ישיבת מליאה, כנסת 18, פרוטוקול מספר 167, 2010-10-20 00:00

ראובן ריבלין: אני מחדש את ישיבת הכנסת שנפתחה הבוקר.

ראובן ריבלין: אנו מייחדים אחר-צהריים זה לישיבה מיוחדת לזכרו של ראש הממשלה ושר הביטחון יצחק רבין, זיכרונו לברכה, במלאות 15 שנים להירצחו.

ראובן ריבלין: כבוד נשיא המדינה שמעון פרס, ראש הממשלה בנימין נתניהו, נשיאת בית-המשפט העליון, השופטת דורית בייניש ומר בייניש, שופטי ושופטות בית-המשפט העליון, ראש האופוזיציה ציפי לבני, יושבי-ראש הכנסת לשעבר, עורך-דין דב שילנסקי, יושב-ראש הכנסת השתים-עשרה; מר דן תיכון ורעייתו, יושב-ראש הכנסת הארבע-עשרה; חברת הכנסת דליה איציק, יושבת-ראש הכנסת השבע-עשרה; אדוני נגיד בנק ישראל, מר סטנלי פישר, שרי הממשלה בהווה ובעבר, חברי הכנסת בהווה ובעבר, רמטכ"ל צה"ל, רב-אלוף גבי אשכנזי, היועץ המשפטי לממשלה, עורך-דין יהודה וינשטיין, היועץ המשפטי לכנסת, עורך-דין איל ינון, מבקרת המדינה לשעבר, השופטת בדימוס מרים בן-פורת, ראש הסגל הדיפלומטי, ראשי הנציגויות הזרות, ראשי העדות הדתיות בישראל, משפחותיהם של גיא חבר ומג'די חלבי הנוכחים באולם ומשפחות גלעד שליט, רון ארד, צבי פלדמן, יהודה כץ וזכריה באומל, משפחת רבין היקרה, דליה ויובל, וכל בני המשפחה, הנכדים והנינים, מכובדי כולם.

ראובן ריבלין: אבקש לכבד את זכרו של ראש הממשלה ושר הביטחון יצחק רבין בדקת דומייה.

ראובן ריבלין: (חברי הכנסת מכבדים בקימה את זכרו של ראש הממשלה ושר הביטחון יצחק רבין, זיכרונו לברכה.

ראובן ריבלין: )

ראובן ריבלין: נא לשבת.

ראובן ריבלין: 15 שנים עברו מאז הודיעה ממשלת ישראל בתדהמה.

ראובן ריבלין: 15 שנים מאז פילחה אותה הדממה המשתקת את הארץ הזאת, את עריה ואת רחובותיה, מאז הכתים לנצח אותו המרצח את ספר דברי הימים של מדינת ישראל בכתם דם שחור משחור.

ראובן ריבלין: כמו לא יכולנו להיסטוריה וכמו לא הפנמנו את לקחיה מאז ימיו של נציב יהודה גדליה בן אחיקם, הונפה המאכלת שנית על יצחק, שנעקד על מזבחה המשוקץ של האלימות הפוליטית.

ראובן ריבלין: בהד שלוש יריות האקדח ובצל ההלם הציבורי מהרצח הפוליטי קשה היה שלא להיבהל מהניסיון לקשור בין רצח ראש הממשלה לבין מחנה מתנגדי אוסלו.

ראובן ריבלין: קשה היה שלא להתקומם נוכח הניסיונות להבחין בין המותרים בכניסה לסוכת האבלים לבין המוקצים מחמת מיאוס פוליטי.

ראובן ריבלין: במרוצת השנים עמדתי לא פעם על הדוכן הזה ביום הזה ומחיתי בכאב על הדרתו של מחנה גדול בעם ישראל מקהל האבלים.

ראובן ריבלין: מחיתי על הדה-לגיטימציה של ציבור שלם, ש"לא חזר בתשובת אוסלו", ומיאן "להתפכח" מעמדותיו הפוליטיות ולחצות את הקווים.

ראובן ריבלין: כך, בשנים שעברו מאז רצח ראש הממשלה, התנהל דיון ציבורי ער משני צדי המתרס הפוליטי.

ראובן ריבלין: פגיע ופוגע היה הוויכוח שנצמד לא פעם דווקא למשמעויות המפלגות והמשסעות של היום הזה.

ראובן ריבלין: ואולם נדמה לי, חברי חברי הכנסת, שהיום ניתן לומר במבט לאחור שב-15 השנים שחלפו עסקנו למעשה כולנו – בין האבל להלם; בין חילופי ההאשמות ההדדיים; ביודעין ושלא ביודעין – כן, עסקנו במאבק על גיבוש צביונו של היום הזה כיום זיכרון כלל-ישראלי.

ראובן ריבלין: לאחר 15 שנים גדושות היסטוריה – בראי מבחנים אזרחיים וחברתיים קשים שיכולנו להם; בראי מערכת פוליטית שנשתנתה לבלי הכר – נדמה היום שכבר הכרענו.

ראובן ריבלין: הכרענו כציבור וכחברה, שזיכרון רצח רבין ולקחיו לא יהיו תחומים בתוך מחנה אחד של הישראליות, מה שהפחית עד כה את יכולתנו להפיק לקח ראוי מן הרצח.

ראובן ריבלין: ובכן, כפי שהזיכרון של רצח לינקולן לא הפך למורשת מחנה הצפון כי אם למבחנה של החוקה האמריקנית ושל האומה האמריקנית כולה, כך הולך והופך זיכרון רצח רבין לנחלת הישראלים כולם ולמבחנה של הדמוקרטיה הישראלית.

ראובן ריבלין: הלקח האזרחי והחברתי מהרצח הנתעב מצוי בהבנה שוויכוח פוליטי לא ייעשה באלימות; הוא טמון בהבנה שהכרעות פוליטיות ולאומיות ייקבעו תמיד אך ורק במסגרת כללי המשחק הדמוקרטיים; והוא מותנה בחינוך הנוער הישראלי על גווניו לערך משותף של הגנת הדמוקרטיה ושל ניהול שיח ציבורי מתוך סובלנות.

ראובן ריבלין: הנצחת היום הזה עוברת דרך המערכה למיגורה של תרבות האלימות הפוליטית.

ראובן ריבלין: לזאת, מציאות חיינו הישראלית כאן לא חדלה מלספק לנו שעות כושר ומבחן יום-יום, שעה-שעה.

ראובן ריבלין: חברי, בצד הלקח האזרחי והדמוקרטי הכלל-ישראלי של היום הזה, היום הוא גם יום הזיכרון להירצחו של אדם גדול, שעוד בחייו הפך למיתוס כאחד ממחולליה של ההיסטוריה הישראלית.

