה דרסטית במשכורות במשרד הרווחה.

רוברט טיבייב: מצד שני, אנחנו מסתכלים על דבר אחר, התקציב של ניצולי השואה – ב-2011 כמה?

רוברט טיבייב: אפס.

רוברט טיבייב: רבותי, אפס.

רוברט טיבייב: התקציב של ניצולי השואה ל-2012 – אפס.

רוברט טיבייב: לעומת זה אנחנו רואים את העלייה במשכורות במשרד הרווחה.

רוברט טיבייב: על מה?

רוברט טיבייב: שאלה.

רוברט טיבייב: כנראה התקציב באמת מאוד חברתי, שלא מביאים בחשבון את ניצול השואה בכלל, בכלל לא מסתכלים על זה.

רוברט טיבייב: אם אנחנו כבר מסתכלים על חוק הטלוויזיה החדש שנכנס לחוק ההסדרים – מוזר.

רוברט טיבייב: אפשר כנראה לקחת מסים על האוויר, לקחת מסים על זה שיש בבית של מישהו מחשב, על זה לקחת לו את המס לרשות השידור, אגרת טלוויזיה.

רוברט טיבייב: מאוד מעניין.

רוברט טיבייב: דרך אגב, אדוני היושב-ראש, לפי חוק ההסדרים, מה שכתוב שם, גם כל מי שיש לו רדיו – גם הוא נכלל בחבילה של אגרות מסים.

רוברט טיבייב: כתוב שם בפירוש.

יצחק וקנין: אגרת רדיו תמיד היתה.

רוברט טיבייב: אגרת רדיו?

רוני בר-און: אדוני היושב-ראש, אתה מבין – – –

יצחק וקנין: אני לא מדבר על המחשב, אני מדבר על רדיו.

יצחק וקנין: הוא דיבר על המחשב ואחרי כן על הרדיו.

יצחק וקנין: כשהוא הזכיר את הרדיו אמרתי שכן.

רוני בר-און: אתה מבין שאם לא תהיה לך טלוויזיה בבית ייקחו לך אגרת רדיו וטלוויזיה על מה שאתה רואה דרך הסלולר?

רוני בר-און: מה שאתה רואה או שומע דרך הסלולר – ייקחו לך אגרת רדיו.

רוברט טיבייב: זה גאוני, דרך אגב.

רוברט טיבייב: רק הממשלה הזאת יכולה לעשות את הדבר הזה.

רוברט טיבייב: אבל אין מה לעשות, כל מה שנשאר לנו זה לדבר פה, והממשלה ממשיכה בדרכה.

רוברט טיבייב: דרך אגב, גברתי שרת הקליטה, בתקציב הרווחה – קוצץ מאוד תקציב העולים במשרד הרווחה.

רוברט טיבייב: אני לא יודע איך אתם מסוגלים להצביע עבור התקציב הזה.

רוברט טיבייב: קוצץ.

רוברט טיבייב: אני כבר לא מדבר על ניצולי השואה – אפס.

רוברט טיבייב: קוצץ גם תקציב העולים בתקציב הרווחה.

רוברט טיבייב: עוד דבר אחד, שהוא באמת מאוד מעניין.

רוברט טיבייב: מחר יש לנו יום הפריפריה, יום של עיירות הפיתוח, ותודה רבה לרחל אדטו.

רוברט טיבייב: גם שם יש לנו בעיה, ובעיה ענקית.

רוברט טיבייב: עוד דבר אחד שרציתי להתייחס אליו – יכול להיות שזה לא בדיוק שייך לנושא – זה אזורי הרישום של משרד החינוך.

רוברט טיבייב: רבותי, היום יושב ילד באופקים שלא לומד ולאף אחד במדינת ישראל זה לא מזיז.

רוברט טיבייב: יושב ילד שלא מסוגל ללמוד מפני שיש בעיה באזורי רישום.

רוברט טיבייב: הוא לא מאמין במערכת החינוך באופקים, ולא נותנים לו אישור להירשם לבית-ספר אחר.

רוברט טיבייב: שלחנו מכתבים לנשיא המדינה, לראש הממשלה, לשר החינוך, לנשיאות הכנסת – אין תשובות.

רוברט טיבייב: את אף אחד זה לא מעניין, וחבל שממשלה שלא מעניין אותה עתיד ילדינו ממשיכה לעשות את דרכה.

רוברט טיבייב: עוד דבר אחד שאני ממש רוצה להתייחס אליו.

רוברט טיבייב: חבל שחבר הכנסת גפני לא פה, אבל הוא מחזיק את הממשלה, ומחזיק אותה חזק, וכל הכבוד לו, באמת כל הכבוד לו.

זאב בילסקי: אל תגיד איפה הוא מחזיק.

רוברט טיבייב: הוא מחזיק במקום טוב – בוועדת הכספים.

רוברט טיבייב: שאלה: למה הסיעות החרדיות מצליחות לעשות מה שהן מצליחות?

רוברט טיבייב: מסיבה אחת פשוטה – – –

אברהם מיכאלי: גם אתה סיעות חרדיות?

אברהם מיכאלי: חשבתי שרק מולה מדבר על זה.

רוברט טיבייב: תקשיבו לדבר הכי מעניין.

רוברט טיבייב: היה חוק ברית הזוגיות – הממשלה התקפלה מול המפלגות החרדיות; היה חוק גיור – הממשלה התקפלה מול המפלגות החרדיות; היה הנושא של בית-החולים "ברזילי" באשקלון – הממשלה התקפלה; היה הנושא של האברכים – הממשלה ממשיכה להתקפל, וכנראה גם תמשיך.

רוברט טיבייב: חבל שזה כך, באמת חבל.

רוברט טיבייב: אני חלילה וחס לא נגד החרדים.

רוברט טיבייב: אני הגעתי מבית – –

יצחק וקנין: אף אחד לא נגד החרדים.

רוברט טיבייב: – – מסורתי.

יצחק וקנין: אף אחד.

יצחק וקנין: ההיפך, אני מעדיף שקדימה תהיה בשלטון היום.

יצחק וקנין: תאמין לי.

רוברט טיבייב: אתה יודע מה?

רוברט טיבייב: גם אני מעדיף.

יצחק וקנין: תאמין לי.

רוברט טיבייב: גם אני.

אברהם מיכאלי: הרשימה של קדימה יותר גדולה – – –

משולם נהרי: הם לא בממשלה – – –

אורית זוארץ: אדוני היושב-ראש, זה בידיים שלכם.

רוני בר-און: סליחה, היושב-ראש, שמעת את חבר הכנסת גפני, מה הוא קיבל מקדימה.

רוני בר-און: שמעת.

יצחק וקנין: אני מדבר רציני, מה?

יצחק וקנין: אני רציני במה שאני – – –

רוני בר-און: שמעת.

רוברט טיבייב: לגבי האברכים, אני רוצה ממש להבהיר – – –

קריאה: הודאת בעל דין כמאה עדים דמי.

יצחק וקנין: נכון.

רוברט טיבייב: לגבי האברכים אני ממש רוצה להבהיר כמה דברים, ותאמינו לי, סיעת קדימה לא נגד האברכים, אבל צריך להיות פה איזה סדר מוחלט.

רוברט טיבייב: אם נותנים לאיזה חלק של הקהילה, צריכים לתת לכולם.

רוברט טיבייב: פשוט וקל.

רוברט טיבייב: אנחנו לא יכולים לעשות איפה ואיפה – לאלה נותנים, לאלה לא נותנים.

רוברט טיבייב: אתה לא מסכים?

יצחק וקנין: אני מסכים, מסכים, רק זמנך תם.

רוברט טיבייב: הבנתי את הרמז שלך.

רוברט טיבייב: תודה רבה שהקשבתם לי.

רוברט טיבייב: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת רוברט טיבייב.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת גאלב מג'אדלה, ואחריו – חבר הכנסת .

יצחק וקנין: שמונה דקות לרשותך.

גאלב מג'אדלה: אדוני היושב-ראש, מכובדי השרים, חברי חברי הכנסת, אין ספק שיש בתקציב בשורות, אבל יש גם, בינינו, בנושא התקציב מחלוקות, ואני בדרך כלל בעד להתחיל בחיוב, ואחר כך לומר את המחלוקות, אם כי נהוג בדרך כלל להגיד רק את המחלוקות, אבל זו לא דרכי.

גאלב מג'אדלה: אני רוצה לומר לכם – וגם שמענו לזה ביטוי בכינוס שלנו כמחוז ערבי, כשכיבד אותנו בהשתתפותו שר האוצר, ואני רוצה לומר שקורה לעתים נדירות ששר אוצר בא ואומר – טובת המדינה והחברה הישראלית שהמצב ביישוב הערבי ישתפר וישתנה והפערים ייסגרו, כי הצמיחה ביישוב הערבי היא לא לטובת האוכלוסייה הערבית בלבד, היא בסופו של דבר לטובת האוכלוסייה כולה; התל"ג של כולנו עולה כאשר יש צמיחה ביישוב הערבי.

גאלב מג'אדלה: אם מצמצמים את העוני זה לטובתה של המדינה, או של החברה הישראלית; אם פחות מובטלים באוכלוסייה הערבית, זה לטובת החברה הישראלית כולה.

גאלב מג'אדלה: וכשאתה שומע את זה משר האוצר, והוא אומר, אני הולך ליישם את זה גם בתקציב – ואני נוטה להאמין לשר האוצר – זה סלנג חדש, שלא שמענו אותו קודם, חבר הכנסת אגבאריה, לא שמענו אותו, ואפילו, לצערי, לא שמענו אותו משרי האוצר שהיו של מפלגת העבודה, ואני על כך מברך אותך.

יובל שטייניץ: תודה רבה.

גאלב מג'אדלה: ואני מאוד מקווה שהמדיניות בשנתיים הקרובות תהיה כזאת ששר האוצר והממשלה יראו באוכלוסייה הערבית חלק אינטגרלי של החברה הישראלית כולה, לא כפי שראו או רואים חלק – כאשר אזרח ערבי עני, מישהו שמח.

גאלב מג'אדלה: כאשר העוני ביישוב הערבי מגיע ל-50.4%, זה רע לחברה הישראלית כולה; זה פוגע בצמיחה, זה פוגע בתל"ג, זה מגביר את האלימות, זה מגביר את ההתנהלות של פשיעה שהולכת ומתפתחת.

אורית זוארץ: בכמה הגדילו את התקציב?

אורית זוארץ: כמה מקבלים יותר לנושא המיעוטים בישראל, בכל המשרדים, רוחבית?

גאלב מג'אדלה: תראי, מה ששר האוצר הבטיח, בשני תחומים – – –

אורית זוארץ: זה על הנייר.

אורית זוארץ: על הנייר.

אורית זוארץ: בכמה הגדילו?

גאלב מג'אדלה: אז אני אומר לך.

גאלב מג'אדלה: מה שהוא הבטיח, ראינו את זה בעלייה בשני תחומים – 1.

גאלב מג'אדלה: בהשכלה הגבוהה, שזה מאוד חשוב לנו, שזה פעמיים תורם וממנף את החברה הערבית; פעם אחת שמספר המשכילים הולך וגדל, ופעם שנייה שהאוכלוסייה הזאת ממנפת את החברה הערבית.

גאלב מג'אדלה: הדבר השני זה התעסוקה.

גאלב מג'אדלה: בשני התחומים האלה אנחנו מזהים את זה בספר התקציב, שיש שם תגבור ומינוף, אבל אני לא חושב שזה מספיק.

גאלב מג'אדלה: אני חושב שכל עוד קו העוני נמצא ב-50.4%, זה רע מאוד, כי שכן – –

אורית זוארץ: ומה עם שאר – – –

גאלב מג'אדלה: – – שכן עני – הבית שלי בסכנה.

אורית זוארץ: אז למה אתם נותנים יד לקואליציה הדורסנית הזאת?

יצחק וקנין: חברת הכנסת זוארץ, תיכף את תעלי לדבר.

גאלב מג'אדלה: חברת הכנסת זוארץ, אני מבין אותך, כאופוזיציה, שאת רוצה שנצטרף אלייך.

גאלב מג'אדלה: אנחנו גם חושבים על הציבור ששלח אותנו.

גאלב מג'אדלה: אני חושב שגם אתם צריכים להיות בקואליציה, כדי שנחזק את תהליך השלום.

גאלב מג'אדלה: ואני טוען שהשלום מביא יציבות כלכלית; ואם שר האוצר רוצה להצליח, ביד אחת צריך להניף את דגל הכלכלה והחברה, וביד השנייה להניף את דגל השלום, כי בשלום יש יציבות כלכלית.

גאלב מג'אדלה: יש יציבות כלכלית – יש צמיחה; יש צמיחה – טוב לכולם.

גאלב מג'אדלה: ולכן, יש מקום להרחיב את הקואליציה, וקדימה תהיה בקואליציה, כדי שנחזק את השלום וניתן גיבוי לראש הממשלה, שיפסיק להסתכל לאחור מי מפריע לו להתקדם בכיוון השלום, אלא שיסתכל רק קדימה, עם הפנים קדימה, כי יש מאחוריו קואליציה רחבה – – –

יצחק וקנין: הוא מתכוון תרתי משמע – קדימה, קדימה.

אורית זוארץ: קדימה זה בסדר.

גאלב מג'אדלה: עכשיו אני רוצה להתייחס למשהו שגם שר האוצר אמר; יש לנו מין שוט מעל הראש, שזה ה-OECD.

גאלב מג'אדלה: זה נכון.

שי חרמש: זה לא שוט, זה אמת מידה.

גאלב מג'אדלה: סליחה?

שי חרמש: זו אמת מידה.

גאלב מג'אדלה: לא.

גאלב מג'אדלה: הוא שוט במובן של התנאים שהציבו לנו, כדי שאנחנו נמשיך להיות שם חברים.

שי חרמש: שנהיה בני-אדם.

גאלב מג'אדלה: בסדר.

גאלב מג'אדלה: סגירת פערים.

גאלב מג'אדלה: אנחנו לא זקוקים ל-OECD כדי שנסגור פערים בחברה הישראלית, כי הפערים בחברה הישראלית זה האיום הכי קשה, זה האיום הכי בעייתי.

גאלב מג'אדלה: זה הרבה יותר מהאיום החיצוני.

גאלב מג'אדלה: ברית-המועצות, כבוד השרה, נפלה בגלל המצב הכלכלי, הקריסה מבפנים – לא בגלל האיום החיצוני.

גאלב מג'אדלה: היא היתה אימפריה ומעצמה, במובן של הכוח, ושל העוצמה, ושל הנשק, וכל מה שאת רוצה.

גאלב מג'אדלה: היא נפלה בגלל המצב הפנימי.

גאלב מג'אדלה: האיום הפנימי שלנו, הפערים החברתיים, העוני בקרב אוכלוסיות, אי-שילוב שתי האוכלוסיות – החרדים והערבים – זה מכרסם בחברה הישראלית ופוגע בה פנימה.

גאלב מג'אדלה: ואנחנו לא צריכים את ה-OECD כדי שנסגור פערים.

גאלב מג'אדלה: אנחנו צריכים את זה מפני שאנחנו רוצים את זה בשבילנו.

גאלב מג'אדלה: אנחנו רוצים להגדיל את התל"ג מ-30,000 דולר ל-40,000 דולר.

גאלב מג'אדלה: אנחנו רוצים ב-2028 להיות אחת מ-15 המדינות המובילות בעולם בתל"ג.

גאלב מג'אדלה: זה יכול לקרות רק אם החרדים והערבים ישתלבו במעגל העבודה.

גאלב מג'אדלה: זה יכול לקרות רק אם אנחנו נוריד את קו העוני אצל החרדים ואצל הערבים, ויהיו שני מפרנסים במקום אחד, ויהיה אחד במקום – היום – הבטחת הכנסה.

גאלב מג'אדלה: את זה נוכל לעשות במדיניות כלכלית ראויה, חכמה, שוויונית, לטובת כולנו.

גאלב מג'אדלה: ואני מאוד מקווה שבתקציב של שנתיים תהיה לנו יציבות שלטונית בצד הכלכלי-חברתי, תהיה לנו גם התבונה להוביל את זה, ואני אומר לכם את האמת – האמת שלי – אני אופטימי לגבי שר האוצר, הרגישות שלו, החשיבה שלו שהאוכלוסייה הזאת היא חלק אינטגרלי של אוכלוסיית המדינה וכל מה שאנחנו עושים למענה בסופו של דבר חוזר אלינו, לחברה הישראלית כולה.

גאלב מג'אדלה: אבל אני רוצה, שר האוצר, את הגיוס שלך אצל ראש הממשלה כדי שיצעד קדימה לכיוון השלום.

גאלב מג'אדלה: אני מוכן לקבל את שיטתו – לאט אבל בטוח.

גאלב מג'אדלה: יש לנו סבלנות.

גאלב מג'אדלה: ואולי זאת הזדמנות, כשאנחנו מדברים על התקציב, גם לומר לראש הממשלה: תרחיב את הקואליציה, כדי שיפסיקו לאיים עליך מבפנים.

גאלב מג'אדלה: תרחיב את הקואליציה, כדי שתצעד לשלום.

גאלב מג'אדלה: תרחיב את הקואליציה, כדי שתהיה בטוח שיש מאחוריך רוב ברור בעם לשלום.

גאלב מג'אדלה: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת גאלב מג'אדלה.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת – הוא איננו.

יצחק וקנין: חבר הכנסת שי חרמש, ואחריו – חברת הכנסת אורית זוארץ.

יצחק וקנין: לרשותך שמונה דקות.

שי חרמש: מכובדי, לילה טוב, זכות גדולה שגם שר האוצר מייצג את הממשלה פה – – –

יצחק וקנין: רבותי, אני מבקש: לא להיכנס עם שתייה למליאה.

יצחק וקנין: חבר הכנסת בר-און, אסור להיכנס עם קפה ותה לאולם.

רוני בר-און: זה לא שתייה, זו נטילת ידיים.

יצחק וקנין: רבותי.

שי חרמש: בשעת לילה מאוחרת מותר כל דבר.

יצחק וקנין: לא מותר, כי אחרת יהיה לנו פה בית-קפה בתוך המליאה, והדבר הזה – עד היום לא אישרנו את הדברים הללו.

שי חרמש: זמן פציעות – זה בסדר, אוקיי.

