ישיבת מליאה, כנסת 18, פרוטוקול מספר 162, 2010-10-12 00:00

ראובן ריבלין: כבוד השר, חברי וחברותי חברי הכנסת, היום יום שני, ד' במרחשוון – – –

קריאות: יום שלישי.

ראובן ריבלין: סליחה.

ראובן ריבלין: אתם צודקים.

קריאות: היום השני למושב – – –

ראובן ריבלין: אתם צודקים.

ראובן ריבלין: אני לא נמצא באתמול.

ראובן ריבלין: כנראה בכל זאת גילי המופלג מטעה אותי לפעמים.

ראובן ריבלין: רבותי, אדוני השר, חברי הכנסת, היום יום שלישי, ד' בחודש חשוון תשע"א, 12 בחודש אוקטובר 2010 למניינם.

ראובן ריבלין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

ראובן ריבלין: הודעה לסגן מזכירת הכנסת – יותר מאוחר, תודה רבה.

ראובן ריבלין: ובכן, רבותי, בהתאם לתקנון הכנסת אנחנו פותחים את ישיבות יום שלישי בנאומים בני דקה.

ראובן ריבלין: מי שרוצה להשתתף בנאומים, יצביע.

ראובן ריבלין: ראשון הנואמים היום הוא חבר הכנסת טיבייב.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני.

רחל אדטו: לא נתת להצביע.

ראובן ריבלין: אני כבר נותן לכם להצביע, אני רק אמרתי מי הראשון.

ראובן ריבלין: בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת ציון פיניאן.

ראובן ריבלין: בבקשה.

רוברט טיבייב: תודה, אדוני היושב-ראש.

רוברט טיבייב: כראשון שפותח את הנאומים בני דקה בחורף הזה, אני לא רוצה להתחיל בכל מיני בעיות, שברוך השם יש לנו.

רוברט טיבייב: כל מה שאני רוצה להגיד לנו – לאחל למושב הזה עבודה מוצלחת ופורייה.

רוברט טיבייב: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת ציון פיניאן, ואחריו – חבר הכנסת חנין.

ציון פיניאן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בסוף השבוע שעבר החליטה רשות המים לנתק את זרם המים לעשרות יישובים בצפון, בטענה כי ניצלו את כל מכסות המים שהוקצו להם.

ציון פיניאן: באותו היום הופיעה באחד העיתונים כתבה תחת הכותרת: טוחנים מים טהורים.

ציון פיניאן: ומה נכתב?

ציון פיניאן: כי מתקן טיהור של מי השפכים של הרצלייה, המפיק מים באיכות של כמעט מי שתייה המיועדים לחקלאות – כל תפוקתו, כמות של כ-10 מיליון קוב לשנה, מוזרמת לים ללא שימוש.

ציון פיניאן: מתברר שעד היום לא מצאה רשות המים פתרון למים המופקים, לאן להזרים אותם.

ציון פיניאן: החמור ביותר היה בישיבה משותפת שהתקיימה לפני כמה שבועות בהשתתפות נציגי המשרדים הנוגעים בדבר – בישיבה הופתעו כל הנוכחים לגלות כי המתנגד לקביעת מועד לפתרון הבעיה הוא לא אחר מנציג רשות המים בוועדה.

ציון פיניאן: ממש חלמאות לשמה.

ציון פיניאן: ועד שתואיל בטובה רשות המים למצוא פתרון, ימשיכו לזרום מיליוני קוב לים, וימשיכו לנתק מים לחקלאים, וימשיכו להזהיר אותנו ממצב המים הקשה ומהבצורת הצפויה לנו בחורף הקרוב, ולבסוף נידרש כולנו לשלם על החלמאות בהעלאה נוספת של תעריפי המים.

ציון פיניאן: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת ציון פיניאן.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת דב חנין, ואחריו – חבר הכנסת מג'אדלה.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, ביום חמישי האחרון פרסמה הכתבת לענייני צבא וביטחון המוערכת של רשות השידור, כרמלה מנשה, ידיעה שעל-פיה תרגלו כוחות הביטחון לאחרונה תרגיל רב-ממדים שמדמה מצב של טרנספר.

דב חנין: ואני, אדוני היושב-ראש, מאוד מודאג מהמציאות שבה אנחנו נמצאים.

דב חנין: בעבר הססמאות של הטרנספר היו ססמאות של מפלגות קיצוניות.

דב חנין: לפני פחות מחודש זה היה נושא לנאום של שר החוץ של מדינת ישראל בעצרת האו"ם, ועכשיו אנחנו קוראים על תרגולים אופרטיביים שמדמים את המצב הזה.

דב חנין: אם הכוחות הדמוקרטיים בחברה הישראלית לא יתעוררו ולא יתגייסו, אנחנו כולנו נגיע לימים איומים.

דב חנין: אם לא נגן על הדמוקרטיה לא תישאר דמוקרטיה להגן עלינו.

ראובן ריבלין: תודה רבה, חבר הכנסת חנין.

ראובן ריבלין: אתה רק צריך לדעת שנשיאות הכנסת אישרה שאילתא בעל-פה.

ראובן ריבלין: מחר השר לביטחון הפנים יענה על הנושא שאתה העלית.

ראובן ריבלין: אני לא יודע מי מחברי הכנסת – סגן מזכירת הכנסת, נאזם, מי היה האיש ששאל בנושא סיפור המעשה של תרגיל – – –

מיכאל בן-ארי: אדוני היושב-ראש, כל יום מדברים פה על טרנספר של יהודים.

מיכאל בן-ארי: טרנספר של יהודים זה לגיטימי?

ראובן ריבלין: תיכף, תיכף.

ראובן ריבלין: עוד רגע, עוד רגע.

ראובן ריבלין: מייד אחרי מג'אדלה אתה עולה, תאמר מה שאתה רוצה.

מיכאל בן-ארי: טרנספר של יהודים זה בסדר, טרנספר של – – – זה גזענות.

ראובן ריבלין: של מי זה?

ראובן ריבלין: חבר הכנסת טיבי העלה?

ראובן ריבלין: חבר הכנסת טיבי העלה את הנושא.

ראובן ריבלין: בבקשה.

ראובן ריבלין: לא יודע, אני לא יודע הכול.

גאלב מג'אדלה: אדוני היושב-ראש, מכובדי השר, חברי חברי הכנסת, חבר הכנסת חנין, זה, היה עודף תקציב אז עשו תרגיל.

גאלב מג'אדלה: אנחנו פה לפני ואחרי.

קריאה: יתרות תקציב.

גאלב מג'אדלה: כן, כן, יתרות תקציב.

גאלב מג'אדלה: אז עשו תרגיל כדי לנצל את התקציב, כדי שיבקשו בשנה הבאה לשנתיים תקציב נוסף.

גאלב מג'אדלה: אדוני היושב-ראש, אני רוצה דווקא להתמקד בשני דברים בדקה אחת.

גאלב מג'אדלה: אחד – הנושא שפתחת בו את מליאת הכנסת, ואני רוצה לברך אותך.

גאלב מג'אדלה: ואני מתגייס ומגויס, לא כסגן יושב-ראש הכנסת בלבד, אלא כמחוקק, ששייך לעם – בן עם אחר, שחשובה לו מאוד מערכת הכנסת כרשות מחוקקת, סמל הדמוקרטיה של המדינה.

גאלב מג'אדלה: יישר כוח על כל מה שתעשה, ואנחנו נגבה אותך בכל מהלך שתעשה כדי לשמור על עצמאות הבית ועל מעמדו.

גאלב מג'אדלה: אבל אני רוצה לומר לך גם – –

ראובן ריבלין: נא לסיים, רק.

גאלב מג'אדלה: – – שבראשון-לציון, בלב העיר, מפעל בטון מזהם כל היום, ופוגע באיכות החיים של התושבים.

גאלב מג'אדלה: עיריית ראשון-לציון נתנה לו טופס 4, ואנחנו הולכים לפתוח במאבק.

גאלב מג'אדלה: אני קורא לכל חברי הכנסת שחשובות להם איכות החיים ואיכות הסביבה להתגייס לעניין.

גאלב מג'אדלה: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בן-ארי, בבקשה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בן-ארי, ואחריו – חבר הכנסת נחמן שי.

מיכאל בן-ארי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, פרשת השבוע שלנו היא פרשת לך לך, אותה פרשה המורה לאבינו הראשון לעזוב את ארצו ומולדתו: "לך לך – – – אל הארץ אשר אראך" – הארץ שהקדוש-ברוך-הוא מבטיח לו ולזרעו אחריו.

מיכאל בן-ארי: וכשהוא מבטיח לו הוא אומר לו: "שא נא עיניך וראה מן המקום אשר אתה שם צפנה ונגבה וקדמה וימה".

מיכאל בן-ארי: אני רוצה לדבר על כיווני הרוחות על-פי היהדות.

מיכאל בן-ארי: היהדות, והתנ"ך שלנו במיוחד מונה את הרוחות בצורה אחרת לחלוטין ממה שאנחנו מכירים.

מיכאל בן-ארי: יש גם צפון, גם דרום, גם מזרח וגם מערב, אבל קדמה זה הפנים כלפי השמש העולה, כלפי מזרח.

מיכאל בן-ארי: ולעומת זה, ימה זה הים האחרון שנמצא מאחור.

מיכאל בן-ארי: ואילו מצד ימין נמצא תימנה, דרומה, ומצד שמאל צפונה, ואת זה יש להסביר בפני עצמו – למה צפונה.

מיכאל בן-ארי: אנחנו אומרים בהמנון הלאומי שלנו: "ולפאתי מזרח קדימה".

מיכאל בן-ארי: "קדימה" – אין הכוונה למפלגת קדימה, אלא הכוונה היא לכיוון מזרח, לכיוון שאליו עם ישראל הפנה את פניו במשך אלפיים שנות גלות.

מיכאל בן-ארי: אנחנו מייחלים לימים שבעזרת השם יתקיים בנו: ופרצת ימה ונגבה, צפונה ונגבה.

מיכאל בן-ארי: מכל מקום, כל ארץ-ישראל כולה והרחבה והטובה.

ראובן ריבלין: ימה וקדמה, צפונה ונגבה.

מיכאל בן-ארי: ימה וקדמה.

מיכאל בן-ארי: סליחה, ימה וקדמה.

מיכאל בן-ארי: ימה – הים האחרון, הים – – – לעבור – –

ראובן ריבלין: צפונה ונגבה.

מיכאל בן-ארי: – – וקדמה, צפון.

מיכאל בן-ארי: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת נחמן שי.

ראובן ריבלין: ואחריו – חברת הכנסת אנסטסיה מיכאלי.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רוצה לדבר על משחק הכדורגל בין ישראל ליוון היום, בעוד כמה שעות.

נחמן שי: אנחנו מאוד מקווים שנבחרת ישראל תנצח.

נחמן שי: אבל הבעיה האמיתית של הכדורגל הישראלי היא כמו הבעיה של מדינת ישראל: יש לנו הרבה כשרון, הרבה יכולת, אבל בסופו של דבר, מה שמתגבר זה עצלנות.

נחמן שי: עצלנות, נהנתנות, וככה, על הראש – לא להתאמץ; היושב-ראש, שניהל פעם מועדון כדורגל, יודע היטב למה אני מתכוון.

נחמן שי: וכך קורה שהכשרונות הגדולים ביותר שלנו בספורט, שגדלים ומצליחים במסגרות בין-לאומיות – כאשר הם מגיעים למשחק האמיתי שלהם, כמו שיש לנו הערב, שם הם נכשלים.

נחמן שי: אבל, בסוף כמובן, וגם זה טיפוסי לנו, אנחנו מתנפלים הלוא על הגויים.

נחמן שי: אז יש לנו מאמן לא יהודי – –

קריאה: – – –

נחמן שי: אני אגיע.

נחמן שי: – – ופתאום כולם בטוחים שהוא לא המאמן אלא הוא השחקן.

נחמן שי: הוא לא השחקן האחד – הוא 11 השחקנים.

