ישיבת מליאה, כנסת 18, פרוטוקול מספר 161, 2010-10-11 00:00

ראובן ריבלין: היום יום שני, ג' בחשוון תשע"א, 11 באוקטובר 2010 למניינם.

ראובן ריבלין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת, הישיבה הראשונה במושב השלישי של הכנסת השמונה-עשרה.

ראובן ריבלין: כבוד נשיא המדינה שמעון פרס, אדוני ראש הממשלה בנימין נתניהו ורעייתו שרה, גברתי ראש האופוזיציה חברת הכנסת ציפי לבני, מבקר המדינה השופט מיכה לינדנשטראוס ורעייתו, אלמנת הנשיא השישי הגברת אורה הרצוג, שופטות ושופטי בית-המשפט העליון, יושבי-ראש הכנסת לשעבר – פרופסור שבח וייס יושב-ראש הכנסת השלוש-עשרה, מר דן תיכון – ורעייתו לודמילה – יושב-ראש הכנסת הארבע-עשרה, חברת הכנסת דליה איציק יושבת-ראש הכנסת השבע-עשרה, מבקרת המדינה לשעבר השופטת מרים בן-פורת, שרי הממשלה – חברי הממשלה בעבר ובהווה, שרי הממשלה בעבר ובהווה, היועץ המשפטי לממשלה עורך-הדין יהודה וינשטיין, היועץ המשפטי לכנסת עורך-הדין איל ינון, מנכ"ל הכנסת מר דן לנדאו, ראשי הנציגויות הזרות בישראל, ראשי העדות הדתיות בישראל, משפחותיהם של גלעד שליט, רון ארד, מג'די חלבי, גיא חבר, צבי פלדמן, יהודה כץ וזכריה באומל, אורחים נכבדים, מורותי, גבירותי, מורי ורבותי.

ראובן ריבלין: אנו עומדים היום תוהים בפתח המושב השלישי של הכנסת השמונה-עשרה; לפנינו מושב שיכול להיות מכריע ואולי אף היסטורי, מושב שבו ייתכן שנצטרך להחליט בסוגיות רגישות והרות גורל, סוגיות שמשמעותן נוגעת בכל שדרות החברה הישראלית ובגורל האזור כולו, סוגיות שהשלכותיהן יוכלו להשפיע לא רק עלינו, כי אם גם על צאצאינו אחרינו.

ראובן ריבלין: אני מניח שראשי המדינה שיעלו לשאת דברים בעוד דקות אחדות ידגישו – ויקדישו את דבריהם לסוגיה העומדת במוקד תשומת הלב הציבורית, לתהליך המדיני.

ראובן ריבלין: בניגוד להלך הרוח הציבורי הזה אני מוצא עצמי היום מחויב לעסוק בנושא שונה בתכלית, שכנראה את רוב הציבור הישראלי, ואם להודות על האמת כנראה גם את נבחריו, הוא מעניין הרבה פחות.

ראובן ריבלין: מדובר, רבותי, בניסיונות המתמשכים זה זמן רב לרוקן את הכנסת מתוכן ולהפוך אותנו, חברי הכנסת, לחותמת גומי, כי הרי במציאות של חירום מדיני וביטחוני, אפילו אם היא מלווה אותנו במשך 62 שנות קיומנו, פשוט איננו יכולים להרשות לעצמנו לעסוק בזוטות אפורות שלעולם לא יזכו להתעניינות ציבורית, כמו למשל הכרסום העקבי והמתמשך באושיותיה של הדמוקרטיה הפרלמנטרית שלנו.

ראובן ריבלין: ואף-על-פי-כן, כמי שמופקד לשעה על כבודו של הבית הזה, אין בכוונתי לאפשר להתמכרות הזאת שלנו לבהלת החירום המדיני לדחוק את עמידתנו על משמר הדמוקרטיה.

ראובן ריבלין: רבותי, אם בעבר נאלצה הכנסת להתמודד עם התערבות מופרזת מצד הרשות השופטת, הרי שזה זמן הכנסת נאלצת להתמודד מולה ומול המגמה לשנות את אופי המשטר הפרלמנטרי בישראל ולייצר תחתיו – דה פקטו – משטר מיני-נשיאותי.

ראובן ריבלין: כך, למשל, בתחום החקיקה: בחוק תקציב דו-שנתי, כשהוא מלווה בחוק הסדרים דורסני, מבקשת ממשלה זו, כמו קודמותיה, לערער על תפקידה של הכנסת כמפקחת על הממשלה ולרוקן למעשה מתוכן את אחריותה זו.

ראובן ריבלין: ובכן, כפי שאין זו זכותה של הממשלה למשול, כי אם חובתה, כך אין זו זכותה של הכנסת לקיים הליכי חקיקה תקינים ולפקח על הממשלה, כי אם חובתה האלמנטרית ביותר ואחד מתפקידיה המרכזיים, אם לא החשוב שבהם.

ראובן ריבלין: דוגמה לעקיפת הכנסת באמצעות חוק ההסדרים בולטת בניסיון להכליל פעם נוספת את תוכנית ויסקונסין בחסות חוק ההסדרים.

ראובן ריבלין: במושב החולף החליטה ועדת העבודה והרווחה של הכנסת לדחות את בקשת הממשלה להפעיל את התוכנית במתכונת שהוגשה לוועדה לאישור.

ראובן ריבלין: וראו זה פלא, כאילו לא הוזמנו מומחים שהופיעו לפני הוועדה, לא נקראו מחקרים ולא נערך דיון פומבי בנושא, יושבים גורמים בממשלה ומטכסים עצה כיצד יוכלו להעביר את התוכנית בניגוד לעמדתה של הכנסת.

ראובן ריבלין: לא מתקבל על הדעת שרפורמות משמעותיות, לעתים בעלות השלכה על זכויות אזרח יסודיות, יוכתבו לציבור ללא שהדבר עמד לדיון ציבורי ערכי שקוף ומעמיק בכנסת.

ראובן ריבלין: לא מתקבל על הדעת שחוק ההסדרים יהווה מקצה שיפורים של הממשלה או פיצוי על קואליציה שהיא לפעמים סוררת.

ראובן ריבלין: רוצה הממשלה להביא לאישור הכנסת רפורמות ותוכניות בהליך חקיקה רגיל – תתכבד ותעשה זאת.

ראובן ריבלין: אבל לא – לא ייתכן שהממשלה תאנוס את הכנסת לקבל מהלכים בדרכים עקלקלות.

ראובן ריבלין: אני מקווה שאנו עומדים בראשיתה של תקופה שבה לא יהיה ניתן עוד ולא יהיה עוד צורך לעקוף את הפיקוח הפרלמנטרי של הבית הזה באמצעות חוק ההסדרים.

ראובן ריבלין: אך, לדאבוני, אנו עדים לאחרונה להלך רוח דומה גם בתחום המדיני.

ראובן ריבלין: לפני שבועות אחדים פורסמה יוזמה בהסכמת הממשלה לקיים משאל עם אם יושג הסכם מדיני – מייד לאחר אישורו בממשלה ומבלי הצורך לקבל את אישורה של הכנסת.

ראובן ריבלין: יש שאמרו, אולי במידה של צדק, שאין דבר דמוקרטי יותר מלשאול את העם.

ראובן ריבלין: ובכן, חברי, אין דבר דמוקרטי יותר מלהישמע למנהגיה ולסדריה של הדמוקרטיה הפרלמנטרית שלנו.

ראובן ריבלין: בדמוקרטיה פרלמנטרית יש משאל עם, משאל עם אחד, והוא נערך אחת לארבע שנים – הבחירות הכלליות.

ראובן ריבלין: יוזמה זו היא המשכה של אותה מגמה, זו המתמרצת את הממשלה לעקוף את הכנסת ולפנות ישירות אל הציבור במשאל עם מבלי לעבור דרכה.

ראובן ריבלין: למען הסר כל ספק, בעיני משאל עם הוא כלי לגיטימי, וזאת כאשר מטרתו היא לאשרר הסכם שזכה לאישור הממשלה והכנסת, והוא בעל ערך היסטורי.

ראובן ריבלין: משאל עם הוא כלי תקין כל עוד נעשה בו שימוש תקין, כל עוד הוא אינו מחבל במורשת הפרלמנטרית שהיא נחלתנו במשך 62 שנים.

ראובן ריבלין: מכובדי חברי הממשלה, יש מדינות מצוינות בעלות משטר דמוקרטי, אבל נשיאותי, שבהן הנשיא והקבינט שלו אינם מחויבים כלפי הפרלמנט.

ראובן ריבלין: מדינת ישראל איננה אחת מהן.

ראובן ריבלין: כנהוג אצלנו, הממשלה והעומד בראשה זקוקים לאמון הכנסת.

ראובן ריבלין: כן, אותה כנסת שרק בכוחה להביא למינויו של ראש ממשלה.

ראובן ריבלין: משאל עם אינו שפן שניתן לשלוף מן הכובע בעת הדחק.

ראובן ריבלין: אם הממשלה סובלת מקשיים קואליציוניים הרי שהפתרון איננו בשבירת הכלים הדמוקרטיים, כי אם בהליכה לבחירות.

ראובן ריבלין: משאל העם, גם הוא כחוק ההסדרים, לא נועד לפצות על קשייה של ממשלה בכנסת.

ראובן ריבלין: רבותי, באין חוקה במדינת ישראל גיבשנו מסורת פרלמנטרית.

ראובן ריבלין: מסורת זו היא המכתיבה לנו את המותר והאסור.

ראובן ריבלין: היה זה מנחם בגין מורי, מורנו, שקבע את המסורת הפרלמנטרית שלפיה כל הסכם מדיני בעל השלכות טריטוריאליות יובא לאישור הכנסת.

ראובן ריבלין: כך היה עם הסכם השלום עם מצרים – הסכם קמפ-דייוויד.

ראובן ריבלין: כך היה עם הסכמי אוסלו.

ראובן ריבלין: כך היה בהסכם השלום עם ירדן.

ראובן ריבלין: כך היה ביחס להסכם "וואי פלנטשיין", וכן עם תוכנית ההתנתקות.

ראובן ריבלין: המגמה שהסתמנה באישור התקציב הדו-שנתי, עבור דרך חוק ההסדרים, וכלה במשאל העם, איננה תופעה חולפת, כי אם מסממניה של תרבות עוקפת כנסת.

ראובן ריבלין: הניסיון לעקוף את הכנסת כבר איננו מרומז, ואף איננו מתיימר להיעשות בדלתיים האחוריות.

ראובן ריבלין: בשני העשורים האחרונים הממשלה פועלת בריש גלי, בדרך כביכול סלולה, ועל שטיח אדום.

ראובן ריבלין: הממשלה רואה בעקיפת הכנסת על צורותיה השונות את מנגנון המשילות היחיד המאפשר לה להתגבר על תחלואי הכנסת.

ראובן ריבלין: ובכן, נכבדי חברי הכנסת, גלוי וידוע כי הכנסת איננה נקייה מתחלואים.

ראובן ריבלין: ועם זאת, המסורת הפרלמנטרית שלנו בת 62 השנים איננה תוכנית כבקשתך.

ראובן ריבלין: את המרפא לחוסר היציבות הפוליטית בישראל יש למצוא במסגרת כללי המשחק הדמוקרטי.

ראובן ריבלין: עקיפת הכנסת והחלשת כוחה, הבאות לידי ביטוי בהיבט החקיקתי והמדיני ובאופן יומיומי ביחסם של הממשלה ושריה, וגם של חברי הכנסת, לעבודת הכנסת, רק מחריפות את פגיעותה של המערכת הפוליטית הישראלית.

ראובן ריבלין: הדמוקרטיה שלנו לא חדלה להוכיח את חוסנה נוכח מבחנים אזרחיים וחברתיים קשים וכואבים: שתי אינתיפאדות, רצח ראש ממשלה ותוכנית ההתנתקות.

ראובן ריבלין: הכנסת בהכרעותיה יכלה לכולם.

ראובן ריבלין: אך אני חושש שדווקא הכרסום השקט מבית באושיותיה של הדמוקרטיה הפרלמנטרית שלנו הוא האיום המרכזי המרחף מעליה.

ראובן ריבלין: בחברה רב-תרבותית מורכבת ומגוונת, כמו זו הישראלית, לא יכול להיות תחליף לדיון הציבורי המתקיים בכנסת והמתאפשר רק בצורת המשטר הנוכחית.

ראובן ריבלין: איננו יכולים לוותר על המסורת הפרלמנטרית שלנו, המבטיחה לנו שקולות שונים בחברה שלנו לא ייבלעו גם בבואנו לעסוק בסוגיות מורכבות, רגישות וכואבות.