שי חרמש: מכובדי, שר האוצר, באמת הזדמנות נפלאה שאתה נמצא פה כמייצג את הממשלה.

שי חרמש: שלושה דברים באמת בקצרה, כי בשמונה דקות אי-אפשר יותר.

שי חרמש: קודם כול, בואו נעשה צדק היסטורי אחד: כשיום יבוא וארכיאולוג יחפור פה את הבית הזה בעוד אלף שנה, וימצא את הניירות, ויראה את הפלא הכלכלי של מדינת ישראל, וינסה לבדוק מאיפה זה התחיל – וטוב שיושב פה שר האוצר לשעבר, ואני מוכרח לומר שני דברים, שאולי הם בסיס ההצלחה של הכלכלה הישראלית, והם, קודם כול, שלוש שנים לא פשוטות של אפס גירעון; זאת היתה הזדמנות שכל העודפים שנוצרו הלכו להחזרת החוב, ולא פלא הדבר שבפרק זמן של ארבע שנים ירדו מ-89%–99% חוב–תוצר ל-80%.

שי חרמש: הכינו לנו תשתית עם כרית ביטחון מספיק ראויה למשבר שבא.

שי חרמש: הדבר השני: ישבתי בוועדת הכספים בקרב הגדול שחבריך ניהלו נגד שר האוצר, ואני אומר את זה פה, ל"דברי הכנסת", שייכנס ויהיה כתוב להיסטוריה וגם לחוקרים: וניהלו קרב אכזר למען פריסת רשת ביטחון לקופות הגמל, וההיסטריה הרקיעה שחקים, וכותרות העיתונים מרחו בשחור תרחישי אימה, והדוחות שהגיעו לתושבי מדינת ישראל הבהירו להם איך שליש ויותר מחסכונותיהם הלכו לאבדון, ומה שהפיל אותם היה איגרות החוב הקונצרניות, שחלקן הגדול לא הושקעו – לא בתל-אביב, ודאי לא בבאר-שבע, אולי במוסקבה, אולי ברומניה ואולי אפילו יותר רחוק מכך.

שי חרמש: ובאומץ לא יתואר, ערב שנת בחירות, כשהבחירות כבר עמדו בפתח, נאמרה המלה: לא נותנים רשת ביטחון.

שי חרמש: ואני מודיע לך, שר האוצר, כמי שעיסוקו בכלכלה ומקצועו בכלכלה: אם היינו נותנים אז רשת ביטחון והיינו משלמים ללב לבייב וחבריו את כל מחדליהם, היית היום יכול להחליף חוויות עם שר האוצר של יפן, והסיפור היה אחר לגמרי.

שי חרמש: אז איך אומרים – למען ההיסטוריה, קודם כול נדע מאיפה מתחילים.

שי חרמש: מעשיך הטובים ייזכרו ויירשמו, והחברות בינינו – מן הידועות המה, אבל – איך אומרים – כשמתחילים בהיסטוריה וכלכלה וכלכלה והיסטוריה, בוא נדע איפה הדברים מתחילים.

שי חרמש: התשתית שקיבלת הבטיחה לך גירעון נמוך והבטיחה לך חוסר התחייבויות למשבר הכלכלי הגרוע ביותר שתקף את איגרות החוב הקונצרניות.

שי חרמש: בוא נעבור לדבר הבא, לסיפור המעטפת.

שי חרמש: התקציב הדו-שנתי הוא באמת חיים קלים.

שי חרמש: איך אומרים – מסלול ירוק ל-2013.

שי חרמש: אני אומר את זה בצורה העדינה ביותר, שנינו יודעים על מה מדובר.

שי חרמש: את 2011–2012 עוברים בשלום, והסטטיסטיקה מוכיחה שלמעט גולדה מאיר, איש בבניין הזה עוד לא הצליח להחזיק ממשלה ארבע שנים.

שי חרמש: אז אני מניח שלקראת 2012 דני בן-סימון וחבריו יעזרו לנו – נכון, דני?

שי חרמש: אל תעשה לי ככה, תעשה לי ככה.

שי חרמש: בדיוק.

שי חרמש: דני אומר ככה – נגיע לבחירות.

שי חרמש: ולבחירות אין תקציבים, וברוך השם – איך אומרים – עברת קדנציה של ארבע שנים, שני תקציבים, סלמאת, הסתדר נהדר.

שי חרמש: הכלל הפיסקלי החדש; מתמטיקה – מעל הבמה פה אמרו שהנוסחה מסובכת.

שי חרמש: אני מודיע לך, שר האוצר, לי הנוסחה נורא פשוטה: עשר שנים של מיצוע של צמיחה כפול יעד מס חלקי יעד הגירעון.

שי חרמש: נורא נורא פשוט, מתמטיקה של כיתה ד', בסדר?

שי חרמש: אבל מה נגזר מהעניין הזה?

שי חרמש: נגזר מהעניין הזה ששלושה-רבעים מגידול התוצר הרב-שנתי הולכים להגדלת ההוצאה הציבורית.

שי חרמש: מה לעשות, 60 חלקי 80, לימדו אותי בבית הספר היסודי: 75%.

שי חרמש: 75% אדוני לוקח להגדלת ההוצאה הציבורית, 25% בלבד להקטנת החוב, ואני שואל: למה לך?

שי חרמש: למה אתה צריך את זה כרגע?

שי חרמש: הכלכלה פורחת, הכלכלה צומחת, יצאנו כבר – האי-ודאות קיימת בעולם, ובואו נוריד את גודל החוב.

שי חרמש: יש לך הזדמנות אדירה.

שי חרמש: יש לך כרגע קופה של 15 מיליארד שקל, שבשיחה בחוץ אמרת לי: אני לוקח את הכסף, מחזיר חובות.

שי חרמש: מצוין, אתה הולך נכון, רק תמשיך הלאה, אל תפתח גירעון.

שי חרמש: מי צריך את ה-3% הזה?

שי חרמש: חסר לך כסף במערכת?

שי חרמש: למה?

שי חרמש: למי?

שי חרמש: ומכאן אנחנו עוברים להורדת המסים.

שי חרמש: ודאי שאם היית מוותר על הורדת המסים הישירים, כבוד שר האוצר, הבעיה של הגירעון היתה נמחקת ברגע.

שי חרמש: לא היה צורך.

שי חרמש: ואתה יודע מה?

שי חרמש: אם כבר נפשך חושקת בהורדת מסים, שים בצד רגע את המסים הישירים – זה כבר מנטרה שדיברנו עליה, כמעט כמו קאטו הזקן, חזור ואמור, חזור ואמור: טפל במע"מ.

שי חרמש: תוריד 1% במע"מ, תאמין לי: ייהנו מזה מי שצריכים ליהנות.

שי חרמש: ופה, בוא נלך את כל המערכת: תקציב דו-שנתי, מסלול ירוק, כלל פיסקלי שמעביר להגדלת ההוצאה, מסים שמיטיבים עם מי שיש להם, והתוצאה היא שתעודת הגמר – סליחה, לא תעודת הגמר; אני לא אומר לך לגמור, חס וחלילה – אני אומר: תעודת השנה לשנה הזאת, במדד ג'יני, יראה שעשית נסים ונפלאות – את הפערים הגדלת.

שי חרמש: למה אתה צריך את זה?

שי חרמש: אז קבל עצת חבר – כי אני רואה בנו חברים מעבר לעניינים הפוליטיים – קבל עצת חבר: למה אתה צריך מדד ג'יני מתרחב?

שי חרמש: כי על זה, על המשמרת הזאת, אתה חתום.

שי חרמש: אתה לא חתום על הגירעון – – – תהיה חתום על דו-שנתי, תהיה חתום על המדד הזה, למה אתה צריך אותו?

שי חרמש: הנושא השלישי – ואתו אני אגמור, כי הזמן רץ – הנושא השלישי הוא הפריפריה.

שי חרמש: איך אומרים – באתי משם, חוזר לשם, מסתכל שם ורואה.

שי חרמש: מה אתה עשית לי עם חוק עידוד השקעות הון החדש?

שי חרמש: בוא תראה: היתה הטבת מס למפעלים בפריפריה, בסדר גודל של פטור ממס של 10–15 שנה.

שי חרמש: במרכז הארץ היה שנתיים.

שי חרמש: הפער בין תל-אביב לבאר-שבע היה פי-שבעה וחצי, פער שגם הוא לא היה כל כך אטרקטיבי שתעשיות זרמו בהיסטריה.

שי חרמש: לא היו פקקי תנועה בצומת קריית גת, אני מבטיח לך.

שי חרמש: בהצעה החדשה, מה אתה מציע?

שי חרמש: אתה בא ואומר: בוא נוריד את מס החברות – אגב, דבר שמאוד משמעותי למי שמשקיע, ואני בעד העניין – נוריד אותו ל-8%–10% בפריפריה, נוריד אותו ל-12%–15% במרכז הארץ.

שי חרמש: אני מודיע לך, מתוך היכרות שלי עם משקיעים ויזמים, מעיסוק של 15 שנה כראש מועצה: 70 מפעלים, כולל ”אמדוקס" בנגב, בפער של 4% במס חברות איש לא יזוז.

שי חרמש: אין סיבה לזוז.

שי חרמש: הוא צריך לנסוע, צריך להיתקע, הרכבת עוד לא הגיעה, עובדים לא בנמצא, היצע עובדים מקצועי נמצא לו במרכז הארץ – כל זה בשביל 4% במס חברות?

שי חרמש: אני אומר שוב: מתוך כוונה הכי חיובית שישנה, ואתה יודע שהביקורת שלי בעניינים האלה היא באמת חיובית, היא לא קנטרנית, לא פוגענית.

שי חרמש: אני אומר: אם כל הפתרון לפריפריה בניוד תעשיות למטה, דרומה, או צפונה לקו הלבנון, הוא 4% הורדה, פער במס החברות בין מרכז הארץ ובין הפריפריה, אתה עוצר כרגע כל תזוזה של מי ששוקל את העניין הזה ברצינות.

שי חרמש: והנה, כבר ביקשו ממני במזנון מאחור לקצר – אני מבקש להודיע, מאחור, שוויתרתי על 54 שניות.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת שי חרמש.

יצחק וקנין: חברת הכנסת אורית זוארץ, ואחריה תעלה חברת הכנסת רחל אדטו.

יצחק וקנין: לרשותך שמונה דקות.

אורית זוארץ: אעשה כמיטב יכולתי.

אורית זוארץ: כבוד היושב-ראש, כבוד השר, חברי וחברותי חברי הכנסת, בהתחלה חשבתי שזה יהיה פסוקו של יום, אבל בעצם זה לא פסוקו של יום, זו פרשה.

אורית זוארץ: ולהגיד פרשת השבוע זה לעשות קצת זילות מפרשת השבוע – וואו, שכחתי להביא את הכיפה.

אורית זוארץ: נכון, חבר הכנסת בן סימון.

אורית זוארץ: הלילה אנחנו דנים בפרשה חדשה-ישנה, פרשת נתניהו והתקציב.

אורית זוארץ: פגועי נתניהו משנת 2003 מכירים את ההתנהלות הזאת.

אורית זוארץ: יש הגליות הזאת של נתניהו: פעם עולה, פעם יורד.

אורית זוארץ: אגב, לידידי גאלב – איפה הוא, יצא?

אורית זוארץ: קדימה לא פקק ולא גלגל הצלה, בטח לא לממשלה ולקואליציה האומללה הזאת, שמדרדרת אותנו תהום שאולה.

אורית זוארץ: וקדימה מוכנה להציל את המדינה.

אורית זוארץ: אמרה את זה יושבת-ראש הסיעה ויושבת-ראש האופוזיציה לא פעם.

אורית זוארץ: אבל תחדדו לכם את זה טוב טוב בראש: אנחנו לא נציל את הקואליציה האומללה, אנחנו לא נהיה מאזן נגד למורדים הפנימיים שלכם.

אורית זוארץ: אתם, אתם תצטרכו להתמודד.

אורית זוארץ: גם מתוך הליכוד וגם מתוך השותפים הטבעיים שלכם.

אורית זוארץ: ולכן אנחנו דנים בפרשת נתניהו והגזירות, ואלה הן גזירות נתניהו על עם ישראל ל-2011–2012, כאשר מצד אחד יש גזירות, מכות ופגיעה מזעזעת באוכלוסיות הכי חלשות במדינת ישראל, ומהצד השני יש קואליציה מנופחת, בזבזנית, חסרת תכלית, בזבוז משווע של כספי ציבור, ומה עשיתם?

אורית זוארץ: נעלתם את עצמכם לשנתיים, כדי להבטיח את מסמרי ה-10 לכיסאות כך שיהיה מאוד קשה להוציא אותם.

אורית זוארץ: אני אגע היום בשני משרדים שאמורים לתת מענה לסוגיות חברתיות בחברה הישראלית.

אורית זוארץ: הקיצוצים במשרד הרווחה והשירותים החברתיים – לצערי הרב, אחרי הקיצוצים נראה לי שלא תהיה רווחה ולא תהיה חברה, אבל אולי יישארו פה שירותים כלשהם.

אורית זוארץ: ואלה הן גזירות נתניהו במשרד הרווחה והשירותים החברתיים – סיוע לניצולי השואה – אני חוזרת, סיוע לניצולי השואה – אין; רזרבה להתייקרויות, קיצוץ של 35 מיליון בקירוב ל-2011; שרת הקליטה, תוכנית לטיפול בעולים חדשים במשרד הרווחה והשירותים החברתיים, קיצוץ של מיליון ו-360 אלף לשנת 2011, וכנראה היד עוד נטויה.

אורית זוארץ: איפה נציגי המגזר הדרוזי מהקואליציה – והצ'רקסי?

אורית זוארץ: תמיכה בפיתוח במגזר הדרוזי והצ'רקסי – אפס, חברים.

אורית זוארץ: נא להיכנס לתקציב – לעומקו של תקציב.

אורית זוארץ: אפרופו מי שמדבר על שוויון, שינוי, שוויון, הצהרות, איפה השר?

אורית זוארץ: השר ברח?

שלמה מולה: – – –

אורית זוארץ: ברוך הבא, אנחנו מוכנים לעזור – – –

יצחק וקנין: דן מרידור הוא השר התורן.

אורית זוארץ: עלא כיפאק.

אורית זוארץ: לחברי מהמגזר ולחברי גאלב שהגן כל כך בחירוף נפש על התקציב – שינוי במדיניות זה שורה בתקציב.

אורית זוארץ: בשורה הזאת כתוב סכום, וכשכתוב אפס – זה אפס.

אורית זוארץ: דיבורים כמו חול, ואין מה לאכול.

אורית זוארץ: בואו נמשיך לביטוח הלאומי.

אורית זוארץ: הקצבות המדינה לקצבאות – נכון, צריך לעודד אזרחים לצאת לעבודה יצרנית, גם את החרדים וגם את אלה שיש להם קושי – ויש קושי – במיומנויות ובכישורי עבודה, אבל לקצץ עוד לפני שהתוכנית התחילה?

אורית זוארץ: 189 מיליון שקלים קיצוץ בשנת 2011, ועוד 218 מיליון ב-2012, כלומר קודם כול מקצצים, ואחרי זה בונים איזה מבנה או סטרוקטורה ודוחסים לשם את מעוטי היכולת.

אורית זוארץ: מזכירה לכם, חברי וחברותי חברי הכנסת – מקבלי הקצבאות לא גרים בשכונות ובאזורים שבהם נתניהו מסתובב; הם לא גרים בקיסריה, הם לא גרים בכפר-שמריהו, גם לא בהרצלייה-פיתוח ולא בצפון תל-אביב.

אורית זוארץ: הם גרים בבני-ברק, והם גרים באלעד, הם גרים בירושלים, גרים בדימונה ובקריית-שמונה, וגרים בבית-ג'ן, וגרים ברהט, אבל מה לעשות, נתניהו לא מסתובב שם, הם לא השותפים הטבעיים שלו.

אורית זוארץ: לצערי הרב, אתם, השותפים הטבעיים שלו, נותנים יד לפגיעה האנושה הזאת.

אורית זוארץ: תפתחו את התקציב ותסתכלו, כבוד סגן השר – כי אתה אדם חברתי, ויש לך תפיסות חברתיות, חבל מאוד שזה לא בא לידי – לא קראתם על מה הצבעתם?

אורית זוארץ: אני רוצה עוד זמן.

יצחק כהן: – – –

יצחק וקנין: איציק העיר שיש לנו בעיה בקריאה.

גאלב מג'אדלה: עוד לא הצבענו, זוארץ.

אורית זוארץ: כן, אתם נותנים לגיטימציה לכל מה שקורה פה.

אורית זוארץ: ברוך שובך.

אורית זוארץ: עכשיו בואו נדבר על הביטוח הלאומי.

אורית זוארץ: גם מהביטוח הלאומי לא נהנים החברים של נתניהו.

אורית זוארץ: תאמינו לי, אני יודעת איפה הם גרים.

אורית זוארץ: גם בביטוח הלאומי – 90 מיליון ש"ח קיצוצים ב-2011 ועוד 81 מיליון ש"ח ב-2012.

אורית זוארץ: ממי מקצצים, כבוד סגן שר האוצר?

אורית זוארץ: ממי?

אורית זוארץ: תאמין לי, לא מהחברים שלי בקדימה, לא מקצצים, אבל זה סתם כך איזו שורה בתקציב.

אורית זוארץ: טוב, אולי אני אאיר את עיניכם, אז, אתה יודע, זה באמת יהיה פרשת השבוע.

אורית זוארץ: לעומת זאת יש לנו הוצאות מינהל 29 מיליון שקלים, ועוד 31 מיליון שקלים בשנת 2012.

אורית זוארץ: לא ברור לשם מה התוספת, במיוחד שהיא באה על חשבון פעולות.

אורית זוארץ: חוזרת: סיוע לניצולי השואה – אפס, אין שום סכום בתקציב.

אורית זוארץ: משרד הרווחה והשירותים החברתיים – תאמין לי, סגן השר, עשיתי דוקטורט על התקציב, וכנ"ל לגבי הדרוזים והצ'רקסים הנושאים בנטל, משרתים בצה"ל, משלמים מסים ועובדים – ויצרנים.

אורית זוארץ: אבל מה, תמיכה בפיתוח – למה לפתח אם אפשר לדכא?

אורית זוארץ: טוב, נו, יש שותפים טבעיים.