נחמן שי: אז כדאי שנראה דרך הספורט הזה – יושב פה לשעבר שר הספורט – את ההתגלמות של התרבות שלנו.

נחמן שי: בסוף, כמובן, אני מקווה שננצח.

נחמן שי: תודה.

אחמד טיבי: אין ערבים – אין שערים.

אבל יש לנו.

יש, יש.

אחמד טיבי: יש שחקן ערבי – – –

חברי הכנסת, נא לשבת.

רבותי.

חברת הכנסת אנסטסיה מיכאלי, בבקשה.

אחריה – חברת הכנסת חוטובלי.

אנסטסיה מיכאלי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כנסת נכבדה, כל האורחים שהגיעו, אנחנו מציינים היום תשע שנים מאז יום הרצח של רחבעם זאבי, שר בממשלה, איש מאוד מיוחד, שנרצח באזור שהוא בעייתי.

אנסטסיה מיכאלי: עד היום יש אותן בעיות שהיו אז במזרח-ירושלים, במלון "היאט".

אנסטסיה מיכאלי: יצא לנו היום לבקר באזור של מזרח-ירושלים, במסגרת הוועדה לענייני ביקורת המדינה, ביוזמה של יושב-ראש הוועדה, חבר הכנסת יואל חסון, עם עוד כמה חברים.

אנסטסיה מיכאלי: האמת היא שהתמונה שראיתי שם היא תמונה מאוד-מאוד קשה.

אנסטסיה מיכאלי: ביקרנו בעיר-דוד, ביקרנו גם בשכונת סילואן וביקרנו גם ב"בית יהונתן".

אנסטסיה מיכאלי: ראיתי משפחות מאוד מיוחדות, שגרות ועושות פשוט מצווה לכל עם ישראל.

אנסטסיה מיכאלי: משפחות – אמהות שמחזיקות ילדים ומספרות לי סיפורים איך זורקים עליהם אבנים.

אנסטסיה מיכאלי: אני מדברת עכשיו על מערכת החינוך.

נא לסיים.

אנסטסיה מיכאלי: התחיל המושב וגם התחילה שנת הלימודים החדשה לילדים במדינת ישראל – עוד חצי דקה.

לא.

הנאום הוא בן דקה.

אין עוד חצי דקה.

חצי דקה זה 100%.

אנסטסיה מיכאלי: במסגרת מערכת החינוך, אני חושבת שקיימת תוכנית הסתה ברשות הפלסטינית.

אנסטסיה מיכאלי: אותו ילד שהוא בן שלוש שזורק אבן על ילד יהודי זה אותו בן-אדם – –

תודה.

אנסטסיה מיכאלי: – – שרצח את אותו שר בממשלה.

אחמד טיבי: – – –

לא.

אנסטסיה מיכאלי: אני חושבת שצריך לעצור את זה היום וליזום דיון בנושא.

אנסטסיה מיכאלי: תודה רבה.

תודה רבה.

רק, חברת הכנסת מיכאלי, ירושלים יש אחת.

יש לה – – – לא.

רבותי, לא מוחאים כפיים כאן באולם.

לא מוחאים כפיים בכנסת.

אחמד טיבי: אדוני, זה היה דיון מבריק.

אחמד טיבי: זה היה דיון מבריק.

חבר הכנסת טיבי, אנחנו לא נוהגים לתת ציונים.

אחמד טיבי: צריך לומר את האמת.

אנחנו לא נוהגים לתת ציונים.

אבל, חברת הכנסת מיכאלי, ירושלים, יש מזרחה של ירושלים, מערבה של ירושלים.

כשאת אומרת מזרח-ירושלים, את מתכוונת לעיר אחרת?

את מתכוונת לירושלים.

אז אומרים: מזרחה של ירושלים.

חברת הכנסת חוטובלי, בבקשה, ואחריה – חבר הכנסת גנאים.

ציפי חוטובלי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מאוד שמחה שחברתי, חברת הכנסת מיכאלי, דיברה על הנושא החשוב הזה של, כפי שהגדרת זאת, מזרחה של ירושלים.

ציפי חוטובלי: אבל אנחנו לא יכולים להתעלם מהעובדה שבשבועיים האחרונים מזרחה של ירושלים הפך להיות למזרח פרוע ממש כשם שהיה מערב פרוע.

ציפי חוטובלי: אנשים נוטלים דין לידיהם, מיידים אבנים.

ציפי חוטובלי: כמו שאנחנו יודעים, כשאנשים מיידים אבנים הם מתכוונים לפגוע, לפצוע ואף, חלילה, להרוג.

ציפי חוטובלי: כשזאת המציאות שחוזרת על עצמה – כששוטר משמר הגבול נפצע כשמיידים אבן בפניו; כשצוות שידור של ערוץ-2 נרגם באבנים; כשצוות של ועדת הביקורת של הכנסת מקבל גם הוא קבלת פנים בדמותן של אבנים; כשדוד בארי, מראשי עיר-דוד, מקבל מארב מתוכנן, כולל רשתות חדשות של "אל-ג'זירה" שמחכות ואורבות בכל פינה כדי לראות מה תהיה תגובתו של נהג שמיידים לעברו אבנים – אני חושבת שיש כאן בעיית אכיפה חמורה.

ציפי חוטובלי: אנחנו אחראים קודם כול לביטחון של האזרחים שלנו, ואם האזרחים שלנו לא בטוחים בעיר הבירה שלנו, אנחנו לא יכולים לעמוד נקיים בפני האדם הבא שייפגע.

ציפי חוטובלי: אני פונה בזאת לשר לביטחון פנים, שאומנם לא נמצא כאן, ואני יודעת שביטחון אזרחי המדינה הזאת חשוב לו, שיפעל במהירות כדי להסדיר ולהחזיר את השקט, השלווה והביטחון לכל אזרחי המדינה, ובעיקר בירושלים.

תודה רבה.

אני מבקש מחברי הכנסת הנכבדים, וגם מחברות הכנסת, להקפיד על כך שהנאומים יהיו נאומים בני דקה.

צריכים להתכונן לכך.

חבר הכנסת גנאים, בבקשה, אחריו – חבר הכנסת אורבך.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מקווה להספיק בדקה.

מסעוד גנאים: תמיד מאשימים את הרשות הפלסטינית והפלסטינים שמערכת החינוך שלהם רק מחנכת להסתה.

מסעוד גנאים: והנה, בעיתון "הארץ" פרסמו שהרשות הפלסטינית, משרד החינוך אישר ספר היסטוריה שמציג את שני המבטים, שני הנרטיבים – הישראלי והפלסטיני.

מסעוד גנאים: אותו ספר, פסלה אותו ממשלת ישראל, ומנהל בדרום הארץ שהעז ללמד את הספר בבית-הספר שלו, ערך לו משרד החינוך בירור.

מסעוד גנאים: זה דבר אחד.

מסעוד גנאים: שנית, שר החוץ ליברמן ייעץ, ונזף בשרי החוץ האירופים שיתעסקו בענייניהם.

מסעוד גנאים: אני רוצה לראות את מדינת ישראל וממשלת ישראל, איך היא מסתדרת לבד, כאשר אמריקה תחזור לדוקטרינת מונרו ותתעסק רק בענייניה ולא במה שקורה מעבר לאוקיינוס, וכאשר גם אירופה תתכנס בענייניה.

מסעוד גנאים: אני רוצה לראות איך ישראל, ממשלת ישראל, תעמוד לבד, בלי אמריקה, בלי אירופה.

מסעוד גנאים: תודה.

תודה לחבר הכנסת מסעוד גנאים.

חבר הכנסת אורבך, בבקשה.

אחריו – חבר הכנסת גדעון עזרא.

אחמד טיבי: צריך להודות שגם הוא היה מבריק.

הוא מורה.

בערבית הרבה יותר קל – – –

אחמד טיבי: לא מוחאים כפיים.

חבר הכנסת טיבי, בערבית הרבה יותר קל להתבטא בדקה.

אחמד טיבי: אף-על-פי שהשפה עשירה יותר.

ככל שהשפה עשירה יותר, כך יותר קל להתבטא.

קריאה: ליידות אבנים זה – – –

יש עשרה בניינים בשפה הערבית ורק ארבעה בשפה העברית.

חבר הכנסת אורבך, בבקשה.

אחמד טיבי: אבל אפשר לשנות את זה בחוק על-ידי הצעה של ישראל ביתנו – – –

רבותי, יש לנו עוד סדר-יום, אנחנו צריכים לעמוד בלוח הזמנים.

חבר הכנסת אורבך, בבקשה.

אורי אורבך: אדוני היושב-ראש, רק אעיר שבארצות ערב אפשר לדבר בפרלמנטים ובהרבה מקומות הרבה יותר מדקה.

אורי אורבך: יש בעיה עם התוכן – מה מותר להגיד ומה אסור להגיד.

אורי אורבך: כאן מותר להגיד הכול.

אורי אורבך: אני מבין שהעולם הערבי והפלסטינים לא יכולים להכיר במדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית, כי אלו שני דברים שאין בעולם הערבי.

אורי אורבך: יהודים כבר אין אצלכם, ודמוקרטיה עדיין אין אצלכם.

אורי אורבך: אז קשה לכם להכיר במדינת ישראל כמדינה יהודית ומדינה דמוקרטית, וגם לא תכירו במדינת ישראל – בוודאי לא כמדינה יהודית.

אורי אורבך: הטענה שלי היא כלפי ראש הממשלה שלנו.

אורי אורבך: למה הוא צריך להציע להם כל הזמן פיתויים ופיתיונות כדי להאריך את ההקפאה.

אורי אורבך: ראש הממשלה התחייב שההקפאה מסתיימת אחרי עשרה חודשים.

אורי אורבך: עשרה חודשים, אפילו לפי הלוח המוסלמי ולפי הלוח הסיני, הסתיימו.

אורי אורבך: אין סיבה להציע עוד פיתויים ופיתיונות.

אורי אורבך: היום זה חודשיים על הקפאת בנייה, מחר זה בשביל שחרור פולארד, עוד שלושה חודשים אולי בכלל ישחררו את פולארד רק לתקופת ההקפאה.

אורי אורבך: ומה יהיה אם חצי שנה, למשל, יקפיאו?

אורי אורבך: מה תמורת זה נקבל?

אורי אורבך: כל הדברים הללו פוגעים באמינות של ראש הממשלה, והוא צריך להגיד: מספיק זה מספיק.

אורי אורבך: עשרה חודשים זה עשרה חודשים, ודקה זה דקה.

תודה רבה.

ראיתי.

הרי אין מוקדם ומאוחר בנאומים בני דקה – כמו בהקפות של שמחת תורה.

חבר הכנסת גדעון עזרא, בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת דני דנון.

גדעון עזרא: אדוני היושב-ראש, השר בגין, לתשומת לבך: בשבוע שעבר הצליחו כוחות הביטחון לחסל את החוליה מצומת בני-נעים, כפי שהם עושים תמיד.

גדעון עזרא: אני מוכרח להגיד דבר אחד שכדאי לקחת לתשומת לב: מפקד החוליה, נשאת כרמי מטול-כרם, כמו גם ג'עברי בחברון, הם לא ישבו עם דם על הידיים בבתי-הכלא.

גדעון עזרא: ישראל, במשא-ומתן, מוכנה לשחרר אסירים מהסוג הזה על ימין ועל שמאל, ורק אלו שיש להם דם רב על הידיים לא מוכנים לשחרר.

גדעון עזרא: זו איננה ערובה לכך שדווקא הקטנים שבהם, אלו שלא עשו הרבה, לא יהיו המסוכנים יותר – כפי שעשו נשאת כרמי וג'עברי, שמנהל את המלחמה נגדנו מעזה.

גדעון עזרא: תודה.

תודה רבה לחבר הכנסת גדעון עזרא.

חבר הכנסת דני דנון, בבקשה.

אחריו – חבר הכנסת בילסקי.

דני דנון: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, מחר מתקיים שימוע לתושבים שבנו בית-כנסת ביישוב מעלה-שומרון, בית-הכנסת "אלמתן".