ראובן ריבלין: הרי רק חוסנה של הכנסת ועוצמת הוויכוח שהתקיים בין כתליה, בין כתלינו כאן, הצילו אותה בתקופת ההתנתקות ממלחמת אחים.

ראובן ריבלין: מכובדי, בדמוקרטיה הפרלמנטרית הכנסת היא נציגו היחידי של העם בין בחירות לבחירות.

ראובן ריבלין: איננו רשאים לתת יד להחלשתה של הכנסת דווקא לנוכח המהלכים הגורליים המונחים לפתחנו.

ראובן ריבלין: כבוד נשיא מדינת – – – לא, לא.

ראובן ריבלין: אני מבקש.

ראובן ריבלין: אני מבקש לא למחוא כפיים בכנסת.

ראובן ריבלין: אני מבקש לא למחוא כפיים בכנסת.

ראובן ריבלין: כבוד נשיא המדינה מר שמעון פרס.

רוני בר-און: מחיאות הכפיים היו לנאום – שלא תהיה שום אי-הבנה.

שמעון פרס: תודה.

שמעון פרס: אדוני יושב-ראש הכנסת, אישי ראש הממשלה והגברת שרה נתניהו, גברתי ראש האופוזיציה, חברי הממשלה, מבקר המדינה, חברי הכנסת הנכבדים, אורחים יקרים, לכבוד הוא לי לפתוח את כנס החורף של הכנסת.

שמעון פרס: בשם אזרחי ישראל אני מברך את נבחריו בשנה טובה, בדיונים פוריים, בהחלטות העונות על האתגרים הכבדים העומדים לפנינו.

שמעון פרס: אני מתפלל שצוּר ישראל יעניק לנו את העוז ואת החוכמה לבחור בדרך הנכונה.

שמעון פרס: חברי הכנסת, כנשיא המדינה אני זוכה לפגוש את ישראל שמאחורי הקלעים.

שמעון פרס: היא יצירת מופת של בניה שיודעים ליצור, להעז וליזום.

שמעון פרס: לפני זמן מה הזדמנתי למקום קסום ונעלם בשולי הכרמל.

שמעון פרס: לא ידעתי על קיומו.

שמעון פרס: בסך הכול עשרה דונמים הנקראים בוסתן-הכרמל.

שמעון פרס: על שטח צנוע זה שתולים 110 זנים של עצי פרי אקזוטיים הנושאים שמות מוזרים כמו: סַפודילה, סַפותַה, מַרוּלה, ובננות ירוקות, אדומות, לבנות, בגדלים ובעקמומיוּת שונים.

שמעון פרס: ובתור מחכים, שוב, עצי פרי חדשים, פרי המחקר הישראלי, שטעמם נפלא, ושמם עוד טרם נודע.

שמעון פרס: הזנים פותחו, כאמור, על-ידי חוקרים ישראלים.

שמעון פרס: חלקם גם הובאו מבחוץ.

שמעון פרס: אבל מי שבאמת יצר את הבוסתן הנפלא הזה, ומטפחוֹ לילות כימים, הוא אברהם חסידים, כבן 67.

שמעון פרס: הוא עלה מבגדד ב-1951, בהיותו בן שמונה.

שמעון פרס: הוא גדל במעברת כפר-ענה, וממנה עבר למעגן-מיכאל.

שמעון פרס: הוא שירת בחיל הים באילת, ולאחר שירותו היה למנופאי בתל-אביב כדי לסייע בידי משפחתו.

שמעון פרס: כעבור שנתיים הוא חזר לקיבוצו.

שמעון פרס: הקיבוץ נענה לבקשתו והעמיד לרשותו פיסת אדמה קטנה בלתי מעובדת כדי לאפשר לו להגשים חלום משלו.

שמעון פרס: הוא שיצר את המקום החלומי הזה.

שמעון פרס: לא, אין זו סנסציה גדולה, כי המקום צנוע והאיש עניו.

שמעון פרס: אבל אם אין זו סנסציה, זה פלא ישראלי, פלא שנוצר על-ידי חלוץ שהוכיח שאת מחסוריה של ישראל ניתן להפוך לגדולים שבהישגיה.

שמעון פרס: אין עוד עם שישב על נהרות בבל, ששרד את כבשני אושוויץ ושתל בוסתן נפלא כזה באדמה המוזנחת.

שמעון פרס: עצים גדלים לאט, את המדינה הצלחנו להקים במהירות.

שמעון פרס: בן-גוריון ביקר במחנות ההשמדה לאחר שחרורם של ניצולי השואה, והתברר לו, כמו שהיה ברור להם, ששערי ההצלה בעולם נעולים בפניהם.

שמעון פרס: הוא היה לחסר סבלנות.

שמעון פרס: הוא הסיק שרק שער של ישראל עצמאית יקבל אותם בברכה אמיתית, ומכאן באה הקריאה להקים מדינה יהודית לאלתר.

שמעון פרס: הוא החליט לקבל את מפת האו"ם הקשה, שהותירה לישראל פיסת אדמה שגבולותיה גדולים משטחיה.

שמעון פרס: הערבים סירבו לקבלה, ויצאו למלחמה.

שמעון פרס: ישראל ידעה מלחמה בטרם טעמה מדינה.

שמעון פרס: לפי יחסי הכוחות, הערבים אמורים היו לנצח.

שמעון פרס: היו להם שבעה צבאות, לנו עוד לא קם צבא; היו להם מטוסים ותותחים, לנו בקושי היו רובים ומקלעים.

שמעון פרס: אחדים מהלוחמים שלנו באו מהמחנות בקפריסין, עוד טרם הספיקו להכיר את ארצם, והתייצבו בשדות הקרב שלה.

שמעון פרס: ברית-המועצות סיפקה לערבים נשק בשפע.

שמעון פרס: המערב הטיל עלינו אמברגו.

שמעון פרס: אוכלוסיית הערבים עלתה פי-60 על זו שלנו.

שמעון פרס: ידנו בכל זאת היתה על העליונה.

שמעון פרס: חברי הכנסת, הפקנו לקחים משגיאותינו, אבל אני בספק אם הפקנו לקחים מניצחוננו.

שמעון פרס: הפרוטוקולים שהתפרסמו על מלחמת יום הכיפורים ממוקדים בשגיאות.

שמעון פרס: אינני מצדיק ואינני מצטדק, אני רק מתפלל שלא נשכח שגם במלחמה הזאת יצאנו כמנצחים.

שמעון פרס: ניצחו הלוחמים, והאשראי מגיע גם להורים ולמשפחות שילדו וגידלו אותם.

שמעון פרס: רבים מהם שכלו את יקיריהם.

שמעון פרס: גם אחרי הניצחונות, ארצנו נותרה קטנה.

שמעון פרס: אדמתה מדברית, נחלי האכזב שבה יפים, אבל נחלי המים שבה דלים במים.

שמעון פרס: האדמה לא היטיבה אתנו.

שמעון פרס: אנחנו היינו צריכים להיטיב עמה.

שמעון פרס: החקלאות שהוקמה, במידה רבה היא חקלאות של האדם, של הטבע, אבל בעיקר של המדע והטכנולוגיה, והיא הטובה שבעולם, גם בייחודה וגם ביבוליה.

שמעון פרס: היבולים שלנו הם פי-שמונה מהנורמות המקובלות בעולם, והם מסתפקים במחצית כמות המים.

שמעון פרס: לא חלמתי בחיי שישראל תייצא פעם גזר לרוסיה, אבוקדו לצרפת או פרחים לאנגליה.

שמעון פרס: בהזדמנות זו ברצוני לברך את ההתיישבות העובדת, שמלאו לה 100 שנים.

שמעון פרס: היא אמה הורתה של היצירה הזאת, וצורת החיים החברתיים שלה נראית כמוצדקת בתבל.

שמעון פרס: השטח קטן, אבל האוכלוסייה היהודית, גם הערבית – גדלו פי-עשרה.

שמעון פרס: הרוב הוא יהודי, המיעוט הוא ערבי.

שמעון פרס: מגילת העצמאות שלנו עומדת בתוקף על כך שאף אזרח לא יקופח בגלל דתו או לאומיותו.

שמעון פרס: האוכלוסייה היהודית גדלה במידה רבה מניצולי השואה מזה ומצמאי הגאולה מזה.

שמעון פרס: לקולטים ולעולים לא היה רכוש של ממש.

שמעון פרס: אישיותם היתה רכושם.

שמעון פרס: עצמאות כלכלית נראתה אז כחלום רחוק, ממש כפי שנראה היום השלום.

שמעון פרס: חברי הכנסת, במשך 63 שנים, שנות עצמאותנו, הותקפנו שבע פעמים.

שמעון פרס: אף עם לא התנסה במלחמות כה רבות בזמן כה קצר.

שמעון פרס: הקימונו את צבא-הגנה לישראל, צבא הראוי לכל שבח.

שמעון פרס: הוא יודע להרתיע, להגן, להשיב ולנצח.

שמעון פרס: הקימונו עמק מרהיב של מדע וטכנולוגיה, שזוכה לשבחים בין-לאומיים.

שמעון פרס: הארץ הומה תרבות, ספרים, שירים, תיאטרונים, תזמורות, מקהלות ואמנים ממדרגה ראשונה.

שמעון פרס: צמח לנו דור צעיר – בריא יותר, חזק יותר, מעודכן יותר.

שמעון פרס: בדור הזה, אם יש לו חסרונות, חיסרון אחד אין לו: כשצריך מתנדבים ליחידות קרביות, ההיענות היא מיידית ומלאה.

שמעון פרס: יחד עם זה, לא תמו הבעיות שלנו, ואסור לנו לשקוע בשביעות רצון עצמית.

שמעון פרס: עדיין קיים פער גדול בין עניים לעשירים, מרחק בין ערבים ליהודים.

שמעון פרס: האלימות מרימה ראש.

שמעון פרס: השחיתות פושה ואותותיה ניכרים בכל הרמות.

שמעון פרס: אירן עומדת בראש הדורשים מלחמה בישראל.

שמעון פרס: אין לזלזל בכוחה, אבל אני מציע גם לה לא לזלזל בכוחנו.

שמעון פרס: היא מתלהמת, לשוננו עצורה, אבל אלה אינם יחסי הכוחות האמיתיים.

שמעון פרס: בכל התחומים, ישראל הפכה בלתי אפשרי לאפשרי.

שמעון פרס: עלי לומר לכל הספקנים, שגם אם השלום נראה היום כבלתי אפשרי, הוא אפשרי בישראל.

שמעון פרס: אנו עומדים בפני שעת הכרעה היסטורית; בשבועות הקרובים ייעשה מאמץ של הממשלה להביא לחידוש המשא-ומתן.

שמעון פרס: הקושי הנוכחי אינו אלא פרוזדור המוליך אל הסוגיות הכבדות באמת שעוד לפנינו.

שמעון פרס: גם הפרוזדור הזה גורם לנו חיבוטי נפש.

שמעון פרס: נתאר לעצמנו עד כמה קורעות וכואבות תהיינה ההכרעות הבאות בנושאי הליבה, ואנו פוסעים לעבר הכרעה שהיא בלתי נמנעת.

שמעון פרס: הגורל הועיד לנו, לדור הזה, את ההחלטות הקשות.

שמעון פרס: קשה לקבלן, מסוכן לדחותן.

שמעון פרס: אם נישאר פסיביים, המגמות השליליות יפרנסו את סכסוך הדמים לזמן בלתי מוגבל.

שמעון פרס: הן עלולות לסכן את יכולתנו לשמור על אופיה היהודי והדמוקרטי של ישראל.

שמעון פרס: עלינו לבחור בדרך הנכונה.

מיכאל בן-ארי: – – –

שמעון פרס: הנדע להכריע נכונה?

שמעון פרס: הנדע להכריע בזמן?

שמעון פרס: הנדע להכריע בלי לפגוע בדבק האוחז אותנו יחד כחברה וכאומה?

שמעון פרס: אני מאמין כי בכוחנו לצלוח בשלום גם את המבחן ההיסטורי הזה.

שמעון פרס: ההכרעה נפלה עכשיו, אבל היא גם תשפיע על הדורות הבאים.

שמעון פרס: אנו חייבים להביא בחשבון כמה כללים.

שמעון פרס: הראשון, הרוב הוא הקובע.

שמעון פרס: אין לסבול הפרות חוק.

שמעון פרס: אין להשלים בשום אופן עם אלימות.

שמעון פרס: עם זאת, אין לשכוח שגם למיעוט יש זכויות.

שמעון פרס: הדעת אינה סובלת התעלמות מזכויות המיעוט.