ראובן ריבלין: ביום הזיכרון הזה, יום הזיכרון ליצחק רבין האיש, בר-הפלוגתא הפוליטי, החבר, אני מבקש להזכיר גם את "מורשת רבין המוזנחת" – זו שלא זכתה לאור הזרקורים ההיסטורי; זו שלא שירתה את צורכי "מיתוס השלום", להשקפת אדריכליו; זו שלקחיה נראים בימים אלה רלוונטיים מתמיד.

ראובן ריבלין: מורשת רבין המוזנחת, מורשת רבין שלי ועבורי, רבותי, היא זו המתבטאת במסירותו הערכית והעקבית לירושלים, בירת ישראל.

ראובן ריבלין: בימים אלה, על רקע הדיון בתהליך המדיני ונוכח הלחץ הבין-לאומי חסר התקדים, עולה לנגד עיני ביתר שאת דווקא דמותו של יצחק רבין.

ראובן ריבלין: בשנת 1992 היה זה רבין, יליד ירושלים, שאמר בישיבתה הראשונה של הכנסת השלוש-עשרה, כאן, מעל דוכן זה: "ממשלה זו, כמו כל קודמותיה, מאמינה כי אין חילוקי דעות בבית הזה בדבר נצחיותה של ירושלים כבירת ישראל.

ראובן ריבלין: ירושלים השלמה והמאוחדת היתה ותהיה לעולמי עד בירתו של עם ישראל בריבונות ישראל.

ראובן ריבלין: הממשלה נחושה בדעתה, כי ירושלים אינה נושא למיקוח".

ראובן ריבלין: כך אמר.

ראובן ריבלין: כך אמר יצחק רבין.

ראובן ריבלין: גם בחלוף שלוש שנים מתחילת כהונתו ועל אף הצהרותיהם הנחושות של המבטיחים שרבין "יומרצ", לא סר רבין ולא זע מעמידתו האיתנה, הבטוחה והעיקשת על שלמותה של ירושלים.

ראובן ריבלין: ימים ספורים טרם הירצחו בידי אותו בן-עוולה נשא רבין דברים בחגיגות שלושת-אלפים השנה לירושלים, שנערכו בוושינגטון.

ראובן ריבלין: הוא פנה לאזרחי ישראל ולעולם כולו, כשהוא בוטח וגא, וכך אמר: "ירושלים שלי היא מוקד געגועיו ומחוז חלומותיו של העם היהודי.

ראובן ריבלין: היא החלום – להגיע.

ראובן ריבלין: אנו חלוקים בדעותינו מימין ומשמאל: יש לנו ויכוחים על דרך ועל מטרה.

ראובן ריבלין: אך בישראל אין לנו ויכוח בנושא אחד: שלמותה של ירושלים והמשך כינונה וביסוסה כבירתה של מדינת ישראל.

ראובן ריבלין: מבחינתנו, ירושלים אינה נושא לפשרה, ואין שלום בלי ירושלים.

ראובן ריבלין: ירושלים, שנחרבה שמונה פעמים, היתה שלנו, תהיה שלנו, היא שלנו, וכך תהיה לעולמי עד".

ראובן ריבלין: כך אמר יצחק רבין.

אחמד טיבי: הגדולה שלו שהוא שינה את עמדתו גם כן.

ראובן ריבלין: בתקופה קשה זאת, כאשר דורשים מאתנו להרפות את אחיזתנו בירושלים בירתנו, חבר הכנסת טיבי, בעת שמנסים להעמיד בספק את ריבונותנו עליה; ואולי הקשה מכול: בזמן שנדמה שהקווים האדומים שלנו עצמנו דוהים ומיטשטשים בשם הסגידה לפרגמטיזם לכאורה - דווקא עכשיו עלינו לזכור ולהרים על נס את עמידתו האיתנה של רבין על שלמותה של ירושלים, הריבונית והמאוחדת.

ראובן ריבלין: רבותי, בל נטעה, רבין לא היה רק מצביא ואסטרטג מהמעלה הראשונה.

ראובן ריבלין: במונחים של ימינו, רבין היה פרגמטיסט, כפי שציינה זאת בתו דליה באזכרה על קברו היום.

ראובן ריבלין: רבין קבע לראשונה, בניגוד לעמדתי, כי "לא יהיה מנוס מהכרה באש"ף"; הוא העריך שמכיוון שאש"ף "על הרצפה", כפי שהתבטא, הוא יהיה נכון לוויתורים רבים תמורת ההכרה הישראלית.

ראובן ריבלין: למורת רוחם של מתנגדיו, ואני בתוכם, והרבה לפני התפשטותו של הקונסנזוס הציבורי, לכאורה, רבין היה נכון לשלם מחיר כואב וכבד עבור מטרתו.

ראובן ריבלין: ואולם הריאליסט שבו והפרגמטיסט שבו מעולם לא כרסמו בירושלים השלמה והמאוחדת שלו.

ראובן ריבלין: להיפך.

ראובן ריבלין: כיצד ניתן להסביר היום, 15 שנים אחרי, את הדברים הללו שאמר ראש הממשלה יצחק רבין על ירושלים?

ראובן ריבלין: האם רבין באמת האמין שניתן להשאיר את ירושלים מחוץ למשא-ומתן?

ראובן ריבלין: והרי היום, מי שמכונים ממשיכי דרכו מנסים לשכנע אותנו להאמין שרק תם או חלילה אוויל לא יבין שאין סיכוי להביא שקט לארץ הזאת מבלי לחלק את ירושלים.

ראובן ריבלין: והרי היום, לאסוננו, הבון-טון מבית ומחוץ מכתיב, שמי שמגיע לשולחן הדיונים ללא ירושלים הרי שכוונותיו אינן כנות ואינן רציניות ממילא, ואחד משניים, ואינני יודע איזה הוא החמור יותר, או שהוא מרמה את הציבור, או שהוא מרמה את עצמו.

ראובן ריבלין: ובכן, רבותי, רבין לא חשב כך.

ראובן ריבלין: יצחק רבין, מפקד חטיבת הראל בפלמ"ח של 1948, מצביא מלחמת ששת הימים של 1967, וכן, רבותי, גם רבין של אוסלו, עד 1995, הוא שנתן לנו את ירושלים.

ראובן ריבלין: הוא שפרץ לנו ב-1948 את הדרך לירושלים, הוא שב-1967 איחד לנו את ירושלים, והוא שציווה לנו את ירושלים.