דני דנון: אני שואל את אדוני היושב-ראש:

דני דנון: כיצד ייתכן – אנחנו לא שומעים פה מאף אחד מחברי הכנסת הערבים ואנשי השמאל שמקום קדוש, רוצים לאטום אותו.

דני דנון: הרי אם היה מדובר במסגד שרוצים היו להרוס אותו, כל הבית הזה היה קם על רגליו.

דני דנון: לכן אני בא ואומר: אנחנו צריכים פה, כאיש אחד, גם חברי חבר הכנסת טיבי, גם אחרים מהשמאל, לא לתת את היד לאטום בית-כנסת בארץ-ישראל.

דני דנון: כי כאשר אתם תבואו לפה, כשיש מסגדים כאלה ואחרים, ושמישהו יעז לבוא ולהרוס מסגד – אני לא שמעתי שזה קרה במדינת ישראל.

דני דנון: לכן, מחר מי שעורך את השימוע לתושבים צריך לחשוב טוב-טוב לפני שהוא מחליט לאטום או להרוס בית-כנסת בארץ-ישראל.

דני דנון: זה מתאים היום דווקא, כי מורשתו של גנדי היא לבנות ולפתח את הארץ ולא להרוס בתי-כנסת.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: למי אמרתי?

ראובן ריבלין: עוד לא אמרתי אחרי דנון?

שלמה מולה: בילסקי.

ראובן ריבלין: לבילסקי, בבקשה.

ראובן ריבלין: חשבתי שאתה כבר עומד.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בילסקי, ואחריו – חבר הכנסת אלכס מילר.

זאב בילסקי: אדוני היושב-ראש, אני רוצה להביא לפה את זעקת השלטון המקומי.

זאב בילסקי: לצערי הרב ממשלת ישראל מאמינה שככל שהיא תוריד את מענקי האיזון, הרשויות המקומיות תצלחנה לתת שירותים טובים יותר לתושבים.

זאב בילסקי: אני רוצה להגיד לך, אדוני היושב-ראש, אנחנו נמצאים היום ערב קריסתן של עשרות רשויות מקומיות שלא מסוגלות לשלם משכורת ולתת שירותים בסיסיים.

זאב בילסקי: אני קורא מכאן לראש הממשלה ולשר הפנים להיכנס בעובי הקורה ולהחזיר את מענקי האיזון לאותה רמה שתאפשר לראשי הרשויות לתת את השירותים.

זאב בילסקי: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אלכס מילר, ואחריו – חבר הכנסת נפאע.

אלכס מילר: תודה רבה.

אלכס מילר: אדוני היושב-ראש, רבותי השרים, חברי חברי הכנסת, לפני כיומיים נפתחה שנת הלימודים האקדמית.

אלכס מילר: ברשותך, אדוני היושב-ראש, אני רוצה לאחל לכל אנשי האקדמיה, הסטודנטים, משרד החינוך, שנה פורייה ומוצלחת.

אלכס מילר: אחת הבעיות שבאמת מטרידות אותי בכל התחום הזה היא מצבם של תחומי הרוח והתרבות.

אלכס מילר: קיימנו ישיבה בוועדת החינוך והצעתי לשנות את הקונספט של התקצוב – לקחת את אותם מקצועות כמו משפטים וראיית-חשבון, שיש בהם יתר מבחינת הדרישה, מבחינת הביקוש, ואת התקצוב של המקצועות האלה להעביר למדעי הרוח ולהציל את התחומים האלה, כי אם לא נעשה מהלך, בסופו של דבר נמצא את עצמנו ללא לימודים בתחומים האלה.

אלכס מילר: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת סעיד נפאע, ואחריו – חבר הכנסת אריה אלדד.

סעיד נפאע: תודה, כבודו.

סעיד נפאע: אני אתמול שמעתי את מילותיך, שלדעתי היו כדרבונות, כפי שאומרים בארמית: לכל בר בי רב.

סעיד נפאע: אני אומר את הדברים האלה כי ממש נגע לי.

סעיד נפאע: נתקלתי בעניין שהחולי הזה כנראה עבר לכל חלקה וחלקה בכנסת.

סעיד נפאע: בפגרה התקיים דיון בעניין ביקורי הדרוזים בסוריה – דיון מעמיק, דיון רציני ודיון חשוב ובסוגיה חשובה.

סעיד נפאע: עוד לפני שהוועדה סיימה את הדיון מוצא לו שר הפנים את ההזדמנות ללכת – סלח לי על הביטוי – ולצפצף על דיוני הוועדה ולנהוג כפי שהוא נהג, בצורה שלדעתי יש בה כדי לסכן את הפרויקט החשוב הזה.

סעיד נפאע: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: האם כבר קראתי?

ראובן ריבלין: אמרתי "לבא אחריו"?

ראובן ריבלין: אריה אלדד, אמרתי.

אריה אלדד: כן, אדוני היושב-ראש.

אריה אלדד: תודה רבה.

ראובן ריבלין: בבקשה.

אריה אלדד: חברי חברי הכנסת, מחר יפרסם מבקר המדינה דוח על השלטון המקומי, שכרך עב כרס שלו כבר מונח על שולחננו.

אריה אלדד: אחד מפרקיו החשובים עוסק בתחום אכיפת החוק על הבנייה הבלתי-חוקית במזרחה של ירושלים.

אריה אלדד: כפי שהעיר, בצדק, היושב-ראש, בשפה הערבית יש עשרה בניינים, וכפי הנראה אלה הבניינים החוקיים היחידים שקיימים במגזר הזה, כי הוועדה לביקורת המדינה, שביקרה היום בכפר-השילוח כדי לעמוד מקרוב על אכיפת החוק בהיבט הזה של הבנייה הבלתי-חוקית, התרשמה שקיימת אכיפה סלקטיבית מצד הרשויות, ו"בית יהונתן" אמור להיאטם או להיהרס בשעה שמאות בתים אחרים שנבנו בניגוד לחוק על-ידי ערבים עומדים על תלם באין מפריע.

אריה אלדד: אבל החלק המצער יותר מכול, אולי המדאיג יותר מכול, היה שהוועדה לביקורת המדינה נסעה לכפר-השילוח במכוניות משוריינות.

אריה אלדד: מי שגוזר על חברי כנסת לנסוע במכוניות משוריינות בירושלים, עלול לגזור עלינו נסיעה במשוריינים אל ירושלים.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אני רק מוכרח לומר, חבר הכנסת אלדד, שאפילו ביקשו למנוע את הסיור בתוככייך ירושלים, כאשר הריבונות הישראלית מוכרזת שם.

ראובן ריבלין: אנחנו התעקשנו, אבל יש תנאים שהמשטרה מציעה ואנחנו חייבים לעמוד בהם, משום שהם המופקדים על ביטחוננו, ואנחנו צריכים להישמע להוראותיהם, וכך גם עם כל חבר כנסת בישראל.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת אדטו, בבקשה, ואחריה – חבר הכנסת פלסנר, ואחרי זה אלה שהצטרפו.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת אדטו, בבקשה.

רחל אדטו: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, לאחרונה עלה לסדר-היום נושא התמלוגים שהמדינה מקבלת על אוצרות הטבע שלה.

רחל אדטו: אני שמחה לראות שהשר לנדאו כאן, מאחר שאתמול קיבלתי במייל קטע מעיתון שמראה כי מדינת ישראל ממש מתפשטת מנכסיה בוויתור הבלתי-נסבל בשדה בריר, שזה אזור שכורים בו פוספט, באזור ערד.

רחל אדטו: המדינה מקבלת תמלוגים על כריית הפוספט – פחות מ-0.5% לכל טונה שכורים שם באזור.

רחל אדטו: לכן ההתייחסות לכל הנושא הזה איננה רק בנושא הגז.

רחל אדטו: פה אנחנו יודעים על הגז, יודעים על הפוספט.

רחל אדטו: אינני יודעת איזה דברים עוד ניתן יהיה לחשוף כאשר המדינה מוותרת בקלות בלתי נסבלת על מה ששייך לה.

רחל אדטו: אני אשמח גם להראות לך את זה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אני רק רוצה לומר לך שגם הנשיאות כיוונה לדעתך, ומחר יש לחבר הכנסת חנין, נדמה לי – שדיבר קודם על נושא שהוגש על-ידי טיבי – יש לו שאילתא בעל-פה, נדמה לי, לכבוד השר, שר התשתיות.

ראובן ריבלין: בבקשה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת הנדל, ברוך הבא.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת פלסנר, בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת מולה, ולאחר מכן אנחנו מתחילים עם האנשים שנרשמו לאחר ההצבעה.

יוחנן פלסנר: תודה רבה.

יוחנן פלסנר: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, היום דיבר שר האוצר בכנס התמ"ת על המשבר ועל העלייה התלולה במחירי הדיור.

יוחנן פלסנר: מהדברים שלו ניתן היה להבין שיכול לקחת עוד כמה שנים עד שיימצא פתרון לסוגיה.

יוחנן פלסנר: אני חושב שנכון להגיד כאן, במליאת הכנסת, שלא מתקבל על הדעת ששר האוצר ינהג וידבר כפרשן של המציאות ולא כמי שאמור להיות אחד המובילים העיקריים של השינוי מתוך הממשלה.

יוחנן פלסנר: בנקודת הזמן הזאת – ורבים מאתנו נחשפנו לזה – ישנם עשרות אלפי זוגות צעירים במדינת ישראל שמתבוננים בייאוש בעליית מחירי הדיור ולא יודעים איך הם יכולים להגיע למצב של רכישת דירה, וברור היום ששורש הבעיה הוא המחסור בהיצעים.

יוחנן פלסנר: מדי שנה נוספים 40,000 זוגות צעירים חדשים ו-30,000 דירות נבנות מדי שנה, לכן יש מחסור בהיצעים.

יוחנן פלסנר: כוחות השוק לא ייתנו מענה לבעיה הזאת מכיוון שמדובר בשוק שהממשלה משפיעה עליו, היא שולטת על ההיצעים של הקרקעות, היא משפיעה על החסמים, ולכן נדרשת כאן מעורבות של הממשלה.

יוחנן פלסנר: אני מבקש כאן לסיום מחברי חברי הכנסת שלא נסתפק באמירות הנרפות של שר האוצר, ונדרוש שכבר בתקציב הקרוב יהיו יוזמות ברורות וחדות של הממשלה כיצד היא מגבירה את ההיצעים, וכולנו מכירים את התוכניות והאפשרויות החוקיות והתקציביות שיכולות לאפשר את זה.

יוחנן פלסנר: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מולה – בבקשה, אדוני.

ראובן ריבלין: אחריו – חבר הכנסת יעקב כץ, הלוא הוא כצל'ה, ואחריו – חבר הכנסת טיבי, ואחריו – חברת הכנסת אורלי לוי.

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, יש עיר ואם בישראל שקוראים לה לוד.

שלמה מולה: בלוד הפשע משתולל, בלוד אנשים לא יוצאים מביתם, בלוד בתוך 24 שעות אנשים נרצחו ברחובות, בלוד רק היום הצמידו סכין לצווארה של ילדה, ילדה קטנה.

שלמה מולה: ראשי ממשלות מתחלפים, אנשים נשארים, אבל מצבה של לוד הולך ומידרדר.

שלמה מולה: אני רוצה להגיד לך, אדוני היושב-ראש, אני ביקרתי יחד עם כמה חברי כנסת בשכונה שנקראת רמת-אשכול בלוד.

שלמה מולה: הביוב זורם, החולדות הולכות ברחובות ומשתוללות; בעיר לוד יש רק משאית אחת שמטאטאת את הרחובות.

שלמה מולה: בלוד יש בנייה בלתי חוקית, אין אכיפה, המשטרה והשוטרים עומדים מול בריונים, הם לא עושים דבר.

שלמה מולה: יש מתנ"ס בלוד, אבל הוא לא מתפקד.

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, אני חושב שזו שעת האמת שאנחנו, חברי הכנסת, נעמוד יחד לדרוש מהממשלה לשפר את מצבה של לוד.