שמעון פרס: הכלל השני, יש להבחין בין עיקר לבין טפל; להבדיל בין מדינאות לבין מפלגתיות.

שמעון פרס: בשעת הכרעה היסטורית השיקול הממלכתי ארוך הטווח חייב לגבור על הצרכים קצרי הטווח.

שמעון פרס: אין פסול בפוליטיקה.

שמעון פרס: לא ניתן בלעדיה.

שמעון פרס: היא דרושה לנו כדמוקרטיה.

שמעון פרס: היא היום-יום שלנו.

שמעון פרס: אבל בשעת הכרעה יש להפנות את העין לדפי ההיסטוריה ולא למחוגי השעון.

שמעון פרס: הכלל השלישי הוא: עם כל הקושי והכאב, נוצר רוב בבית הזה לעיקרון של שתי מדינות לשני העמים.

אורי אריאל: אין דבר כזה.

שמעון פרס: יש ספקנים בתוכנו ומחוץ לנו.

אורי אריאל: אין דבר כזה.

אורי אריאל: אתה מפלג את העם.

מיכאל בן-ארי: – – –

ראובן ריבלין: רבותי – לא, חבר הכנסת בן-ארי, חבר הכנסת בן-ארי.

מיכאל בן-ארי: אין לך רשות להגיד את זה.

מיכאל בן-ארי: חצוף.

יעקב כץ: אם הוא היה אומר "שתי מדינות לשני עמים" הוא לא היה ראש ממשלה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת כץ.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בן-ארי.

יעקב כץ: אני המלצתי עליו.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת כץ, נשיא המדינה.

שמעון פרס: אינני מחווה דעה, אני קובע עובדה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בר-און.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בר-און.

רוני בר-און: הוא צועק ואתה מעיר לי?

שמעון פרס: גם בקרב ידידינו יש המבקרים את ההחלטה הזאת.

שמעון פרס: הם רואים סתירה בין הפתרון לבין המצב.

שמעון פרס: המסקנה הנכונה, לדעתי, היא להגיע בהקדם למפה מוסכמת, ואז ייווצר מצב חדש, כמו למשל הרעיון שבא מארצות-הברית, והוא להקים ארכיטקטורה חדשה של ביטחון אזורי.

שמעון פרס: ארכיטקטורה כזאת דרושה מול המאבק שבין אירן, הרוצה להשתלט על המזרח התיכון, לבין עמי המזרח התיכון, הרוצים לשמור על עצמאותם וביטחונם.

שמעון פרס: מאבק זה גדול יותר מהסכסוך המתנהל כיום בינינו לבין הפלסטינים.

שמעון פרס: אסור שהאמביציה הטרוריסטית של אירן תגבר על ההתנגדות המובנת של העמים העצמאים.

שמעון פרס: והכלל הרביעי: תהליך המשא-ומתן יהיה רצוף עליות ומורדות.

שמעון פרס: נצטרך לעמוד בלחצים של ידידים ושאינם ידידים.

שמעון פרס: לא נחמיץ פנים גם אם לא נקבל את דעתם.

שמעון פרס: עלינו לשמור מכל משמר על ידידותנו עם ארצות-הברית.

שמעון פרס: אין לנו ידידה כמוה, אסור שנשכח זאת אפילו לרגע קט.

שמעון פרס: אף פעם לא ביקשנו שחיילים אמריקנים יילחמו במקומנו, אבל אין לשכוח שללא הידידות והסיוע האמריקניים הבדידות שלנו היתה בלתי נסבלת.

שמעון פרס: זה היה נכון אז, כנראה זה גם נכון היום.

שמעון פרס: והכלל החמישי: לשלום יש אויבים מרי נפש.

שמעון פרס: הם רוצים להשמיד את השלום מפני שהם רוצים להשמיד את ישראל.

שמעון פרס: שליטי אירן, "חיזבאללה" ו"חמאס" יתאכזבו מרות אם ייוודע להם כי הושג שלום בין ישראל לבין הפלסטינים ובין ישראל לבין שכנותיה.

שמעון פרס: זה ימיט אסון בין אלה הרוצים להמיט אסון עלינו.

שמעון פרס: המסע לשלום כמוהו כמסע במדבר, רצוף תלאות.

שמעון פרס: כאז כן עתה, נזכור שהיעד המובטח של כולנו הוא יעד השלום.

שמעון פרס: השלום, יחד עם עוצמתו של צה"ל, יעניק לישראל ביטחון, יאפשר לה לשמור על זהותה היהודית.

שמעון פרס: השלום יזניק את כלכלתה, ישפר את חברתה, יאפשר לה להיות מדינת מופת שתקסום לדור הצעיר שלנו כאן ובתפוצות.

שמעון פרס: שלום כרוך במחיר טריטוריאלי ואפילו אידיאולוגי, אלא שהיעדר השלום יגבה מחיר גבוה יותר משניהם.

שמעון פרס: בבית הזה, חברי הכנסת, אני יודע, מצויים בני אסכולות שונות: אסכולת בן-גוריון, אסכולת מנחם בגין, אסכולת הרב קוק.

שמעון פרס: הרב קוק אמר: "אנוכי איש שלום ורודף שלום, אפילו במקומות כאלה שרוב בני-האדם אינם מעלים על דעתם ששם נמצא אותו".

שמעון פרס: מנחם בגין אמר: "עדיפים קשיי השלום על ייסורי המלחמה".

שמעון פרס: בן-גוריון אמר: ”על מנהיג להחליט באומץ לב – או לעשות שלום ולשאת במחירו או לאפשר הידרדרות למלחמה ולשלם מחיר גבוה יותר.

שמעון פרס: בשלום תוכל ישראל להגשים את חזון נביאיה, לממש שאיפות מנהיגיה, להיות מדינה הסמוכה על מורשתה ההיסטורית, ליצור מרכז רוחני, להקים מרכז מדעי ברמה עולמית".

שמעון פרס: חברי הכנסת, עד עתה היה עלינו לתקן את מה שנגזר עלינו על-ידי העבר.

שמעון פרס: עתה באה השעה שנוכל לעצב את עתידנו לפי רצוננו ולהיות לא רק מקלט של העם היהודי, אלא לשמש לו אבן שואבת, אבן העשויה מצדק ומחוכמה, שגילה עתיק ואופיה רענן.

שמעון פרס: היא לא רק ארץ מתגוננת, אלא גם ארץ תורמת, ארץ שעוסקת בתיקון עצמי ובתיקון עולם.

שמעון פרס: אנו במעלה ההר, וחובתנו לצעוד לעבר הפסגה.

שמעון פרס: תודה, אדוני היושב-ראש.

ראובן ריבלין: תודה לנשיא המדינה שמעון פרס.

ראובן ריבלין: יש לי הכבוד להזמין את ראש הממשלה לשאת את דבריו בהודעתו על פעילות הממשלה בתקופה שחלפה מאז המושב הקודם ועל תוכניות הממשלה למושב הבא עלינו לטובה.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, ראש הממשלה מדבר כמצווה על-פי החוק.

ראובן ריבלין: אני מבקש מכל אלה אשר מתכוונים לקרוא קריאות ביניים, להימנע.

קריאה: תלוי מה הוא יגיד.

בנימין נתניהו: מכובדי נשיא המדינה שמעון פרס, שופטי בית-המשפט העליון, יושב-ראש הכנסת, מבקר המדינה, היועץ המשפטי לממשלה, אישי ומשרתי ציבור בעבר ובהווה, שרי הממשלה, חברי הכנסת, לא במקרה מתנוסס כאן, על קיר המשכן, בכנסת ישראל, דיוקנו של חוזה המדינה בנימין זאב הרצל.

בנימין נתניהו: בשנת 1896 כתב הרצל בספרו "מדינת היהודים": "ליהודים שמבקשים מדינה תהיה מדינה.

בנימין נתניהו: סוף סוף נחיה כבני-חורין על אדמתנו".

בנימין נתניהו: הזכרתי דברים אלה בתחילת ישיבת הממשלה אתמול יחד עם עוד כמה משפטי יסוד מתולדות מדינתנו, ובשל חשיבותם אני מבקש לחזור עליהם כאן, בפתח דברי במושב הזה של כנסת ישראל.

בנימין נתניהו: בשנת 1947, 51 שנה אחר הרצל, ערב הקמת המדינה, כתב דוד בן-גוריון ביומנו: "המדינה אשר תקום תהיה יהודית באשר לתפקידה, לייעודה ולמטרתה.

בנימין נתניהו: לא מדינה של יהודים היושבים בארץ, אלא מדינה ליהודים, לעם היהודי".

בנימין נתניהו: בשנת 1992, בחוק-יסוד: כבוד האדם וחירותו, קבעה הכנסת: "חוק-יסוד זה, מטרתו להגן על כבוד האדם וחירותו כדי לעגן בחוק-יסוד את ערכיה של מדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית".

בנימין נתניהו: חברי הכנסת, מדינת ישראל היא אפוא גם מדינת הלאום של העם היהודי, וגם מדינה דמוקרטית, שכל אזרחיה, היהודים והלא-יהודים כאחד, נהנים משוויון זכויות מלא.

בנימין נתניהו: אין שום מדינה באזורנו ששומרת על זכויות הפרט וזכויות המיעוט כמו שעושה זאת הדמוקרטיה הישראלית.

אחמד טיבי: למה אנחנו לא יודעים על כך?

בנימין נתניהו: התנועה הציונית הקימה דמוקרטיה למופת, והקימה מדינת לאום למופת – מדינה שמאזנת בין צרכיו הלאומיים של עמנו לבין זכויות הפרט של כל אחד ואחד מאזרחי מדינתנו.

בנימין נתניהו: אין דמוקרטיה אחרת במזרח התיכון, ואין מדינה יהודית אחרת בעולם.

בנימין נתניהו: השילוב של שני הערכים הללו: מדינה יהודית ומדינה דמוקרטית – מבטא את יסוד קיומנו ואת מהותה של מדינת ישראל.

בנימין נתניהו: אני עוד אשוב לנקודה הזאת בהמשך דברי.

בנימין נתניהו: מכובדי חברי הכנסת, בכנס החורף של הכנסת נמשיך להתמודד עם המשימות הגדולות שעומדות בפני מדינת ישראל.

בנימין נתניהו: אנחנו מתכוונים להעביר תקציב דו-שנתי שני למדינת ישראל.

בנימין נתניהו: הצלחנו להחזיר את המשק לצמיחה וליציבות; תקציב דו-שנתי נוסף יעזור לנו להמשיך מגמות אלה.

בנימין נתניהו: אנחנו ממשיכים במהפכה של סלילת רשת הכבישים והרכבות לגליל ולנגב.

בנימין נתניהו: כולכם נוסעים בכבישי הארץ, אתם רואים את המהפכה הזאת בהתהוותה, את העבודה העצומה שמתבצעת כדי לחבר את הדרום ואת הצפון – –

שלמה מולה: של הממשלה הקודמת.

יואל חסון: לא אתה תכננת.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת חסון – – –

בנימין נתניהו: – – ולהקל על הפקקים במרכז.

יואל חסון: אי-אפשר בשנה – – –

ראובן ריבלין: אתה רוצה אולי לכתוב לראש הממשלה את הנאום שלו?

ראובן ריבלין: אני מזהיר.

ראובן ריבלין: אין צורך להעיר יותר.

יואל חסון: – – –

ראובן ריבלין: אין צורך להעיר יותר.

בנימין נתניהו: אנחנו מתחילים את יישום הרפורמה בקרקעות, שבאמצעותה יוכלו אלפי משפחות בישראל לעבור מחכירה לבעלות מלאה על דירותיהן ובתיהן.

יעקב כץ: – – – בירושלים.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת כץ.

בנימין נתניהו: נמשיך לקדם את חקיקת הרפורמה בתכנון ובבנייה כדי להתיר סוף-סוף את הסבך הביורוקרטי שמעכב את הגדלת ההיצע של הקרקעות ונותן יץ תמידי לפרוטקציות ולשחיתויות.

בנימין נתניהו: הרפורמות בקרקעות, הרפורמה בתכנון ובבנייה, העבודה הגדולה בתחבורה, יוסיפו כל שנה לתוצר הלאומי שלנו בין 1% ל-2% במשך עשור, להערכתי למעלה מזה.

בנימין נתניהו: והמשמעות של הדבר הזה היא שיהיו לנו משאבים לצרכים הלאומיים שמעניינים את חברי הבית בצדק, ובייחוד לשני צרכים: לביטחון ולחינוך.

בנימין נתניהו: אנחנו משיקים תוכנית לשיקום ההשכלה הגבוהה, ההשכלה הגבוהה בישראל, שזועקת למשאבים.