ראובן ריבלין: רבין ציווה אותנו, תומכי אוסלו ומתנגדיו, לשמור על ירושלים.

ראובן ריבלין: בחזונו המדיני ראה רבין את חשיבותה, לא רק האסטרטגית כי אם הנצחית של ירושלים.

ראובן ריבלין: הוא האמין שירושלים עומדת מעל לשיקולים כולם – הטקטיים, הפוליטיים והריאל-פוליטיים.

ראובן ריבלין: הוא האמין כי ישנם יחסים בני נצח העומדים מעל המיקוח ומעל מבחן הזמן.

ראובן ריבלין: רבין וירושלים חוברו להם יחדיו.

ראובן ריבלין: מכובדי, את נאומו בוושינגטון לציון שלושת-אלפים שנה לירושלים סיים יצחק רבין כך: "'הדמעות כאן אינן מרככות את העיניים', כתב משורר ירושלים, יהודה עמיחי, 'הן רק מלטשות את קשי הפנים כמו סלע'.

ראובן ריבלין: ירושלים היא הסלע".

ראובן ריבלין: כך אמר רבין.

ראובן ריבלין: יהי זכרו ברוך.

ראובן ריבלין: אני מזמין את ראש הממשלה לשאת דברים.

מוחמד ברכה: נאום הספד יפה לשלום.

ראובן ריבלין: שלום יהיה עם ירושלים.

אחמד טיבי: אותו רבין שהכרנו – – –

ראובן ריבלין: רבותי, אני סיימתי.

ראובן ריבלין: מחר אני מזמין אתכם – – –

אחמד טיבי: לא בגלל זה הוא נרצח, אדוני.

ראובן ריבלין: לא אמרתי כלום.

אחמד טיבי: תשאל את מי שרצחו אותו למה – – –

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: הרשיתי את קריאות הביניים כי הן היו נגדי.

ראובן ריבלין: לא נרשה קריאות ביניים כלפי אחרים.

ראובן ריבלין: בבקשה, רבותי חברי הכנסת, ראש הממשלה.

בנימין נתניהו: מכובדי נשיא המדינה שמעון פרס, יושב-ראש הכנסת רובי ריבלין, נשיאת בית-המשפט העליון השופטת דורית בייניש, מכובדי הרבים, משרתי הציבור בעבר ובהווה, שרים וחברי הכנסת, מפקדים וחיילים, בני משפחת רבין, קהל נכבד, אתמול קראתי את נאומו האחרון של יצחק רבין מעל הדוכן הזה, נאום שנשא ב-5 באוקטובר 1995, חודש אחד לפני אותו יום שחור בתולדות עמנו שבו נקטל על-ידי רוצח נקלה שאין לו ולא תהיה לו מחילה.

בנימין נתניהו: ידידי, אני כמובן יודע שאי-אפשר לצמצם תפיסת עולם של מנהיג פוליטי לנאום אחד.

בנימין נתניהו: כל נאום הוא תולדה של מציאות מסוימת, של הקשר מסוים, של זמן מסוים.

בנימין נתניהו: ובכל זאת, יש בנאומו האחרון של יצחק רבין דברים רבים שמהדהדים לאורך השנים ושאינם מאבדים מחיוניותם, אינם מאבדים מעוצמתם.

בנימין נתניהו: באותו נאום אמר יצחק רבין: "ארצם של הנביאים, זאת שהנחילה לעולם את ערכי המוסר, המשפט והצדק, הושבה אחרי אלפיים שנות גלות לבעליה החוקיים, בני העם היהודי, ועל אדמתה בנינו בית לאומי ומדינה לתפארת.

בנימין נתניהו: אולם לא חזרנו לארץ ריקה.

בנימין נתניהו: היו כאן פלסטינים שנאבקו נגדנו במשך 100 שנות פרעות ודמים.

בנימין נתניהו: אלפים רבים משני הצדדים", כך אמר, "נהרגו בקרב על אותה פיסת אדמה, על אותה כברת ארץ.

בנימין נתניהו: אליהם הצטרפו גם צבאות מדינות ערב, ואנו יכולים", אמר, "להמשיך להילחם.

בנימין נתניהו: אנחנו יכולים להמשיך להרוג ולהמשיך להיהרג, אבל אנחנו יכולים גם להפסיק או לנסות להפסיק את מעגל הדמים הבלתי-נגמר הזה.

בנימין נתניהו: אנחנו יכולים לתת גם סיכוי לשלום.

בנימין נתניהו: את פתרון הקבע", אמר יצחק רבין, "אנו רואים במסגרת שטח מדינת ישראל שיכלול את מרבית שטחה של ארץ-ישראל כפי שהיתה תחת שלטון המנדט הבריטי ולצדה ישות פלסטינית אשר תהיה בית למרבית התושבים הפלסטינים החיים ברצועת-עזה ובשטח הגדה המערבית.

בנימין נתניהו: אנו רוצים", אמר, "שתהיה זאת ישות שהיא פחות ממדינה והיא תנהל באופן עצמאי את חיי הפלסטינים הנתונים למרותה.

בנימין נתניהו: גבולות מדינת ישראל לעת פתרון הקבע יהיו מעבר לקווים שהיו קיימים לפני מלחמת ששת הימים.

בנימין נתניהו: לא נחזור לקווי ה-4 ביוני 1967.

בנימין נתניהו: גבול הביטחון להגנת מדינת ישראל יוצב בבקעת-הירדן, בפירוש הרחב ביותר של מושג זה.

בנימין נתניהו: ירושלים", אמר יצחק רבין בהמשך דבריו, "תהיה מאוחדת כבירת ישראל בריבונות ישראל ותכלול גם את מעלה-אדומים וגם את גבעת-זאב".

טלב אלסאנע: למה אתה לא – – – את כל הדברים האלה?

בנימין נתניהו: חכה, עוד לא השלמתי, עוד לא גמרתי.

טלב אלסאנע: – – –

ראובן ריבלין: לא, לא, חבר הכנסת טלב אלסאנע.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת טלב אלסאנע, אני לא אקרא לסדר – אני אוציא.

בנימין נתניהו: אני לא משמיט דבר, יש עוד תוספת, שבוודאי תשמע אותה בעניין, כי רבין הוסיף: "הגענו להסכם והתחייבנו בפני הכנסת שלא לעקור אף יישוב במסגרת הסדר הביניים וגם שלא להקפיא בנייה וגידול טבעי.

בנימין נתניהו: אנו יודעים את הסיכויים, אנו יודעים את הסיכונים.

בנימין נתניהו: נעשה כמיטב יכולתנו למצות את הסיכויים ולצמצם את הסיכונים".