שלמה מולה: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת כצל'ה.

ראובן ריבלין: סליחה, חבר הכנסת יעקב כץ – כצל'ה, ואחריו – חבר הכנסת אחמד טיבי.

יעקב כץ: אדוני היושב-ראש, מכובדי חברי הכנסת, משפחה יקרה, תשע שנים לנפילתו של שר וגדול בישראל, ואני רוצה לומר לך, גנדי, שמלחמתך לא היתה לשווא.

יעקב כץ: מרגע הצטרפותך למערך הלוחם בימי טרום המדינה, כשהיינו פה רק כמה מאות אלפים – היום כ-6 מיליון יהודים.

יעקב כץ: כשהתחלת והצטרפת למערך הלוחם על הזכות להתיישב בשטחי ארץ-ישראל המשוחררים היינו כמה עשרות, לאחר מכן כמה מאות.

יעקב כץ: אני רוצה לספר לך, גנדי: למעלה מ-650,000 יהודים, כן ירבו, כ-6%, עד 7% בשנה.

יעקב כץ: בקצב הזה, גנדי, אנחנו מגיעים עם החלום והחזון שלך בעוד חמש עד עשר שנים למעלה ממיליון יהודים.

יעקב כץ: ביבי ידבר, פרס ילחש, אובמה יחשוב, ואנחנו – נבנה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אחמד טיבי, ואחריו – חברי הכנסת אורלי לוי, רונית תירוש ויואל חסון.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, לפני כמה ימים קיבל האימאם של טייבה, שיח' סאמי ג'בארה, הודעה על הפסקת עבודתו כאימאם בשל העובדה שהוא השתתף בכנס דתי שתואר ככנס פוליטי בתמרה.

אחמד טיבי: אני חושב יש כאן התערבות בוטה בעבודתו של אימאם, אבל אם כבר, צריך לעשות השוואה לגבי רבנים שעוסקים בפעילות פוליטית.

אחמד טיבי: עד היום לא שמעתי שמדינת ישראל הפסיקה או שמשרד הפנים הפסיק את העבודה של רב כלשהו בשל התבטאויות או פעילות או השתתפות בכנס כלשהו.

אחמד טיבי: לכן היום פניתי אל שר הפנים כדי שיפסיק את ההליכים האלה נגדו ונגד אחרים.

ראובן ריבלין: בדיוק נכנס שר הפנים, כאשר הזכרת את שמו.

אחמד טיבי: אני מקווה שהוא ייענה בחיוב, או לפחות ישקול באופן רציני את הבקשה הזאת.

אחמד טיבי: אני מודה לך, אדוני.

ראובן ריבלין: תודה רבה, חברת הכנסת אורלי לוי, בבקשה.

ראובן ריבלין: אחריה – חברת הכנסת רונית תירוש וחבר הכנסת יואל חסון.

אורלי לוי אבקסיס: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, משפחת גנדי היקרה, אני רוצה לספר לכם סיפור קצת מזעזע.

אורלי לוי אבקסיס: בקרוב כנראה ישתחרר – או עלול להשתחרר – אונס.

אורלי לוי אבקסיס: סיפור על ילדה חוסה במעון חוסים – לא אתן יותר פרטים מזה – שמסתבר שכשנתיים נאנסת על-ידי מי שאמור לטפל בה ולהשגיח על ביטחונה, הן הנפשי והן הבריאותי.

אורלי לוי אבקסיס: מסתבר שאותו אחד מצא לו קרקע פורייה לעשות את זממו.

אורלי לוי אבקסיס: הפחד הוא שהוא עלול להשתחרר בגלל שהפרקליטות לא רואה לנכון להוציא מספיק כסף כדי לערוך בדיקה שנערכת בארצות-הברית, שמגלה באופן ודאי אם אותו חשוד הוא שהדביק את אותה נאנסת באותו נגיף ספציפי.

אורלי לוי אבקסיס: יש יכולת זיהוי אם הנגיף שנמצא אצל x עבר ל-y, אבל מה, היא עולה כ-20,000 יורו.

אורלי לוי אבקסיס: הפרקליטות חשבה שזה יקר מדי.

אורלי לוי אבקסיס: היום, לאחר הסיכומים, היא מבקשת לעשות את הבדיקה הזאת.

אורלי לוי אבקסיס: צר לי להגיד שאני מקווה שזה לא מאוחר מדי, ואני מקווה שאין תג מחיר עבור הילדים שלנו, בטח לא בעבור החוסים.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחברת הכנסת אורלי לוי.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת רונית תירוש, אחריה – חבר הכנסת יואל חסון, ויסיים – חבר הכנסת חמד עמאר.

רונית תירוש: אדוני היושב-ראש, אדוני ראש הממשלה, כדרכי וכהבטחתי למשפחת שליט, מדי יום שלישי הזכרתי ואזכיר את שביו הממושך של גלעד שליט בכלא – סליחה, בשבי.

רונית תירוש: אני חייבת לומר ששמחתי לשמוע את דבריו של חבר הכנסת גדעון עזרא, שמסתבר שאין הבדל בין מי שיש לו מעט דם על הידיים ומי שיש לו הרבה דם על הידיים, מהבחינה הזאת שטרוריסט יישאר טרוריסט, ולא זאת צריכה להיות המכשלה.

רונית תירוש: מה שאותי מאכזב מאוד – ואני לא רוצה להיכנס לנושא המשא-ומתן, זה לא מתפקידי – אבל חשוב לי מאוד שלא יהיה נתק בין המתווך, בין כל הגורמים המתווכים, לבין ה"חמאס".

רונית תירוש: אין ברירה וצריך להמשיך במשאים-ומתנים כאלה ואחרים, ולא להוריד את הנושא מסדר-היום.

רונית תירוש: לסיום, אני רוצה להצטרף לברכות על תחילת שנת הלימודים במכללות, ובשבוע הבא – באוניברסיטאות; ובאופן מפתיע – או לא – לברך את משרד האוצר, שמצא את הדרך לתגמל אנשים משכילים בעלי יכולת אינטלקטואלית גבוהה, לתת להם הטבות ולהחזיר אותם ארצה לטובת המדע במדינת ישראל.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת יואל חסון, בבקשה.

ראובן ריבלין: אחריו – אחרון, חבר הכנסת עמאר.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רוצה להאיר כאן במליאה את הנושא המדאיג ביותר שאנחנו רואים בשבועות האחרונים, של התעצמות – התערערות הביטחון באזורים מסוימים בירושלים, יידוי אבנים כשיטה.

יואל חסון: אני מצטער לומר שהיום גם אנחנו, חברי הכנסת, הותקפנו באבנים כאשר סיירנו בסיור מתואם באזור.

יואל חסון: זו מציאות שאסור לקבל בירושלים.

יואל חסון: זו מציאות שצריך להתייחס אליה, קודם כול בהיבט הפלילי.

יואל חסון: הרי אם היה מדובר בקבוצות שהיו נוקטות אותה דרך ברחוב אבן-גבירול בתל-אביב או בשדרות-העצמאות בחיפה, מייד היו מחפשים את אותם אנשים, ילדים וצעירים ועוצרים אותם.

יואל חסון: הפעולות האלה באזורים בירושלים הן לא מעשי קונדס – הן בוודאי פעילות פלילית, אם לא לאומנית.

יואל חסון: אני מבקש ממך, השר לביטחון פנים, ובכוונתי גם לפנות אליך בכתב בנושא הזה, להציג לכנסת תוכנית פעולה ברורה כיצד אתם מתכוונים לעצור את הפעילות הזאת, הפעילות הפלילית והלאומנית הזאת, של זריקת אבנים באזורים האלה בירושלים, וכיצד אתם מתכוונים להשיב את הביטחון ולשמר את הריבונות שלנו בכל חלקיה של ירושלים.

יואל חסון: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אושרה על-ידי הנשיאות הצעה לסדר-יום בנושא זה, וודאי שהשר ישיב.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת חמד עמאר, אחרון הדוברים, בבקשה.

חמד עמאר: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, השבוע השתתפתי בשני דיונים על מצבן הקשה של הרשויות המקומיות.

חמד עמאר: שמעתי שם נתונים מזעזעים של קיצוץ מענקי האיזון: מ-4 מיליארד שקלים לפני עשר שנים, היום מקבלים 2.5 מיליארד שקלים; מענקי הביטוח קוצצו מ-600 מיליון שקלים לקרוב ל-200 מיליון שקלים, ושחיקה מתמדת בתקציבי החינוך למועצות המקומיות.

חמד עמאר: ליוויתי את המועצות המקומיות הדרוזיות במאבקן.

חמד עמאר: הרבה טענו נגדן על ניהול לא תקין, אי-גביית ארנונה.

חמד עמאר: היום ראשי הרשויות הדרוזיות מנהלים את הרשויות בצורה הטובה ביותר.

חמד עמאר: גביית הארנונה עולה ומגיעה היום ל-70%.

חמד עמאר: אבל אם יקצצו את מענקי האיזון הרשויות האלה יקרסו – אחרי שעברו תוכנית הבראה.

חמד עמאר: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, 31 חברי כנסת השתתפו בנאומים בני דקה.

ראובן ריבלין: אני מברך אותם.

ראובן ריבלין: לא תהיה היום תשובת השר התורן חבר הכנסת בגין, כי אנו עוברים לישיבה המיוחדת, לאזכרה לחברנו השר רחבעם זאבי.

ראובן ריבלין: כבוד ראש הממשלה בנימין נתניהו, ראש האופוזיציה חברת הכנסת ציפי לבני, משפחת זאבי היקרה, הרעיה יעל, הילדים פלמח יפתח, בנימין סייר, מצדה, צאלה, ערבה והנכדים, רבותי חברי הממשלה, חברי הכנסת בהווה ובעבר, חבר הכנסת בני אלון, השר לשעבר, חבר הכנסת צבי הנדל, חברת הכנסת סלמוביץ וחבר הכנסת אוריאל לין, יושב-ראש ועדת החוקה הזכור לטוב, חיילים, שוטרים, אנשי שב"ס, תלמידים, מורי ורבותי.

ראובן ריבלין: "כל אהבה שהיא תלויה בדבר, בטל דבר – בטלה אהבה.

ראובן ריבלין: ואהבה שאינה תלויה בדבר – אינה בטלה לעולם"; ושאינה תלויה בדבר – זו אהבת רחבעם, רחבעם זאבי, לארץ-ישראל.

ראובן ריבלין: אהבתו של גנדי לארץ-ישראל מוסיפה להדהד גם היום, בחלוף תשע שנים, בין חבליה: בין הים לירדן ובין הבקעה להר, בין עמקיה וגיאיותיה של הארץ הזאת.

ראובן ריבלין: גם היום, בחלוף תשע שנים, ממשיכה אדמת ישראל לכאוב את נפילתו של אחד מגדולי אוהביה ומאהביה בידי אותם בני עוולה.

ראובן ריבלין: היום, בראייה לאחור ובמושגים של ימינו, נדמה שגנדי היה פוליטיקאי כמעט נאיבי באהבתו העיוורת לארץ-ישראל ולאדמתה.

ראובן ריבלין: הוא בז לפרגמטיזם הפוליטי ודחה בשאט נפש שיקולים של ריאל-פוליטיק.

ראובן ריבלין: סקרי דעת קהל ולוביסטים למיניהם, אשר רווחים כל כך היום במקומותינו כמעצבי דעת – דעת הקהל ודעת ההנהגה – היו פסולים ומוקצים עבורו, שכן כל אלה היו כלים זרים כל כך לאהבתו הבלתי-אמצעית למולדתו ולאמת הנוקבת שלו, והקשה כל כך לרבים.

ראובן ריבלין: גנדי היה צבר במובן העמוק ביותר, והשכיח הרבה פחות, הן כבן דורם של יפי הבלורית והתואר, דור הנפילים של בני הפלמ"ח, והן כנצר לחסידי גור מירושלים; כיהודי ירושלמי ושורשי, שיחסו לדת ולמסורת עמוק וטבעי.