בנימין נתניהו: בתוך שש שנים אנחנו נוסיף להשכלה הגבוהה 7.5 מיליארדי שקלים.

בנימין נתניהו: כבר השנה אנחנו נקים ארבעה מרכזי מצוינות – – –

יוחנן פלסנר: מה עם ההבטחה שלך לגבי ירושלים?

ראובן ריבלין: חבר הכנסת פלסנר.

יוחנן פלסנר: הוא הבטיח.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת פלסנר, ראש האופוזיציה תענה לראש הממשלה.

יוחנן פלסנר: הוא לא אומר שום דבר על ירושלים.

ראובן ריבלין: לא, אל תקבע לראש הממשלה מה הוא יאמר.

רוני בר-און: השאלה אם הוא נותן לישיבות.

ראובן ריבלין: מספיק, חבר הכנסת בר-און.

רוני בר-און: הישיבות זה בירושלים...

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בר-און, לא יפריעו לראש – – –

רוני בר-און: זאת האסטרטגיה של הממשלה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בר-און, אני מדבר אליך.

ראובן ריבלין: אל תדבר אליו עכשיו.

ראובן ריבלין: בבקשה.

בנימין נתניהו: כבר השנה אנחנו נקים ארבעה מרכזי מצוינות באוניברסיטאות – מתוך 30 מרכזי המצוינות שיקומו בשנים הקרובות.

בנימין נתניהו: במרכזים האלה יתמקדו המוחות המבריקים ביותר בארץ ומן העולם.

בנימין נתניהו: אנחנו עוסקים במה שקרוי השבת מוחות וטיפוח מוחות – –

יואל חסון: צריך מרכז למצוינות בממשלה שלך.

יואל חסון: שם צריך מרכז למצוינות.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת חסון, אני לפני קריאה לסדר ראשונה.

בנימין נתניהו: – – בייחוד בארבעה תחומים שאנחנו החלטנו להתמקד בהם: מציאת תחליפים לנפט, עולם המחשבים והסייבר, חקר המוח ופיצוח הצופן הגנומי לצורך ריפוי מחלות.

בנימין נתניהו: אנחנו מתחילים בהתאמת מערכת החינוך היסודית למאה ה-21.

בנימין נתניהו: בשנתיים הקרובות – –

יואל חסון: אולי פשוט להביא שלום.

בנימין נתניהו: – – אנחנו נחליף – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת יואל חסון – – –

יואל חסון: קודם שיביא שלום.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת יואל חסון, אני קורא לך לסדר פעם ראשונה.

יואל חסון: אדוני, להביא שלום.

יואל חסון: שלום זה גם חשוב.

ראובן ריבלין: אני קורא לך לסדר פעם שנייה.

בנימין נתניהו: בשנתיים הקרובות אנחנו נכניס מערכות תקשוב לכ-900 בתי-הספר היסודיים בצפון ובדרום בהשקעה כוללת של 420 מיליון שקל.

בנימין נתניהו: ואנחנו מחנכים לא רק למצוינות, אלא גם לציונות.

בנימין נתניהו: אנחנו יוצאים לדרך בפרויקט שיקום של 150 אתרי מורשת.

בנימין נתניהו: כבר התחלנו לעבוד באתרים היסטוריים בירושלים, בתל-אביב, בקיבוצים, בין היתר בבית-הקברות ליד הכינרת, שבו קבורות המשוררות רחל ונעמי שמר, ובאולם שבו הוכרזה מגילת העצמאות בשדרות-רוטשילד בתל-אביב.

בנימין נתניהו: אני אהיה בשני המקומות הללו בשבוע הקרוב.

בנימין נתניהו: כל ילדי ישראל צריכים לבקר שם.

בנימין נתניהו: כמו תמיד הכרת עברנו היא מפתח לעתידנו, אבל יש צורך לטפל גם בבעיות הבוערות של ההווה.

שלמה מולה: ברק יודע על כך?

בנימין נתניהו: במהלך כנס החורף אנחנו נתחיל בהקמת המכשול הקרקעי בדרום כדי למנוע הסתננות מסיבית של מסתנני עבודה בלתי חוקיים, דבר שמאיים על צביונה ואופיה של מדינת ישראל.

בנימין נתניהו: זהו צעד הכרחי למניעת הצפת המדינה בגורמים שמערערים גם את הכלכלה וגם את המבנה הייחודי שבנינו פה.

בנימין נתניהו: בחודשים הקרובים אנחנו נתחיל ביישום תוכנית השיטור העירוני כדי לקדם את החוק והסדר בכל חלקי המדינה, קודם כול בעיר לוד.

בנימין נתניהו: בשבוע שעבר ביקרתי שם, שמעתי תושבים יהודים וערבים כאחד מתחננים לקבל הגנה מפני משפחות הפשע ומפני בריונות אלימה.

טלב אלסאנע: שמעת על האלימות – – –

בנימין נתניהו: הם רוצים לשלוח את ילדיהם ללא חשש לבתי-הספר.

טלב אלסאנע: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת טלב אלסאנע.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת טלב אלסאנע.

טלב אלסאנע: אם הוא מדבר על אלימות – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת טלב אלסאנע.

טלב אלסאנע: זה חשוב, אבל – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת טלב אלסאנע, אני קורא לך לסדר פעם ראשונה.

בנימין נתניהו: הם רוצים לשלוח את ילדיהם ללא חשש לבתי-הספר, הם רוצים לצאת לבילוי בערב ללא מורא, והם צודקים.

בנימין נתניהו: מגיע לכל אזרח בישראל, יהודי ולא יהודי, ליהנות מביטחון אישי.

בנימין נתניהו: הממשלה תכנס בקרוב דיון מיוחד על לוד.

בנימין נתניהו: כבר החלטנו לרשת אותה במצלמות ולהפוך אותה לעיר הדגל של פרויקט "עיר ללא אלימות".

בנימין נתניהו: עשינו את שני הדברים האלה בעיר רמלה הסמוכה, והוונדליזם והאלימות ברמלה ירדו בכ-50%.

בנימין נתניהו: במקביל, אנחנו נתחיל להשקיע בפיתוח תשתיות במגזר הלא-יהודי בהיקף כולל של 800 מיליון שקל, ואנחנו נוסיף עוד 250 מיליון שקל כהשקעה ביצירת תוכניות מיוחדות לעידוד המגזר הלא-יהודי לרכוש השכלה גבוהה.

בנימין נתניהו: כפי שהבטחנו אנחנו עושים שינויים מהותיים בכלכלה, בחברה, בתשתיות, בחינוך ובביטחון הפנים, וכמובן, אנחנו גם ממשיכים כל העת וגם נמשיך במאמצים להשיב למשפחתו ולעמו את חיילנו החטוף גלעד שליט.

בנימין נתניהו: ומכאן, חברי הכנסת, אעבור לנושא המדיני.

בנימין נתניהו: מהיום הראשון לכינונה של הממשלה קראתי למנהיגי הרשות הפלסטינית לבוא לשיחות ישירות לשלום עמנו ללא תנאים מוקדמים.

בנימין נתניהו: בנאום בר-אילן התוויתי את העקרונות להסדר שלום עם הפלסטינים: מדינה פלסטינית מפורזת שתכיר במדינת העם היהודי ותחיה לצדה בשלום.

בנימין נתניהו: אני מאמין שבתנאים הנכונים הקמת מדינה פלסטינית עשויה להביא לשלום, אבל אם הדבר ייעשה בצורה לא אחראית – – –

מוחמד ברכה: איפה?

מוחמד ברכה: איפה?

ראובן ריבלין: חבר הכנסת ברכה, אתה כבר שואל אותו איפה, אולי הוא יענה לך.

ראובן ריבלין: אבקש לא להפריע.

מוחמד ברכה: איפה תוקם המדינה הפלסטינית?

ראובן ריבלין: זה זמנו.

ראובן ריבלין: אדוני אחר כך יוכל לדבר.

מוחמד ברכה: זו שאלה לגיטימית.

ראובן ריבלין: לגיטימית זה נכון, אבל לא להפריע.

מוחמד ברכה: שיגיד 67' למשל.

ראובן ריבלין: אתה לא תקבע לראש הממשלה מה הוא יגיד ומה לא, אתה יכול אחר כך להצביע – – –

מוחמד ברכה: אני שואל את ראש הממשלה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מוחמד ברכה, אני מבקש – – –

מוחמד ברכה: אני חבר כנסת, אני שואל את ראש הממשלה.

ראובן ריבלין: שמעתי את שאלתך, אני מבקש ממך לא להפריע.

ראובן ריבלין: זה הכול.

מוחמד ברכה: זה לא מפריע.

ראובן ריבלין: אם ראש הממשלה יסכים לענות על שאלות, אני אאפשר לכל חברי הכנסת לשאול.

ראובן ריבלין: שאלתי אותו לפני כן, הוא לא מסכים לענות על שאלות, כי הוא נותן כרגע הצהרה.

מוחמד ברכה: שיגיד איפה הולכים להקים.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת ברכה, אין מקום לוויכוח.

מוחמד ברכה: איפה – – –

ראובן ריבלין: הסתיים.

ראובן ריבלין: הוויכוח בינך לביני לא – – –

בנימין בן-אליעזר: ברכה – – –

ראובן ריבלין: רבותי.

ראובן ריבלין: אני מבקש מהשר – – –

מוחמד ברכה: פואד עכשיו מציע – – –

ראובן ריבלין: אני מבקש.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת ברכה, אולי אדוני לא הבין.

ראובן ריבלין: לא, לא, אל תעשה לי כך.

ראובן ריבלין: כרגע ראש הממשלה מדבר.

מוחמד ברכה: יש הצעה ששר התמ"ת מציע.

מוחמד ברכה: יש הצעה שהמדינה הפלסטינית – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת ברכה, אני קורא לך לסדר פעם ראשונה.

קריאה: איפה?

קריאה: בחיפו.

מוחמד ברכה: לא – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת ברכה.

מוחמד ברכה: אחד אומר: בלוד.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת ברכה, אני קורא לך לסדר פעם שנייה.

קריאות: בלוב.

ראובן ריבלין: השר בן-אליעזר, עם כל הכבוד, אני לא יכול לנהל איזשהו משא ומגע עם חברי הכנסת כאשר אתה מנהל אתם דו-שיח.

בנימין נתניהו: בתנאים הנכונים הקמת מדינה פלסטינית עשויה להביא לשלום, אבל אם הדבר ייעשה בצורה לא אחראית, הקמת מדינה פלסטינית עלולה גם להיות גורם להעצמת הסכסוך ולהגברת הטרור.

בנימין נתניהו: כדי שפשרה תביא לשלום ולא למלחמה היא חייבת להיות מלווה בשני מרכיבים יסודיים: הכרה וסידורי ביטחון.

בנימין נתניהו: במונח "הכרה" אני מתכוון להכרה פלסטינית בישראל כמדינת הלאום של העם היהודי.

בנימין נתניהו: זו אינה סתם התעקשות, זהו שורש הסכסוך, ולכן יסוד מרכזי בפתרונו.

בנימין נתניהו: זה 100 שנה מחנכים פלסטינים דורות שלמים להאמין שאין עם יהודי ושהארץ הזאת היא מולדתם שלהם בלבד.

בנימין נתניהו: הסירוב להכיר בזכויותיו של העם היהודי – –

עפו אגבאריה: אם זה בלבד – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת עפו אגבאריה.

בנימין נתניהו: – – ובקשר ההיסטורי שלו לארצו הוא שורש הסכסוך, ובלי לטפל בו לא יהיה קץ לסכסוך.

בנימין נתניהו: ובאשר לביטחון.

בנימין נתניהו: כל הסדר שלום בינינו לבין הפלסטינים – – –

טלב אלסאנע: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת טלב אלסאנע, אני קורא לך לסדר פעם שנייה.

בנימין נתניהו: באשר לביטחון.

בנימין נתניהו: כל הסדר שלום בינינו לבין הפלסטינים חייב להיות מושתת על סידורי ביטחון איתנים בשטח.

בנימין נתניהו: יצאנו מלבנון ומעזה ללא סידורי ביטחון כאלה וספגנו אלפי טילים על הנגב והגליל.

בנימין נתניהו: אני אינני מוכן להסתפק בשלום על הנייר, גם אזרחי ישראל אינם מוכנים להסתפק בזה.

בנימין נתניהו: החלטת מועצת הביטחון 1701 בסיום מלחמת לבנון השנייה, היציאה מציר פילדלפי לאחר ההתנתקות, הצבת כוחות בין-לאומיים, גם בצפון וגם בדרום – כל אלה לא מנעו ירי של אלפי טילים על ישראל והברחת עשרות אלפי טילים נוספים על-ידי אירן לתוך השטחים העוינים שחובקים אותנו.