אורית זוארץ: יש לי עוד הרבה, אגב.

אורית זוארץ: לא נגעתי במשרד השיכון – דוקטורט עשינו על משרד השיכון; המדען הראשי – קיצוץ 600,000 שקלים.

אורית זוארץ: שיקום שכונות – 558,000 ב-2011, ועוד 708,000 ב-2012.

אורית זוארץ: איפה ראש הממשלה הסתובב בשבוע שעבר, בלוד?

אורית זוארץ: בלוד לא צריך שיקום שכונות, רק השבוע שמענו סיפורים – ועדה בוחנת, ועדה ממיינת, ועדה מסתכלת.

אורית זוארץ: בדואים, איפה גאלב נעלם עוד פעם?

יצחק וקנין: זמנך תם.

יצחק וקנין: הוספתי לך יותר מדקה.

אורית זוארץ: משפט אחרון.

אורית זוארץ: הסדרת היישוב הבדואי – קיצוץ של 2 מיליון ו-700,000 ש"ח לשנת 2011, 3 מיליון ב-2012, זה כך בנוסף.

אורית זוארץ: סבסוד ריבית על בינוי ושיכון, מענקי סבסוד מבצע לעולי אתיופיה, מענקי השתתפות בשכר דירה לעולים – כבוד השרה, הלוואות לרכישת דירה, פיתוח תשתיות, פרויקטים מיוחדים, השקעות, כל זה פוגע כמובן לא בשותפים הטבעיים של נתניהו, באזרח הקטן.

אורית זוארץ: משפט אחרון, אחרון – – –

יצחק וקנין: תודה, לא, לא משפט אחרון, זאת חוצפה כבר.

יצחק וקנין: נתתי לך יותר משתי דקות.

יצחק וקנין: אני לא מוכן.

יצחק וקנין: סיימי את הדברים.

יצחק וקנין: לא מוכן.

אורית זוארץ: מישהו מוכן לוותר לי על דקה?

אורית זוארץ: הנה, חבר הכנסת ישראל חסון מוכן לוותר לי על דקה.

יצחק וקנין: אין לי בעיה.

אורית זוארץ: וזה הדובדבן בקצפת – פשוט היו כל כך הרבה סעיפים שלא יכולתי לעמוד.

אורית זוארץ: פקודת מס הכנסה, חוק מס ערך מוסף, סעיף 461(ב) 51(2), עמוד 85 ו-92, קביעה כי מלגה שניתנה לסטודנט או לחוקר בתקופת לימודיו במוסד לימוד ומחקר תהיה פטורה ממס הכנסה וממס שכר רק אם היא משתלמת מאת מוסד הלימוד והמחקר.

אורית זוארץ: אם הסטודנט יקבל את המלגה ממקום אחר, הוא יצטרך לשלם עליה מס.

אורית זוארץ: כיום יש פטור ממס על כל מלגה שמשתלמת לסטודנט או לחוקר בתקופת לימודיו במוסד לימודי או מחקרי, ללא הגבלה על המקום שממנו משתלמת המלגה.

אורית זוארץ: סטודנטים וצעירים במדינת ישראל, שימו לב, ממשלת נתניהו – – –

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת אורית זוארץ.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת רחל אדטו.

יצחק וקנין: לרשותך שמונה דקות.

רחל אדטו: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, תקציב משרד הבריאות לשנתיים הקרובות עומד על 23 מיליארד שקלים.

רחל אדטו: משרד הבריאות ומשרד האוצר – והממשלה מתנאה בתקציב הזה ואומרת: הישג אדיר.

רחל אדטו: עברתי ודפדפתי וקראתי וחיפשתי את ההישג האדיר הזה, ולא מצאתי סיבה להתנאות בזה.

רחל אדטו: בוא נתחיל לפרט כמה סעיפים, במסגרת הזמן המוקצב.

רחל אדטו: סכום תלת-שנתי לסל התרופות – 300 מיליון שקלים לכל שנה בשלוש השנים הקרובות, שזה סכום נמוך משמעותית מהסל שהיה בשנים האחרונות.

רחל אדטו: אכן, אתם נתתם 415 מיליון, זה ירד ל-300 מיליון, ואני מודיעה לך כבר עכשיו שזה לא 300 מיליון, אלא 270 מיליון, כי מחר, כשתהיה מסיבת העיתונאים שבה תוצג ועדת הסל, יגידו שמתוך 300 המיליון כבר מורידים 10% לחיסונים ולכן ועדת הסל מחר תתחיל ב-270 מיליון.

רוני בר-און: מה, דרך אגב, קרה עם חצי מיליארד השקלים של שפעת החזירים?

רחל אדטו: Gone with the wind.

רוני בר-און: למה אי-אפשר לתת את הזריקות האלה לקואליציה עכשיו, ולשרים?

רוני בר-און: במקום לזרוק, שיזריקו את זה.

רחל אדטו: אוקיי.

רחל אדטו: אז אנחנו כבר מדברים על סכום אחד, על 300 מיליון, שזה לא 300 מיליון.

רחל אדטו: הלאה – לעומת זה, לטיפולי שיניים נמצא מלוא הסכום, של 200 מיליון שקלים; לטיפולי שיניים.

רחל אדטו: אבל איפה החמלה?

רחל אדטו: אנחנו מדברים רק על טיפולי שיניים לילדים עד גיל 14.

רחל אדטו: איפה החמלה לקשישים?

רחל אדטו: אף אחד לא מזכיר אותם.

רחל אדטו: למה הקשישים נשארים בתת-תזונה?

רחל אדטו: הם לא מסוגלים ללעוס כי אין להם שיניים, אבל הם לא בהסדר.

רחל אדטו: בהסדר יש רק ילדים עד גיל 14, ולהם מוקצים 200 מיליון שקלים.

רחל אדטו: הרפורמה המפורסמת בבריאות הנפש עברה קריאה טרומית, עברה קריאה ראשונה, ועכשיו הולכים לדון בה, כאשר הסכום המוקצה לרפורמה הוא 50 מיליון ש"ח לשנה, כאשר ההערכה הבסיסית בזמנך, שר האוצר לשעבר רוני בר-און, היתה 500 מיליון שקלים.

רחל אדטו: האם רוצים להביא רפורמה ב-50 מיליון שקל לשנה כאשר העלות המתוכננת היא 500 מיליון?

רחל אדטו: גם שם אנחנו נעשה צעדים תוך כדי הליכה, נלמד את הרפורמה?

רחל אדטו: חבל בכלל להתחיל כאשר הסכום המוקצה לה הוא 50 מיליון שקלים.

רחל אדטו: דבר אחר שנוגע לדבר שטיפלתי בו היה הקצאה של 4 מיליון שקלים להפרעות אכילה.

רחל אדטו: אי-אפשר לעשות עם זה שום דבר.

רחל אדטו: 4 מיליון שקלים לא מגרדים את התחתית שבתחתית של הבעייתיות בהפרעות אכילה.

רחל אדטו: אז איפה התקציב שרוצים להתנאות בו?

רחל אדטו: עוד דבר – תקציב בינוי ופיתוח של משרד הבריאות; 45 מיליון שקלים לשנה לבתי-החולים הפסיכיאטריים, כאשר המשרד עצמו עשה הערכת מחיר של 700 מיליון שקלים להביא את בתי-החולים הפסיכיאטריים לאיזה מצב שיהיה אפשר להתחיל להתייחס לחולים כבני-אדם.

רחל אדטו: אז איפה – משרד הבריאות ומשרד האוצר מתנאים בתקציב ליברלי, חברתי, הגון; אין פה שמץ של הגינות, לתת 45 מיליון כשכולנו יודעים שצריך 700 מיליון.

רחל אדטו: בואו נלך דקה – בדקות שנותרו לי – לחוק ההסדרים.

רחל אדטו: יכולתי לפרט עוד סעיפים, אבל בחרתי את הצימוקים שבהם.

רחל אדטו: חוק ההסדרים – השנה יש שלושה דברים שנראו חשובים במיוחד.

רחל אדטו: למשל פקודת הרוקחים; משרד האוצר ומשרד הבריאות החליטו שאם ייתנו לרוקח את הזכות לרשום מרשמים זה יפתור את בעיית המחסור ברופאים; ניתן לבעלי מקצועות פארה-רפואיים את הזכות לרשום מרשם – בשנה שעברה היו אלה האחיות, השנה הרוקחים – ונפטור את הרופאים מהזמן שהם אמורים לכתוב בו את המרשמים.

רחל אדטו: אולי זה נכון, אולי זה לא נכון, אולי זה טוב, אולי זה לא טוב, אבל למה, למען השם, זה צריך להיות בחוק ההסדרים?

רחל אדטו: הרי צריך לשבת על זה ולהחליט מי רוקח שמוסמך, מי הרופא, ואיזה מרשמים, איזה סוג של מרשמים אפשר יהיה לדעת שזה מרשם שנכתב על-ידי רוקח, על-ידי רופא – יש כל כך הרבה בעיות שהן בעיות אמיתיות, רפואיות, נכונות.

רחל אדטו: אי-אפשר לעשות את זה במסגרת דיוני ועדה, ואי-אפשר להעביר את זה בחוק ההסדרים, ולכן לא ברור לי, כמה שניסיתי להבין את זה, למה זה צריך להיות מחטף במסגרת החוק.

רחל אדטו: או לחלופין, נושא השקיפות במערכת הבריאות; לפי הצעת החוק וחוק ההסדרים, שגם בינה לבין חוק ההסדרים – לא מבינה שום דבר, כל מי שמקבל תרומה במערכת הבריאות מעל 2,500 שקלים צריך לכתוב למען מה היתה התרומה, מי תרם, למה תרמו.

רחל אדטו: נכון, צריכה להיות שקיפות, אבל, במסגרת חוק ההסדרים?

רחל אדטו: למה?

רחל אדטו: זה לא רלוונטי, זה לא נכון, זה לא צריך להיות.

רחל אדטו: עכשיו – הצימוק, מבחינתי, הלהיט של החוק הזה – מי שמחזיק את החוברת הכחולה הזאת, ויושב פה שר האוצר לשעבר, מקווה בעתיד הקרוב – שני שרי אוצר, גם מאיר שטרית, לא ראיתי.

רחל אדטו: ביקשתי שתפתחו עמוד 41–43 בחוברת.

רחל אדטו: תנסו להבין את נוסחת ההתחשבנות שבין בתי-החולים לבין קופות-החולים.

רחל אדטו: נקודת הבסיס היא שבתי-החולים מרמים, ובתי-החולים משאירים חולים מעבר לזמנם.

רחל אדטו: שלום, פרופסור אלדד, אני מחזקת את מה שאתה אמרת.

רחל אדטו: נקודת הבסיס היא שבתי-החולים מרמים את קופת-החולים – הבה נתחכמה להם, לא ניתן להם לקבל יותר ממה שמגיע להם, ובואו נמנע מהם את הצורך להרחיב ולהגדיל את מסגרת ימי האשפוז.

רחל אדטו: איך נעשה את זה?

רחל אדטו: לא נשלם להם את מלוא הסכום, נשלם להם חלקית – חלקית, 20%, 40% מהסכום שרשום.

רחל אדטו: אבל מה?

רחל אדטו: אפשר להגיד, אפשר להתווכח – כן או לא.

רחל אדטו: אבל רק אם מישהו מסוגל היה להבין, להסביר לי, מה כתוב בעמוד 43, איך אפשר לחשב נוסחה כשהמרכיבים בה הן רק אותיות לטיניות, עם קצת ספרות, ואם יש מישהו שמבין את זה, תבוא עליו הברכה.

רחל אדטו: אני באמת ובתמים ניסיתי בימים האחרונים.

רחל אדטו: הלכתי ושאלתי את אנשי משרד האוצר, אנשי משרד הבריאות, ביקשתי שיסבירו לי איך מחשבים את זה, איך מונעים בעיות לעתיד כאשר הנוסחה המופיעה כך – צריכה, צריכה פרטנית, צריכה למחלקות פנימיות, צריכה לא למחלקות פנימיות – זאת נוסחה שבאה להכניס בלבול, בוקה ומבולקה במערכת הבריאות.

רחל אדטו: לא נכון היה לעשות את זה ככה.

רחל אדטו: אם רוצים למצוא דרך, בבקשה, אבל גם הדרך לא נכונה, כי להעמיד את בתי-החולים מלכתחילה במצב שהם באים לרמות את המערכת, ואחר כך להכניס אותם לקבל 20% ממה שמגיע להם – מי יפתור את בעיית בתי-החולים שנכנסים לגירעונות?

רחל אדטו: מילא בתי-חולים ממשלתיים, יש להם גב, יש להם משרד האוצר.

רחל אדטו: מה קורה לבתי-חולים כמו "הדסה", "שערי צדק", "ביקור חולים", "לניאדו"?

רחל אדטו: מי פותר להם את הבעיות?

רחל אדטו: בנוסחאות כאלה – ודאי שמשם לא תבוא הישועה.

רחל אדטו: והדבר האחרון שיש לי, שזה הדבר הכי לא הגיוני בעיני, זה הקנס על אי-הופעה לביקור במרפאה.

רחל אדטו: חולה שלא יגיע לביקור במרפאה ולא הודיע מראש, יוטל עליו קנס של 10 שקלים שקופת-החולים תצטרך לגבות.

שלמה מולה: גם – – –

יצחק וקנין: לא להפריע לה.

יצחק וקנין: משפט אחרון.

רחל אדטו: זה משפט אחרון, אדוני.

רחל אדטו: משפט אחרון.

רחל אדטו: אני רוצה לראות את קופות-החולים מפתחות עכשיו את המנגנון של להתחיל לעקוב אחרי חולים שמביאים להם פתק מההורים: לא הייתי היום כי היה לי חום ולא יכולתי ללכת לקופת-חולים; נראה מי יעמוד בדבר הזה.

רחל אדטו: ולכן – המשפט האחרון – אין למשרד הבריאות, אין למשרד האוצר, שום סיבה להתנאות בתקציב שהוא לא חברתי, לא נכון, ומקפח אותנו, אזרחי מדינת ישראל.

רחל אדטו: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת רחל אדטו.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת מגלי והבה, ואחריו – חבר הכנסת זאב בילסקי.

קריאה: נסים.

קריאה: זאב נסים.

יצחק וקנין: זאב נסים כבר דיבר היום.

יצחק וקנין: שמונה דקות לרשותך.

מגלי והבה: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, יצא לי לשבת כאן בנאום של שר האוצר ששמענו היום, אחר כך של חברי רוני בר-און ושל עוד כמה חברים.

מגלי והבה: אחד הדברים בנאום של שר האוצר, ממש שמתי לב לשלושה נושאים חשובים ועיקריים שהוא ניסה לשים לנו על השולחן, שהוא החליט – אני לא מדבר כרגע לא על נושא התקציב הדו-שנתי, וכל הביקורות השונות שאנחנו שומעים אותן מחברי הכנסת, אבל על שלושה נושאים הוא רצה להראות לנו כמה הממשלה הזאת – כמה הוא עשה, והולך לעשות, בשביל לשפר את מצב האוכלוסייה במדינת ישראל.

מגלי והבה: הנושא הראשון הוא נושא החינוך וההשכלה, השני – התעסוקה, ופריסת הרשת התחבורתית.

מגלי והבה: וכשראינו את שר האוצר מתגאה בנושאים האלה, דרך אגב, חשבנו שבאמת, הנה, יש לנו חידושים, אבל כשהעמקנו והסתכלנו על התקציבים, וגילה לנו את זה השר לשעבר – שר האוצר – רוני בר-און, 7.5 מיליארד שקל תוספת לחינוך, תעשה חשבון פשוט – מיליארד וחצי כל שנה, חמש שנים, 7.5 מיליארד, כאשר אנחנו יודעים שהממשלה הקודמת כבר עמדה בתוכניות כאלה מזמן, אז להתהדר?

מגלי והבה: למה אני מביא את הדוגמאות האלה?

מגלי והבה: כי אני אעבור תיכף לנושא שאני התבקשתי לעסוק בו, וזה נושא הרשויות המקומיות.

מגלי והבה: כשאנחנו מדברים על תוספות חינוכיות, אדוני סגן שר האוצר – היושב שם – על 900 כיתות ממוחשבות, אבל אתה יודע, אדוני סגן שר האוצר, שאין נייר טואלט בבתי-הספר?

מגלי והבה: אין שום אמצעים שתלמידים יכולים להשתמש בחלק מבתי-הספר, והם מדברים על תוספות לחינוך.

מגלי והבה: וכשאנחנו מדברים בנושא השלטון המקומי, לפני שבועיים היה דיון מעמיק בוועדת הכספים, ושם גילו לנו את האמיתות על מה שהולך לקרות.

מגלי והבה: יש פה שני שרי פנים – לשמחתי שירתתי בתקופה שלהם – הקפידו שהרשויות ילכו לתוכניות הבראה ושיעשו את תוכניות ההבראה נכון, כדי לתגמל אותן, כדי להבריא אותן.

מגלי והבה: מה אומר להן היום משרד הפנים?

מגלי והבה: נכון, עמדתן בתוכניות ההבראה, אבל אין לי מאיפה לתת לכן.

מגלי והבה: בעבר היו מפנים אצבע מאשימה.

מגלי והבה: שר הפנים דהיום אומר: לכו לאוצר.

מגלי והבה: היום הוא מגן על האוצר, האוצר בסדר גמור שהוריד אותנו מ-4.162 מיליארד שקל מענקי איזון, שבעשר השנים האחרונות ובתקופה של הממשלה הזאת הגענו לשפל המדרגה, ירידה ב-52% – חברים, אני מהאופוזיציה, נדמה לי שאני מדבר והאופוזיציה מפריעה לי, אדוני היושב-ראש.

ראובן ריבלין: אני לא יכול להעיר לנפשות הפועלות אצלך בסיעה, אפילו לא בצחוק.

מגלי והבה: חברים, אני מבקש.

מגלי והבה: תודה לכם.

מגלי והבה: כשאנחנו מדברים על 4 מיליארד ו-162 מיליון ש"ח, אדוני היושב-ראש, של מענקי איזון – לרדת ב-52% – עכשיו, באו ואמרו: אנחנו נאשר לכם 2 מיליארד ו-100,000 ש"ח.