בנימין נתניהו: עד כאן, חברי הכנסת, עיקרי דבריו האחרונים של יצחק רבין, ראש הממשלה ושר הביטחון, באולם המליאה הזה.

בנימין נתניהו: הדברים נאמרו לפני 15 שנה.

בנימין נתניהו: מטבע הדברים יש לי הרבה מה להוסיף עליהם, לאחר כל השנים הללו, אבל ביום המיוחד הזה אני מבקש לאפשר לדבריו ולקולו של יצחק רבין להדהד או להישמע בלי תוספות ובלי הפרעה, זולת שתי הערות קצרות.

בנימין נתניהו: הערה אחת, קצרה, מתבקשת, בעניין הבנייה וההקפאה.

בנימין נתניהו: כבר אמרתי שהקפאת הבנייה הזמנית היתה מחווה שלא נעשתה על-ידי שום ממשלה קודם לכן.

בנימין נתניהו: אני חושב שדברי יצחק רבין בעניין זה הם אישור נוסף להבחנה הזו, וגם שבנייה ביישובים הקיימים ביהודה ושומרון אינה עומדת בסתירה לחתירה לשלום ולהסדר.

בנימין נתניהו: והערה שנייה – בהתייחסו לישות הפלסטינית שתקום דיבר יצחק רבין על – ציטוט: "פחות ממדינה".

בנימין נתניהו: עכשיו, אינני יודע למה בדיוק כוונו דבריו בשעתם.

בנימין נתניהו: היום אנחנו אומרים: מדינה מפורזת, שמכירה במדינת העם היהודי.

בנימין נתניהו: איננו רוצים לשלול מהפלסטינים את הזכות להגדרה עצמית.

בנימין נתניהו: איננו רוצים למשול בהם.

בנימין נתניהו: מה שאנחנו רוצים זה שהמדינה היהודית תהיה מוכרת ותהיה מוגנת.

בנימין נתניהו: וההתעקשות שלנו על הביטחון איננה גחמה ואיננה תירוץ.

בנימין נתניהו: יצאנו מלבנון ואירן נוגעת בגדר.

בנימין נתניהו: יצאנו מעזה וגם שם אירן נוגעת בגדר.

בנימין נתניהו: אסור שזה יקרה פעם שלישית.

בנימין נתניהו: אני חושב שאפשר למנוע את זה בסידורי ביטחון אמיתיים שיש לעמוד עליהם בתוקף.

בנימין נתניהו: אין לי שום ספק שיצחק רבין כאיש ביטחון היה מסכים להתעקשות הזו עד תום, ואינני סתם אומר זאת מן השפה ולחוץ.

בנימין נתניהו: כי בעומק הדברים אין ויכוח על הפרדה, אין ויכוח על השלום.

בנימין נתניהו: אבל יש שאלה לגיטימית והכרחית: מה יקרה ביום שאחרי?

בנימין נתניהו: וכיצד נבטיח שמה שקרה פעמיים לא יקרה פעם שלישית?

בנימין נתניהו: אנחנו רוצים בשלום, לא בפרימתו.

בנימין נתניהו: ידידי, השנים שחלפו צמצמו את הפערים; אמרתי בהר-הרצל עכשיו, הם קירבו את העמדות בין חלקי העם השונים.

בנימין נתניהו: ההתקרבות הזו עשויה לסייע להשגת הסכם, אבל הדבר איננו מובטח, כי הוא איננו תלוי רק בנו, בישראל.

בנימין נתניהו: אבל דבר אחד בטוח, וצריך להגיד אותו קודם כול ביום הזה: עם אחדות או בלעדיה, עם הסכם או בלעדיו – יש סייג אחד ברור, חד וברור בוויכוח בינינו: אין שום מקום לאלימות כמו זו שגדעה את חייו של ראש הממשלה ושר הביטחון, מצביא ששת הימים, לוחם הפלמ"ח, בן ירושלים, יצחק רבין.

בנימין נתניהו: גם אחרי 15 שנה אנחנו עדיין הלומי צער וכאב.

בנימין נתניהו: נקווה ונתפלל, נפעל ונשתדל שהלקח יילמד ולא יישכח.

בנימין נתניהו: ונפעל ללא מורא ובמלוא הנחישות להביא לעמנו שלום וביטחון, כי רק השילוב האמיתי של השניים יבטיח את עתידנו.

בנימין נתניהו: יהיה זכרו של יצחק רבין ברוך.

ראובן ריבלין: תודה לראש הממשלה – – –

חיים אורון: אדוני היושב-ראש, על-פי הנאומים האלה אתם מייצגים את מורשת רבין, ובשבוע הבא יגידו שאנחנו הרוצחים.

ראובן ריבלין: לא, לא.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אורון.

ראובן ריבלין: אני מאוד מעריך את הפרשנויות שלך בדרך כלל.

ראובן ריבלין: נדמה לי שהפרשנות הזו, היא אפילו לא התקבלה על דעתו של אחד.

ראובן ריבלין: אני מתכבד להזמין את ראש האופוזיציה, חברת הכנסת ציפי לבני.

ראובן ריבלין: בבקשה, גברתי.

קריאות: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת ברכה, איש לא ציטט אותך.

ראובן ריבלין: קראו מהכתב, הציטוטים מדויקים.

אחמד טיבי: – – –

ראובן ריבלין: יש כנראה כמה ויכוחים – חבר הכנסת טיבי, אני מזמין אותך אלי להתווכח אתי כמה שעות.

ראובן ריבלין: כרגע אנחנו בזמן – – –

קריאות: – – –

ראובן ריבלין: – – – יש בה תוכן, אין ספק.

ראובן ריבלין: לא, לא.

ראובן ריבלין: לא להתחיל – – –

קריאה: – – –

אחמד טיבי: – – – אתה תשתוק – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת טיבייב.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת טיבי, לא, לא, לא.

ראובן ריבלין: אנחנו לא נרשה בישיבה מיוחדת לנהל פה ויכוחים.

ראובן ריבלין: לא אקרא לסדר.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

אחמד טיבי: – – – באמת – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת טיבי, עוד מלה אחת, ואני אבקש ממך לצאת בעצמך.

אחמד טיבי: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת טיבי.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת זאב.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת טיבי, אני מבקש ממך.

דני דנון: – – – של ערפאת, לא של רבין.

ראובן ריבלין: ראש האופוזיציה ציפי לבני.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אקוניס.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת דנון.

אחמד טיבי: אתה – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת טיבי.