שלמה מולה: תמכת בלצאת מעזה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מולה, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

בנימין נתניהו: לא אתן שטילים אירניים יוצבו במרחק 500 מטר מכפר-סבא או קילומטרים ספורים מנמל התעופה בן-גוריון.

בנימין נתניהו: אנחנו מדינה קטנה, קטנה מאוד.

בנימין נתניהו: הממדים הקטנים שלנו מציבים בפנינו בעיות ביטחון קיומיות, בעיות שהן ייחודיות רק לנו, לישראל.

אורית זוארץ: הממשלה שלכם מציבה לנו בעיות קיומיות.

בנימין נתניהו: אל לנו להקל ראש בבעיות הביטחון הללו, ואסור לנו להתפתות לאשליה שהסכם שלום לבדו יפתור אותן.

בנימין נתניהו: פעם היו לנו יחסי שלום בפועל, נורמליים, עם חילופי משלחות, עם מגעים בין מנהיגים, עם סחר חשוב, במיוחד בנפט, עם מדינה חשובה.

בנימין נתניהו: למדינה הזאת קוראים אירן.

בנימין נתניהו: היו לנו גם יחסי ידידות מופלאה עם מדינה אחרת, עם שיתוף פעולה צבאי, עם יחסים דיפלומטיים מלאים, עם ביקורי ראשי מדינות, עם 400,000 ישראלים שמבקרים שם.

בנימין נתניהו: למדינה הזאת קוראים טורקיה – –

אורית זוארץ: מה עשיתם בשנה האחרונה?

ראובן ריבלין: חברת הכנסת זוארץ.

שלמה מולה: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מולה, אני קורא אותך לסדר פעם שנייה.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת זוארץ, את מועמדת.

בנימין נתניהו: – – ואני עדיין מקווה שאנחנו נוכל לשקם ולהחזיר את היחסים אתם, שהידרדרו לא מרצוננו.

בנימין נתניהו: הדברים השתנו באירן, ולצערי גם במקומות אחרים, כמעט בן-לילה, ואף אחד לא יכול להבטיח לנו – חרף רצוננו – שדבר דומה לא יתרחש אחרי כינון הסכם השלום עם הפלסטינים.

בנימין נתניהו: ועל כן אנו חייבים לעמוד בנחישות, ללא מורא, על הסדרי ביטחון מוצקים בשטח, כדי להבטיח שהשלום יקוים הלכה למעשה, וגם כדי להגן על קיומנו וביטחוננו במקרה המצער אך האפשרי, שהשלום יופר.

בנימין נתניהו: השלום והביטחון שזורים זה בזה, והם העקרונות שמנחים אותי.

בנימין נתניהו: אני עומד בתקיפות על הצורך לקיים את שניהם, ואני רואה שההבנה של צורכי הביטחון של ישראל מתחילה סוף סוף לחלחל בשיח הבין-לאומי, מעבר לאמירות כלליות.

בנימין נתניהו: אני מדבר על צרכים פרטניים שלנו.

בנימין נתניהו: אני מאמין, חברי הכנסת, שאם נעמוד יחד בחזית הזאת, מאוחדים סביב העקרונות הללו – אני משוכנע שזה יסייע לנו להשיג הסדר שלום, אדוני הנשיא.

בנימין נתניהו: אני חושב שההתלכדות סביב הדברים האלה, שהם כל כך בסיסיים, כל כך חשובים, כל כך אמיתיים, כל כך נכונים, יכולה לקדם עד מאוד את יכולתנו להביא הסדר שלום.

בנימין נתניהו: גם אם במשך שנה – למעלה משנה – לא נענו הפלסטינים לקריאתי לבוא למשא-ומתן ישיר, אנחנו מצדנו פעלנו; אנחנו הורדנו מאות מחסומים ונקודות ביקורת, אנחנו עודדנו צמיחה של הכלכלה הפלסטינית – אני חושב שצמיחה מרשימה לפי כל קריטריון, בייחוד בשעה שבכל העולם שרר מיתון ומשבר כלכלי.

יעקב כץ: – – –

בנימין נתניהו: ונוסף על כך, כידוע לכולכם, כפי שצוין כאן, אנחנו השהינו את הבנייה החדשה ביישובים היהודיים למשך עשרה חודשים – –

יעקב כץ: גם בירושלים.

בנימין נתניהו: – – ואני אומר לכם, עשינו זאת בלב כבד – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת כץ, יש עוד אנשים שירושלים יקרה להם.

ראובן ריבלין: לא רק – ראש הממשלה, ירושלים יקרה לו.

ראובן ריבלין: למה אתה מתפרץ?

בנימין נתניהו: אני אומר לכם, ידידי, עשינו זאת בלב כבד, ואני לא אומר זאת מהשפה ולחוץ.

בנימין נתניהו: ידענו שהצעד הזה מכביד מאוד על אחים ואחיות, על אזרחים ישראלים טובים ונאמנים, משלמי מסים, משרתי מילואים, מכבדי חוקים.

אחמד טיבי: שודדי קרקע.

אחמד טיבי: שודדי קרקע.

בנימין נתניהו: כפי שציינה מזכירת המדינה האמריקנית, הילרי קלינטון, זה היה צעד חסר תקדים, ששום ממשלה בישראל לא עשתה כמותו בעבר.

בנימין נתניהו: אבל אמרנו ועשינו.

דב חנין: לא נכון.

דב חנין: בשנת 2003 ממשלת ישראל החליטה – – –

ראובן ריבלין: תודה רבה, חבר הכנסת חנין.

ראובן ריבלין: ראש הממשלה ישמח לשמוע אותך מדבר בדיון.

ראובן ריבלין: כל אחת מהסיעות יכולה לדבר.

בנימין נתניהו: אמרנו ועשינו, ואכפנו את ההקפאה בנחישות וללא פשרות עשרה חודשים.

בנימין נתניהו: ולצערי, גם את עשרת החודשים הללו בזבזו הפלסטינים – –

אורית זוארץ: מה אתם עשיתם?

בנימין נתניהו: – – ועתה הם דורשים להמשיך את ההקפאה כתנאי להמשך השיחות.

בנימין נתניהו: אני מקווה שהם לא עושים זאת כדי להתחמק מהאחריות – מההכרעות האמיתיות שדרושות להסדר שלום, כי גם הם יצטרכו לקבל הכרעות קשות, ואני איני מזלזל בזה.

בנימין נתניהו: אני יודע אילו הכרעות יידרשו מאתנו, אבל אני גם יודע איזה הכרעות יידרשו מהם, והדרך היחידה להגיע להסדר שלום זה לנסות, באמצעות שיחות ישירות, לגשר על פערים ולהחליט החלטות.

בנימין נתניהו: כראש ממשלת ישראל אני מחויב, ורוצה, לנסות לקדם הסכם שלום, הסכם שיביא קץ לסכסוך וישיג שלום בינינו לבין שכנינו הפלסטינים.

בנימין נתניהו: ואני יודע, רבותי, שאפשר להתווכח הרבה מהי הדרך לשלום, אבל אין ויכוח שלא נגיע לשלום אם לא ננסה.

בנימין נתניהו: בשבועות האחרונים אני מחפש כל דרך להבטיח את המשך השיחות.

אורית זוארץ: – – – חובת הנאמנות – – –

ראובן ריבלין: חברת הכנסת זוארץ, את לא מקהלה.

ראובן ריבלין: לא צריך את תגובתך על כל משפט.

אורית זוארץ: לא כל משפט.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת זוארץ, זאת הפעם האחרונה שאת – – –

מוחמד ברכה: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת ברכה, אני אסביר לך אחרי זה.

ראובן ריבלין: זה חוק שאתה הצבעת בעדו, שמחייב את ראש הממשלה לתת סקירה.

ראובן ריבלין: נא לאפשר לו למלא אחר החוק.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת ברכה, אני מבקש ממך לעזור לי לקיים ישיבה, כדי שכל אחד ישמיע את דברו.

ראובן ריבלין: בבקשה.

יוחנן פלסנר: בתנאי שתנסה את דרך המלך.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת פלסנר, תודה רבה.

בנימין נתניהו: שאלתי את עצמי, מה יכול היה לשכנע את הממשלה, ועוד יותר מזה, את אזרחי ישראל, שהפלסטינים באמת מוכנים לחיות אתנו בשלום.

בנימין נתניהו: משהו שישדר שיש שינוי אמיתי בצד הפלסטיני.

בנימין נתניהו: משהו שימחיש לנו, לרוב הציבור, שהם לא רק דורשים ויתורים מישראל, לא רק מציבים לנו תכתיבים, אלא שהם גם מוכנים לעשות צעד משמעותי לקראתנו.

בנימין נתניהו: ויש דבר כזה.

בנימין נתניהו: כבר העברתי את המסר בדרכים שקטות בחודש שעבר, ואני אומר אותו עכשיו כאן בפומבי: אם ההנהגה הפלסטינית תאמר בצורה חד-משמעית לעמה, שהיא מכירה בישראל כמדינת הלאום של העם היהודי – –

ג'מאל זחאלקה: – – –

בנימין נתניהו: – – אהיה מוכן לכנס את ממשלתי ולבקש השהיה נוספת – – –

ג'מאל זחאלקה: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת זחאלקה, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

אחמד טיבי: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת טיבי, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

אחמד טיבי: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת טיבי, אני קורא אותך לסדר פעם שנייה.

בנימין נתניהו: כשם שהפלסטינים מצפים שאנחנו נכיר במדינה פלסטינית כמדינת הלאום שלהם, אנחנו רשאים לצפות שהם יכירו במדינה היהודית כמדינת הלאום שלנו.

טלב אלסאנע: – – –

ראובן ריבלין: תיזהר, חבר הכנסת אלסאנע.

בנימין נתניהו: איני מעמיד הכרה זו כתנאי מוקדם לשיחות.

בנימין נתניהו: אנחנו נבוא להמשך המשא-ומתן בכל מקרה, וללא תנאים.

בנימין נתניהו: אבל אין ספק שצעד כזה מצד הרשות הפלסטינית יהווה צעד בונה אמון, שיפתח אופק חדש של תקווה, וגם אמון, אצל חלקים נרחבים בציבור הישראלי, שלאור אירועי העשור האחרון איבדו את אמונם ברצון הפלסטינים לסיים את הסכסוך.

דב חנין: – – – את ההתנחלויות.

בנימין נתניהו: לצערי, עד עכשיו הפלסטינים לא נענו לקריאתי זו, וארצות-הברית מצדה מנסה דרכים אחרות כדי להבטיח את קיום השיחות.

בנימין נתניהו: ארצות-הברית מציעה הצעות שונות, אנחנו שוקלים אותן בכובד ראש ובאחריות, בהתאם לאינטרסים הלאומיים של ישראל, ובראשם הביטחון והבטחת עתידנו.

בנימין נתניהו: מכובדי, לא חסרים קשיים ואתגרים, אבל אני משוכנע שנתגבר עליהם.

בנימין נתניהו: עלינו רק לחשוב על איזה מכשולים התגברנו מאז חזה הרצל את חזונו.

בנימין נתניהו: העם היהודי העתיק ושבע הסבל חזר לפני למעלה מ-100 שנה למולדתו ההיסטורית ומצא אותה הרוסה, מוזנחת ושוממה, מוכת ביצות וקדחת.

בנימין נתניהו: במשך 100 שנים ויותר בנינו אותה בזיעה ובדם והקמנו בה מדינה לתפארת.

בנימין נתניהו: המלים המהדהדות של מגילת העצמאות שקרא דוד בן-גוריון עדיין נוגעות בנימי נפשנו: "אנו מכריזים בזאת על הקמת מדינה יהודית בארץ-ישראל, היא מדינת ישראל".

בנימין נתניהו: זהו יסוד קיומנו הלאומי ומאז ומתמיד; ההכרה בכך היתה ונשארה היסוד האמיתי לשלום.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש – – – נאום בר-מצווה היה מרתק יותר.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת חסון, העיתונאים מחכים לך, הם ישמעו בוודאי בצמא את כל מה שיש לך לומר.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, עכשיו אני מעביר את הפנים שלי לכיוון זה – אני מזמין את ראש האופוזיציה חברת הכנסת ציפי לבני לומר את דברה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת יואל חסון, אתה מפריע לחבר הכנסת כץ להאזין לדבריה של ראש האופוזיציה.