מגלי והבה: אומר מנכ"ל משרד הפנים – אני מאחל לו שיצליח במאבק שלו – אם ייתנו לי עוד 200 מיליון, אני אסתדר – זה השיפוי שמגיע לי – אני אסתדר עם הרשויות, אבל כשמדובר ברשות אחת, אדוני היושב-ראש, אתה אומר: אולי הרשות הזאת לא בסדר; כשאנחנו מדברים על 111 רשויות – תשימו לב למספר – 111 מהרשויות המקומיות שלנו סובלות מגירעון תקציבי; זה לא רשויות שלא אספו ולא עמדו בתוכניות ההבראה שלכם, רבותי, שרי הפנים והאוצר לשעבר; עמדו בכל תוכניות ההבראה, ולהיפך, אם תראו את המספרים, כמה ארנונה אספו הרשויות המסכנות האלה, במספרים שהיינו חולמים עליהם בעבר, של מעבר ל-50%, ו-80% אפילו, חלק מהרשויות, ו-58%, ואתה בא למשרד הפנים ואומר לו: עשינו את הכול, עמדנו בכל התוכניות – חברי, תאמינו לי, יש לנו יושב-ראש ישיבה נחמד מאוד, ודמוקרט מאוד – אי-אפשר, אני לא שומע את עצמי.

ראובן ריבלין: רבותי בספסלי העוזרים, אני לא אשמע אפילו מלה אחת מכם.

ראובן ריבלין: אני את סיעתו של הדובר לא אקרא לסדר.

ראובן ריבלין: רוצים להפריע לו, זו זכותם להפריע לו.

ראובן ריבלין: שם לא.

מגלי והבה: כשאנחנו מדברים על הרשויות האלה, ואני חוזר על המספר הזה – 111 רשויות בגירעון תקציבי, ושר הפנים אומר להם: האוצר צודק, אם יעבירו 2.1 למענקי האיזון, ועוד 200 מיליון לשיפוי, אני אסתדר עם התקציב הזה, וזה הביא את ראשי הרשויות לכאן, כשהיום שר האוצר בא והציג לנו תקציב – אנחנו מדברים על עובדות, לא יכול להיות שיתעלמו מהשלטון המקומי שקורס.

מגלי והבה: ועוד בתוכניות שלהם, שמשרד הפנים מדבר, הוא רוצה להגדיל להם את מקורות ההכנסה, הכנסה מארנונה.

מגלי והבה: בשנה, שנתיים, חמש שנים, אפשר לעשות אזור תעשייה?

מגלי והבה: אפשר להקים מפעלים?

מגלי והבה: מאיפה יביאו את התקציב הזה?

מגלי והבה: זאת לא בושה לאינטליגנציה של כל אזרחי ישראל, שהאזינו היום לשר האוצר שלנו ולמדיניות הממשלה הזאת?

מגלי והבה: לראש הממשלה הזה?

מגלי והבה: איך אנחנו מתנהלים?

מגלי והבה: וכל מה שאני מדבר, רבותי, לא הבאתי מאצלי, אלה מספרים ועובדות שקיימים בספרי התקציב.

מגלי והבה: לא יכול להיות – חברת הכנסת אדטו, אני האזנתי לך בקשב רב.

ראובן ריבלין: כבוד השר, זה קצת מפריע.

מגלי והבה: כשאנחנו מדברים על השלטון המקומי ועל הקריסה של השלטון המקומי, באו – פתאום, דרך אגב, התחלנו לשמוע בוועדת הכספים – יושבים פה חלק מחברי – אין הבדל בין קואליציה לאופוזיציה – –

ראובן ריבלין: נא לקרוא לשר להיכנס מייד לאולם.

מגלי והבה: – – אנחנו צריכים להתאחד, יחד להיאבק למען השלטון המקומי.

מגלי והבה: ואני מקווה שראשי הרשויות עוד לא הלכו לישון, עדיין מסתכלים, ורואים איך אנחנו נלחמים בצורה אמיתית על התקציבים שלהם, כי לא יכול להיות שעם ממשלה כזאת ושר אוצר כזה יכולים להתקדם למשהו.

מגלי והבה: ולכן – גם שמעתי מחברתי קודם, זוארץ, מתברר, אדוני היושב-ראש – אני הופתעתי היום – שבמגזר הדרוזי אין לנו צורך בשום רווחה.

מגלי והבה: כל האוכלוסייה הדרוזית, על מרכיביה השונים – אנחנו כבר הפכנו להיות תושבי סביון והסביבה שלה.

מגלי והבה: אין צורך בתקציב רווחה.

מגלי והבה: נדהמתי לגלות בספר התקציבים – אפס תקציבים.

מגלי והבה: אולי אדוני היושב-ראש יציע לנו – אנחנו 140,000, 130,000 תושבים דרוזים, אז לשחרר אותנו ולשלוח אותנו.

מגלי והבה: לא יכול להיות, ממשלה אטומה כזאת, ראש ממשלה כזה, שלא יצפה, לא הוא ולא שר הרווחה שחושב להתמודד, לבוא לכפרים הדרוזיים ולהגיד להם: תצביעו לי, תנו לי, כאשר הוא לא מקצה אפילו שקל אחד לאותה אוכלוסייה דרוזית וצ'רקסית, שזקוקה לרווחה, ולא נותנים להם.

מגלי והבה: אין לנו הכוח של ישראל ביתנו, אנחנו לא מיליון עולים.

מגלי והבה: 130,000, השתלבנו במפלגות, שיעשו צדק.

מגלי והבה: יושבים פה שני שרי אוצר, בממשלה הקודמת אישרו תוכנית – 447 מיליון שקלים, כשהיו קיצוצים בכל המשרדים, החלטתם, אדוני, כשהייתם בממשלה, לאשר תקציב לדרוזים ולעמוד על ביצועו.

מגלי והבה: ממשלה אטומה, שרוצה רק את השירותים שלנו, כמה שיותר ביחידות קרביות, כמה שיותר לתת שירותים, ואפס תמורה.

מגלי והבה: תתביישו לכם, אדוני ראש הממשלה, שלא נמצא על הכיסא שלו.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת מגלי והבה.

ראובן ריבלין: אני מזמין את חבר הכנסת זאב בילסקי, ואחריו – חבר הכנסת יואל חסון.

ראובן ריבלין: אנחנו מתקרבים להרצאות הסיכום מטעם האופוזיציה, חבר הכנסת אורון, ולאחר מכן שר האוצר.

ראובן ריבלין: כפי שנמסר לי, חבר הכנסת אקוניס לא ירצה לדבר את כל המכסה שניתנה לו.

ראובן ריבלין: שמונה דקות.

זאב בילסקי: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, ידידי חברי הכנסת מקדימה וידידי האחרים שנמצאים פה, זה מראה על האנשים שאכפת להם, באמת בשעה כזאת של הלילה, כשדנים על תקציב המדינה, יש פה אנשים שבאמת, אדוני היושב-ראש – ואני באמת גם מודה לך שאתה באופן אישי נמצא כאן, כי הדיון הוא חשוב מאוד.

זאב בילסקי: אנחנו מדברים פה על גורלה של מדינת ישראל לא לשנה הקרובה, אלא לשנתיים הקרובות, וממשלה שמגישה תקציב – לפחות לשמוע את מה שיש לנו להגיד, ויש לנו הרבה מאוד מה להגיד.

זאב בילסקי: אני הייתי רוצה להמשיך את דבריו של חברי סגן השר לשעבר, אשר דיבר על הרשויות המקומיות.

זאב בילסקי: משם אני בא, אדוני היושב-ראש, ומעולם – אני לא זוכר את השלטון המקומי במצב שהוא נמצא היום.

זאב בילסקי: עכשיו – זה כבר לא עניין של כסף; יש לפעמים רגע שכבר אדם שאיבד את כבודו, הכסף הוא כבר מאחוריו.

זאב בילסקי: אני רוצה לספר לכם, ידידי חברי הכנסת, אדוני היושב-ראש, לפני כשמונה שנים מענקי האיזון לרשויות המקומיות התקרבו לסך 4 מיליארד שקל.

זאב בילסקי: היום יושב שר האוצר ומענה את ראשי הרשויות – בין 1.8 ל-2.4, אולי נמצא עוד 100 פה, אולי נמצא שם, הולכים לראש הממשלה.

רוני בר-און: אבל מי חתך את זה ב-70%?

זאב בילסקי: מה זה משנה מי חתך את זה, ידידי רוני בר-און?

זאב בילסקי: שר הפנים, שר האוצר, קרוב לשנתיים יושבים.

זאב בילסקי: אני שמעתי פה את שר הפנים ידידי הטוב אלי ישי.

חיים אורון: זה מאוד משנה.

רוני בר-און: ב-2002 היה 4 מיליארד, ב-2003 זה ירד לפחות מ-2 מיליארד.

חיים אורון: מי היה שר האוצר?

רוני בר-און: מי היה שר האוצר אז?

זאב בילסקי: כן, אבל אתה יודע, רוני, ישב פה שר הפנים, ידידי הטוב, והתחיל במשך חצי שעה לתת לנו נאום על פורז.

זאב בילסקי: פורז היה, פורז קיצץ – אבל אמרתי לו – – –

חיים אורון: ביבי היה.

זאב בילסקי: תשמע, ביבי היה שר-על, הוא דאג לכולם, אבל הביא לכך שבסופו של דבר קיצץ לרשויות המקומיות קיצוץ שאי-אפשר לצאת ממנו.

זאב בילסקי: אדוני השר, אני מודה לך שנכנסת, כי באת בדיוק בזמן הנכון.

זאב בילסקי: אני רוצה להגיד מה שאתה שומע מכל ראשי הרשויות בארץ – לספר לך שאתה מביא עכשיו תקציב לשנתיים, שאני בטוח שבהיותך אדם הגון וישר אתה יודע שהתקציב הזה לא מספיק לרשויות המקומיות.

זאב בילסקי: הן לא יכולות להסתדר.

זאב בילסקי: אני לא מדבר על רעננה.

זאב בילסקי: במקרה, היום, אני לא מדבר על רעננה.

זאב בילסקי: אדוני השר, אני מדבר על רשויות שאין להן סיכוי ולא יכולות.

זאב בילסקי: הייתי בסיור בלוד וישבתי עם ראש העיר הממונה והסתובבתי אתו שם.

זאב בילסקי: האמן לי שזה לא ייאמן שזו עיר בתוך מדינת ישראל.

זאב בילסקי: ראש הממשלה לשעבר שרון בא לשם ואמר: חבר'ה, זה לא יכול להימשך ככה.

זאב בילסקי: כל חודש נעשה ישיבה בלוד.

זאב בילסקי: נכון?

זאב בילסקי: ואכן, כל חודש כולם באו, המינהל והשרים, והיתה ישיבה.

זאב בילסקי: מה יצא?

זאב בילסקי: בא ראש הממשלה הנוכחי, נתן דפיקה על השולחן ואומר: לוד – זה לא יימשך ככה.

זאב בילסקי: אדוני ראש הממשלה, הייתי שם לפני יומיים.

זאב בילסקי: תראה את הזוהמה ברחובות.

זאב בילסקי: אי-אפשר לקיים את העיר הזאת שם כמו שאתם, שרי הממשלה, דואגים לה.

זאב בילסקי: כל אחד עושה סיבוב, מצטלם, הולך ומשאיר את לוד כמו שהיא.

זאב בילסקי: אי-אפשר להמשיך ככה.

זאב בילסקי: יש עתיד ללוד.

זאב בילסקי: המיקום של לוד הוא הטוב ביותר במדינת ישראל.

זאב בילסקי: רק קצת דמיון, רק קצת חזון, רק קצת לבוא ולתת איזו תקווה לאנשים האלה שיושבים שם בלוד.

זאב בילסקי: אדוני שר האוצר, אני יכול לעבור אתך רשות אחרי רשות.

זאב בילסקי: אני זוכר את ירוחם ביום שהגיע מצנע – הכול היה סגור כמו המערב הפרוע עם ג'ון ויין ב"בצהרי היום": רחוב ראשי והכול סגור.

זאב בילסקי: המתנ"ס סגור, הכול סגור, חוץ מהעירייה שמשלמים משכורות.

דליה איציק: זאב – – –

זאב בילסקי: גברתי, התאמנתי לזה.

זאב בילסקי: ראשי הרשויות כולם עכשיו צופים בנו.

זאב בילסקי: כל עם ישראל מחכה שאנחנו נספר להם מה קורה עם התקציב הזה של ממשלת ישראל.

זאב בילסקי: היום הולך להיות מוגש פה תקציב – והקואליציה תצביע אוטומטית – שמביא את השירותים שתושבי מדינת ישראל מקבלים למינוס שלא היה מאז שאני זוכר את עצמי כראש רשות.

זאב בילסקי: לא מגיע לתושבי מדינת ישראל לקבל תקציב שמראש שר האוצר יודע שזה לא מספיק, שהוא לא יכול.

זאב בילסקי: ואז, מה יקרה?

זאב בילסקי: יהיו חדלי פירעון.

זאב בילסקי: מה יקרה?

זאב בילסקי: יפזרו.

זאב בילסקי: יפזרו – יביאו מישהו שישב שם.

זאב בילסקי: אדוני השר, רק הריבית על כל מה שאנחנו עושים עכשיו לא תכסה את הנזקים שאנחנו עושים עכשיו.

זאב בילסקי: אדוני השר, מה עוד אני צריך לעשות כדי לשכנע אותך שכדאי מלכתחילה לבוא לאותן רשויות נפלאות, לאותם אנשים, ולהגיד: אדוני, יש נוסחה.

זאב בילסקי: הלוא מה קורה אצלכם?

זאב בילסקי: אתם לוקחים קודם מומחה, עושים נוסחה, ואז אומרים: נוסחה מינוס, כלומר כבר מראש אתה יודע שמה שצריך – אתה לא נותן.

זאב בילסקי: אז איך יסתדרו ראשי הרשויות?

זאב בילסקי: יש חיוב אישי.

זאב בילסקי: אגב, אדוני היושב-ראש, למה שלא נחשוב על חיוב אישי גם לשרים?

זאב בילסקי: אותו דבר.

זאב בילסקי: מה שראשי רשויות – גם שרים, חיוב אישי.

זאב בילסקי: חרגת – תשלם.

זאב בילסקי: למה לראשי הרשויות, שהם תלויים וכל היום נוסעים לירושלים לבקש, יש חיוב אישי?

זאב בילסקי: איך אתה יכול להצליח לנהל ככה רשות מקומית?

זאב בילסקי: אדוני היושב-ראש, אתם יודעים מה?

זאב בילסקי: אם ראש הרשות לא בסדר, שר הפנים הוא שצריך לשלוח אותו.

זאב בילסקי: ביקשתי משר הפנים ואמרתי: תשים לך לוח על הקיר.

זאב בילסקי: כל רשות שחורגת במשך שלושה חודשים – – –

ראובן ריבלין: נדמה לי ששר שחורג מתקציבו צריך לחייב אותו בחיוב אישי.

זאב בילסקי: שר שחורג מתפקידו – – –

ראובן ריבלין: מתקציבו?

ראובן ריבלין: מתקציב משרדו?

ראובן ריבלין: שר האוצר יסכים אתך.

זאב בילסקי: שר שחורג – שר האוצר מוסיף לו ואומר לו: ואללה, באמת כל הכבוד, עשית.

זאב בילסקי: מה, אתה ראית פעם שר שחייבו אותו חיוב אישי?

זאב בילסקי: ראשי רשויות כל הזמן עומדים בתור ואומרים להם: עכשיו תשלם מהכיס שלך.

ראובן ריבלין: אין הרבה שרים שחורגים, כי החשב שלהם לא ייתן להם.

ראובן ריבלין: ברשות מקומית הוא חייב לספקים, כי הוא בעל-הבית היחידי.

ראובן ריבלין: הוא לא יכול להפסיק את המורים.

ראובן ריבלין: אם אין לו כסף – – –

זאב בילסקי: אדוני היושב-ראש, אתה יודע מה?

זאב בילסקי: מילא שקיצצו מטעם משרד הפנים באוצר, אבל מה עושים לרשויות המקומיות?

זאב בילסקי: לקחו גם את תקציב ההסעות וקיצצו.

ראובן ריבלין: אין לי ויכוח.

זאב בילסקי: עכשיו, ראש הרשות עומד מול הילד בכיסא הגלגלים.

זאב בילסקי: מה, לא יסיע אותו?

זאב בילסקי: מה יעשה?

זאב בילסקי: יגיד לו: תלך ברגל?

זאב בילסקי: הוא לא יכול ללכת ברגל.

זאב בילסקי: איזה קיצוץ בתקציבי משרד החינוך?

זאב בילסקי: לכן, אדוני היושב-ראש, לסיכום: אני הייתי רוצה לפנות דרכך אל ידידי הטוב שר האוצר ולבקש ממנו – – –

ראובן ריבלין: הנה, הוא פה.

ראובן ריבלין: אתה לא ביחסים אתו?

זאב בילסקי: לא, אני ביחסים מצוינים אתו.

ראובן ריבלין: אז הנה, הוא פה, דבר אתו.

זאב בילסקי: בכל מקום אני רק מספר בשבחו.

קריאה: חוץ מבמליאה.

זאב בילסקי: חוץ מבמליאה.

זאב בילסקי: יואל הסביר לי איך פה צריך.

יצחק כהן: זאביק, מלה לא אמרת על חרדים.

ראובן ריבלין: לא, תן לו לסיים.

ראובן ריבלין: הוא מסיים.

יצחק כהן: הוא היחיד שלא דיבר על חרדים.

יצחק כהן: כל החבורה – – –

ראובן ריבלין: יש לו ב-03:00 עוד תור.

ראובן ריבלין: הוא ידבר על החרדים.

יצחק כהן: תגיד משהו על חרדים – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בילסקי, בבקשה, נא לסיים.

יואל חסון: אנחנו חרדים לחרדים.

ראובן ריבלין: חברים, נא לסיים.

יואל חסון: אנחנו חרדים לחרדים.

יצחק כהן: תגיד מלה על חרדים.

יצחק כהן: מלה, מלה.

ראובן ריבלין: רבותי.

יואל חסון: אנחנו חרדים שיצאו – – –

יצחק כהן: מלה, מלה.

יצחק כהן: לא יכול להיות.

יצחק כהן: צדיק אחד בסדום.

ראובן ריבלין: שר האוצר, רבים מאנשי הבית מתפלאים מדוע קראו להם להצביע ועדיין לא הגיעה ההצבעה.