ציפי לבני: מכובדי, כבוד נשיא המדינה, מר שמעון פרס, יושב-ראש הכנסת, מר ראובן ריבלין, נשיאת בית-המשפט העליון ושופטי ישראל, רמטכ"ל צבא-הגנה לישראל וחיילי צה"ל, חברי כנסת בהווה ובעבר, משפחת רבין, אורחים נכבדים, בהתחלה, לפני הרצח, נחלקה הארץ למחנות.

ציפי לבני: הסכם אוסלו היה קשה לעם ישראל כקריעת ים-סוף, אבל לעומת קריעת ים-סוף, שבה נחלק הים והעם חצה בביטחון, ההסכם קרע את העם שלא הגיע בשלום לעבר השני.

ציפי לבני: מחנה ארץ-ישראל ומחנה השלום נעמדו זה מול זה כמו שני נדי המים בצד ים-סוף, וכשהסתערו והתנגשו זה בזה כיסו את העם, שעבר בקושי לצד השני, חסר אדם אחד, ראש הממשלה, יצחק רבין.

ציפי לבני: רבין נרצח על-ידי אדם אחד, אולם איננו פטורים מחשבון נפש ולקח קולקטיבי לדורות, לקח שאין לו תאריך תפוגה, לקח שאין לו תקופת התיישנות.

ציפי לבני: הלקח הזה קשור לעצם הרצח ולאו דווקא להשקפת עולמו של הנרצח, אבל אין בכוונתי להסתפק באמירה הזו היום.

ציפי לבני: רבין נרצח כי הבין מה נדרש לטובת עמו הרבה לפני שהעם הבין שזה הדבר הנכון, הדבר הנכון לו, נכון לעם, נכון לעם ישראל ולא לאחרים.

ציפי לבני: רבין נרצח בהתנגשות בין שני חלומות שונים, בין שני חזונות שיוצגו על-ידי שני מחנות שלא דיברו באמת זה עם זה.

ציפי לבני: מחנה אחד, שנקרא אז מחנה השלום, חלם על שלום, על מזרח תיכון חדש, על ילדים שלא צריכים להקריב את חייהם גם אם הם נכונים לעשות זאת, והאשים את המחנה השני שהינו שש אלי קרב.

ציפי לבני: והאמת היא שלא מתוך חדוות המלחמה קמה ההתנגדות להסדר, אלא מתוך אמונה שניתן להגשים את החלום הלאומי בכל חלקי ארץ-ישראל ולחיות בה בשלום, יהודים וערבים כאחד.

ציפי לבני: המחנה השני, שנקרא המחנה הלאומי או מחנה ארץ-ישראל, נשבע אמונים לארץ הזאת, והאשים את המחנה השני בבגידה במולדת מתוך רצון לתתה לאויב.

ציפי לבני: השלום הוצג אז כאויב האינטרס הלאומי, למרות שהאמת של אז ועכשיו היא הבנה עמוקה שהשלום הוא הוא האינטרס הלאומי הראשון במעלה.

ציפי לבני: גם היום, רק הבנה עמוקה ואמיתית שהשלום הוא האינטרס הלאומי הישראלי, הדרך לשמור על זהותה היהודית של המדינה – רק הבנה עמוקה כזאת תגרום למנהיגות להחליט ותגרום לעם לתמוך.

ציפי לבני: עברו שנים, והיום נדמה שיש אחדות בעם סביב הרצון לחיות בשלום, ואפילו שיש רוב לרעיון שתי המדינות, שבסיסו בהסכם אוסלו.

ציפי לבני: זאת אמת, אבל רק חלקה.

ציפי לבני: זה חשוב, אבל לא מספיק.

ציפי לבני: כשרבין נרצח, חלק מהעם לא הפנים את הצורך ולא הסכים לאותו תשלום, למחיר הכבד והנוראי עבור המחויבות ההיסטורית לקיים את ישראל כבית הלאומי של העם היהודי והזכות לחיות כאן בשלום – מחיר שבלעדיו לא ייכון הסדר.

ציפי לבני: רבין נרצח כי לא קיימנו את הדיון העמוק והכואב והאמיתי שהציונות נדרשה לו אז, וטרם הושלם כמו שצריך, דיון שיש מי שמבקש להימנע ממנו, אם בנימוק שממילא אין פרטנר בצד השני, ואם בנימוק האמיתי שהדיון יקרע את העם, וממילא אי-אפשר להגיע להסכמה לאומית.

ציפי לבני: כולנו יכולים לדמיין החלטה אקטיבית, חתימה על הסדר היוצרת מחלוקת עמוקה בעם, מחלוקת שתגבה מחירים חברתיים ופוליטיים.

ציפי לבני: עברנו החלטות כאלה, שילמנו את מחירן.

ציפי לבני: אני רוצה לומר היום בבירור: גם להימנעות מהחלטה, גם לקיפאון, יש מחיר.

ציפי לבני: ובעיני, מכל הסיבות הלאומיות, מחיר הקיפאון יהיה גבוה יותר, וכשיתברר מחירו תגבר המחלוקת.

ציפי לבני: ולכן צריך להילחם היום כדי שתתקבל ההחלטה באותה אדיקות ואמונה של מי שינסה למנוע אותה.

ציפי לבני: איננו יכולים לפטור את עצמנו בדיבורים על הצורך בהידברות פנימית בלי לומר אמת באופן כן ואמיתי, ומספיק עם אותן ססמאות שחוקות, שמנסות לעקוף את ההחלטה האמיתית: זה הזמן להחליט מהו החזון הציוני; האם המטרה היא קיומם של יהודים בכל חלקי ארץ-ישראל, או קיומה של מדינה שהינה בית לאומי לעם היהודי וכל אזרחיה שווים.

ציפי לבני: מי שרואה, כמוני, בקיומה של ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית את מהות הקיום של המדינה הזאת; מי שמדבר על מדינה יהודית ודמוקרטית; מי שדורש נאמנות אזרחיה – צריך לקבל החלטה שתשמור עליה כזאת.

ציפי לבני: ומשנפלה ההחלטה, הרי שההחלטות המעשיות הנובעות ממנה ברורות לא רק למנהיג אלא לעם כולו.

ציפי לבני: אני שומעת היום את השיח החסר, אני לא שומעת קול צלול של ראש ממשלה המתווה כיוון.

ציפי לבני: לצערי, אני כן שומעת שוב את הניסיון לחלק את העם בין הלאומיים שומרי האינטרס הביטחוני והלאומי לבין אלה שרוצים להגיע להסדר כאילו מתוך חולשה.

ציפי לבני: זה לא היה נכון אז וזה לא נכון היום.

ציפי לבני: הביטחון הוא חלק הכרחי מכל הסדר.