ראובן ריבלין: קורות חייו של גנדי, כמו אותם ספרי מסע נושנים בארץ-ישראל, שאותם ההדיר וערך במסירות ובסבלנות אין-קץ, מהווים גם הם סיפור מסע בארץ-ישראל הישנה-חדשה.

ראובן ריבלין: מיום לידתו בירושלים ועד ליום הירצחו בירושלים מסמלות תחנות חייו – ימי מאורעות הדמים, ההכשרה, הפלמ"ח, שדות הקטל של מלחמת העצמאות ומערכות ישראל – את המאבק הארוך שלנו לעצמאות ולביטחון.

ראובן ריבלין: כל חייו מיאן גנדי בתקיפות להתרווח בקונסנזוס החמים של המרכז הפוליטי, זה המחליק את זיזיה המשוננים והחדים של המחלוקת.

ראובן ריבלין: גנדי אחז במחלוקת כבקרני השור.

ראובן ריבלין: הוא לא היה איש של פשרות.

ראובן ריבלין: ובעמדותיו, שהיו רחוקות מלהיות מקובלות על רוב הציבור – ושעמן התעמתי גם אני, קרוב משפחה שלו, לא פעם – הוא היה דבק בשכנוע הפנימי העמוק.

ראובן ריבלין: כלוחם ומצביא בארץ-ישראל, הוא האמין כי פשרה משמעותה חולשה, וחולשה משמעותה תבוסה, במציאות של חיינו כאן.

ראובן ריבלין: כמאהב קנאי לארץ-ישראל נדמה שגנדי, בשל אופיו הנחרץ, ממילא לא הצליח להבין כיצד בכלל ניתן להתפשר על אהבה או על האמת, כפי שהוא ראה והבין אותן, גם כאשר אחרים, אז והיום, יכלו ויכולים.

ראובן ריבלין: הוא האמין כי המציאות ואילוציה הם שצריכים לסגת מפני האמת, ולא להיפך.

ראובן ריבלין: נסיבות הירצחו באותו בוקר ארור מהוות אף הן ביטוי לסירובו העיקש של גנדי להיכנע לתכתיבי המציאות או להתכופף בפניה.

ראובן ריבלין: נדמה שהמציאות הקשה בארץ רוויית הדם הזו והאהובה על כולנו כל כך הוליכה ומוליכה רבים לא פעם, וביניהם גם את גנדי, למלכודת של ראיית המציאות בצבעי שחור-לבן ולגיבוש פתרונות של משחק סכום אפס, שלרבים אחרים נראים קיצוניים ולעתים אף בעלי פגם מוסרי.

ראובן ריבלין: גנדי חסר לכולנו היום, לתומכיו וליריביו כאחד.

ראובן ריבלין: גם למי שהתנגדו בתוקף למסקנותיו חסרה יכולת הניתוח שלו; גם למי שהתעקשו עם הקול האידיאולוגי שלו, והתקשו בו, חסרה היושרה שלו.

ראובן ריבלין: יריביו חסרים היום את בר-הפלוגתא הנוקב, הקשה אך ההגון ומעורר הכבוד; תומכיו חסרים היום מנהיגות בשיעור קומתו ותבונתו.

ראובן ריבלין: על רקע עידן של היי-טק פוליטי, בדמותה של סוללת יועצי תקשורת, יועצי תדמית, יועצים מדיניים; על רקע הסחרחורת התקשורתית, שאינה פוסחת גם על הבית הזה ועל יושביו, סלידתו של גנדי מהמליצה וממס השפתיים, פשטות אהבתו היוקדת של גנדי לארצו ולאדמתו, יושרו ואומץ לבו, חסרים לנו היום – כמי שהפוליטיקאי שבו היה שופר לרגשותיו הכנים והעמוקים ביותר, ולא להיפך.

ראובן ריבלין: יש קשרי אהבה המעוררים השראה לדורות.

ראובן ריבלין: אלה הם קשרי אהבה שאינם תלויים בדבר.

ראובן ריבלין: כזאת היתה אהבתו של רחבעם זאבי לארץ-ישראל.

ראובן ריבלין: יעל היקרה, את חזרת אלינו לשעה, שהרי מ-1988, כשהיה גנדי עולה ונואם – וכמעט לא היה שבוע שבו פעמיים לפחות הוא היה מזין את הכנסת הזאת לא רק בעברית הנפלאה אלא גם בתוכן, שעורר פלוגתות לא מעטות – תמיד היית יושבת כאן ומאזינה ומקפידה על כל מלה שלו.

ראובן ריבלין: והוא לא חושש מאיש, אלא אם הוא טעה בהיגוי כזה או אחר, כשהוא מביט לעברך.

ראובן ריבלין: השם ייקום דמו.

ראובן ריבלין: יהי זכרו ברוך.

ראובן ריבלין: אני מזמין את ראש הממשלה לשאת דברים.

בנימין נתניהו: יושב-ראש הכנסת, חברי הכנסת, משפחת זאבי היקרה, תשע שנים חלפו מאז ניתקה באחת שירת חייו של שר, לוחם וחולם; תשע שנים שבהן ניכר וצורב חסרונו של אחד מאוהביה הגדולים של ארץ-ישראל.

בנימין נתניהו: מעריצים רבים ואוהדים רבים היו לך, גנדי.

בנימין נתניהו: דעותיך הנחרצות, שאותן הבעת בשפה רהוטה וברורה, לא יכלו להותיר אחריהן אדישות או התעלמות, וגם הגדולים שבאוהדיך וגם החריפים שבמבקריך יסכימו על עובדה בסיסית אחת: אהבתך האדירה לארץ-ישראל, שאין חולק עליה.

בנימין נתניהו: וגם אין חולק על מסירות הנפש שלך, כלוחם, כאזרח, כאיש ציבור, למען הגנת הארץ ושמירה על גבולותיה.

בנימין נתניהו: ואכן זו היתה אהבה נטולה כל סייג, שהולידה תחושה של שליחות עמוקה.

בנימין נתניהו: השליחות הזאת נמשכה 57 שנה.

בנימין נתניהו: היא התחילה בשורות "ההגנה", היא נמשכה בצבא-ההגנה לישראל ואחר כך בזירה הציבורית, וסיומה ברצח הנורא פה בירושלים.

בנימין נתניהו: הנה מה שגנדי אמר על ארצו, מולדתו: "מולדת איננה אתר אקראי שבו נולד יחיד כלשהו", כתב, "אלא חבל הארץ שבו התגבש עם לחברה הנושאת תרבות על כל מרכיביה החומריים, הערכיים והחוקתיים".

בנימין נתניהו: גנדי היה פטריוט גדול, מומחה ובר-סמכא בתולדות ארץ-ישראל, איש תרבות וספר, מקורי בחשיבה, יצירתי במעשה.

בנימין נתניהו: כבר נאמר שמעטים הם אלה שהכירו כמוהו כל שביל, כל משעול בארץ, לא רק בהיבט הגיאוגרפי אלא גם בהיבט ההיסטורי.

בנימין נתניהו: הנקודה המרכזית, החשובה בעניין זה, היא שאהבתו של גנדי לארץ-ישראל לא היתה עניין פוליטי אלא עניין שנובע מחינוך ומהכרה מעמיקה של ההיסטוריה היהודית.

בנימין נתניהו: גנדי לא המציא לצורך השקפה פוליטית את הקשר של עם ישראל למולדתו.

בנימין נתניהו: הוא לא המציא את הקשר הזה, שנמשך מימי אברהם אבינו, דרך בית יעקב, דרך משה שהגיע אל סף הארץ, דרך יהושע שכבש אותה, דרך השופטים, דרך מלכי ישראל, דרך המכבים; הוא לא המציא את תקופת המשנה והתלמוד, הוא לא המציא את געגועי הדורות, את התפילות "לשנה הבאה בירושלים"; הוא לא המציא את אין-ספור המשוררים, המבקרים, הסיירים, המשוררים שבאו הנה בתחילת המאה ה-19 ותיארו ארץ שוממה ועזובה וייחלו ושאלו מתי שוב יחזרו הנה יהודים.

בנימין נתניהו: הוא לא המציא את שיבת ציון כשהם באו, הוא לא המציא את בניית היישוב, הוא לא המציא את ההיסטוריה של הציונות – הפרוטו-ציונות והציונות ב-150 השנה האחרונות.

בנימין נתניהו: הוא לא המציא דבר מזה, אבל הוא הכיר את זה היטב והוא תיעד את זה, הוא אסף את זה.

בנימין נתניהו: הייתי בספרייתו המופלאה – הוא אסף ותיעד וחקר ועסק בזה.

בנימין נתניהו: זה היה דבר חי עבורו, וזה גם דבר חי עבורנו.

בנימין נתניהו: אז גם היום אסור לנו לטעות, אל לנו להפוך את הזיקה המוכחת והייחודית של עם ישראל לארץ-ישראל לעניין שנתון לתפיסת עולם כזאת או אחרת.

בנימין נתניהו: אי-אפשר לשנות את העבר כדי לשנות את העתיד על-פי השקפה פוליטית כזאת או אחרת.

בנימין נתניהו: כל פתרון פוליטי שייבנה על שקר או הדחקה או העלמת עובדות, סופו שיתנפץ על סלעי המציאות.

בנימין נתניהו: והאמת היא חשובה.

בנימין נתניהו: אני חושב שזה לא מקרי שאויביה של מדינת ישראל מנסים בכל דרך לטשטש או לעוות או להעלים את הקשר הייחודי שלנו לארץ-ישראל, הקשר שאיש לא היטיב להכיר אותו מגנדי.

בנימין נתניהו: בבית הזה יש לא מעט מפלגות ודעות שונות, אבל מה שצריך לאחד את כולנו הוא ההכרה בחשיבות הקשר ההיסטורי והעמוק כל כך, קשר שאין לו אח ורע בכל עמי העולם, בין עם ישראל לארצו.

בנימין נתניהו: אין לנו מולדת אחרת, גם לא יכולה להיות לנו מולדת אחרת.

בנימין נתניהו: אסור "לתקן" או לשנות את העבר.

בנימין נתניהו: צריך להכיר בו, צריכים להיות גאים בו, צריך להתחשב בו וצריך לבנות עליו.

בנימין נתניהו: משפחת זאבי היקרה, גם חלוף השנים אינו מקהה את הכאב ולו לרגע.

בנימין נתניהו: לאובדנו של גנדי הבעל, האב והסב אין תחליף ואין מזור, אבל גם למרכיב הזה של דרכו, אהבת ארץ-ישראל, אין תחליף.

בנימין נתניהו: ולא נשכח אותה או אותו ולו לרגע.

בנימין נתניהו: דמותו חקוקה בלבנו, דרכו זכורה לכולנו, מורשתו חיה וקיימת.

בנימין נתניהו: יהי זכרו ברוך.

ראובן ריבלין: אמן.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת ציפי לבני, ראש האופוזיציה, תישא דברים.

ציפי לבני: מכובדי, משפחת זאבי, יושב-ראש הכנסת, חברי ממשלת ישראל, ראש הממשלה, חברי הכנסת, קהל נכבד, משפחת זאבי, אחרי השוק הראשוני של הרצח, כל אחד מאתנו, אני בטוחה, זוכר – כמו בכל אחד מהאירועים הגדולים, לטוב ולרע, שאומה עוברת – איפה הוא היה במועד שהוא שמע על האירוע הנורא שקרה.

ציפי לבני: לאחר מכן היה גם דיון ציבורי בדבר המורשת: איך, האם להנציח ואת מה.

ציפי לבני: אני חולקת, וזה לא סוד, על עמדותיו הפוליטיות והמדיניות של גנדי, ואני שותפת אמת לאהבת הארץ הזאת, אם כי מסקנתי אחרת.

ציפי לבני: אין לי ספק שאילו הוא היה בחיים היום, הוא היה חולק על מסקנותי, אפילו בשצף-קצף.

ציפי לבני: אבל מורשת היא הרבה יותר מעמדות פוליטיות; היא מה היית כאדם, מה היו ערכיך שמתוכם גזרת – שמתוכם מנהיג גוזר את החלטותיו ועמדותיו ביחס לעתיד.