ראובן ריבלין: אתה רוצה?

ראובן ריבלין: אין לי בעיה, קח עוד עשר דקות.

ראובן ריבלין: בבקשה, הנה, עשר דקות.

זאב בילסקי: לא, לא, לא.

זאב בילסקי: דליה – – – דקה.

ראובן ריבלין: אין לי בעיה.

רוחמה אברהם-בלילא: – – –

זאב בילסקי: לכן, גבירותי ורבותי – – –

ראובן ריבלין: אין לי בעיה.

ראובן ריבלין: אתה רוצה עשר דקות?

זאב בילסקי: לא, לא.

זאב בילסקי: לנו יש סדר.

ראובן ריבלין: כבוד השר, אם לך יש זמן, לי יש זמן.

זאב בילסקי: אדוני היושב-ראש, בקדימה זה לא הולך ככה.

זאב בילסקי: כל אחד מקבל את הזמן שלו.

זאב בילסקי: רק המבטים שאני מקבל מדליה פה – זה כבר מספיק לי כדי לרדת מפה מהר מאוד, כי אתה יודע שיש – – –

ראובן ריבלין: לא רוצה?

ראובן ריבלין: טוב.

ראובן ריבלין: אם אתה לא רוצה אתה לא חייב לנצל את כל ה-10.

זאב בילסקי: טוב, אתה יודע מה?

זאב בילסקי: אולי אני אקח עוד – – –

ראובן ריבלין: קח.

זאב בילסקי: לא, בסדר, אני מסיים.

רוני בר-און: כבר לא נשאר הרבה.

רוני בר-און: תתווכחו עוד חמש דקות וייגמרו עשר הדקות.

זאב בילסקי: ידידי השר, אם אתה יכול לעשות משהו למען הרשויות המקומיות בתקציב הדו-שנתי, אנא עשה זאת.

זאב בילסקי: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אני מאוד מודה לך.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, הבא אחריו הוא חבר הכנסת יואל חסון, ולרשותו שבע דקות.

ראובן ריבלין: אחריו – חבר הכנסת ישראל חסון, שלרשותו יעמדו שמונה דקות.

ראובן ריבלין: לאחר מכן – השר לשעבר מאיר שטרית.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, שר האוצר, חברי חברי הכנסת, אנחנו השקענו באמת שעות רבות, דיונים ארוכים, לדון על תקציב המדינה הכפול.

יואל חסון: אבל בימים האחרונים ראינו את התקשורת כולה, את המדינה כולה, גועשת ורועשת על אותה הצעת חוק, אותה הבטחה עוקפת בג"ץ של ראש הממשלה להתחייבויות לשותפים הקואליציוניים.

יואל חסון: כולם הגיבו.

יואל חסון: אפילו ראש הממשלה חשב, כנראה, שהוא צריך להקים ועדה והוא צריך לבחון.

יואל חסון: אבל גילינו ממש בשעות האחרונות שאותה ועדה שהוקמה היא ועדת-כאילו, כי בתקציב, בספרים, זה כבר נמצא וזה כבר משולם, וכבר ברור מה תהיה המסקנה של הוועדה.

יואל חסון: זה נכנס לספרים.

יואל חסון: הדבר המדהים הוא שגם קראתי את תגובת אנשיך.

יואל חסון: אדוני שר האוצר, תגובת אנשיך היתה: הנושא נמצא בחוק התקציב כפי שהוא הופיע כך ב-30 השנים האחרונות.

יואל חסון: רק אז לא היתה החלטת בג"ץ.

יואל חסון: על פניו כרגע יש בג"ץ שקבע שהחוק איך שהוא, ההקצבה הזאת איך שהיא, היא לא שוויונית.

יואל חסון: היא לא יכולה להתקבל.

יואל חסון: לכן, היא לא יכולה להיות בספר התקציב, אלא אם כן היא בחוק מיוחד.

יואל חסון: ואנשיך אומרים: היא בתקציב ככה 30 שנה, כאילו לא היה בג"ץ, כאילו לא נאמר שום דבר, וגם כאילו לא הוקמה ועדה.

יואל חסון: בקיצור, לכם לא אכפת מאף אחד.

יואל חסון: אבל, אדוני היושב-ראש, הדבר המדהים הוא שמילא שהוקמה ועדה – אני רוצה שתדעו שיש בממשלה הזאת 49 ועדות שרים.

יואל חסון: לא היתה ממשלה כזאת בישראל שהקימה כל כך הרבה ועדות כדי לדון בכל אותם חומרי נפץ שהממשלה הזאת לא מסוגלת בכלל לקבל בהם החלטות.

יואל חסון: החברים עצמם, השרים עצמם – אגב, יש פה עדויות של שרים, חלק בשמם וחלק לא, ואני מעדיף שלא לצטט כדי לא להביך, שאומרים: תאמין לי, אנחנו לא יודעים באילו ועדות אנחנו חברים, ויש ועדות שאנחנו בטוחים שלא התכנסו.

יואל חסון: אבל מספרים לאותם שרים שהוועדות התכנסו אבל הם מעולם לא הוזמנו.

יואל חסון: ראש הממשלה עצמו חבר בלמעלה מ-15 ועדות שרים – סליחה, לא חבר אלא יושב-ראש – שלא עושות שום דבר, לא מקבלות שום החלטה.

יואל חסון: אגב, שר המשפטים אחראי ללא פחות מ-39 ועדות.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, למה זה כל כך ייחודי לממשלה הזאת?

יואל חסון: זה ייחודי לממשלה הזאת, כי הממשלה הזאת פשוט – צריך להגיד בכנות – ראש הממשלה הזה לא מסוגל באמת לקבל החלטות, לא מסוגל, במליאת הממשלה.

יואל חסון: כל בעיה שקורית – מייד מוקמת ועדה כדי לפתור את הבעיה, שלא מתכנסת ולא פותרת את הבעיה.

יואל חסון: יש לי כאן רשימת הוועדות שהוקמו.

יואל חסון: אני אומר לכם, חברי חברי הכנסת, אם הייתם רואים איזה ועדות הוקמו בממשלה הזאת, הייתם חושבים שזה דף שיצא מ"ארץ נהדרת" או משהו כזה – ועדות שאני אומר לך, אדוני היושב-ראש, שאני מתחייב, כיושב-ראש הוועדה לביקורת המדינה, לוודא ולבקש ולהבין מהממשלה הזאת מה עושה כל אחת מהוועדות הללו, מתי היא הוקמה, כמה זמן, מתי התכנסו, אם בכלל, מה ההחלטות שקיבלו, מה סדר הזמנים.

יואל חסון: אני מצטער מאוד לומר – ואני אומר את הדברים בתמציתיות, אף שיש הרבה דברים מה לומר – אני מצטער לומר, אדוני היושב-ראש, שנגלה כאן דפוס פעולה של ממשלה שמקימה ועדות שלא עושות שום דבר, לא דנים ולא מטפלים באמת בדברים האמיתיים, והדבר העצוב באמת, שזו ממשלת ישראל, ואנחנו נוודא בדיוק כיצד ואם בכלל הם מבצעים את עבודתם.

יואל חסון: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: יעלה ויבוא חבר הכנסת ישראל חסון, שלרשותו שמונה דקות.

ישראל חסון: אדוני היושב-ראש, בוקר טוב, אדוני שר האוצר, חברי חברי הכנסת, אדוני שר האוצר, לעמוד פה ולנסות להתפלפל על סעיף כזה או סעיף אחר – אני נותן לך את הכבוד הראוי שאתה השקעת מספיק מחשבה בכל סעיף, ואפשר להתווכח על כל סעיף לכאן או לשם.

ישראל חסון: דרך אגב, האוצר האמיתי שבמדינת ישראל, לטעמי, לא מונח דווקא במשרדך, אלא מונח בהון האנושי שיש במדינת ישראל.

ישראל חסון: אני שמח שעל זה אנחנו משפיעים, אבל גם להם יש מה להגיד – לאזרחים.

ישראל חסון: אני מוטרד מדבר אחר, ואני רוצה דווקא בדיון הזה לבקש ממך את התשובה עליו.

ישראל חסון: אנחנו השנה השביעית ברציפות שב-52% מכיתות א' שנפתחות החינוך לא ציוני.

ישראל חסון: כשיש בחור צעיר במדינת ישראל היום שמסתכל אל האופק, אני רוצה שהוא יראה אופק בהיר יותר, ברור יותר, ערכי יותר וראוי יותר לקיום.

ישראל חסון: תמיד יהיו לנו פה קשיים, בעוד 1,000 שנה יהיו לנו קשיים, לפני 3,000 שנה היו לנו קשיים, אבל אנחנו מחויבים ביצירה של משהו שהוא ברור.

ישראל חסון: תראה, חברי שומרי המצוות האדוקים לא נמצאים כאן.

ישראל חסון: לא כולם, סליחה.

ראובן ריבלין: לא כולם נמצאים פה.

ישראל חסון: סליחה, לא כולם.

ישראל חסון: הרמב"ם אמר שכל מי שעוסק בתורה לפרנסתו, אין לו מקום בעולם הבא.

ישראל חסון: הלל הזקן היה חוטב עצים, אם אני לא טועה.

ישראל חסון: רבי יהושע היה מסגר.

ישראל חסון: לאן אנחנו הגענו?

ישראל חסון: מה התרומה בתקציב הזה לאותו אופק שאתם מדברים עליו, או שאני מדבר עליו?

ישראל חסון: אני אומר לך, לטעמי – אני לא נכנס פה עכשיו לדיון על דו-שנתי או חד-שנתי, אני שמעתי את מה שחברי רוני בר-און, חבר הכנסת בר-און אומר, ואני חושב שצריך להתייחס לדבריו בכובד ראש.

ישראל חסון: אני מבין את הטיעונים שלך, גם אליהם צריך להתייחס בכובד ראש.

ישראל חסון: אם אתם עושים את זה בלי ראייה ערכית לעתיד מאוד ברור, אז דו-שנתי הוא הרבה יותר גרוע מכל דבר אחר.

ישראל חסון: לכאורה אתם עושים פה שימוש לא טוב במשהו שאולי אפשר למצוא בו גם דברים חיוביים.

ישראל חסון: אדוני שר האוצר, אני ממש מבקש מכם בקשה אחת – לא נכנס עכשיו לסעיפים – תדאגו לאופק ולעתיד ברור, נקי, צלול, גם אם קצת יותר קשה, לאוצר האמיתי של מדינת ישראל, וזה ההון האנושי.

ישראל חסון: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת ישראל חסון.

ראובן ריבלין: אחרון הדוברים לפני הסיכום על-ידי האופוזיציה, מתוך הנחה שהחבר אקוניס לא נמצא כאן – אני מזמין את חבר הכנסת מאיר שטרית, שלרשותו 12 דקות.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אדוני שר האוצר, ראשית, אני מבקש להעיר על דבריך בתחילת הישיבה – ואני הקשבתי לרוב הדיון, אגב, גם כשהייתי בחדר וגם במשרד שלי.

מאיר שטרית: אתה אמרת שהשנה קיצצתם את תקציב הביטחון.

מאיר שטרית: תקציב הביטחון השנה, אף שעמד בתקציב – – –

רוני בר-און: פעם ראשונה בהיסטוריה.

מאיר שטרית: – – – על 46 מיליארד שקל עמד התקציב בתחילת השנה.

מאיר שטרית: והביצוע בפועל, על-פי הנתונים שהונחו בפנינו, עמדו בשנת 2009 על 57 מיליארד שקל.

מאיר שטרית: ב-2010 עמדו על 29 מיליארד ו-159 מיליון דולר, התקציב ל-2011 זה 49 מיליארד ו-424 מיליון דולר, זאת אומרת, זה יותר גדול, וב-2012 עוד יותר גדול – 50 מיליארד ו-637 מיליון דולר.

מאיר שטרית: זאת אומרת, לא נעשה פה שום קיצוץ בתקציב הביטחון, וזה כאמור לא כולל תוספות, כמו שאתה יודע, כמו הצבות מראש, שינוי שער מטבע ומכירת ציוד עודף החוצה, זאת אומרת, תקציב הביטחון הוא יותר גדול.

מאיר שטרית: להזכירך, יחד עם נתניהו כשר האוצר בממשלת שרון עשינו את הקיצוץ הכי דרסטי בתקציב הביטחון אז.

מאיר שטרית: למרות ההתנגדות של מערכת הביטחון והתערבות של ראש הממשלה קיצצנו אז 2 מיליארד דולר בתוך התקציב, דבר שהיה מאוד מאוד קשה, כך שאני פשוט מתקן את האי-דיוק בעניין הזה.

מאיר שטרית: הדבר השני, אדוני היושב-ראש, אני רוצה להעיר על התקציב כמה הערות.

מאיר שטרית: אני מצטער לומר, אדוני שר האוצר, בניגוד לדבריך, שהתקציב הזה הוא בשורה חברתית – אני חושב שהבשורה היא עצובה מאוד.

מאיר שטרית: זה תקציב שהוא רע מבחינה חברתית, הוא מגדיל את הפערים החברתיים במדינת ישראל.

מאיר שטרית: זה תקציב שדופק את העניים ונותן צ'ופרים לעשירים.

מאיר שטרית: גם השנה אתם ממשיכים לטעות בנושא המיסוי, ולמרות אזהרות ה-OECD אתם ממשיכים לתת הטבות מס לעשירים.

מאיר שטרית: השנה אתם מפחיתים מס הכנסה בהיקף של 5 מיליארד שקל, ובאותו זמן מי יקבל אותם?

מאיר שטרית: העשירים והחזקים והמבוססים.

מאיר שטרית: באותו זמן אתם העליתם את המס על דלק בצו של שר האוצר, העליתם את המס על אלכוהול, העליתם את המס על סיגריות.

מאיר שטרית: הרי את כל אלה צורכים גם אנשים חלשים.

מאיר שטרית: מס ערך מוסף נשאר באותו גובה, העליתם מסי קנייה על ערכים שונים.

מאיר שטרית: אני תיכף אסקור בתוך חוק ההסדרים כמה גזירות נוספות שהוטלו על העניים בחוק ההסדרים הזה.

מאיר שטרית: אתם מעלים את מס הביטוח הלאומי על מי שמרוויח מעל 60% מהשכר הממוצע במשק.

מאיר שטרית: 60% מהשכר הממוצע במשק זה 5,000–6,000 שקל, אז הוא ישלם יותר ביטוח לאומי.

מאיר שטרית: זה נקרא "הטבות מס"?

מאיר שטרית: ישראל עומדת במקום הראשון ב-OECD ברמת המיסוי העוקף, בנטל המס העקיף.

מאיר שטרית: המס העקיף הוא רגרסיבי, שדופק בעצם את החלשים.

מאיר שטרית: לעומת זאת, ישראל במקומות הנמוכים ביותר, אדוני היושב-ראש, במס הישיר.

מאיר שטרית: זאת אומרת, לא היתה שום סיבה להעלות את מס ההכנסה.

מאיר שטרית: אם אתה באמת רוצה לעשות צדק חברתי, אתה צריך להקטין את מס ערך מוסף, את מסי הקנייה והמסים העקיפים ולהגדיל את מס ההכנסה, לפחות לעשירונים הגבוהים.

מאיר שטרית: ולהזכיר לך, הממשלה שלך הזאת, אדוני היושב-ראש, התנגדה לפני שלושה שבועות, בישיבה במושב הקודם, לחוק העלאת שכר מינימום שהגשתי פה בכנסת.

מאיר שטרית: הממשלה התנגדה לו והפילה אותו – מ-47.5% ל-50%, שמה זה?

מאיר שטרית: תוספת של כמה מאות שקלים?

מאיר שטרית: על זה ימות העולם?

מאיר שטרית: אם רוצים לתמרץ עבודה, זו הדרך לתמרץ עבודה.

מאיר שטרית: לפני שבוע-שבועיים הממשלה הפילה הצעת חוק שלי להגביל את שכר הבכירים, רק אלה בחברות הציבוריות שהנפיקו בבורסה, שמנפיקים בבורסה, שעושים בכסף הציבורי כבתוך שלהם.

מאיר שטרית: הממשלה מתנגדת כי מדובר בעשירים.

מאיר שטרית: זאת אומרת, יש נטייה – אני אומר את זה בצער – לממשלה הזאת לקפח את החלשים ולתת צ'ופרים לעשירים, כמו בברית מילה – מקצצים לקטנים, והגדולים שותים אלכוהול, או הגדולים שותים אלכוהול וחוגגים.

מאיר שטרית: זה בלתי מתקבל על הדעת.

מאיר שטרית: ועכשיו הפערים החברתיים גדלים והולכים.

מאיר שטרית: ישראל ניצבת, לדעתי, אם לא במקום הראשון, אז בשני במדד ג'יני, שקובע את הפער בין העשירים לעניים.

מאיר שטרית: מספר העניים במדינת ישראל גדל בצורה פראית, בעיקר אם אתה בודק את זה לפני העברות המס – אז מספר העניים במדינה מגיע לממדים אדירים, ואחרי העברות המס זה מפחית קצת.

מאיר שטרית: אני רוצה להסביר לך, אדוני השר, למה מס הכנסה שלילי, כפי שהוצג פה, אדוני היושב-ראש, להסביר מדוע הוא לא עונה על הבעיה, אף שהוא מופעל בכל הארץ, ואני מברך על הצעד של הפעלתו בכל הארץ.

מאיר שטרית: הוא לא אמור לתמרץ עבודה, ואני אסביר לך למה.

מאיר שטרית: בארצות-הברית מפעילים את מס ההכנסה השלילי הרבה מאוד זמן, וההבדל הוא גדול.

מאיר שטרית: אני אסביר לך מה ההבדל בין שני הדברים.

מאיר שטרית: בארצות-הברית אדם שמרוויח מהכנסה שנתית, הוא מתחיל לקבל מהמדינה, מארצות-הברית.

מאיר שטרית: אדם שמרוויח עד 5,000 דולר לשנה מקבל מהמדינה בסוף השנה תוספת, צ'ק, של 4,000 דולר מממשלת ארצות-הברית.

מאיר שטרית: הם נותנים מס הכנסה שלילי החל מהשקל הראשון שמישהו מרוויח, וככל שעולה השכר שלו עד לרמה של 10,000 דולר לחודש הוא מקבל יותר.

דליה איציק: מאיר.