ציפי לבני: אינני מאמינה שעצם החתימה על נייר תהפוך את השכונה הקשה הזאת שבה אנחנו חיים למזרח תיכון חדש.

ציפי לבני: בכל הסכם ולאחריו נצטרך לדאוג לביטחון.

ציפי לבני: ההבדל בין חלקי הבית הזה, ובוודאי בין האופוזיציה לקואליציה – קדימה והליכוד – איננו בעמידה על צורכי הביטחון של ישראל ועל האינטרסים הלאומיים האמיתיים שלנו.

ציפי לבני: ההבדל הוא בהבנה שכדי לשמר את צורכי הביטחון של ישראל לא די לנזוף בעולם, צריך לקחת את היוזמה.

ציפי לבני: הבחירה במזרח התיכון היא בין להוביל לבין להיות מובל, בין לשלוט בתהליך או להיות נשלט על-ידו, בין יוזמה ובין מרדף נואש אחרי ונגד יוזמות של אחרים.

ציפי לבני: וזוהי בדיוק הנקודה בזמן שבה נמצאת מדינת ישראל, רגע לפני שנצטרך להתמודד עם תוצאות הניסיון לברוח מהחלטות.

ציפי לבני: ואם נפלה החלטה בממשלת ישראל, אם הבחירה היא לקדם מתוך ראות האינטרס הלאומי את רעיון שתי מדינות הלאום, בכפוף לצורכי הביטחון, מישהו צריך להסביר לעם הזה שמטרתנו בהסדר היא לקבוע את גבולה של ישראל ולשמר את מרבית הישראלים בגושי ההתיישבות, והתעקשות על בנייה בכל מקום היא בעצם חלק מחזון אחר, ואין בינה לבין ביטחון ולא כלום.

ציפי לבני: אינני חושבת שבכך יסתיים הוויכוח.

ציפי לבני: גם כשתהיה הכרעה, הוויכוח יעבור לשאלת מקור הסמכות לקבלת ההחלטה.

ציפי לבני: וגם אחרי שייחתם הסכם, ימשיכו להישאל שאלות קשות.

ציפי לבני: תהליך השלום הזה לא יסתיים בחיוכים על מדשאות הבית הלבן, התהליך הזה לא יסתיים בחגיגות פרס נובל לשלום; במקרה הטוב האירועים האלה יהיו סימן דרך חיובי בתהליך שנראה בו עוד הרבה עליות ומורדות.

ציפי לבני: ראש הממשלה, זאת הבחירה היחידה.

ציפי לבני: זאת לא היתה הבחירה המקורית שלך, אני יודעת שאתה מסתכל על האיומים מסביב מתוך דאגה כנה ואמיתית, ואני מקווה שיש בך התבונה להבין מה נדרש והאומץ לומר זאת לציבור ולפעול בהתאם.

ציפי לבני: אני מתפללת שזה המצב.

ציפי לבני: אמרת היום שאם ניתן להגיע להסדר צריך להשיג אותו.

ציפי לבני: מדינה מפורזת, המכירה בישראל ומסיימת כל תביעה לאומית ממנה במסגרת פתרון שבו כל מדינה נותנת פתרון לבני עמה – הסדר כזה אפשרי, צריך להשיג אותו.

ציפי לבני: נכנסתי לחיים הפוליטיים כמה שבועות לפני רצח רבין, לא הצבעתי עבור רבין.

ציפי לבני: החלטתי לבקש אמון ולהיבחר לבית הזה כחברת הליכוד כשראיתי את החברה הישראלית חצויה בין מחנות.

ציפי לבני: אני מאמינה בזכות על הארץ כולה אבל גם אני מאמינה שהדרך הציונית היחידה לשמור על מדינת ישראל כביתו של העם היהודי היא הסדר המבוסס על עקרון שתי מדינות הלאום.

ציפי לבני: חלקתי אז והיום על העיקרון בהסדר אוסלו, שהסתפק – אולי בגלל יכולת פוליטית, ודחה את ההחלטות בנושאי ליבה, אותם נושאים שישראל התחייבה לדון בהם, נושאי הליבה שכוללים, יושב-ראש הכנסת, את הגבולות, ההתנחלויות, פליטים וירושלים.

ציפי לבני: אני מאמינה שמחיר הדחייה גבוה מדי ומשולם באינטרסים של ישראל דווקא באותם נושאי ליבה, אלה שהיו בעבר בקונסנזוס והיום יש סביבם סימן שאלה.

ציפי לבני: ועם ישראל צריך לדעת ויכול לדעת שהסדר מסיים את הסכסוך במחיר קשה אבל סופי.

ציפי לבני: והעיקר הוא ההבנה שכל אחד מאתנו, בדרכו ועל-פי השקפתו, רוצה את טובתה של מדינת ישראל, זה אולי הדבר החשוב ביותר שצריך לזכור ביום הזה.

ציפי לבני: וביום הזיכרון הזה לא די שנזכור את כולם, יפי הבלורית והתואר, לא די שנזכור אותו, את רבין.

ציפי לבני: צריך לקבל החלטות – לא בשבילו, לא בשם מורשתו, לא בגלל מפלגתו.

ציפי לבני: אינני יודעת מה רבין היה מחליט לו חי היום, וגם ביום הזה זה פחות חשוב.

ציפי לבני: אני יודעת מה אנחנו צריכים להחליט בשביל אלה שנולדו אחרי הרצח; הילדים האלה, שאנחנו מחנכים אותם למסור את חייהם אם יידרשו, אלה שלהם אנחנו חייבים את החלטותינו.

ציפי לבני: ז'בוטינסקי כתב: "מנהיגים אמיתיים נולדים לעתים רחוקות, ומכירים אותם לפעמים קרובות הודות לסימן זה, דווקא, שאינם באים בשום תביעה להנהיג.

ציפי לבני: הציות להם אינו שאלה של משמעת.

ציפי לבני: נשמעים להם ממש כמו שנסחפים על-ידי זמרתו של זמר בעל כשרון – מפני שהניגון שלו מביע את הגעגועים של עצמנו".

ציפי לבני: רבין מייצג את הכמיהה, את הגעגוע של עצמנו לישראל שהיתה, לישראל שיכולה להיות, לו רק נחליט.

ציפי לבני: יהי זכרו ברוך.

ראובן ריבלין: תודה לראש האופוזיציה חברת הכנסת ציפי לבני.

ראובן ריבלין: אחרון הדוברים – אני מזמין את שר הביטחון, ראש הממשלה לשעבר, אהוד ברק.