ציפי לבני: אני חושבת שנכון היום להבין ולהדגיש שבחייו גנדי ספג הרבה מאוד ביקורת, ואנחנו לא צריכים להעלים אותה; ביקורת מכאיבה, קשה.

ציפי לבני: והוא מעולם לא קיפל את הדגל שבו הוא האמין.

ציפי לבני: הוא נלחם על העמדות שלו.

ציפי לבני: הוא נלחם על העמדות שלו דווקא במגרש ששם ביקשו לקעקע את העמדות שלו.

ציפי לבני: הוא נלחם על העמדות שלו וניהל את הדיון דווקא בתחום המוסר.

ציפי לבני: הוא לא כיסה את השקפותיו באיזושהי עטיפה יפה שתישמע יותר טוב לאוזן.

ציפי לבני: הוא נלחם במגרש של המוסר, ההיסטוריה, התנ"ך והערכים.

ציפי לבני: ואני מאמינה שהדיון הזה לגיטימי שיימשך.

ציפי לבני: וגם אם אני חולקת על מסקנותיו או על עמדותיו, חלק ממורשתו הוא בוודאי דבקותו במה שהוא האמין, למרות הביקורת – דבר שנדיר למצוא במחוזותינו הפוליטיים בימים אלה.

ציפי לבני: גנדי היה איש של ארץ-ישראל, ובכוונה אמרתי "ארץ-ישראל" ולא "מדינת ישראל".

ציפי לבני: לא שחס וחלילה היא לא היתה חשובה בעיניו, הרי על הגנתה נלחם ועל עתידה נהרג, אלא שארץ-ישראל היתה חלק או ביטוי בעיניו לשלישייה של ארץ-ישראל, עם ישראל ותורת ישראל.

ציפי לבני: הוא לא חבש כיפה אלא חבש דיסקית, כביטוי של מחויבות של עם ללוחמיו, אבל ציטט את התנ"ך וראה אותו משתקף בכל אבן מאבני ארץ-ישראל.

ציפי לבני: וחשוב שנדע היום – והדברים נאמרו גם על-ידי ראש הממשלה, ודווקא בוויכוח הסוער, שקורע היום גם את החברה הישראלית וגם את הבית הזה, על עתידה של ישראל כמדינה – שבנושא הזה יש אחדות בהבנה שכל אדם לא רק יכול להרגיש את אותו חיבור לארץ-ישראל, אלא צריך להרגיש את אותו חיבור לארץ-ישראל; כי כל דבריו של גנדי ביטאו רגש ענק לארץ הזאת, שאותה הגדיר לעתים "בלי גבול".

ציפי לבני: יכול היה לומר שיש לה גבולות שונים במהלך ההיסטוריה, היו לה גבולות שונים במהלך ההיסטוריה, אך במהותה זו אותה פיסת ארץ במזרח התיכון שבה חיו יהודים תוך חירות במסגרת ממלכתית, תוך יצירת תרבות חומרית ורוחנית, מתוך שישנם, כאמור, גבולות שונים, בין גבולות ההבטחה ובין גבולות אחרים.

ציפי לבני: בעבורו ארץ-ישראל היא אותו חבל ארץ שבו ישבו יהודים על אדמתם.

ציפי לבני: זוהי הארץ שממערב וממזרח לירדן, כולל – בעיניו – הגולן והגלעד, ארץ שנים-עשר השבטים.

ציפי לבני: על זה אין מחלוקת – לא על הזכות, לא על ההיסטוריה, לא על הזכות התנ"כית, לא על הזכות המוסרית, לא על הזכות המשפטית, לא על איזושהי זכות של עם ישראל על הארץ כולה.

ציפי לבני: חשוב לומר את זה דווקא עכשיו, בשעה שישראל נמצאת, אולי, ערב הכרעות היסטוריות, שהמחלוקת בינינו אינה על הזכות על הארץ.

ציפי לבני: ואולי, לא במפתיע, כשאנחנו מציינים היום את גנדי ואת זכרו, זאת הנקודה אולי כמעט היחידה שיכולתם למצוא בה את אותן מלים נאמרות על-ידי ראש הממשלה וראש האופוזיציה.

ציפי לבני: המחלוקת היא בדבר היכולת לממש את השילוב של גנדי, של ארץ-ישראל, עם ישראל ותורת ישראל, על הארץ כולה.

ציפי לבני: גנדי חשב שאפשר, ונלחם על אמונתו זו עד שנפל.

ציפי לבני: מסקנתי אחרת.

ציפי לבני: ועל הארץ הזאת הגן האדם שנולד כמעט – לפי התיאור – עם אקדח בעריסתו, שהחביאה אמו בהיותו תינוק, ומצא את מותו באקדח המרצחים.

ציפי לבני: ואם יש דבר שחשוב שכולנו נזכור ביום הזה – שגנדי נרצח בגלל שהיה שר בישראל.

ציפי לבני: סמלה של המדינה הזאת נהרג בידי אלה שביקשו להכריע סמל באשר הוא סמל – זה לא משנה אם עמדותיו היו כאלה או אחרות – אלה שלא יכולים לראות את סמליה של מדינת ישראל.

ציפי לבני: גנדי היה סמל לא רק בגין כהונתו כשר.

ציפי לבני: הוא היה דמותה של ישראל – סייפא וספרא במובן המילולי; הגן על הארץ הזאת ועל ביטחונה, כתב וערך את דפיה בספרים שנועדו לתעד את ההיסטוריה בשביל העתיד.

ציפי לבני: ואם אני רוצה לציין נקודות שאולי ייראו קטנות, הן מופיעות בקיצור רב בתולדות חייו, אבל אני חושבת שהן חשובות, כי הן סמליות בעיני מבחינת מה שהיה כאדם.

ציפי לבני: אחת עוסקת בעמדותיו – כי אני חושבת שנעשה עיוות במהלך השנים – ביחס לערביי ישראל, אזרחי המדינה הזאת, שאותם ראה כאזרחים שלא ניתן לפגוע בהם, אם כי דרש – ובעיני בצדק – שירות צבאי או אזרחי או לאומי מכל אחד מהם.

ציפי לבני: כאדם צעיר – שורה קטנה בקורות חייו – לפני קום המדינה סירב להשתתף ב"סזון" נגד בני עמו, שביניהם הורי והוריהם של אחרים שיושבים היום בבית הזה.

ציפי לבני: בעיני, כשאדם צעיר אומר לא למדיניות של תנועה ומעז לדבוק בזה, זה מעיד הרבה מאוד על ערכיו – באופן האמיתי והעמוק של המלה.

ציפי לבני: ושר שהתפטר פעמיים – זו מלה אחת אבל היא מבטאת בעיני קודם כול אדם שלא מוכן להיות שותף, ולו במחדל או בשתיקה, לערכים או אידיאולוגיות או תהליכים שהוא איננו שלם אתם במאה אחוז, וגם כל זה כל כך חסר במחוזותינו בימים האלה.

ציפי לבני: גנדי היה מסיים חלק מנאומיו במלים: אדוני עוז לעמו ייתן אדוני יברך את עמו בשלום.

ציפי לבני: הייתי רוצה להוסיף בשמי: מי ייתן ויהיה בנו העוז לעשות שלום.

ציפי לבני: יהי זכרו ברוך.

ראובן ריבלין: תודה לראש האופוזיציה חברת הכנסת ציפי לבני.

ראובן ריבלין: אני מזמין את אחרון הדוברים, חבר הכנסת אריה אלדד.

אריה אלדד: אדוני היושב-ראש, תודה, כבוד ראש הממשלה, שרי הממשלה, חברי חברי הכנסת, משפחת זאבי, באחת ממערכות הבחירות האחרונות הגיע גנדי אל אבא שלי, עליו השלום – כך לפחות סיפר לי אבי, שבעוד שבועיים נציין 100 שנה להולדתו – והציע לו לעמוד בראש הרשימה שלו לכנסת.

אריה אלדד: אבא שלי נרגש מעצם ההזמנה, אבל כבר אז הוא חשב שהוא זקן מדי והוא סירב בתודה.

אריה אלדד: תודו, חברי חברי הכנסת, שתופעה כזאת, הזמנה כזאת מאדם פוליטי, היא נדירה במחוזותינו.

אריה אלדד: וכשהגעתי לכנסת, שלוש שנים לאחר הרצח, החוק הראשון שזכיתי להעביר בכנסת ישראל היה החוק להנצחת זכרו של רחבעם זאבי גנדי.

אריה אלדד: בן 75 היה רחבעם בהירצחו, ו-26 שנים שירת בצבא-הגנה לישראל, ועוד קודם לכן שירת בפלמ"ח, ולחם בכל הארץ, ממלכייה ועד הנגב.

אריה אלדד: וגם כשפשט את מדיו לא התפרק משליחותו והקדיש את חייו, פשוטם כמשמעם, לארץ-ישראל, למדינת ישראל ולעם ישראל.

אריה אלדד: ארץ-ישראל היתה לגנדי לא רק זירת קרבות, לא רק זירת מחקר היסטורי וגיאוגרפי וארכיאולוגי; בראש ובראשונה היתה ארץ-ישראל לרחבעם זאבי מולדת.

אריה אלדד: המולדת שלו לא היתה רק כברת ארץ, לא רק טריטוריה, לא שטח.

אריה אלדד: מולדת היא גם יותר מהנקודה על הגלובוס שבה נולדת וגדלת.

אריה אלדד: המולדת של גנדי היתה משאת נפש וכיסופים למה שהיה ולמה שעתיד עוד להיות בארץ הזאת.

אריה אלדד: המולדת של גנדי עיצבה את השקפת עולמו היהודית, את זהותו הלאומית, את נתיבי הקרבות שלו במדים ובלא מדים, את הספרייה שלו, את לשונו העברית.

אריה אלדד: המולדת של גנדי הביאה אותו אל הזירה הפוליטית.

אריה אלדד: המולדת של גנדי תבעה ממנו הכול, והוא נתן לה הכול.

אריה אלדד: מולדת איננה בשום מקום בעולם, ודאי שלא אצלנו, עניין של החלטה בין-לאומית חיצונית.

אריה אלדד: עבור גנדי, המסמכים המכוננים של הצהרת בלפור והחלטת חבר הלאומים על מנדט לבריטניה להקים בית לאומי לעם היהודי בארץ-ישראל, כמו גם החלטת האו"ם על החלוקה – אלה לא היו עבור גנדי מקורות הזכות שלנו על ארץ-ישראל.

אריה אלדד: הם היו רק הכרה של הגויים בזכותו של העם היהודי על ארצו.

אריה אלדד: הקושאן של רחב

אריה אלדד: עם זאבי על מולדתו לא היה טמון במסמכים החיצוניים הללו.

אריה אלדד: התנ"ך היה הקושאן שלו.

אריה אלדד: גנדי, שלא חבש כיפה – והזכירה זאת יושבת-ראש האופוזיציה – כתב בכרטיס החבר של מפלגתו, שנקראה כמובן מולדת: "ארץ-ישראל לעם ישראל על-פי תורת ישראל".

אריה אלדד: גנדי איש החרב והספר והארץ ידע תנ"ך, הכיר היטב את כתב הזכויות שלנו, והכיר היטב ברגליו ובמו עיניו כל שביל וכל פינה בארץ.

אריה אלדד: ולפיכך, עבורו גם גבולותיה של הארץ לא יכלו להיות מוכתבים או מקודשים בכוח הסכמי שביתת נשק כאלה או אחרים, ומחויבותו לרעיון ארץ-ישראל השלמה היתה שלמה.

אריה אלדד: דגל הטרנספר שהניף גנדי לא היה חדש.

אריה אלדד: הוא גם לא טען לזכות יוצרים עליו.

אריה אלדד: הוא שב והסתמך על ראשי הנהגת היישוב היהודי בארץ בשנות טרום המדינה, שידעו כי זה חייב להיות פתרון המלחמה בין היהודים והערבים בארץ.