מאיר שטרית: בסדר, אני מדבר פחות מחצי מהזמן שלי.

מאיר שטרית: מה מאיר?

מאיר שטרית: כולם דיברו.

מאיר שטרית: המסגרת הזאת של המס, שהולך ועולה עד רמה מקסימלית של 12,500 דולר.

מאיר שטרית: אצלנו, אדוני היושב-ראש, כדי לקבל אתה לא מקבל מהשקל הראשון; אתה מתחיל לקבל רק כשאתה מגיע לרמת הכנסה גבוהה יותר; ב.

מאיר שטרית: התקרה היא כמעט חצי ממה שנהוג בארצות-הברית, כלומר התמרוץ של העבודה הוא מאוד חלש, וקשה מאוד לעודד אנשים לצאת לעבודה.

מאיר שטרית: כלומר, גם פה אתם מחמיצים.

מאיר שטרית: בקצרה, אדוני היושב-ראש, רק ממש במברק, אני אסקור את הסעיפים בחוק ההסדרים שמקפחים את החלשים.

מאיר שטרית: חוק רשות השידור מעלה את אגרות הטלוויזיה.

מאיר שטרית: למה?

מאיר שטרית: ואתם מציעים להפחית עד שנת 2026.

מאיר שטרית: זה פשוט לא הגיוני.

מאיר שטרית: פקודת התעבורה מציעה להגדיל את אגרת רשיון הרכב.

מאיר שטרית: שוב, למה?

מאיר שטרית: זה פשוט מס נוסף שהאוצר גובה.

מאיר שטרית: בשביל מה צריך את זה?

מאיר שטרית: חוק הביטוח הלאומי אמרתי – אתם מעלים ביטוח לאומי למי שמרוויח 60% ומעלה.

מאיר שטרית: חוק הביטוח הלאומי, הבטחת ההכנסה – אתם מקטינים את ההצמדה של השכר, של קצבאות הביטוח הלאומי, ב-1.5 נקודות האחוז פחות מאשר המדד.

מאיר שטרית: זה פגיעה ממש בחלשים ובעניים שחיים מקצבאות.

מאיר שטרית: למה להקטין את המדד?

מאיר שטרית: חוק התייעלות הכלכלית – אתם דוחים את התוספת הצפויה בקצבאות הילדים.

מאיר שטרית: אפרופו, אם ש"ס שמחה שיגדלו קצבאות הילדים, הבטיחו לכם, הנה – מקצצים.

מאיר שטרית: דוחים את התוספת ל-2011, ל-2012, 56 שקלים ועוד 7 שקלים.

מאיר שטרית: זה לא עומד – – – עוד רק במברק אני אזכיר את החלשים.

מאיר שטרית: חוק ההסדרים במשק המדינה, ברשויות מקומיות, מציעים – תקשיבו, רבותי, אדוני שר האוצר, זה פשוט אבסורד.

מאיר שטרית: מציעים שרשות מקומית תוכל לקבל משלטונות המס דיווח על הכנסתו של בעל-הבית ושל כל בגיר שגר אצלו בבית.

מאיר שטרית: אתם השתגעתם?

מאיר שטרית: הרשות המקומית תקבל דיווחי מס ממס הכנסה?

מאיר שטרית: כתוב שאם לא מדווחים על מס הכנסה, הוא לא יכול לקבל הנחות מס, אפילו אם הוא עני; ב.

מאיר שטרית: אתם קובעים שנישום שלא יביא אישור ממס הכנסה, שלא יציג, שלא יביא ממס הכנסה אישור, גם לא יכול לקבל הנחות מס מהעירייה.

מאיר שטרית: חברים, אני מוכרח להגיד לכם, זה פשוט אבסורד.

מאיר שטרית: אתם לא תעמדו בזה.

מאיר שטרית: לא יהיה מנגנון שיפקח על זה, לא ברשויות המקומיות ולא – וכו'.

מאיר שטרית: בחוק הרשויות המקומיות אתם מציעים לדחות כניסה לתוקף של הסדרת התשלומים לרשויות המקומיות.

מאיר שטרית: אתם דוחים אותה עד 1 ביולי 2015, עוד שלוש שנים, דבר שבא להסדיר את העברות הכספים מהממשלה לרשויות המקומיות.

מאיר שטרית: אתם פשוט – זה חוק שעבר בכנסת, ואתם דוחים עוד ועוד.

מאיר שטרית: פקודת מסים, גבייה, אתם מציעים – תקשיבו, רבותי, זה פשוט חלם – אתם מציעים לקבוע שכל צו עיקול – יוכלו לעקל את קופות הגמל של אנשים.

מאיר שטרית: נראה לכם נורמלי שמקבל צו עיקול יעקל את החשבון – אם יש לו כסף, ניחא – יעקל את קופת הגמל שלו?

מאיר שטרית: נראה לכם נורמלי?

מאיר שטרית: אדוני יושב-ראש ועדת הכספים, אם אתה תיתן יד לדבר כזה, נגיד שהעולם נחרב, באמת העולם נחרב.

מאיר שטרית: פקודת מס הכנסה, חוק מס ערך מוסף, אתם מציעים לבטל את כל הפטור למלגות במוסדות להשכלה גבוהה.

מאיר שטרית: למה?

מאיר שטרית: מה קרה?

מאיר שטרית: מי מת?

מאיר שטרית: אם אדם מקבל מלגה ללמוד למחקר, לדוקטורט, הוא צריך לשלם עליה מס?

מאיר שטרית: הרי הם חיים מזה.

מאיר שטרית: זו בדיוק המשכורת שלהם.

ראובן ריבלין: את זה הגישו בקדנציה הקודמת והיא נדחתה על-ידי הכנסת.

רוני בר-און: שאלת מי מת.

רוני בר-און: המלגות – – –

ראובן ריבלין: היא נדחתה, פשוט.

מאיר שטרית: אתם מחמירים את העניין לגבי עסקת אקראי בחוק מס ערך מוסף ולגבי קרקעות.

מאיר שטרית: אתם מבטלים בעצם את העניין של קבוצות רכישה בזה שאתם מבטלים להם את הפטור ממע"מ.

מאיר שטרית: מצד שני, היום הנגיד הודיע על צעדים שהוא מגביר במשכנתה, מקשה על קבלת המשכנתאות.

מאיר שטרית: מה, זה יוזיל את מחירי הדירות?

מאיר שטרית: זה רק יעלה את מחיר הדירות ויעלה את מחיר הדירות בשכירות, כי לא יהיה מי שיבנה, ואם לא יבנו, מחיר הדירות בשכירות יעלה.

מאיר שטרית: אתם דופקים את החלשים.

מאיר שטרית: אני לא מבין את הנגיד.

מאיר שטרית: אני התנגדתי לצעדים של הנגיד גם לגבי המשכנתאות וגם לגבי התערבות בשוק המט"ח.

מאיר שטרית: אני מתנגד לזה.

מאיר שטרית: אני חושב שהוא פועל לא נכון, ולא צריך לפגוע בשוק המט"ח, כי זה מסוכן ביותר.

מאיר שטרית: יכול מישהו להעלים את כל המט"ח שלנו ביום אחד.

מאיר שטרית: אנחנו מדינה קטנטונת, שבנק אחד גדול יכול להעלים פה את הכול, ואני מכיר את זה מזמני, מהמשבר ב-1989.

מאיר שטרית: כמעט היינו שם.

מאיר שטרית: אני מציע לא להתעסק בשוק המט"ח.

מאיר שטרית: זה מאוד מסוכן.

מאיר שטרית: חוק מיסוי מקרקעין – אתם מבטלים את ההוראה שלפיה אם הוגש השנה ערר לבית-המשפט העליון, יידחה התשלום.

מאיר שטרית: כלומר לאדם אין זכות לערער לבית-המשפט העליון.

מאיר שטרית: אתה מערער – קודם כול תשלם.

מאיר שטרית: אם תזכה בערעור, אולי יחזירו לך את הכסף.

מאיר שטרית: חברים, אני אומר לכם, אתם מגזימים.

מאיר שטרית: אדוני שר האוצר, אומנם זה קריאה ראשונה – – –

ראובן ריבלין: החוברת הזאת היא חוברת טובה, הא?

מאיר שטרית: ודאי, מצוינת.

מאיר שטרית: אני מברך את מי שעשה את העבודה.

מאיר שטרית: אני אומר לכם, זאת חוברת טובה, אם כי אני קראתי גם את החוקים, ואני אומר לך – – –

ראובן ריבלין: החוברת מיועדת למי שקורא.

ראובן ריבלין: לא כולם קוראים.

ראובן ריבלין: אתה קראת.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, אני אומר לך, אדוני שר האוצר, זה לא סוף הדרך.

מאיר שטרית: יש עדיין הזדמנות לתקן.

מאיר שטרית: זאת קריאה ראשונה.

מאיר שטרית: אני מציע, תעשו דבר צודק – תקטינו, אדוני יושב-ראש ועדת הכספים, תשאירו את מס ההכנסה בגדלותו, תבטלו את הטבות מס ההכנסה ותורידו את המסים העקיפים.

מאיר שטרית: אתה באמת דואג לאוכלוסיות החלשות?

מאיר שטרית: זה מה שנכון לעשות.

מאיר שטרית: אני אומר לך, ה-OECD אומר את זה, נגיד בנק ישראל אומר את זה, אחרים אומרים את זה.

מאיר שטרית: אני לא נכנס לסוגיות אחרות של תקציב דו-שנתי, רק תזכרו מה שאומרים היום באופוזיציה: זה מסוכן, ואני מברך את היושב-ראש הזה, שאמר פה באומץ, ולמרות היותו חבר בקואליציה התייחס לעניין הזה.

מאיר שטרית: אתם דורסים את הדיון בכנסת ומבטלים את הדמוקרטיה.

מאיר שטרית: תזכרו את זה, אם תהיו באופוזיציה, כי אז אולי אנחנו עלולים להגיש תקציב לארבע שנים במכה אחת, למה שנתיים?

מאיר שטרית: אם זה טוב שנתיים, בוא נעשה ארבע שנים.

ראובן ריבלין: אמרתי כאן, כמו ממשלות קודמות אתם ממשיכים לדרוס את – – –

מאיר שטרית: מאה אחוז.

מאיר שטרית: בוא נמשיך.

מאיר שטרית: נעשה תקציב לארבע שנים, אדוני, בסיבוב הבא.

מאיר שטרית: זה פשוט אבסורד.

מאיר שטרית: וניתן עדיין לתקן.

מאיר שטרית: אני אומר את זה לחברי הקואליציה – דבר אחרון, אדוני היושב-ראש, ובזאת אני מסיים.

מאיר שטרית: הרי ראש הממשלה הקים ועדה כדי שתבדוק את העניין של הקצבאות לאברכים, חבר הכנסת גפני, אבל זה אחיזת עיניים, כי הסתבר שבתוך תקציב החינוך, משרד החינוך – ושר החינוך התנגד לקצבאות האלה – מופיע תקציב של 110 מיליון שקל.

מאיר שטרית: אז אם היתה הגינות בתקציב, מאחר שהנושא נדון כרגע, היו צריכים לקחת את 110 מיליון השקל ולשים אותם ברזרבה.

מאיר שטרית: גם ככה יש רזרבה של כמה מיליארדים, אז לא תהיה בעיה – –

ראובן ריבלין: אני מודיע לך שאם לא יהיה חוק – – – בהתאם להחלטת הבג"ץ – – –

מאיר שטרית: – – לתקצב את 110 המיליון.

מאיר שטרית: זה מראה לך שהקמת הוועדה היא צחוק מעבודה.

מאיר שטרית: עובדים על אנשים בעיניים.

קריאה: – – –

מאיר שטרית: הוועדה הזאת היא עבודה בעיניים על אנשים; מקימים ועדה לבדוק כשהעסק ידוע מראש – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת – – –

מאיר שטרית: – – וגמור – – –

ראובן ריבלין: השר לשעבר שטרית, בהתאם לייעוץ המשפטי של הכנסת, אם הממשלה לא תעביר חוק, הכסף הזה יוחזר לאוצר לרזרבה.

ראובן ריבלין: האוצר מאשר תקציב שהיה קיים בעבר, אבל לא תהיה לו נפקות, כפי שאמר פעם שר החוץ של ישראל.

ראובן ריבלין: לא יוכלו להשתמש בו.

משה גפני: – – –

רוני בר-און: יש פסק-דין של בג"ץ – – –

ראובן ריבלין: טוב.

רוני בר-און: שר האוצר ירק בפרצופו של בג"ץ.

ראובן ריבלין: טוב.

ראובן ריבלין: אתה גם אמרת שיהיה צו מניעה על הכנסת לדון בכלל בתקציב.

רוני בר-און: אני לא אמרתי את זה.

רוני בר-און: מאיפה אתה ממציא את זה?

ראובן ריבלין: ברדיו שמעתי אותך אומר את זה.

רוני בר-און: אני לא אמרתי את זה, ולא שמעת את זה ברדיו.

ראובן ריבלין: בסדר.

ראובן ריבלין: אנחנו קיבלנו את הייעוץ המשפטי, דרך אגב.

ראובן ריבלין: הממשלה יכולה להכניס את זה לתקציב, היא רק לא תוכל להשתמש בזה.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, אני לא נכנס לסוגיה הבסיסית אם כן או לא קצבאות האברכים.

מאיר שטרית: אני רק אומר שמאחר שבג"ץ קבע שהקצבאות בטלות, מן ההגינות היה להוציא את זה – – –

ראובן ריבלין: בעמידה התחלת להיות – – –

מאיר שטרית: – – – מן ההגינות היה להוציא את זה מהתקציב, לשים את זה בצד.

מאיר שטרית: היה והוועדה תחליט, ויעבור חוק – תקצבו מחדש.

מאיר שטרית: לא קרה שום אסון.

ראובן ריבלין: הזמן הסתיים, 12 דקות.

מאיר שטרית: סיימתי, אדוני.

ראובן ריבלין: אני מאוד מודה.

ראובן ריבלין: רבותי, חבר הכנסת אקוניס הסיר את עצמו מרשימת הדוברים.

ראובן ריבלין: אני מזמין את אחרון הדוברים מטעם האופוזיציה, חבר הכנסת חיים אורון, שלרשותו 15 דקות.

ראובן ריבלין: אם הוא ירד לפני 15 הדקות, יעלה ויבוא שר האוצר, ואחריו אנחנו נצביע.

ראובן ריבלין: ולכן, הואיל ואינני יודע כמה זמן ידבר חיים אורון, אבל אני משער שעשר דקות ודאי הוא ידבר, אחרי חמש דקות של דבריו – להתחיל לצלצל.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

חיים אורון: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, בשעות האחרונות התנהל כאן דיון מאוד מפורט ומגוון.

חיים אורון: אני חושב שבדברי הפתיחה של חבר הכנסת בר-און בראשית הדיון סומנו כמה כיוונים שאני, מבחינה מסוימת, רוצה להמשיך בהם.

חיים אורון: לפעמים יש, אדוני שר האוצר, שני מספרים בתקציב של ספרים שלמים שמבטאים את העניין כולו, ואני בחרתי בשני מספרים.

חיים אורון: האחד מופיע בחוק ההסדרים בסעיף הביטוח הלאומי – מיליארד ו-530 מיליון שקלים, הפחתות בקצבאות על-פי דין; השני – הפחתה במס הכנסה של 3 מיליארד שקלים.

חיים אורון: כל השאר הוא בין שני המספרים הללו.

חיים אורון: כדי שהעניין יזעק עוד יותר, בהנמקה לשחיקת הקצבאות נאמר:

חיים אורון: כדי לסייע בהקטנת הגירעון הצפוי בתקציב.

חיים אורון: אדוני היושב-ראש, אם, נאמר, היו לוקחים מיליארד וחצי שקל ממס הכנסה, זה לא היה מסייע להקטנת הגירעון הצפוי בתקציב?

חיים אורון: מה ההבדל בין השקלים האלה לשקלים האלה?

חיים אורון: הבדל אחד – פה פוגעים במה שפוגעים בהרבה מאוד תחומים בתקציב הזה – בשכבות החלשות – ושם ממשיכים לצ'פר את השכבות החזקות.

חיים אורון: זו המשמעות של העניין, אדוני שר האוצר, אין לאן לברוח.

חיים אורון: אלה הנתונים שמופיעים כולם וכל הנתונים שאני אשתמש בהם – כולם נתונים מתוך הספר שלכם.

חיים אורון: לא הבאתי אותם ממרכז טאוב ולא מ"מרכז אדוה" ולא ממכונים אחרים.

חיים אורון: הם מתוך הספר שלכם.

חיים אורון: אתה חוזר ומציין את החידוש רב-המשמעות בתקציב הדו-שנתי.

חיים אורון: אני לא רוצה לחזור לדברים שאמר שר האוצר לשעבר בנושא המשמעות החוקתית, הקונסטיטוציונית של המהלך הזה, שמנטרל את הכנסת לשנתיים – והוא צודק, זה כנראה התקציב האחרון של הכנסת הנוכחית, כי ב-2013 אני מתקשה לראות תקציב מדינה.

חיים אורון: אבל אני עכשיו מדבר בתחום שלך.

חיים אורון: אתם הגשתם תקציב לשנתיים, ובספר התקציב, בדברי ההסבר, שכתבו פקידי האוצר, אמרו: צריך להיזהר בהחלטה על תקציב דו-שנתי כהחלטה קבועה, כי יש הרבה מאוד דברים לא ברורים.

חיים אורון: כתוב בספר שלכם.

חיים אורון: אין לי זמן לצטט את כל הביטויים.

חיים אורון: הם היו פחות בטוחים ממך.

חיים אורון: אבל אני מסתכל אחורנית ואני אתן פה רק שלושה נושאים מהתחזיות לתקציב 2009 ו-2010 ומה שקרה בפועל.

חיים אורון: בנושא דרמטי בבניית תקציב מדינה – ואתה יודע את זה – מה יהיו היקפי הצמיחה העתידיים שמהם נגזר גודל המס ומהם נגזרת העלאת רמת החיים והצריכה והיצוא וכו' וכו', אתם פספסתם ב-2.5%.

רוני בר-און: עכשיו, עם הכלל הפיסקלי – – –

חיים אורון: רגע.

חיים אורון: אתם פספסתם.