אהוד ברק: כבוד נשיא המדינה, אדוני היושב-ראש, משפחת רבין וחבריו, כנסת נכבדה, מכובדי כולם, על-פי הרשימה המורחבת של היושב-ראש ריבלין.

אהוד ברק: נאספנו כאן היום כמדי שנה להוקיר, לכבד, לזכור ולהזכיר את מורשתו של האיש, הלוחם והמנהיג יצחק רבין.

אהוד ברק: במשך השנים נאמרו דברים רבים, דברים שיצאו מן הלב, ויחד עם זאת, מלים, חזקות, אמיתיות ומרגשות ככל שתהיינה, כמו גם חשבון הנפש האישי והלאומי שערכנו מדי שנה ביום הזיכרון ליצחק, לא הצליחו לשנות ולהשפיע על השיח הציבורי ועל דפוסי פעולה מדאיגים של קצוות בחברה הישראלית.

אהוד ברק: גם השנה יש סימנים מדאיגים לחתרנות ולערעור על יסודות הדמוקרטיה והחופש של הדרג המדיני לקבל החלטות ולהכריע.

אהוד ברק: על שלט המוצב בכניסה למשרד הביטחון חרוטים דבריו של יצחק: "אני, מספר אישי 30743, רב-אלוף במילואים יצחק רבין, חייל בצבא-ההגנה לישראל, צבא השלום.

אהוד ברק: אני ששלחתי גייסות אל האש וחיילים אל מותם, אומר: אנו יוצאים למלחמה שאין בה הרוגים ופצועים ולא דם וסבל.

אהוד ברק: זו המלחמה היחידה שתענוג להשתתף בה – המלחמה על השלום".

אהוד ברק: להוותנו, טעה יצחק.

אהוד ברק: גם הוא לא שיער שייתכן מעשה נבלה שכזה, שבו יקום בן-עוולה וייטול את חייו.

אהוד ברק: יצחק נפל חלל ומת במלחמה על השלום.

אהוד ברק: אני קובע כי יצחק היה אכן שר הביטחון והשלום.

אהוד ברק: לכאורה, שני מונחים סותרים – האחד טבעו במלחמות ואלימות, השני מעורר תקווה והשראה, ועדיין אין בכך סתירה אלא קשר הדוק.

אהוד ברק: השלום הוא מרכיב המעצים את הביטחון, בוודאי למדינה קטנה השוכנת, כמונו, בלב אזור עוין.

אהוד ברק: אני מזמין כל אחד להעריך היכן היינו היום ללא ההסכמים עם מצרים ועם ירדן.

אהוד ברק: השלום הוא חיוני, ויחד עם זאת כל הסדר חייב להישען על סידורי ביטחון אחראיים וקפדניים ללא פשרות.

אהוד ברק: מטרתה של הציונות היתה והינה לכונן כאן, במולדתנו ההיסטורית, חברת מופת פתוחה ומודרנית, בחזית החברות המתקדמות בעולם; מדינה ציונית, יהודית ומעל לכול דמוקרטית, ברוח עקרונות מגילת העצמאות וחוק-יסוד: כבוד האדם וחירותו; חברת מופת, שצעירי ישראל יבחרו לבנות בה את חייהם מרצון ויהודים בכל העולם יהיו גאים בזיקתם אליה; חברת מופת בתחומי מדע וטכנולוגיה, חינוך ותרבות, סולידריות פנימית, שילוב ושוויון לכול, כבוד האדם ואיכות החיים ומשמעותם.

אהוד ברק: אני עומד כאן בפני חברי הבית כאחד מממשיכי דרכו של יצחק רבין וקורא לכולנו לפעול בנחרצות להשגת השלום ומזהיר מפני האלטרנטיבות.

אהוד ברק: מרבים היום, בעיקר היום, לצטט את יצחק, וכל אחד בוחר מהמבחר העשיר את העמדה הקונקרטית בעניין כלשהו הנראית לו.

אהוד ברק: הזמן העובר היה לבטח משנה, עם חילופי העתים, גם את עמדותיו של יצחק עצמו לגבי הבעיות, והיו שינויים לא מעטים כאלה גם לאורך חייו שנקטעו.

אהוד ברק: הבה לא נחמיץ את עיקר מורשתו, אם תרצו, ועיקרה הנכונות להביט במציאות המתפתחת באומץ לב ובגילוי עיניים ולהיות מסוגלים לעצב את עמדתנו ביחס להווה, בהתייחסות אמת ישירה למציאות הזאת, על כל איומיה ועל כל סיכוייה.

אהוד ברק: אנו חייבים להתעשת, זוהי עת למעשים ולא לדיבורים.

אהוד ברק: למעלה מאלפיים שנה, שלוש פעמים ביום, מתפללים יהודים ונושאים את פניהם לירושלים, שבה שוכן גם הבית הזה.

אהוד ברק: הם אומרים: "עושה שלום במרומיו הוא יעשה שלום עלינו".

אהוד ברק: שלום עושים ולא רק מדברים עליו או מתפללים לבואו.

אהוד ברק: האלטרנטיבות כולן גרועות.

אהוד ברק: הן נעות במרחב שבין מדינה דו-לאומית, מדינה שתהיה בהכרח או לא-יהודית או לא-דמוקרטית או שתיהן, ומנגד קיפאון, השתלטות ה"חמאס" על אש"ף או אנרכיה.

אהוד ברק: כל אחת מהאלטרנטיבות הללו סופן לגרור את שני העמים למעגל אלים ומדמם, והן מרחיקות אותנו ממימוש החזון של אור לגויים, של חברת מופת בישראל.

יואל חסון: מה אתה עושה בממשלה הזאת?

אהוד ברק: מעל כל האלטרנטיבות האלה מרחפת סכנה מוחשית ומיידית של דה-לגיטימציה לישראל, והיא מסוכנת לאופק עתידה של ישראל לא פחות מה"חמאס" ומ"חיזבאללה", והיא מערערת את ביטחוננו.

אהוד ברק: אחריותנו העליונה הינה להבטיח את ביטחונה ועתידה של ישראל בסביבה קשה ובלתי צפויה, ואת זאת נעשה על בסיס עוצמתו של צה"ל, עוצמת החברה בישראל ולכידותנו מול כל איום.

אהוד ברק: אך נוסף על הכוח והצדק נדרשת לנו בעת הזאת גם תבונת המעשה המדיני.

אהוד ברק: העולם משתנה לנגד עינינו ואיננו מוכן לקבל עוד את המציאות שבה אנו שולטים על עם אחר למעלה מ-40 שנה.

אהוד ברק: לא לכך התכוונו גם אנשי החזון והמעשה הציוני.