ציפי לבני: מכובדַי, כבוד נשיא המדינה מר שמעון פרס, יושב-ראש הכנסת, חבר הכנסת רובי ריבלין, שופטות בית-המשפט העליון ארבל ונאור, מבקר המדינה מר לינדנשטראוס, מבקרת המדינה בעבר הגברת בן-פורת, יושבי-ראש הכנסת בעבר שבח וייס ודן תיכון, היועץ המשפטי לממשלה, משפחות שליט, חבר, חלבי וארד, כבוד ראש ממשלת ישראל, בשנה ושמונה חודשים הפכת את מדינת ישראל למדינה חלשה, מפוחדת, מסוכסכת עם עצמה, מסוגרת, המאבדת את ידידיה בעולם, המתריסה בפני מנהיגת העולם החופשי ומקור כוחה של ישראל, מדינה המתכסה בססמאות במקום בתוכן, מדינה הנאחזת במלים כמו טובע הנאחז בקש.

ציפי לבני: אינני יודעת אם הובלת למצב הזה בכוונת מכוון, לחזק את הפחד כמתכון לאחדות סביב ייאוש, חוסר שינוי וקיפאון.

ציפי לבני: אולי נדמה לך כי אז תוכל להידמות בעיני חלק מהציבור כאותו ראש ממשלה חזק שהיית רוצה לראות בעצמך.

ציפי לבני: אולי הובלת למצב הזה מתוך חולשה, מתוך חוסר יכולת להחליט, חוסר יכולת לומר את האמת, לאמץ עמדה, לשלם מחיר פוליטי, ולו הקטן ביותר, בשביל אמונה בדרך.

ציפי לבני: אולי ישראל במצב הזה כי אין לממשלה הזאת שום חזון משותף, דרך ומטרות לטווח הארוך, וזאת ממשלת "כל דאלים גבר" מולך.

ציפי לבני: אולי אתה חושב שחלק מחסידיך חושבים שהשריר האחרון שעשית מול ארצות-הברית הוא מפגן של כוח.

ציפי לבני: אני יודעת שאתה יודע שזה לא נכון.

ציפי לבני: אני יודעת שאתה יודע עד כמה מדינת ישראל תלויה בביטחונה בארצות-הברית, ואי-אפשר לדבר על האיומים מסביב, והם קיימים, להרצות על הסכנה מאירן, והיא קיימת, על הטרור, ועל ה"חמאס" ועל ה"חיזבאללה", על הצורך להילחם בו, ובצדק, ולפגוע תוך כדי במקום התמיכה שלנו והלגיטימיות לפעולה.

ציפי לבני: כך או כך, אדוני ראש הממשלה, חברי חברי הכנסת, יש ישראל אחרת והיא תרים ראש במושב הזה.

ציפי לבני: יש הנהגה אחרת, ונוכיח את זה במושב הקרוב של הכנסת.

ציפי לבני: זה לא יהיה פשוט, אנחנו מכירים ומודעים לרוב הדורסני של הקואליציה הזאת.

ציפי לבני: זה לא פשוט, כי אנחנו יודעים כמה כבר שילמת וכמה תשלם על חשבון הקופה הציבורית ועל חשבון ערכיה של ישראל.

ציפי לבני: זה לא יהיה פשוט, כי אנחנו יודעים שתמשיך ותנסה לקנות עוד קולות גם מתוכנו, אבל אנחנו נמשיך ונעשה את הדבר הנכון, לא לאופוזיציה, לא לקדימה – הדבר הנכון למדינת ישראל.

ציפי לבני: למרות היותנו באופוזיציה הושטנו יד ותמכנו כשנראה היה, ולו לרגע, שאתה אומר את הדבר הנכון גם אם טרם ביצעת אותו.

ציפי לבני: הייתי היחידה, אדוני ראש הממשלה, שבירכה אותך בצאתך למה שנראה אז כתחילת הדרך לשלום, אם כי מאז כל ההחלטות שלך היו כמובן הפוכות ושגויות, בעוד ששרי ממשלתך טורחים להודיע קבל עם ועולם שכל נסיעתך היא למראית עין והיא תסתיים בכישלון, מה שלצערי קורה בפועל.

ציפי לבני: שילמתי מחיר פוליטי על שתיקתי ועל תמיכתי, ואני לא מצטערת על כך, אבל אני מאוד מצטערת על המקום שהבאת אליו את מדינת ישראל.

ציפי לבני: אנחנו עושים את מה שנכון, כי אנחנו יודעים שישראל יכולה וצריכה להיות אחרת – מדינה שהיא באופן מהותי ועמוק בית לאומי לעם היהודי מבחינת תכניה, ערכיה, מהותה וסמליה; מדינה ששוויון לכל אחד מאזרחיה הוא חלק מערכיה גם כמדינה יהודית וגם כמדינה דמוקרטית; מדינה שיש לה חוקה המבוססת על מגילת העצמאות, אותו מסמך שממשלתך סירבה להכליל בחוק הכל כך מיותר שאישרתם אמש.

ציפי לבני: חוק שלא נולד בגלל הרעיון שאם אין נאמנות אין אזרחות; הוא נולד בגלל הפחד שאם אין ליברמן – אין ממשלה.

ציפי לבני: וזו תמצית כהונתך: שמירה על הקואליציה שבחרת להרכיב, אידיאולוגיה של הישרדות פוליטית, ותו לא.

ציפי לבני: זה אולי לגיטימי פוליטית, אבל זה פסול מהותית.

ציפי לבני: זה פסול כי זה לא נוגע רק אליך, אלא זה נוגע לעתיד המדינה.

ציפי לבני: זה פסול כי זה לא נוגע רק בכיסא שלך, אלא נוגע בבית של כולנו.

ציפי לבני: פסול ומסוכן כי זה פוגע בדברים שחשובים כל כך לכולנו.

ציפי לבני: ההתנהלות הזאת של ססמאות במקום תוכן פוגעת קודם כול בביטחון המדינה, ואני בכוונה בוחרת לדבר דווקא על זה, דווקא בגלל שזה הדגל שאתה כל הזמן מרים.

ציפי לבני: ואנחנו באמת חיים בשכונה קשה ויש איומים מסביב – אירן, ו"חיזבאללה" וה"חמאס", אותם גורמים קיצוניים אידיאולוגית, דתית, שלא מקבלים את הקיום שלנו כאן.

ציפי לבני: אני, בניגוד אליך, לא מאמינה במנהיגות שמתבססת על פחד, אלא מאמינה שצריך לפעול נגדם בכוח, אבל גם בחוכמה.

ציפי לבני: וכל בר-דעת מבין שהמפתח לביטחון ישראל מצוי לא רק בכוחנו הצבאי – וצה"ל הוא צבא חזק וטוב בזכות חייליו, הילדים שלנו – אלא גם במערכות היחסים והלגיטימיות לפעולה.

ציפי לבני: אתה מדבר הרבה על חוסר הלגיטימיות של ישראל בעולם; אתה טוב בזה.

ציפי לבני: הלגיטימיות חשובה לא רק בשביל שיאהבו אותנו, אלא כדי שנוכל לפעול כשצריך נגד הטרור ובדברים החשובים באמת.

ציפי לבני: ואני לא מצליחה להבין איך אתה מסביר את ההתנהלות האחרונה שלך, מה סדר העדיפויות שלך, למה החלטת להעדיף עימות מול ארצות-הברית על פני עימות – אולי עימותון, קטן, אולי בכלל לא עימות – עם שותפיך בקואליציה.

ציפי לבני: שלא יובן לא נכון – הקפאת הבנייה היא לא אידיאולוגיה של קדימה.

ציפי לבני: יותר מזה, בממשלת קדימה, תוך כדי משא-ומתן, בנינו בשקט בגושים, מתוך הבנה והכרה – לא רק שלנו, אלא בין-לאומית – שהמטרה של שמירת גושי ההתיישבות היא צורך ומחויבות של כל מנהיג במדינת ישראל במסגרת הסדר קבע.

ציפי לבני: ויכולנו לעשות את זה, כי האמינו לנו.

ציפי לבני: העולם האמין בנו והיה אמון בחדר המשא-ומתן.

ציפי לבני: זה נכון שניסית לייצר אמון במלים, והרסת אותו בחוסר יכולת או נכונות לקבל החלטה.

ציפי לבני: תפקידם של המתיישבים זה ללחוץ, זו זכותם וזה לגיטימי בוודאי.

ציפי לבני: זה גם נוגע אליהם אישית וזה גם חלק מחזון שהוא שונה מחזון שתי מדינות הלאום.

ציפי לבני: אבל התפקיד שלך הוא לעשות, להחליט ולעשות את מה שנכון כחלק מהחזון שאותו – כדבריך – אימצת:

ציפי לבני: חזון שתי מדינות הלאום.

ציפי לבני: ועכשיו זה כבר לא משנה מה שתעשה.

ציפי לבני: אני לא יודעת מה העסקה שמדברים עליה היום כדי להתניע את המשא-ומתן, ואני באמת מאוד מקווה שנשיא ארצות-הברית ימשיך ויאמץ את אותו מסמך שנתן לנו הנשיא בוש, שהושג בעמל רב ומתוך דיפלומטיה נכונה, ולא מתוך דיפלומטיית מגאפון שאתה נוהג בה.

ציפי לבני: וברור היום לכולם שגם אם יימצא איזה נוסח או מלים חדשות, בפועל הבנייה הרי לא תימשך באותה תנופה כפי ששריך מדברים עליה.

ציפי לבני: אני אפילו לא שומעת מתוך דבריך שמדובר בהחלטות שלך באיזה אידיאולוגיה שאתה מאמין בה.

ציפי לבני: בעצם האידיאולוגיה היחידה זה מה שאתה אומר לכל העולם: יש לי בעיות פוליטיות.

ציפי לבני: זאת האידיאולוגיה היחידה.

ציפי לבני: ולכן אני חוזרת גם היום על מה שאמרתי לך בשיחה בחדר הסגור, כפי שאני אחזור ואומר מעל כל במה: יש רוב פוליטי ויש רוב ציבורי להסדר, לו רק תרצה.

ציפי לבני: במונחים של ביטחון לאומי, השורה התחתונה מהשנה ושמונת החודשים האחרונים היא שככל שראש הממשלה ושריה מדברים חזק, יותר מתלהם, יותר מתריס, יותר ביטחוני, כאילו, כך ישראל נחלשת.

ציפי לבני: אתה מדבר חזק, וישראל נחלשת.

ציפי לבני: ואני בכלל מציעה להפסיק את הניסיון הזה להפוך את העניין של הביטחון והלאומיות לאיזה מונופול של הימין, כאילו הימין הוא זה שרוצה מדינה חזקה ויהודית ולאומית והשמאל הוא זה שרוצה לחלק מתנות לאחרים מתוך חולשה.

ציפי לבני: דווקא השנה ושמונת החודשים האחרונים הוכיחו לנו שהדימויים האלה אינם נכונים.

ציפי לבני: זו שטות מוחלטת, ואני יכולה לומר את זה דווקא ממרכז המפה הפוליטית, ודווקא מהצד הלאומי, שבו אני נמצאת.

ציפי לבני: כי הדרך היחידה לשמור על האינטרס הציוני, הלאומי, היהודי – הדרך היחידה לשמור על האינטרסים הבסיסיים של מדינת ישראל ועל הקיום שלה כבית לאומי לעם היהודי, ומדינה שיש בה שוויון לכל אזרחיה, היא לקבל החלטות.

ציפי לבני: כל כך הרבה דיברת על מדינה יהודית, ומה עשית, ראש הממשלה, בשביל מדינה יהודית?

ציפי לבני: לקחת שתי מלים, שהיו קונסנזוס בתוך מדינת ישראל וגם בעולם, והפכת אותן לשנויות במחלוקת גם בבית וגם מחוץ לישראל.

ציפי לבני: וכדי לשמור על ישראל כמדינה יהודית צריך לקבל החלטות, דבר שאתה נמנע באופן סדרתי מלעשות.

ציפי לבני: כדי לשמור על ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית צריך לקדם את ההסדר המבוסס על שתי מדינות לאום, שיסיים את הסכסוך תוך שמירה על עקרונות הביטחון בוודאי, וגם אתה יודע שהפלסטינים כבר הסכימו למדינה מפורזת תוך שמירה על האינטרסים החשובים לנו, הגושים והמקומות הקדושים, וצריך לקבל את ההחלטות האלה כמוביל ולא כנגרר, לא כדי להשביע רצון של מישהו, לא מתוך לחץ, אלא מתוך הבנה עמוקה שהמחיר שתשלם המדינה היהודית, אם לא נגיע להסדר, יהיה אובדן הצביון שלה כבית לאומי לעם היהודי, וזאת התורה כולה.

ציפי לבני: והסדר כזה הוא אפשרי, ושני העקרונות שציינת כאן על הדוכן הם אפשריים, אם עושים אותם נכון.