חיים אורון: אתם הערכתם ש-2009 תהיה מינוס 1, היא היתה פלוס 0.8; אתם הערכתם ש-2010 תהיה 1.5, היא כנראה תהיה 4.

חיים אורון: 2010 כנראה תהיה 4, ויש מי שחושב שיותר.

חיים אורון: ביחד, אדוני היושב-ראש, 2.5%.

חיים אורון: זה המון כסף.

חיים אורון: אתם בגירעון – הזכיר את זה גם קודם בדבריו חבר הכנסת בר-און – אתם טעיתם.

חיים אורון: מה זה טעיתם?

חיים אורון: טעיתם לחיוב, הגירעון יותר קטן, אבל הממשלה, אני מקווה – חברים, זה טיפה מפריע לי – הממשלה, אני מקווה, אם היא היתה יודעת שהולך להיות גירעון x או גירעון x מינוס 2 או 3 וזה מה שיהיה ב-2010, אולי היא היתה משתמשת בכספים הללו, ולא היתה נותנת – שאנחנו צריכים למנוע גירעון או לצמצם את הגירעון.

חיים אורון: אבל לא.

חיים אורון: אתם יודעים היום מה יהיה ב-2012.

חיים אורון: ואם יתבררו נתונים אחרים?

חיים אורון: אתה אמרת: העולם כמרקחה.

חיים אורון: יש הערכות כאלה, מהקצה אל הקצה – יצאו מהמשבר, לא יצאו מהמשבר.

חיים אורון: ואתם, יש לכם ראייה ארוכת טווח, שנתיים קדימה.

חיים אורון: ועכשיו אמרת, החידוש השני, אדוני שר האוצר – – –

ראובן ריבלין: נא לצלצל.

חיים אורון: החידוש השני של שר האוצר הוא שינוי המדדים של גידול התקציב.

חיים אורון: אני תמכתי במהלך הזה, אדוני שר האוצר, ואני חושב שההיפרדות מהדיבר האחד-עשר של שר האוצר הקודם, ראש הממשלה הנוכחי, שתקציב לא יעלה משנה לשנה אלא באחוז אחד ואחר כך באחוז פלוס 7, היה מהלך נכון.

חיים אורון: אבל, אדוני היושב-ראש, עוד פעם מתוך נתוני משרד האוצר – אנחנו נמצאים מבחינת גודל התקציב מתוך התל"ג באחד המקומות הכי נמוכים ב-OECD.

חיים אורון: אדוני שר האוצר, אנחנו ב-2009 נמצאים בשיעור של 42.4% מהתל"ג, וה-OECD נמצא ב-47.3% מהתל"ג.

חיים אורון: אולי מי שלא מצוי בכל המספרים יגיד: מה אתה משגע אותנו באמצע הלילה עם אחוזים?

חיים אורון: הפרשי האחוזים הללו יכולים להוות 46 מיליארד שקל בתקציב.

חיים אורון: 46.

חיים אורון: אני לא אומר שצריך לקפוץ ישר לממוצע של ה-OECD, אבל אולי באמצע, ונוסיף לתקציב 20 מיליארד שקל?

חיים אורון: יהיו פה הרבה קופצים על 20 מיליארד השקל הללו.

חיים אורון: אבל אין, זרוק אפונים על הקיר – אין עם מי לדבר.

חיים אורון: למה אנחנו צריכים להימצא בגרף הזה?

חיים אורון: אני לא מציע שנהיה כמו דנמרק עם 60%, כמו שבדיה עם 58%, אבל בואו נימצא כמו הממוצע של ה-OECD, נתקרב אליו.

חיים אורון: זה 46 מיליארד שקל.

חיים אורון: עכשיו אומרים לנו: מורידים מסים.

חיים אורון: אני מודה, כשאני שומע את הדיבורים האלה של ראש הממשלה ושר האוצר, אדוני שר האוצר, אני פשוט יוצא מכלי.

חיים אורון: בחוברת שלכם כתוב:

חיים אורון: המסים העקיפים ב-2010 – 94 מיליארד; תחזית ל-2011 – 104 מיליארד; תחזית ל-2012 – 114 מיליארד.

חיים אורון: זאת אומרת, מישהו הרביץ 10 מיליארד שקל כל שנה.

חיים אורון: אני מקווה שמישהו עשה תחזית אמיתית, אבל פה כתוב – אתם הולכים להעלות מסים ישירים בשלוש שנים.

רוני בר-און: עקיפים.

חיים אורון: עקיפים, סליחה.

רוני בר-און: לכן זה לא תחזית, הוא יסדר את זה.

חיים אורון: לא.

חיים אורון: אגב, את התחזית פה הרבה יותר קל לעשות מאשר במסים ישירים.

חיים אורון: אדוני שר האוצר, אז אל תגידו שמורידים מסים.

חיים אורון: זה לא איזה טעויות סטטיסטיות, זה מופיע בדוח הכנסות המדינה של הספר שעליו מצביעים.

חיים אורון: אתם מעלים משנה לשנה מסים עקיפים ב-10 מיליארד שקל, אדוני סגן שר האוצר.

חיים אורון: ממי לוקחים את זה?

חיים אורון: בדלק, בסיגריות, במסי קנייה.

רוחמה אברהם-בלילא: בירקות ובפירות.

חיים אורון: במסי קנייה אחרים, במע"מ שלא יורד כפי שהבטיחו שירד.

חיים אורון: 10 מיליארד שקל בשנה ועוד פעם חוזרים: 3 מיליארד שקל בשנה מורידים מס הכנסה; חצי מיליארד שקל בשנה כל שנה מורידים מס חברות.

חיים אורון: זאת התמונה.

חיים אורון: זאת התמונה, וכל השאר זה דיבורים מסביב.

חיים אורון: ואז, אדוני היושב-ראש, מקבלים שבוע לפני הצגת התקציב את דף הציונים.

חיים אורון: ודף הציונים, אדוני שר האוצר, הוא מפחיד.

חיים אורון: דף הציונים פורסם לפני שבוע על-ידי הלמ"ס, על-ידי ה-OECD – שאתה מאוד אוהב לצטט אותו – והוא נותן לנו ציונים מאוד גרועים בכל הפרמטרים.

חיים אורון: נכון, בפרמטרים של הצמיחה – סליחה, בפרמטרים הללו אנחנו מקבלים ציונים גבוהים, ואני לא רוצה עכשיו לעסוק בחלוקת הקרדיטים, האם זה ממש הממשלה האחרונה או אולי גם כמה ממשלות קודמות, ואולי גם למה שקורה בעולם יש השפעה.

חיים אורון: אני עוזב את זה לגמרי.

חיים אורון: אבל אם אתם כל כך מצליחים, מה התוצאה?

חיים אורון: אין מדינה שמתחרה בנו בפערים חברתיים.

חיים אורון: שיא עולמי, שיא עולמי.

חיים אורון: אין מדינה שמתחרה בנו בפערי הכנסה, בפערי שכר.

חיים אורון: שיא עולמי.

חיים אורון: אין מדינה שמתחרה בנו בפערים בין מרכז ובין פריפריה, ופה ניתנו היום כמה נתונים בנושא הזה, ואפשר להכביר נתונים כמה שרוצים.

חיים אורון: ואיפה – זאביק בילסקי, אתה נסעת ללוד במרכז הארץ.

חיים אורון: תבוא למקום שבו אני חי.

חיים אורון: הסתובבתי אתמול בכמה מקומות בנגב, תאמין לי, תמצא כמה לודים, אם העברית שלי לא משובשת לגמרי.

חיים אורון: תמצא כמה מקומות כאלה.

חיים אורון: בראשית השבוע מתפרסם הדוח על החינוך, והנתון הכי קשה בו הוא לא הנתון על ההישגים הנמוכים אלא נתון על הפערים בהישגים, בין כאלה ובין כאלה, והמאפיינים שהולכים ומתחזקים של קורלציה ישירה בין חתך סוציו-אקונומי, בין הישגים לימודיים ובין מגורים במרכז ובפריפריה.

חיים אורון: המשולש הזה, המשולש הזה שהוא מלכודת, שהוא מלכודת – התקציב הזה לא מתייחס אליו, לא נותן לו שום תשובה.

חיים אורון: אם אני מסכם, אדוני השר, אז אני יודע שאתה מרוצה מהתקציב, וסטנלי פישר נתן לו ציון גבוה.

חיים אורון: בסדר.

חיים אורון: אבל אני רוצה תשובה על הציונים האלה.

חיים אורון: האם בשנה הבאה אנחנו נקבל דוחות של הלמ"ס או של ה-OECD, כאשר זאת התמונה שעולה מהם, שתשנה את הכיוון הזה?

חיים אורון: לצערי הרב, לא.

חיים אורון: נקבל תמונה שכל התהליכים הללו רק מחריפים, רק מעצימים.

חיים אורון: אם היה לי יותר זמן, אדוני היושב-ראש – הבטחתי לקצר – הייתי יכול להביא עוד כהנה וכהנה נתונים שמחזקים את המגמה הזאת.

חיים אורון: זה תקציב רע, הוא איננו נותן תשובה על הבעיות הגדולות, ואני כבר לא שואל, לא את ש"ס ולא את מפלגת העבודה, מה בדיוק אתם עושים אתו.

חיים אורון: מה אתם עושים עם קצבאות הילדים?

חיים אורון: מה אתם עושים עם השחיקה בקצבאות?

חיים אורון: מה אתם עושים עם מענקי האיזון?

חיים אורון: כנראה בסך הכול זה הפתרון שאתם רוצים, הוא בעיניכם עדיף.

חיים אורון: תבורכו.

ראובן ריבלין: כל שמירה על תקרת ההוצאה יוצרת פערים, אין על זה ויכוח.

ראובן ריבלין: יחד עם זה, היא מקיימת את הכלכלה.

נסים זאב: – – – כל שנה.

נסים זאב: אבל זה – – –

ראובן ריבלין: כן, אבל מה שהוא אומר זה דברים שהם מביאים.

ראובן ריבלין: אני מזמין את שר האוצר לבוא ולסכם את הדיון.

ראובן ריבלין: מייד לאחר ששר האוצר יסיים את דבריו – ואינני יודע מתי הוא יסיים – אנחנו עוברים להצבעה.

ראובן ריבלין: לצלצל פעם נוספת, כי אולי יש כאלה שחושבים שאנחנו נקיים את ההצבעה לפי בקשתם.

ראובן ריבלין: אנחנו נצביע מייד כאשר שר האוצר יסיים את דבריו.

דני דנון: – – – שם רע באופוזיציה – – –

ראובן ריבלין: כי האופוזיציה דיברו דברים לעניין.

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, ישבתי פה חלק נכבד מהדיון – לא כולו, אבל חלק נכבד ממנו.

יובל שטייניץ: שמעתי דוברים רבים, גם מהאופוזיציה וגם מהקואליציה, ואני רוצה להגיב לחלק; לא אוכל כמובן להגיב לכל הדוברים, אבל להתייחס לכמה דברים שאמרו חלק מהדוברים.

יצחק כהן: – – –

יובל שטייניץ: אחרון חביב, חבר הכנסת חיים אורון, ג'ומס – –

ראובן ריבלין: הוא יצא.

יובל שטייניץ: – – שאני יכול להגיד שיש בינינו הרבה מחלוקות לגבי צורת הטיפול בכלכלה, אבל דבר אחד אני יכול להגיד: הוא ענייני, הוא אכפתי, הוא לא מתלהם, כשיש לו ביקורת הוא אומר אותה בחריפות.

יובל שטייניץ: תענוג כשיש בר-פלוגתא מהסוג הזה.

ראובן ריבלין: כבוד השר, הוא עקבי.

יובל שטייניץ: אני רוצה באמת, לפני שאני חולק על חלק מדבריו, לשבח, כי אני חושב שהדוגמה של חיים אורון כאופוזיציונר – ויש פה עוד דוגמאות – זאת דוגמה איך צריך להתנהג פרלמנט מכובד: בלי התלהמות, בלי להגנות, אבל עם ביקורת, וגם ביקורת תקיפה.

יובל שטייניץ: אני רוצה להזכיר, אדוני היושב-ראש, שעמדתי פה לפני שנה וחצי והבאתי את התקציב הדו-שנתי הראשון.

יובל שטייניץ: קיתונות של ביקורת, חלקם בצורה מכובדת וחלקם פחות, נשפכו פה מספסלי האופוזיציה.

יובל שטייניץ: בין השאר, הואשמתי בזה שלא אעמוד ביעד הגירעון של 6% ו-5.5%.

יובל שטייניץ: כאן, מספסלי האופוזיציה, גם אחר כך הגישו שאילתות ואמרו לי: הגירעון יהיה בין 7% ל-8%, ולא 6% כמו שכתוב בספר התקציב.

יובל שטייניץ: אתה מטעה את הכנסת, אמרו לי, לגבי שנת 2009.

יובל שטייניץ: אכן, הגירעון לא היה 6%, אדוני.

יובל שטייניץ: הוא גם לא נפרץ, הוא לא היה 7% או 8%, הוא היה 5.2%, והוא יהיה באזור ה-4% השנה.

יובל שטייניץ: כשהצגתי את התקציב הדו-שנתי והגדרתי את המטרה העיקרית – בלימת האבטלה שהיתה אז בעלייה, התחזיות באוצר ובבנק ישראל דיברו על בין 10% ל-15% מובטלים, שזה עשוי להגיע עד 400,000 או 500,000 מובטלים, וזה עניין נורא, גם כלכלי וגם חברתי.

יובל שטייניץ: אמרו אז באופוזיציה שהתוכנית הכלכלית והמדיניות האנטי-משברית שלנו לא תוביל לצמיחה ותוביל לגידול באבטלה.

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש, אחרי שנה וחצי גם האופוזיציה צריכה להגיד ביושר: הצלחנו.

יובל שטייניץ: היא צריכה להגיד ביושר: טעינו.

יובל שטייניץ: התקציב הדו-שנתי, עסקת החבילה עם ההסתדרות והמעסיקים, המדיניות האנטי-משברית שנקטנו, השונה מרוב העולם, כולל מדיניות מסים שונה, הביאה לצמיחה יותר מהירה מרוב מדינות המערב, ומה שבעיני חשוב שבעתיים – האבטלה לא הגיעה ל-10%–15% כמו ברוב אירופה ואמריקה; היא נבלמה וירדה חזרה לרמה שלפני המשבר.

יובל שטייניץ: ומה כל כך משמח אותי בדיון הזה?

יובל שטייניץ: שמעתי את האופוזיציה, אחד אחרי השני.

יובל שטייניץ: בכל העולם – באנגליה, באיטליה, ביוון, בספרד ובארצות-הברית מדברים על האבטלה, על הגידול באבטלה, על המאבק מול האבטלה.

יובל שטייניץ: כל דוברי האופוזיציה, בניגוד ללפני שנה וחצי – לפחות מאלה שאני שמעתי – לא היה אחד שהאשים אותנו שכשלנו במאבק באבטלה בשנה האחרונה.

יובל שטייניץ: וממה שלא נאמר אני רואה את זה כמחמאה.

יובל שטייניץ: האופוזיציה מודה שבניגוד לטענות ולהאשמות מלפני שנה וחצי, הממשלה הזאת הצליחה איפה שלא הצליחו ברוב המערב – באמריקה ובאירופה – הצליחה לרסן וגם להוריד את האבטלה.

יובל שטייניץ: ואני שואל, אדוני היושב-ראש, מה חברתי מזה?

יובל שטייניץ: הרי אם היתה פה אבטלה, חלילה וחס, של 10%–15%, היינו שומעים מהאופוזיציה יומם ולילה בנושא הזה – בצדק, כי אין דבר יותר כואב, חברתית וגם כלכלית, מאבטלה.

יובל שטייניץ: את זה הצלחנו למנוע.

יובל שטייניץ: עכשיו, תוכנית המסים שלנו, יש לה חלק בעידוד הצמיחה, יש לה חלק בעידוד ההשקעות בישראל.

יובל שטייניץ: הנתונים שהציג חיים אורון הם רובם נכונים, אבל אני רוצה להזכיר שהנתונים שהתפרסמו על הפערים הם נתונים לאחרונה, שחלו על 2008 – – –

ראובן ריבלין: יש דבר שמעניין את האזרחים.

ראובן ריבלין: אני רוצה לעזור לדיון כדי להסביר.

ראובן ריבלין: חיים אורון אומר, שעל-פי נתוני הממשלה אתה יכול למצוא את עצמך במצב שבו תצטרך לאזן את התקציב על-ידי כך שתטיל מסים עקיפים.

ראובן ריבלין: אתה תאמר שעל-ידי הפחתת מסים אתה תגדיל – – –

יובל שטייניץ: אז אני אסביר את הנקודה.

ראובן ריבלין: כדאי שתסביר, כי הוא נגע בביקורת רצינית.

יובל שטייניץ: אתייחס לנקודה הזאת.

יובל שטייניץ: תחזית המסים עם הגידול במסים – גם הישירים וגם העקיפים – אין פירושה שאנחנו מטילים מסים חדשים מעבר למה שהודענו בכמה נקודות.

יובל שטייניץ: פירושה הוא שתחזית הצמיחה, ומודלים שגם נוסו בעבר בישראל ובמדינות אחרות, מעידים על כך שאם הצמיחה תימשך בקצב שבו אנחנו מעריכים, בנק ישראל מעריך וגם ה-OECD, פחות או יותר, שיהיה גידול בגבייה ממסים גם בלי להוסיף מסים חדשים.

יובל שטייניץ: כך שכאן יש לי מחלוקת עם הפרשנות של חיים אורון.

יובל שטייניץ: אבל, אדוני היושב-ראש, אני אומר בצורה – – –

ראובן ריבלין: אתה מבטיח להפחית מסים ישירים ואתה יוצר תחזית כלשהי שהיא מותרת, בהחלט, וזה מומחי האוצר.

ראובן ריבלין: אבל האלטרנטיבה אם התחזית לא תתגשם היא הדבר היחידי שאמר חיים אורון, בבחינת האדם הפשוט שיכול להיות שהוא תומך בך, הוא רק רוצה – – –

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש, זה תמיד נכון, אף שהאלטרנטיבות בעבר, וממשלות ישראל – לא רק הממשלה הזאת – הוכיחו שהן גם יודעות לקצץ אם צריך.