אהוד ברק: הם הותירו הכול מאחוריהם ובאו לכאן כדי ליטול את גורלנו בידינו ולא כדי לשלוט על גורלו של עם אחר.

אהוד ברק: שתי מדינות לשני עמים – זהו המסלול האמיתי היחידי של הציונות היום.

אהוד ברק: כשר הביטחון וכמבוגר בגילו בין הנואמים היום אני קובע באחריות שאין שום סתירה, ערכית או מעשית, בין רעיון שתי מדינות לשני עמים לבין ביטחון ישראל או עולם ערכיה כמדינה ציונית, יהודית ודמוקרטית.

אהוד ברק: להיפך, זהו תנאי מרכזי לאפשרות לכונן כאן בעתיד את אותה חברת מופת, חזון וחלום הציונות.

אהוד ברק: אנו ניצבים בתוכה של הזדמנות היסטורית.

אהוד ברק: בשונה משנת 1948 או 2000, מנשבת בעולם רוח אחרת, במובן מסוים אופטימית יותר, המציבה את השלום בינינו לבין הפלסטינים ושכנינו האחרים כאינטרס עליון וכחלק ממאבק עולמי כנגד האלימות, הקיצוניות והטרור.

אהוד ברק: מזה חודשים פועלים נשיא ארצות-הברית וכל הקהילה הבין-לאומית בקריאה לחדש את השיחות; מזה חודשים אנחנו פועלים לכך.

אהוד ברק: לפני ימים ספורים פנה אבו מאזן לציבור הישראלי בקולו והצהיר על נכונותו לדון בכל סוגיות הליבה ובסיומן לשים קץ לסכסוך וקץ לתביעות ההדדיות.

אהוד ברק: מבלי לוותר על האינטרסים שלנו, ובראשם הביטחון והקשר עם ארצות-הברית, עלינו להיענות לאתגר.

אהוד ברק: זוהי שעה של מנהיגות ואחריות, שנדרשות בשני הצדדים.

אהוד ברק: יש בישראל רוב ציבורי ופוליטי לדרך הביטחון והשלום וסיכוי ממשי להגשים את חזונו של יצחק רבין – ביטחון ושלום לישראל.

אהוד ברק: אל דאגה: גם עם השגת השלום לא נפרק את צה"ל.

אהוד ברק: צה"ל, ואנו כחברה, נהיה רק יותר חזקים.

אהוד ברק: גם בשנה שחלפה, ואפילו בעת הזו ממש, אנו עדים לקבוצות קיצוניות המערערות על מרותה של המדינה על אזרחיה; גורמי שוליים, כפי שנהוג לכנותם בשיח הציבורי, המנסים לכפות במעשים פרועים, בכוח ובאלימות את דעותיהם ועמדתם על הכלל.

אהוד ברק: זהו כרסום יסוד הדמוקרטיה ואין להשלים עמו.

אהוד ברק: 15 שנה חלפו מאותו ערב מר ונמהר, שבו רוצח נתעב שינה את מסלול חייה של אומה שלמה.

אהוד ברק: לא רק את יצחק רבין הולכנו אל הקבר למנוחה אחרונה לפני 15 שנה.

אהוד ברק: שם, באותה חלקת קבר, נטמנו חלקים מהתום והנאיביות שלנו כעם וכחברה, עם השב לארצו לאחר אלפיים שנות גלות כדי לכונן כאן ריבונות וחברה אחרת, אור לגויים, חברה המבוססת על ערכים יהודיים אמיתיים ולא על זיופם.

אהוד ברק: דרכן של קבוצות פורעי החוק בשולי השדה היא זיוף של היהדות.

אהוד ברק: גם דרכו של רוצח רבין היתה עיוות של היהדות.

אהוד ברק: הסובלנות והפתיחות יש להן שורשים עמוקים במסורת אבותינו.

אהוד ברק: התלמוד כולו מתבסס על ויכוח חריף ובוטה, שקלא וטריא שיש בהם אי-הסכמות ומחלוקות, וכבר נאמר בפרקי אבות כי רק מחלוקת לשם שמים סופה להתקיים.

אהוד ברק: זהו הלקח העיקרי וזו הדרך שבה יש לנהל את השיח הציבורי בישראל, גם בקשות שבמחלוקות, ועוד נכונו לנו שעות קשות ואי-הסכמות, אך בכולן חובה עלינו לזכור שלושה דברים מרכזיים: אנשים אחים אנחנו; כולנו יחד אחראים לביטחוננו בחלקת אלוהים הקטנה שלנו ודינא דמלכותא דינא.

אהוד ברק: בלי אלה, פוטנציאל הרצח הבא מונח לפתחנו.

אהוד ברק: מנהיגות גדולה נולדת במפגש שבין שעת מבחן שבה נדרשת קבלת החלטות כואבות והחלטות גורליות לבין אופי אמיץ ונחוש שאינו נרתע מהבדידות הטבועה במהותה של עמדת ההנהגה, שאינו מאבד קשר עם המציאות המיידית, ויחד עם זאת מרחיק לראות מעבר לאופק.

אהוד ברק: ההיסטוריה והגורל הציבו את יצחק רבין בצמתים כאלה בדיוק.

אהוד ברק: והוא עמד בהם בהצלחה פעם אחר פעם, מוביל ומקדים את זמנו.

אהוד ברק: יצחק, ברוח המורשת שלך נמשיך וניאבק על ביטחון ישראל ללא פשרות, ומנגד באותה נחישות ואומץ ניאבק עד שנשיג את השלום.

אהוד ברק: שלום, חבר.

אהוד ברק: יהי זכרך ברוך.

ראובן ריבלין: תודה לשר הביטחון אהוד ברק; יובל, דליה, משפחת רבין.

ראובן ריבלין: תמה הישיבה המיוחדת לזכרו של ראש הממשלה ושר הביטחון יצחק רבין ז"ל.

ראובן ריבלין: גברתי מזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: אבקש מחברי הכנסת והקהל לכבד את הנשיא בקימה.

ירדנה מלר-הורוביץ: כבוד הנשיא! (חברי הכנסת מכבדים בקימה את צאת נשיא המדינה מאולם המליאה.

ירדנה מלר-הורוביץ: )

ירדנה מלר-הורוביץ: נא לשבת.

ראובן ריבלין: תם סדר-היום.

ראובן ריבלין: הישיבה הבאה תתקיים ביום שני, י"ז בחשוון התשע"א, 25 בחודש אוקטובר 2010 למניינם, בשעה 16:00.

ראובן ריבלין: ישיבה זו נעולה.