ציפי לבני: ממשלת קדימה היתה באמצעיתו של תהליך כשהגעת לשלטון, ושמעתי את מה שאמרת כאן על הבחירות בנושאים ביטחוניים.

ציפי לבני: אתה יודע, ראש הממשלה, דיברת על עזה, דיברת על לבנון – הבחירה של מנהיג במדינת ישראל היא בדרך כלל בין אופציות מאוד קשות.

ציפי לבני: לפחות תאמר את האמת לעצמך ולציבור – לו נתון הדבר בידך, האם היית משאיר את צה"ל בלבנון עוד כמה שנים?

ציפי לבני: האם היית מוציא אותו בחשכת ליל כפי שעשה שר הביטחון בממשלתך?

ציפי לבני: האם אתה רוצה לחזור ולכבוש את עזה?

ציפי לבני: זה אפשרי מבחינה צבאית.

ציפי לבני: אתה יודע שיש פער עצום בין הססמאות שאתה זורק לחלל האוויר לבין המציאות שאתה צריך להתמודד, ואלה ההחלטות שאתה צריך לקבל אם יהיה לך הכוח לקבל אותן.

ציפי לבני: ואפשר לקבל את ההחלטות האלה כשדברים נעשים.

ציפי לבני: כשמאמינים בהם.

ציפי לבני: אם לא תאמין בזה, אם כל העניין הוא רק לשמר את הקואליציה הזאת, בלי נכונות לשלם איזשהו מחיר פוליטי, האינטרסים של ישראל נפגעים.

ציפי לבני: ושישאל כל אחד מהציבור היום את עצמו, האם אחרי שנה ושמונה חודשים של הממשלה הזאת, של הגוש, האם ישראל חזקה יותר?

ציפי לבני: האם הקיום של ישראל כבית לאומי לעם היהודי לגיטימי יותר בעולם?

ציפי לבני: לגיטימי יותר פנימה?

ציפי לבני: או פחות?

ציפי לבני: והתשובה ברורה מאליה.

ציפי לבני: אדוני ראש הממשלה, קדימה השאירה לך תהליך חי, שאחרי גמגומים רבים נגררת אליו.

ציפי לבני: קדימה השאירה לך מדינה שיש לה חופש פעולה צבאי וביטחוני ולגיטימיות בעולם.

ציפי לבני: קדימה השאירה לך עמדות משותפות עם ארצות-הברית שקיבלו ביטוי במכתב בוש.

דני דנון: לא בחרו בכם.

מירי רגב: אם קדימה השאירה כל כך הרבה, למה את לא ראש הממשלה?

ראובן ריבלין: תודה רבה, חברים.

ראובן ריבלין: קראת קריאת ביניים, זה מספיק, חברת הכנסת מירי רגב.

ראובן ריבלין: כבוד סגן השר, היא עכשיו לא קוראת את הנאום שלך, היא קוראת את הנאום שהיא חיברה.

ראובן ריבלין: בבקשה.

ראובן ריבלין: רבותי, רבותי.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת דני דנון, תהיה לך הזדמנות לבטא את עמדתך.

ציפי לבני: שנה ושמונה חודשים, ורק שכחת את כל אלה בחוסר היכולת שלך לקבל החלטה.

ציפי לבני: ואני אומרת גם היום, כמו שאמרתי בכל נאום, קדימה אומרת לך היום: תעשה את מה שכולם יודעים שצריך לעשות, את מה שעד עכשיו לא היה לך אומץ לעשות; תעשה את מה שישראל זקוקה לו ובהיעדרו היא רק הולכת ונחלשת.

ציפי לבני: תעשה את זה, ואנחנו נתמוך בך.

ציפי לבני: כדי לשמור על ישראל כמדינה יהודית, כשברור ונהיר לכל אחד, לאזרחיה היהודים והערבים כאחד, שישראל היא בית לאומי לעם היהודי כמהות קיומה ומדינה דמוקרטית לפי ערכיה, שבה יש שוויון לכל אדם ולכל אזרח, מדינה שמחברת אותנו אל ישראל בתפוצות ולא מרחיקה אותם מאתנו.

ציפי לבני: בשביל זה צריך הנהגה שתקבל החלטות, ולא הנהגה שתברח מהן.

ציפי לבני: שמעתי שציטטת אתמול בישיבת הממשלה את מה שציטטת גם היום מעל הדוכן, את הרצל ואת בן-גוריון.

ציפי לבני: לא שמעתי אותך מדבר על ז'בוטינסקי, שאמר: כמעט בכל התנגשות בין ההכרה האינדיבידואלית למשמעת הכפויה, הנני עומד לצדו של היחיד.

ציפי לבני: לא ראיתי בהתנהלות שלך עד היום איזשהו ערך שמבטא את הערכים שלו, ערכים שעליהם גדלנו כולנו בתנועת ז'בוטינסקי – ההדר, הכבוד לאחר, שמירה על זכויות המיעוטים, לאומיות מתוך ביטחון עצמי ולא מתוך חשש והתכנסות עצמית, מתוך ערכים ולא מתוך פחד, מתוך שאיפה לבנות בארץ-ישראל מדינה להתגאות בה, מדינה שתורמת לעולם ולא נמצאת בשוליו.

ציפי לבני: קדימה השאירה לך מדינה שיכולה להיות כזאת.

ציפי לבני: קדימה תנהיג מדינה שתהיה כזאת.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: רבותי, מזכירת הכנסת, בבקשה.

ירדנה מלר-הורוביץ: חברי הכנסת והקהל מתבקשים לכבד את יציאת הנשיא בקימה.

ירדנה מלר-הורוביץ: כבוד הנשיא.

ירדנה מלר-הורוביץ: (חברי הכנסת מכבדים בקימה את צאת נשיא המדינה מאולם המליאה.

ירדנה מלר-הורוביץ: )

ראובן ריבלין: נא לשבת.

ראובן ריבלין: מפאת סדר-היום העמוס נמשיך עכשיו בהצעות האי-אמון, ולאחר מכן יתקיים דיון משולב על הודעת ראש הממשלה והצעות האי-אמון, ובסופו תהיינה הצבעות על הודעות הסיעות לגבי הודעת ראש הממשלה ועל הצעות האי-אמון.

ראובן ריבלין: רבותי, הודעה למזכיר הכנסת.

ראובן ריבלין: בבקשה.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה ראשונה, מטעם הכנסת:

נאזם בדר: הצעת חוק חובת גילוי לגבי מי שנתמך על-ידי ישות מדינית זרה, התשע"א–2010, מאת חבר הכנסת זאב אלקין וקבוצת חברי הכנסת.

נאזם בדר: לדיון מוקדם: החל בהצעת חוק שמספרה פ/2616/18 וכלה בהצעת חוק שמספרה פ/2647/18 – הצעת חוק הרשויות המקומיות (סמכויות בתחום משק המים וביוב) (תיקוני חקיקה), התשע"א–2010, מאת חבר הכנסת אמנון כהן; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (פטור והנחה לקטינים בתשלום דמי הנסיעה בתחבורה הציבורית), התשע"א–2010, מאת חבר הכנסת יריב לוין; הצעת חוק כרטיסי חיוב (תיקון – ניכיון כרטיסי חיוב), התשע"א–2010, מאת חברי הכנסת שי חרמש, רוברט אילטוב וציון פיניאן; הצעת חוק תאגידי מים וביוב (תיקון – אישור לקביעה ושינוי של תשלומים בעד הקמת מערכת מים או מערכת ביוב), התשע"א–2010, מאת חבר הכנסת דוד אזולאי; הצעת חוק ועדת שמיטה ממלכתית (תיקון – הרכב הוועדה), התשע"א–2010, מאת חבר הכנסת זבולון אורלב; הצעת חוק התקשורת (בזק ושידורים) (תיקון – איסור על קנסות יציאה), התשע"א–2010, מאת חברי הכנסת יוליה שמאלוב-ברקוביץ, אופיר אקוניס ואורי מקלב; הצעת חוק זכות יוצרים (תיקון – רשיון לשידור של יצירה מוזיקלית תמורת תמלוגים), התשע"א–2010, מאת חברי הכנסת דני דנון, אמנון כהן ואלכס מילר; הצעת חוק חסינות חברי הכנסת, זכויותיהם וחובותיהם (תיקון – הרוב הדרוש לנטילת חסינות או זכות), התשע"א–2010, מאת חברי הכנסת שלמה מולה ואברהם דיכטר וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק נגישות לדיווח על נהיגה מסוכנת בחברות, התשע"א–2010, מאת חברי הכנסת זאב בילסקי וחמד עמאר; הצעת חוק קליטת חיילים משוחררים (תיקון – הכללת ירושלים באזור סיוע), התשע"א–2010, מאת חברי הכנסת זבולון אורלב, זאב אלקין, רוברט אילטוב, אברהם מיכאלי ומנחם אליעזר מוזס; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (מאסר מינימום בשל הפקרת אדם שנפגע בתאונה ואיסור עריכת הסדר טיעון עם הנאשם בעבירה), התשע"א–2010, מאת חברי הכנסת זאב בילסקי, אנסטסיה מיכאלי, רונית תירוש, זבולון אורלב, אורי אריאל, שלמה מולה, משה מטלון ואורית זוארץ וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק ניירות ערך (תיקון – דחיית חובותיה של חברה ציבורית לבעלי השליטה בה), התשע"א–2010, מאת חבר הכנסת חיים כץ; הצעת חוק שירות הקבע בצבא-הגנה לישראל (גמלאות) (תיקון – תקופת היוון מרבית לפורשים מחמת נכות), התשע"א–2010,

נאזם בדר: מאת חברי הכנסת ישראל חסון, משה מטלון, יריב לוין, זבולון אורלב, יוחנן פלסנר, איתן כבל, משה גפני וצחי הנגבי; הצעת חוק הדיינים (תיקון – כשירות למנהל בתי-הדין הרבניים), התשע"א–2010, מאת חבר הכנסת ניצן הורוביץ; הצעת חוק-יסוד: חופש הביטוי וההתאגדות, מאת חברי הכנסת ניצן הורוביץ, חיים אורון ואילן גילאון; הצעת חוק שיפוט בתי-דין רבניים (נישואין וגירושין) (תיקון – איסור ביטול גיור), התשע"א–2010, מאת חברי הכנסת שלמה מולה ואורית זוארץ; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – גמלת אבל), התשע"א–2010, מאת חברי הכנסת אורי אורבך, רוחמה אברהם-בלילא, שלי יחימוביץ, אמנון כהן וחיים כץ; הצעת חוק הפחתת פסולת אלקטרונית ומיחזורה, התשע"א–2010, מאת חברי הכנסת ניצן הורוביץ, משה גפני, זאב בילסקי, איתן כבל ואורית זוארץ וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק לתיקון פקודת מסי העירייה ומסי הממשלה (פטורין) (פטור מארנונה למעונות סטודנטים), התשע"א–2010, מאת חבר הכנסת ניצן הורוביץ; הצעת חוק העונשין (תיקון – שידול לזנות על-ידי שוטר), התשע"א–2010, מאת חברת הכנסת אורית זוארץ; הצעת חוק בתי-דין רבניים (קיום פסקי-דין של גירושין) (תיקון – מתן צווי הגבלה ופיקוח על יישום החלטות בית-הדין), התשע"א–2010, מאת חבר הכנסת זבולון אורלב; הצעת חוק ההגירה לישראל, התשע"א–2010, מאת חברי הכנסת מאיר שטרית, אברהם דיכטר, אורית זוארץ, רוני בר-און ושאול מופז וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק הלוואות לדיור (תיקון – חובת הפניה לוועדה המיוחדת ולוועדת חריגים לפני הגשת בקשה לביצוע משכנתה), התשע"א–2010, מאת חברי הכנסת חיים אורון ומשה גפני וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק העונשין (תיקון – ענישה על עבירה חוזרת), התשע"א–2010, מאת חברי הכנסת יעקב כץ, רוברט טיבייב ואורי אריאל וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק העונשין (תיקון – עונש חובה למצית נכס ציבורי), התשע"א–2010, מאת חברי הכנסת יעקב כץ, אורי אורבך, רוברט טיבייב, אורי אריאל וכרמל שאמה; הצעת חוק אחריות המדינה להגברת התעסוקה, לאופק תעסוקתי ולשירותים תומכי עבודה, התשע"א–2010, מאת חברי הכנסת חיים כץ,

נאזם בדר: שלי יחימוביץ, עפו אגבאריה, רחל אדטו, אריה אלדד, חיים אמסלם, אריה ביבי, אילן גילאון, אורלי לוי אבקסיס, משה מטלון וסעיד נפאע; הצעת חוק למתן קצבאות ילדים והטבות מס בעד ילדים המשרתים בשירות סדיר (תיקוני חקיקה), התשע"א–2010, מאת חברי הכנסת אריה אלדד, יוחנן פלסנר, איתן כבל, אברהם מיכאלי, ציון פיניאן ואברהם דיכטר וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק קרן לאומית למשאבי טבע ולפיתוח המשק והחברה, התשע"א–2010, מאת חברי הכנסת שלי יחימוביץ, כרמל שאמה, משה גפני, ניצן הורוביץ, יצחק וקנין, יעקב אדרי, אריה אלדד, דב חנין, אורי אורבך וזבולון אורלב; הצעת חוק למדיניות לאומית לשמירה על שטחים פתוחים, התשע"א–2010, מאת חבר הכנסת ניצן הורוביץ; הצעת חוק קביעת הזמן (תיקון – מועד סיום שעון קיץ), התשע"א–2010, מאת חבר הכנסת ניצן הורוביץ; הצעת חוק איסוף ופינוי פסולת למיחזור (תיקון – חובת מיחזור בבית-עסק גדול), התשע"א–2010, מאת חבר הכנסת ניצן הורוביץ; הצעת חוק איסור הונאה בכשרות (תיקון – כשרות מזון בלבד), התשע"א–2010, מאת חברי הכנסת ניצן הורוביץ, אילן גילאון וחיים אורון.