אריה אלדד: רק לאחרונה נתקלתי שוב בקריאה בספריו של ההיסטוריון בני מוריס "1948" ו"הדרך לירושלים" במה שלמדתי פעם וכנראה הספקתי לשכוח, שהעברתו של המיעוט הערבי שהיה צפוי להישאר בתחומי המדינה היהודית על-פי החלטת החלוקה, היתה עוד קודם לכן גם בבסיס הצעתה של ועדת-פיל, וגם בוועדה האנגלו-אמריקנית שהובילה את החלטת האו"ם על החלוקה, וגם הונחה בבסיס ההבנות שהושגו בין המלך עבדאללה לנציגי הסוכנות שלנו ערב מלחמת השחרור.

אריה אלדד: גנדי הרבה להזכיר כי רעיון חילופי האוכלוסין, שיושם לאחר מלחמת העולם הראשונה ומלחמת הבלקן בין טורקיה ליוון, העניק לא פחות מפרס נובל לשלום למי שהוביל את חילופי האוכלוסין שם – לנורבגי נאנסן.

ראובן ריבלין: נא לסיים.

אריה אלדד: אף שרחבעם זאבי הקפיד תמיד להדגיש כי איננו ממליץ על פתרון כפוי אלא על טרנספר מרצון – בעידוד הגירה או בהסכמה כחלק מהסכם כולל ליישוב הסכסוך – לא נמנעו יריביו הפוליטיים של גנדי מלהטיח כי התוכנית היא גזענית ופסולה מוסרית.

אריה אלדד: לא זכיתי לעבוד לצדו של גנדי לא בצבא ולא בכנסת.

אריה אלדד: בדיוק שנות דור הפרידו בינינו.

אריה אלדד: גם אני בוגר הגימנסיה העברית רחביה בירושלים, גם אני לבשתי מדי צה"ל שנים ארוכות, גם אני הייתי חבר הכנסת מטעם מולדת של גנדי, וגם בצבא וגם בכנסת יכולתי לחוש את החלל שהותיר אחריו.

אריה אלדד: וביתר שאת חסר לי היום קולו כנושא תוכנית מדינית אלטרנטיבית.

אריה אלדד: בימים הללו, שגם אדוני ראש הממשלה, שנבחרת כדי לשאת מדיניות שונה ממדיניות הממשלה הקודמת לך, גם בימים שבהם אתה מכריז על הסכמתך לתוכנית שתי המדינות, אני חש בחסרונו של הקול הבטוח והנחוש של גנדי המזכיר לכולנו כי יש כבר מדינה פלסטינית, והיא שוכנת מעבר לירדן.

אריה אלדד: ירדן היא המדינה הפלסטינית, היא הוקמה בהחלטה קולוניאלית בריטית כיצור מלאכותי על שלושה רבעים משטח הבית הלאומי שלי, ו-75% מאזרחיה, ויש אומרים 95%, הם פלסטינים.

אריה אלדד: ירדן היא פלסטין למעשה, וכל מה שמבדיל בינה לבין פלסטין, גם להלכה – הוא בחירות דמוקרטיות אמיתיות.

אריה אלדד: גנדי לא טען לזכות יוצרים גם על הרעיון הזה.

אריה אלדד: בשנות ה-70 הובילו אותו יגאל אלון ואריאל שרון.

אריה אלדד: אנו חיים בתקופה שבה רבים לכאורה סבורים שהקמת מדינה פלסטינית נוספת, והפעם ממערב לירדן, היא התוכנית המדינית היחידה.

אריה אלדד: אבל גם הפעם נידון המאמץ המדיני הכפוי מבחוץ להגיע ליעד זה – גם הפעם הוא נידון לכישלון.

אריה אלדד: ואולי בעקבות המשבר הבא, שיגיע כשייקלעו גם השיחות הנוכחיות למבוי סתום, אולי אז תשוב ותצוץ אל פני השטח ההכרה כי אין צורך ואין אפשרות לחלק את ארץ-ישראל המערבית, ולפלסטינים כבר יש מדינת לאום בירדן.

אריה אלדד: ירדן היא פלסטין, ומי שחותר להקים עוד אחת, אפשר שהוא גוזר מיתה על מדינת ישראל.

אריה אלדד: גנדי לחם ומת כחייל של ארץ-ישראל, ואני, היושב בכנסת במידה רבה בכיסא שהתרוקן בהירצחו, אמשיך במאבק על דרכו המדינית.

אריה אלדד: יהי זכרו ברוך ומאיר דרך.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת אריה אלדד.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, תמה האזכרה לשר רחבעם זאבי, גנדי, זכרו לברכה, השם ייקום דמו.

ראובן ריבלין: אני מכריז על הפסקה לכמה דקות ואז נמשיך בסדר-היום.

ראובן ריבלין: תודה לכל המשתתפים הרבים.

ראובן ריבלין: (הישיבה נפסקה בשעה 17:14 ונתחדשה בשעה 17:17.

ראובן ריבלין: )

מגלי והבה: חברי חברי הכנסת, אני מחדש את ישיבת הכנסת.

מגלי והבה: הודעה למזכיר הכנסת, בבקשה.

מגלי והבה: נא לשבת, חברים, אנחנו ממשיכים בסדר-היום.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיע, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – המלצה של הוועדה הציבורית לקביעת שכר ותשלומים אחרים לחברי הכנסת בנושא מימון נסיעות יושב-ראש הכנסת לחוץ-לארץ מטעם הכנסת.

נאזם בדר: לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק שירות המדינה (מינויים) (תיקון מס' 15), התשע"א–2010, שהחזירה ועדת החוקה, חוק ומשפט.

נאזם בדר: הסכם בין ממשלת מדינת ישראל לבין קבינט השרים של אוקראינה בדבר פטור מדרישות אשרה למחזיקים בדרכוני שירות או בדרכונים לאומיים של אוקראינה ושל מדינת ישראל.

מגלי והבה: תודה למזכיר הכנסת.

מגלי והבה: [מס' כ/311; "דברי הכנסת", מושב שני, חוב' כ"ב, עמ' 8561; נספחות.

מגלי והבה: ]

מגלי והבה: אנחנו עוברים להצעת חוק מרכז זלמן שזר לחקר תולדות העם היהודי, התשע"א–2010, הצעת חוק לקריאה שנייה וקריאה שלישית.

מגלי והבה: אני מתכבד להזמין את יושב-ראש ועדת החינוך, התרבות והספורט, חבר הכנסת זבולון אורלב, להציג את הצעת החוק, ועד שיגיע אני מברך גם את חברי המרכז שנמצאים כאן ומכבדים אותנו בנוכחותם.

מגלי והבה: ברוכים הבאים.

זבולון אורלב: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מכובדי השר, חברי הנהלת מרכז שזר ובראשם היושב-ראש אפרים הלוי והמנכ"ל צבי יקותיאל הידוע בשם קותי, הנני מתכבד להביא בפני הכנסת, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית, את הצעת חוק מרכז זלמן שזר לחקר תולדות העם היהודי, התשע"א–2010, שהיה לי הכבוד להיות בין יוזמיה, ביחד עם חברי הכנסת זאב אלקין ודניאל בן-סימון.

זבולון אורלב: מטרתו של החוק המוצע היא להקים מרכז על שמו של זלמן שזר, נשיאה השלישי של מדינת ישראל, שיפעל לקדם את חקר תולדות העם היהודי בתפוצות, אבל לא רק לחקור, אלא גם להפיץ את תולדות העם היהודי; לטפח את התודעה ההיסטורית היהודית ברוח מורשתו של זלמן שזר, נשיאה השלישי של מדינת ישראל, וגם לשקף את אישיותו של זלמן שזר כנשיא המדינה ואת פועלו ואת מורשתו.

זבולון אורלב: אין ספק שהקמת המרכז תתרום הן למחקר בתחום האמור – והעבר של המרכז הוכיח את היכולת המחקרית הראויה המצוינת – והן לטיפוח התודעה ההיסטורית היהודית, שהיא כל כך נחוצה ככל שחולפים הדורות וככל שמתמעטים, וזאת ברוח מורשתו ופועלו, כפי שציינו, של הנשיא המנוח זלמן שזר, שנוסף על פעילותו הפוליטית, המפלגתית והציבורית הענפה עסק גם בחקר תולדות עם ישראל.

זבולון אורלב: הוא היה ידוע כבר-אוריין בתחום זה.

זבולון אורלב: ישאל הציבור: מה קרה?

זבולון אורלב: מה השינוי?

זבולון אורלב: מה החוק?

זבולון אורלב: ובכן, מרכז זלמן שזר הוקם בשנת 1973 על-ידי החברה ההיסטורית הישראלית, המאגדת בתוכה את מיטב אנשי האקדמיה, הפרופסורים והחוקרים בתולדות עם ישראל.

זבולון אורלב: המרכז הוקם אז בסיועה של ממשלת ישראל, ופעל אז, כמו היום, עד לאישור החוק בעוד דקות ספורות, כעמותה רשומה, כמו עשרות אלפי עמותות.

זבולון אורלב: מורי ורבותי, החוק המוצע בא ליתן ביטוי לחשיבות שבהקמת המרכז כאמור בחוק – תאגיד על-פי חוק – ובכך להבטיח את קיומו ופעילותו לדורות, באמצעות הקמת תאגיד על-פי חוק, בדומה למוסדות שהוקמו לזכרם של נשיאים וראשי ממשלות, כגון חוק יד יצחק בן-צבי, חוק המרכז להנצחת זכרו של יצחק רבין והחוק להנצחת זכרו של מנחם בגין, כולם זכרם לברכה.

זבולון אורלב: חשוב מאוד להדגיש כי המעבר מעמותה, שהיא עמותה פרטית במהותה, לתאגיד על-פי חוק, כפי שנאשר בחוק זה, משקף את רצונה של מדינת ישראל לא רק להנציח את זכרו של זלמן שזר, אלא בעיקר לבטא את מחויבותה העמוקה של מדינת ישראל כלפי חקר תולדות עם ישראל לדורותיו והפצת תולדות אלה, חינוך הדורות על תולדות העם, הן בארץ-ישראל, במדינת ישראל, והן בתפוצות.

זבולון אורלב: חקר ההיסטוריה של העם והפצתו הם בעיני מהיסודות הערכיים ביותר, החשובים ביותר, לביסוס – לתשתית – הקיום היהודי כעם במדינת ישראל.

זבולון אורלב: החוק המוצע קובע את מבנה המרכז ומוסדותיו, את מספר החברים במועצתו, את תפקידיהם וההוראות הנוגעות לכהונתם, את אופי מינוי המנהל הכללי של המרכז ותפקידיו ואת ההוראות בדבר תקציב המרכז ומימונו והעסקת העובדים בו.

זבולון אורלב: כמו כן נקבעו הסדרים מפורטים לעניין המעבר מפעילותו של המרכז כעמותה לפעילותו כתאגיד, ואם אינני טועה זה תקדים – החוק הראשון בחקיקה הישראלית שבו עמותה הופכת לתאגיד; אולי לא, אבל מהתקדימים הבודדים והמיוחדים.

מגלי והבה: אם אדוני זוכר הוא יכול לרענן את זיכרוננו, כי לדעתי אתה צריך לזכור את זה יותר מכולם.

זבולון אורלב: אני לא מומחה בתולדות עם ישראל, אולי אנשי המרכז יודעים, אבל בוודאי מתוך העיסוק הרב בחוק הזה – זה חוק שדרש הרבה מאוד דיונים.

זבולון אורלב: תיכף אומר כמה מלים על הדיונים.

זבולון אורלב: נעשה כאן מהלך בלתי רגיל שחייב רצון טוב של כולם, כיוון שהעמותה – היו בה עובדים, יש נכסים, יש התחייבויות, והמעבר מעמותה לתאגיד חייב הסדרים מהסדרים שונים.

זבולון אורלב: אז נקבעו, כמו שאמרנו, הסדרים מפורטים לעניין המעבר מפעילות המרכז כעמותה לפעילותו כתאגיד שהוקם על-פי חוק, לרבות מעמד העובדים ומעברם לתאגיד החדש.