יובל שטייניץ: אבל התחזיות האלה, שהוכנו על-ידי מומחי האוצר, שהם אנשים מעולים ומקצועיים, בשיתוף עם בנק ישראל ובשיתוף עם מומחים חיצוניים – יש להן אמינות רבה.

יובל שטייניץ: אני רוצה, אדוני היושב-ראש, להבהיר פה כמה נקודות אחרות.

יובל שטייניץ: שאלו כמה חברים – שלמה מולה למשל, ויואל חסון – לגבי כביכול הטעיה בתקציב התמיכה באברכים, הבטחת הכנסה לאברכים.

יובל שטייניץ: אני רוצה להגיד משהו על החרדים, ושמעתי גם את ידידי נסים זאב, וגם אתך יש לי מחלוקת מסוימת, תיכף אני אגע בה.

יובל שטייניץ: עמדתי ידועה.

יובל שטייניץ: שגיאה היסטורית היא שהחרדים לא משרתים בצבא, שגיאה מתקופת בן-גוריון.

חיים כץ: אנחנו יכולים לחזור לנוח?

יובל שטייניץ: ודאי וודאי שהחרדים צריכים להשתלב במעגל העבודה והפרנסה במדינת ישראל, לטובתם ולטובתנו ולטובת הכלכלה.

יובל שטייניץ: ופעם ראשונה שהממשלה לוקחת את נושא הגדלת השילוב, הגברת השילוב, גם של חרדים וגם של ערבים – אני אגיד מלה על הערבים בהמשך – ברצינות, ויש סעיפים רלוונטיים בתקציב.

יובל שטייניץ: אבל הסערה בכוס מים על כך שמה שהיה ב-30 השנים האחרונות בהבטחת הכנסה לאברכים, כמו שהוא היה בתקופת ממשלת קדימה, בתקופת הממשלה הקודמת – בדיוק באותו אופן הוא בתקציב הנוכחי – זאת התלהמות שלא ברורות לי סיבותיה.

יובל שטייניץ: צריך להכניס חרדים למעגל העבודה ולהכשרה מקצועית, ואני גם מוצא נכונות בקהילה החרדית, בסקטור החרדי, לבוא אתנו ביחד למאמץ משותף.

יובל שטייניץ: ברור להם, ברור לנו, שהמצב הזה צריך להשתנות.

יובל שטייניץ: מכאן ועד להתלהמות בכל נושא שקשור לחרדים ארוכה הדרך, ואני מציע לא להתלהם מול אף קבוצת אוכלוסייה – לא מול חרדים, לא מול ערבים, לא מול ימנים, לא מול שמאלנים.

יובל שטייניץ: גם חרדים הם בני-אדם, גם אם יש כאלה שיש להם ביקורת על דבר כזה או אחר.

יובל שטייניץ: אני רוצה להבהיר, אדוני היושב-ראש.

יובל שטייניץ: היתה פה – אני לא רוצה לומר הטעיה מכוונת, אבל אנחנו אמרנו במפורש, ראש הממשלה ואנוכי, שמטרת ועדת הבדיקה, הצוות שהוקם, היא להכניס תיקונים בחוק או בתקנות בצורה כזאת שהבטחת ההכנסה לאברכים לא תהיה נגד עבודה או נגד הכשרה מקצועית אלא בעד, וזה מקובל גם על יושב-ראש ש"ס אלי ישי וגם על יושב-ראש ועדת הכספים גפני.

יובל שטייניץ: בספר התקציב, בסעיף הזה – שאכן תוקצב כמו כל שנה אחרת – נאמר מפורש שההקצבה לשנת 2011 ו-2012 מותנית בתיקון לחקיקה או לתקנות בצורה שתהלום את התנאים שקבע בג"ץ.

יובל שטייניץ: אני משוכנע שתיקון כזה יהיה, אבל ברור שאם לא יהיה, אז הכסף לא יחולק.

ראובן ריבלין: ההתניה הזאת קיימת, בין שאמרתם ובין שלא אמרתם.

יובל שטייניץ: כן, ואני מקריא, אדוני היושב-ראש – לא רק שאמרנו.

יובל שטייניץ: כתבנו.

יובל שטייניץ: אני מקריא מתקציב משרד החינוך את דברי ההסבר, כתוב כך – תקשיבו טוב, כי היה פה ניסיון להאשים את ראש הממשלה בהטעיית הציבור: "לעניין תשלום גמלת הבטחת הכנסה לאברכי כוללים פסק בג"ץ" – שים לב, זה כתוב בספר התקציב – "פסק בג"ץ כי הסעיף התקציבי פוגע פגיעה שאינה מידתית בזכות לשוויון.

יובל שטייניץ: על כן, בהצעות התקציב לשנים 2011–2012 הסכום המיועד לגמלת הבטחת הכנסה יוקצה לאחר בחינת הנושא בהתייחס לפסיקה זו".

יובל שטייניץ: זאת אומרת, רק אם יהיה תיקון – שיהיה – בהתאם לפסיקת בג"ץ, יחולק הסכום הזה.

יובל שטייניץ: יש כאן התניה ברורה בספר התקציב.

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש, עלו כאן – – –

משה גפני: כל הבעיות של המדינה נפתרו.

משה גפני: אין בעיות ביטחוניות, אין כלכליות, אין חברתיות.

משה גפני: יש הבטחת הכנסה לאברכים – – –

יובל שטייניץ: הרב גפני, אני רוצה להגיד מלה אחרונה, ואני אייחד את הדיבור לשתי אוכלוסיות שבהן מרוכזת מרבית העוני בישראל ומרוכזת מרבית המצוקה בישראל – גפני, תקשיב לי טוב.

יובל שטייניץ: העוני והמצוקה שמרוכזים, לא כולם אבל ברובם, גם בקהילה החרדית וגם בציבור הערבי, זה אכן רע לישראל, ואנחנו צריכים לפעול לתיקון המצב.

יובל שטייניץ: ולכן, אנחנו צריכים לפעול לכך שנקדם שילוב בכלכלה הישראלית גם של חרדים וגם של ערבים.

יובל שטייניץ: שמחתי מאוד לשמוע את הדברים של חבר הכנסת מג'אדלה.

יובל שטייניץ: אכן, באתי לכינוס המגזר הערבי כדי להודיע באופן חד-משמעי, בלי קשר להבדלי דעות פוליטיים: אני שר האוצר של כולם, של ערבים ושל חרדים, אם מצביעים בשבילי ואם לא, והתפקיד שלי ושל הממשלה הזאת זה לשלב את הערבים ואת החרדים בכלכלת ישראל לטובתם ולטובתנו, וכך נעשה, וזה כלול בתקציב הנוכחי באין-ספור סעיפים.

ראובן ריבלין: נא לצלצל.

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש, יש כאן תקציב טוב.

יובל שטייניץ: התקציב הדו-שנתי הקודם הוכיח את עצמו, והביקורת של האופוזיציה הוכחה כבלתי רצינית ובלתי אחראית.

יובל שטייניץ: אני קורא לכנסת לתמוך בתקציב הזה.

יובל שטייניץ: זה תקציב טוב לצמיחה ולתעסוקה, תקציב טוב לחינוך ולהשכלה גבוהה, תקציב טוב מבחינה חברתית ולפריפריה, תקציב טוב לעם ישראל.

יובל שטייניץ: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: כפי שאמרתי, מייד לאחר סיום דבריו של שר האוצר אנחנו עוברים להצבעה.

ראובן ריבלין: אני נותן לכל חברי הכנסת דקה כדי לשבת במקומם.

ראובן ריבלין: הוגשה לי בקשה להצבעה שמית, בהתאם לסעיף 36(ב) בתקנון הכנסת.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת פלסנר, אדוני עומד על זה, בבקשה, ולכן אנחנו נקיים הצבעה שמית.

ראובן ריבלין: קודם אנחנו מצביעים על תקציב או קודם על חוק ההסדרים?

קריאות: – – –

ראובן ריבלין: לא בטוח.

ראובן ריבלין: לא בטוח, כי נדמה לי – אוקיי, מאה אחוז.

ראובן ריבלין: אנחנו מצביעים בראשונה על חוק התקציב ולאחר מכן על חוק ההסדרים, אם כי נדמה לי שהיינו צריכים לעשות זאת הפוך, אני לא בטוח.

ראובן ריבלין: אני לא בטוח, כי חוק התקציב לא עומד בלי חוק ההסדרים, כי הוא מקור.

ראובן ריבלין: אבל אנחנו נצביע, כפי שביקשתם, על חוק התקציב, וההצבעה על חוק התקציב תהיה הצבעה שמית.

ראובן ריבלין: מזכירת הכנסת, נא לבצע – – –

קריאה: – – –

ראובן ריבלין: גם על המדיניות הכלכלית תהיה הצבעה שמית.

ראובן ריבלין: אנחנו מצביעים בנפרד.

ראובן ריבלין: כרגע אנחנו מצביעים על תקציב המדינה.

ראובן ריבלין: מזכירת הכנסת, האם יש לך פה רשמים?

ראובן ריבלין: נא לבצע הצבעה שמית.

ראובן ריבלין: בבקשה.

ראובן ריבלין: אני מבקש שקט.

ראובן ריבלין: אני מבקש שלא להפריע בהצבעה השמית.

ראובן ריבלין: בבקשה, גברתי.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) רוחמה אברהם-בלילא – נגד עפו אגבאריה – נגד רחל אדטו – נגד יולי יואל אדלשטיין – בעד יעקב אדרי – אינו נוכח יצחק אהרונוביץ – בעד אורי אורבך – בעד חיים אורון – נגד זבולון אורלב – אינו נוכח דוד אזולאי – בעד אריאל אטיאס – בעד דניאל אילון – בעד רוברט אילטוב – בעד דליה איציק – נגד מיכאל איתן – אינו נוכח אריה אלדד – נגד טלב אלסאנע – נגד זאב אלקין – בעד חיים אמסלם – בעד אלי אפללו – נגד אופיר אקוניס – בעד גלעד ארדן – בעד אורי אריאל – נגד זאב בנימין בגין – בעד זאב בוים – אינו נוכח אריה ביבי – נגד זאב בילסקי – נגד בנימין בן-אליעזר – אינו נוכח מיכאל בן-ארי – אינו נוכח דניאל בן-סימון – בעד

קריאות: נגד, נגד.

ראובן ריבלין: נא לא להפריע בהצבעה.

ראובן ריבלין: אני אוציא מייד.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת יואל חסון.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בר-און.

ראובן ריבלין: מה הדבר הזה שאתה מפריע בזמן הצבעה?

קריאה: – – – קואליציה.

ראובן ריבלין: שמעתי, ואל תגיב לאחרים.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) רוני בר-און – נגד

יואל חסון: מפלגה אבודה.

יואל חסון: מפלגה אבודה.

רוני בר-און: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת יואל חסון.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בר-און, אולי לא שמעת מה שאמרתי.

ראובן ריבלין: בבקשה.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) אבישי ברוורמן – אינו נוכח מוחמד ברכה – אינו נוכח אהוד ברק – בעד

רוני בר-און: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בר-און.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) אילן גילאון – נגד גילה גמליאל – אינה נוכחת מסעוד גנאים – נגד משה גפני – בעד אברהם דיכטר – נגד

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בר-און, אני מזהיר אותך, אתה מפריע לי לקיים הצבעה.

ראובן ריבלין: השר שמחון, אל תפריע לחבר הכנסת בר-און.

ראובן ריבלין: בבקשה.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) אברהם דיכטר – נגד דני דנון – בעד ניצן הורוביץ – נגד צחי הנגבי – נגד יצחק הרצוג – בעד

קריאות: – – –

ראובן ריבלין: חברים, רבותי, אני אוציא מהאולם.

ראובן ריבלין: אני אוציא מהאולם, אני מודיע לכם.

ראובן ריבלין: בבקשה.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) דניאל הרשקוביץ – בעד מגלי והבה – נגד מתן וילנאי – בעד

קריאה: למה, למה?

ראובן ריבלין: חברים.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת זוארץ.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) עינת וילף – בעד יצחק וקנין – בעד נסים זאב – בעד אורית זוארץ – נגד חנין זועבי – נגד ג'מאל זחאלקה – נגד ציפי חוטובלי – בעד דב חנין – אינו נוכח יואל חסון – נגד ישראל חסון – נגד שי חרמש – נגד אחמד טיבי – אינו נוכח רוברט טיבייב – נגד שלי יחימוביץ – אינה נוכחת משה יעלון – בעד אליהו ישי – בעד איתן כבל – אינו נוכח אמנון כהן – בעד יצחק כהן – בעד משה כחלון – בעד חיים כץ – בעד יעקב כץ – אינו נוכח ישראל כץ – בעד ציפי לבני – נגד לימור לבנת – אינה נוכחת אורלי לוי אבקסיס – בעד יריב לוין – בעד אביגדור ליברמן – בעד יעקב ליצמן – בעד עוזי לנדאו – בעד סופה לנדבר – בעד גאלב מג'אדלה – בעד מנחם אליעזר מוזס – בעד שלמה מולה – נגד שאול מופז – אינו נוכח משה מטלון – בעד אברהם מיכאלי – בעד אנסטסיה מיכאלי – בעד אלכס מילר – בעד סטס מיסז'ניקוב – בעד אורי מקלב – בעד יעקב מרגי – בעד דן מרידור – בעד משולם נהרי – בעד אורית נוקד – אינה נוכחת לאה נס – בעד סעיד נפאע – אינו נוכח

ראובן ריבלין: השר הרצוג, חבר הכנסת אורבך, לא להפריע לי.

ראובן ריבלין: בבקשה, הלאה.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) בנימין נתניהו – בעד

קריאות: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת יואל חסון, אני מזהיר אתכם.

ראובן ריבלין: אתם לא תפריעו בהצבעה, שלא תצא שגגה מתחת ידנו.

ראובן ריבלין: בבקשה.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) חנא סוייד – נגד מרינה סולודקין – נגד גדעון סער – אינו נוכח גדעון עזרא – אינו נוכח חמד עמאר – בעד ציון פיניאן – בעד יוסי פלד – אינו נוכח יוחנן פלסנר – נגד – בעד עמיר פרץ – אינו נוכח אברהים צרצור – אינו נוכח פניה קירשנבאום – בעד איוב קרא – בעד מירי רגב – בעד דוד רותם – בעד ראובן ריבלין – בעד כרמל שאמה – בעד יובל שטייניץ – בעד מאיר שטרית – נגד נחמן שי – אינו נוכח סילבן שלום – בעד יוליה שמאלוב-ברקוביץ – נגד שלום שמחון – בעד ליה שמטוב – בעד עתניאל שנלר – נגד רונית תירוש – נגד

ראובן ריבלין: נא לקרוא בשמות אלה אשר לא השיבו.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) יעקב אדרי – אינו נוכח זבולון אורלב – אינו נוכח מיכאל איתן – אינו נוכח זאב בוים – אינו נוכח בנימין בן-אליעזר – אינו נוכח מיכאל בן-ארי – אינו נוכח אבישי ברוורמן – אינו נוכח מוחמד ברכה – אינו נוכח גילה גמליאל – אינה נוכחת דב חנין – אינו נוכח אחמד טיבי – אינו נוכח שלי יחימוביץ – אינה נוכחת איתן כבל – אינו נוכח יעקב כץ – אינו נוכח לימור לבנת – אינה נוכחת שאול מופז – אינו נוכח אורית נוקד – אינה נוכחת סעיד נפאע – אינו נוכח גדעון סער – אינו נוכח גדעון עזרא – אינו נוכח יוסי פלד – אינו נוכח עמיר פרץ – אינו נוכח אברהים צרצור – אינו נוכח נחמן שי – אינו נוכח

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: האם יש מי מחברי הכנסת באולם שלא השיבו אם הם בעד או נגד התקציב, והם נוכחים באולם?

ראובן ריבלין: יאמרו זאת עכשיו.

ראובן ריבלין: ובכן, אין באולם מי שלא הצביע או לא ניתנה לו הזדמנות להצביע.

ראובן ריבלין: גברתי מזכירת הכנסת, להעביר אלי את התוצאה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מולה, אתה מפריע לי לנהל הצבעה – כדי שנקבל את התוצאות האמיתיות.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת פלסנר, האם תבקש לבצע הצבעה שמית גם בהצבעה הבאה או לא?

ראובן ריבלין: מוותר?

ראובן ריבלין: בסדר גמור.

ראובן ריבלין: ובכן, רבותי, הצבעה על חוק ההסדרים, הידוע כחוק ההסדרים, תתבצע בהצבעה אלקטרונית.

ראובן ריבלין: לכן אני מבקש כבר מעכשיו, מכל השרים וחברי הכנסת, לשבת במקומם על מנת שנוכל לבצע את ההצבעה מייד לאחר פרסום תוצאת ההצבעה על התקציב.

ראובן ריבלין: ובכן, רבותי, תוצאות ההצבעה: בעד – 62 חברי הכנסת, נגד – 34 חברי הכנסת, נמנעים – אין.

ראובן ריבלין: אני קובע שחוק התקציב לשנים 2011 ו-2012 עבר בקריאה ראשונה ויועבר לוועדת הכספים על מנת להכינו לקריאה שנייה ושלישית.

ראובן ריבלין: חוק התקציב.

ראובן ריבלין: אנחנו עוברים לחוק המדיניות הכלכלית לשנים 2011 ו-2012 (תיקוני חקיקה), התשע"א–2010, בקריאה ראשונה.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, נא להצביע.

ראובן ריבלין: מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: נא לשים לב, נא לשים לב.

ראובן ריבלין: אדוני יושב-ראש ועדת הכנסת, נא לשים לב להכרזה שלי.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 3 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 61 נגד – 34 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק המדיניות הכלכלית לשנים 2011 ו-2012 (תיקוני חקיקה), התשע"א–2010, לוועדה שתקבע ועדת הכנסת נתקבלה.

ראובן ריבלין: 61 בעד, 34 נגד, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שהצעת חוק המדיניות הכלכלית לשנים 2011 ו-2012 עברה בקריאה ראשונה, ותעבור לוועדת הכנסת על מנת שהיא תחליט מה מבין הסעיפים יהיה בדיונים בוועדות השונות.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, תם סדר-היום.

ראובן ריבלין: הישיבה הבאה תתקיים ביום שלישי, מחר, י"ח בחשוון תשע"א, 26 באוקטובר 2010 למניינם, בשעה 16:00.

ראובן ריבלין: ישיבה זו נעולה.