זבולון אורלב: כך גם הובטח בחוק, בהרכב המועצה, שרוח החברה ההיסטורית, הרוח הישראלית, הרוח היהודית, הרוח הציונית של המרכז, אף שמדובר בתאגיד על-פי חוק, יוכלו להישמר גם בעתיד.

זבולון אורלב: החוק המוצע גובש בתמיכת הממשלה – שהתנתה תנאים כאלה ואחרים כמקובל, והצלחנו לעמוד בהם – שהכירה בחשיבות העיגון החוקי של פעילות מרכז זלמן שזר, תוך שיתוף פעולה ראוי לציון עם משרדי הממשלה השונים.

זבולון אורלב: זאת באמת היתה תופעה מרנינה ומיוחדת לראות את ההתגייסות של משרדי הממשלה, עם רצון טוב.

זבולון אורלב: הצעת החוק מוגשת ללא הסתייגויות, כמקובל בוועדת החינוך, התרבות והספורט, ואני מבקש מחברי הבית לאשרה בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

זבולון אורלב: כדי לחסוך, אדוני, שלא אעלה שוב לאחר שהחוק יתקבל כדי להודות – כי את זה אני ארצה שיעשה חבר הכנסת אלקין אם יגיע, ומסרו לי פתק שהוא בדרך – אני מבקש לומר את התודות שלי.

מגלי והבה: אדוני בטוח שהחוק יעבור במאת האחוזים, אבל כיוון שאני סומך עליך – – –

זבולון אורלב: אני סבור כך.

זבולון אורלב: יש לי יסוד להניח שהחוק יעבור פה אחד, זאת הנחתי.

מגלי והבה: אני מאחל לך שתעביר עוד הרבה חוקים.

זבולון אורלב: תודה רבה לך.

זבולון אורלב: אז קודם כול להודות לשותפי בחוק, לחבר הכנסת זאב אלקין, שלצורך העניין, כיושב-ראש הקואליציה – אתה יודע, אומרים שבמדינה לא צריכים פרוטקציה, מספיק קשר אישי.

זבולון אורלב: אז בהחלט הקשרים של חבר הכנסת זאב אלקין בקואליציה ובוועדת השרים תרמו תרומה מכרעת ליכולת להעביר את החוק; כמובן גם חבר הכנסת בן-סימון – היה חשוב לנו לשתף גם את מפלגת העבודה, כי הנשיא שזר בא ממפלגה זו.

זבולון אורלב: אני רוצה להודות למשרדי הממשלה, לעורכת-דין רוני טלמור, לעורכת-דין מייסא אבו אל-היג'א ממשרד המשפטים; לצחי דוד ואורי גבע מאגף התקציבים באוצר – הגיעו ימים שאני גם משבח את אגף התקציבים באוצר – זה קשה, אבל צריך להודות להם; לעורכת-דין טל ישראל מרשות המסים, כדי להסדיר שהתאגיד הזה יהיה פטור ממסים גם במעברים שלו; לעורך-דין קובי אמסלם מיחידת הממונה על השכר, שסייע לנו בהסדרת מעמד העובדים במעבר; לעורכת-דין מירב כהן ממשרד התרבות והספורט, כי צריך לזכור שהמרכז הזה הוא תחת אחריות משרד התרבות והספורט, וגם להודות כמובן לשרת התרבות והספורט, שנתנה את ברכתה להעברת החוק.

זבולון אורלב: אדוני היושב-ראש, חייבים להודות להנהלת מרכז שזר.

זבולון אורלב: לכאורה זאת עמותה – אף אחד לא מתערב לך, אתה עושה מה שאתה רוצה.

זבולון אורלב: אתה הופך להיות תאגיד – פתאום המדינה מפקחת על העניין וקובעת מי יהיה ומה יהיה.

זבולון אורלב: חייבים לשבח את הנהלת המרכז על כך שהם לא רק רצו אלא גם דחפו אותנו וזירזו אותנו כדי להעביר את החוק.

זבולון אורלב: בראשם, למר אפרים הלוי, יושב-ראש הוועד המנהל, שיושב אתנו – לפעמים היו לו קשיים של כניסה לבניין, אבל איכשהו התגברו, כי אנחנו לימדנו את המאבטחים במשכן מיהו אפרים הלוי; למר צבי יקותיאל, מנכ"ל המרכז; לפרופסור יוסף קפלן, סגן יושב-ראש הוועד המנהל; לפרופסור אניטה שפירא, לפרופסור ישראל ברטל ולעורכת-דין מרים רובינשטיין, שנמצאת אתנו.

זבולון אורלב: כל אלה השכילו אותנו ותרמו לדיונים כדי שנוכל להעביר את החוק.

זבולון אורלב: ומבין עובדי הכנסת, בראש ובראשונה, להודות לעורכת-הדין מירב ישראלי שיושבת אתנו כאן, היועצת המשפטית של הוועדה, האחת והיחידה, שהיא בוודאי בעלת זכויות רבות מאוד בניסוח החוק ובמתן עצות לפשר בין משרדי הממשלה; לעורכת-הדין דפנה ברנאי הממונה על נוסח החוק – עשתה עבודה מהירה; למנהלת הוועדה, גברת , שהיא מזיזה את העניינים, יחד עם רבקה וידר, רכזת בכירה בוועדה, ולעוזרי הפרלמנטריים שוקי זוהר וחני ברלינר.

זבולון אורלב: יעמדו כולם על הברכה.

זבולון אורלב: אודה לך, אדוני, אם תעמיד את החוק להצבעה.

מגלי והבה: תודה, חבר הכנסת זבולון אורלב, יושב-ראש ועדת החינוך, התרבות והספורט.

מגלי והבה: אני אאפשר לך להגיע למקומך כדי שתוכל להצביע בעד החוק שיזמת.

מגלי והבה: ואנחנו מצביעים, חברי חברי הכנסת, כיוון שאין הסתייגויות לחוק ויש אישור להצבעה, וגם הגיע חבר הכנסת זאב אלקין, שהיה שותף, ואני גם מניח שאם ירצה, לאחר מכן, להודות, נאפשר לו את זה – – –

קריאה: – – –

מגלי והבה: גם יואל חסון.

מגלי והבה: אתן לך, אל תדאג.

מגלי והבה: חברי חברי הכנסת, אם כך, אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שנייה על הצעת חוק מרכז זלמן שזר לחקר תולדות העם היהודי, התשע"א–2010.

מגלי והבה: נעבור להצבעה.

מגלי והבה: הצבעה מס' 2 בעד סעיפים 1–32 – 12 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–32 נתקבלו.

מגלי והבה: בעד – 12, אין מתנגדים ואין נמנעים.

מגלי והבה: אם כך, אני קובע שהצעת החוק עברה בקריאה שנייה.

מגלי והבה: ואנחנו מייד עוברים לקריאה שלישית.

זבולון אורלב: – – –

מגלי והבה: שמעתי את ההסכמה בדיעבד, אדוני.

מגלי והבה: הצבעה מס' 3 בעד החוק – 12 נגד – אין נמנעים – אין חוק מרכז זלמן שזר לחקר תולדות העם היהודי, התשע"א–2010, נתקבל.

מגלי והבה: בעד – 12, אין מתנגדים ואין נמנעים.

מגלי והבה: אני קובע שחוק מרכז זלמן שזר לחקר תולדות העם היהודי, התשע"א–2010, עבר בקריאה שנייה ושלישית, ואני מצרף אותו לספר החוקים, כפי שמתחייב בחוק.

מגלי והבה: אני מזמין את יושב-ראש הקואליציה, חבר הכנסת זאב אלקין, להודות, כיוון שהיה שותף להצעת החוק, וגם להעברתה.

זאב אלקין: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, אני חושב שזה רגע היסטורי לחברה ההיסטורית, מה שקרה כאן במליאה.

זאב אלקין: כי אחרי מאמץ שלקח שתי כנסות, הוא התחיל עוד בכנסת הקודמת – וכדאי כאן לציין את מורי, חבר הכנסת אז ופרופסור, והיום נשיא האוניברסיטה העברית מנחם בן-ששון, שניסה לקדם את הצעת החוק הזאת עוד בכנסת הקודמת – היה כאן מאמץ ומאבק להכיר במאמץ של מרכז שזר כמרכז ממשלתי.

זאב אלקין: עכשיו, על פניו, לא היה דבר יותר ברור מאליו לעשות את המאמץ הזה.

זאב אלקין: אבל בסופו של דבר, כידוע, הקמת מרכזים כתאגידים ממשלתיים היא מלאכה מאוד-מאוד לא פשוטה.

זאב אלקין: אני חושב שההצבעה היום, אדוני היושב-ראש, מסמלת משהו מאוד-מאוד עמוק: את המקום שמייחסים ללימודי היסטוריה בכלל ולימודי היסטוריה של עם ישראל במדינת ישראל.

זאב אלקין: זאת היתה המשמעות של המאבק הזה.

זאב אלקין: כמובן, גם הנצחת שמו של זלמן שזר, אבל זה הרבה מעבר לזה.

זאב אלקין: היה כאן מרכז לתפארת.

זאב אלקין: מגיעה, קודם כול, ברכה גדולה מאוד לאנשים שמובילים את המרכז הזה לאורך שנים.

זאב אלקין: הם יושבים כאן, ביציע.

זאב אלקין: אני בטוח שזה גם רגע מאוד-מאוד סמלי עבורם.

זאב אלקין: הם אלה שנשאו על כתפיהם במשך עשרות שנים את המלאכה הזאת ואת המשימה הזאת.

זאב אלקין: עכשיו המדינה, במעשה הזה, גם מכירה תודה על כל מה שנעשה עד היום, ולוקחת על עצמה ועל כתפיה את האחריות להובלת המרכז, כמובן, יחד אתם, עם אותם האנשים, שימשיכו להוביל אותו, אבל עכשיו מטעם מדינת ישראל.

זאב אלקין: אני מודה להם.

זאב אלקין: אני מודה לחברי יושב-ראש ועדת החינוך, חבר הכנסת זבולון אורלב, שהיה גם שותף בהובלת הצעת החוק, אבל מה שחשוב אולי אפילו יותר – כיושב-ראש ועדת חינוך הוא ידע לנווט את החוק במסדרונות הלא-פשוטים של משא-ומתן מול כל הגורמים המעורבים, ולהביא אותנו לרגע זה.

זאב אלקין: היו הרבה סקפטים, אמרו: זה לא יקרה, אף פעם החוק הזה – המלאכה לא תיגמר, וזבולון, מגיע לך יישר כוח גדול גם בשם הבית הזה וגם בשם חוקרי ההיסטוריה של עם ישראל במדינת ישראל ובעולם כולו.

זאב אלקין: כי מרכז זלמן שזר הוא אפילו לא רק מרכז ישראלי, הוא מרכז בעל מעמד עולמי.

זאב אלקין: יישר כוח על המלאכה.

זאב אלקין: כמובן, מגיעה ברכה לממשלה, שהסכימה לתמוך בהצעת החוק אחרי לבטים לא פשוטים, ולחברי הכנסת על שלא היו כאן משחקי לא קואליציה ולא אופוזיציה אלא כולם, מכל קצות הקשת הפוליטית, תמכו בהצעת החוק ואפשרו לנו להעביר אותה.

זאב אלקין: עכשיו הדאגה ללימודי ההיסטוריה של עם ישראל תהיה על ממשלת ישראל ועל מדינת ישראל.

זאב אלקין: ככה זה צריך להיות וטוב שזה הגיע.

זאב אלקין: מוטב מאוחר מאשר לעולם לא.

זאב אלקין: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת זאב אלקין על דבריו.

מגלי והבה: חברי חברי הכנסת, תם סדר-היום.

מגלי והבה: הישיבה הבאה תתקיים ביום רביעי, ח' בחשוון התשע"א, 13 באוקטובר 2010, בשעה 11:00.

מגלי והבה: ישיבה זו נעולה.

מגלי והבה: תודה לכם.