נאזם בדר: תיקון לתקנון הכנסת בנושא שאילתות.

נאזם בדר: החלטת ועדת הפנים והגנת הסביבה בדבר חלוקת הצעת חוק הענקת אזרחות כבוד לחללי מלחמת הקוממיות, התשס"ט–2009.

נאזם בדר: חוות דעת של מבקר המדינה בנושא בטיחות התעופה האזרחית.

נאזם בדר: דוח ביקורת של מבקר המדינה על תהליכי המינוי של הקצונה הבכירה בצה"ל; דוח ביקורת של מבקר המדינה על הרוכלות בטיילת החוף הצפוני באילת.

נאזם בדר: תודה.

ראובן ריבלין: תודה לסגן מזכירת הכנסת.

ראובן ריבלין: רבותי, קודם כול אני מבקש מכל הנוכחים באולם המבקשים לשוחח זה עם זה בעמידה לצאת החוצה.

ראובן ריבלין: יש גם קפה באכסדרה.

ראובן ריבלין: 1.

ראובן ריבלין: כישלון ממשלת נתניהו בתחום המדיני, הכלכלי והחברתי;

ראובן ריבלין: 3.

ראובן ריבלין: מדיניות ממשלת ישראל בעניין המשך ההקפאה

ראובן ריבלין: רבותי, אנחנו עוברים להצעות האי-אמון של הסיעות השונות.

ראובן ריבלין: אנחנו מתחילים בהצעת האי-אמון של סיעת קדימה, בנושא: כישלון ממשלת נתניהו בתחום המדיני, הכלכלי והחברתי.

ראובן ריבלין: ינמק את ההצעה חבר הכנסת והשר לשעבר מאיר שטרית – אדוני, שלו אני רוצה להודות על השתתפותו בכנס ה-IPU והיותו נציג ישראל יחד עם השר סילבן שלום.

ראובן ריבלין: אני מאוד מודה לאדוני על עבודתו הנאמנה בשמה של הכנסת.

ראובן ריבלין: רבותי, כבוד השרים וחברי הכנסת, אדוני יושב-ראש הקואליציה, חבר הכנסת אלקין.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת שטרית, לרשותך עשר דקות תמימות.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, ראשית, אני רוצה לברך את יושב-ראש הכנסת על דבריו בפתיחת המושב של הכנסת.

מאיר שטרית: נדמה לי שאי-אפשר לומר את זה יותר יפה ממנו – על כיצד הממשלה מנסה לכופף או לעקוף את הכנסת בנושאים המרכזיים ביותר.

מאיר שטרית: הן בעניין של תהליך השלום – ואמר יפה יושב-ראש הכנסת, שלנסות להעביר את ההחלטה מהכנסת למשאל עם זה בעצם עקיפה של הבית הזה והפיכת העברת ההחלטה לרוב גדול של אנשים כשאיש לא יכול לנבא מה תהיה התוצאה, בלי שיש בפניהם כל האינפורמציה וכל הנתונים כדי לקבל החלטה בעניין גורלי כזה.

מאיר שטרית: ועד היום, כמו שאמר היושב-ראש, הכנסת היתה גורם שקיבל החלטות בכל ענייני השלום, כולל בשלום עם מצרים ועם ירדן ועם הפלסטינים, ואפילו ב"וואי אגרימנט", בראשותו של בנימין נתניהו.

מאיר שטרית: לכן, אני מקווה, אדוני היושב-ראש, שאכן הכנסת תשמע לדבריך והממשלה תשמע לדבריך ויסירו מסדר-היום את הרעיון הזה ללכת לדבר המגוחך שנקרא משאל עם, שהתנגדתי לו באופן קבוע גם כשהייתי בליכוד, והליכוד ניסה להציע את זה ברמת-הגולן.

מאיר שטרית: משאל עם, אדוני היושב-ראש, הוא כלי מאוד מסוכן במדינה משוסעת כמו מדינת ישראל, שיש בה שסעים מאוד גדולים בין דתיים וחילונים, יהודים וערבים, וזה כלי שיכול לדרוס את המיעוט בצורה קלה ביותר.

מאיר שטרית: למשל, אני אומר את זה לחברי הכנסת החרדים, אני מניח שאם אפשר יהיה ליזום משאל עם, האם אפשר להפעיל תחבורה ציבורית בשבת, אני בטוח שרוב הציבור יצביע בעד זה; או האם צריך לגייס את כולם לצבא – רוב הציבור יצביע בעד זה.

מאיר שטרית: לכן, משאל עם – – –

דן מרידור: נישואים אזרחיים.

מאיר שטרית: כן, נישואים אזרחיים – רוב הציבור יצביע בעד זה.

מאיר שטרית: לכן אתם צריכים להיות זהירים מאוד, אני אומר את זה לחברי הכנסת החרדיים והדתיים, בנטייה שלכם לתמוך בנושא של משאל עם.

מאיר שטרית: הוא כלי מסוכן ביותר בחברה משוסעת.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, לנו אין אמון בממשלה הזאת.

מאיר שטרית: אני אומר בצער, ואדוני אמר שאני מייצג את הכנסת בפורומים בין-לאומיים לא פעם ולא פעמיים, ומי שלא נמצא שם לא רואה את בידודה של ישראל בעולם במצב שאנחנו נתונים בו.

מאיר שטרית: מהרבה מאוד בחינות אנחנו עומדים בשער ונאבקים ונלחמים נגד ה"עליהום" שיש על מדינת ישראל ברוב הפורומים הבין-לאומיים, ולא תמיד בצדק.

מאיר שטרית: אבל כמובן שאנחנו, לצערי הרב, לפעמים תורמים במו ידינו, במעשיה של הממשלה הזאת, ל"עליהום" שיש על מדינת ישראל.

מאיר שטרית: אדוני התייחס לעניין של תהליך השלום.

מאיר שטרית: נדמה לי שנעשות פה כל השגיאות האפשריות.

מאיר שטרית: איש לא ביקש מראש הממשלה להחיל הקפאה על הבנייה.

מאיר שטרית: מי ביקש את זה?

מאיר שטרית: לא שמעתי שהפלסטינים ביקשו מהממשלה להקפיא את הבנייה כדי שיתחילו תהליכי שלום.

מאיר שטרית: עובדה היא שהפלסטינים ניהלו משא-ומתן לשלום עם כל הממשלות הקודמות, כולל עם מר נתניהו בעצמו, בלי שהיתה הקפאה של הבנייה.

מאיר שטרית: והנה, במו ידיו ראש הממשלה עושה צעד שעכשיו לחזור ממנו כבר הופך להיות כקריעת ים סוף, ובמידה מסוימת של צדק, כיוון שאם הפלסטינים רואים היום שמתחיל המשא-ומתן כשמתחילים מחדש את הבנייה, הם רואים בזה מכשלה רצינית לשלום.

מאיר שטרית: אני אומר לראש הממשלה, אדוני היושב-ראש:

מאיר שטרית: אל תשחק לידיים של הפלסטינים גם בעניין הזה.

מאיר שטרית: האמריקנים הרי מבקשים מראש הממשלה חודשיים נוספים של ארכה.

מאיר שטרית: מה כבר יקרה אם לא יבנו עוד חודשיים ביהודה ושומרון.

מאיר שטרית: ואני אומר, אדוני היושב-ראש, אני בכלל מתפלא.

מאיר שטרית: מה הבהלה הזאת לבנות ביהודה ושומרון?

מאיר שטרית: הגליל והנגב ריקים.

מאיר שטרית: מה, זה פחות ציוני לבנות בגליל ובנגב?

מאיר שטרית: שיבואו לבנות יישובים.

מאיר שטרית: בעקבות הפינוי מימית תוכננו בלכיש, בחבל לכיש, בנגב, יישובים שלמים עם אלפי יחידות דיור.

מאיר שטרית: ב"בנה ביתך".

מאיר שטרית: מה רע לגור בנגב או בגליל?

מאיר שטרית: זה לא פחות ציוני, ולדעתי זה יותר ציוני מאשר לבנות ביהודה ושומרון, מקומות שאותם אולי נצטרך לפנות בעתיד.

מאיר שטרית: אז בשביל מה להשקיע עוד כסף שם?

מאיר שטרית: לכן, ראש הממשלה יעשה שגיאה חמורה ביותר, לדעתי, אם לא יקבל את הבקשה האמריקנית ויאריך את ההקפאה בחודשיים.

מאיר שטרית: לא יקרה שום אסון אם יתחילו לבנות בעוד חודשיים במקום עכשיו.

מאיר שטרית: בחודשיים האלה כבר לא ישלימו שום בניין.

מאיר שטרית: בעיקר, אדוני היושב-ראש, שעל שולחן ראש הממשלה עומדות שתי הצעות הימין והשמאל שפורסמו בעיתונות.

מאיר שטרית: האמריקנים אומרים לראש הממשלה: אם אתה תסכים להמשך הקפאה של עוד חודשיים – והם מבקשים חודשיים בלבד ולא יותר – הם ימכרו למדינת ישראל טייסת נוספת של F-35 – –

ראובן ריבלין: זה בתנאי שבחודשיים האלה יסתיימו כל המשאים ומתנים?

מאיר שטרית: לא, אדוני.

מאיר שטרית: הם ביקשו חודשיים ארכה כדי להמשיך לגלגל ולשכנע את הפלסטינים להמשיך את המשא-ומתן גם אחרי זה.

מאיר שטרית: הם לא ביקשו יותר.

מאיר שטרית: שנית, הם הבטיחו תמיכה אמריקנית פוליטית, ואנחנו יודעים כמה חשובה התמיכה הזאת במוסדות הבין-לאומיים.

מאיר שטרית: ודבר אחרון, ולא פחות חשוב, הם הבטיחו שאם יהיה הסכם – – –

ראובן ריבלין: אני מאוד מעריך את עמדותיך, חבר הכנסת שטרית, למרות שאני מתנגד להן פעמים רבות, אבל אף פעם לא האשמתי אותך בנאיביות.

מאיר שטרית: אני לא נאיבי, אדוני.

ראובן ריבלין: אני בטוח שלא.

ראובן ריבלין: אני מחזק אותך.

מאיר שטרית: אבל הם אומרים בגלוי, אדוני, שאם הדבר הזה יקרה, הם גם מוכנים להבטיח בהסכם קבע להשאיר את צה"ל בבקעת-הירדן לתקופה מסוימת.

מאיר שטרית: זה הולך ברגל.

מאיר שטרית: אני יודע איזו בעיה זאת תהיה מבחינתנו בהסכם כזה?

מאיר שטרית: לעומת זאת, אם אנחנו לא מסכימים, הם מאיימים באותה מידה – מקל וגזר.

מאיר שטרית: הם אומרים: הם מאיימים להסיר את התמיכה של ארצות-הברית בישראל בגופים הפוליטיים, דבר שמבחינתנו יכול להיות חמור ביותר.

מאיר שטרית: כמו כן, להסכים לתביעה הפלסטינית בהסכם קבע לחזרה לגבולות 67'.

מאיר שטרית: אני שואל: למה להסתכן, בשביל חודשיים?

מאיר שטרית: ראש הממשלה, לדעתי, יכול להעביר את ההחלטה בממשלתו אם הוא באמת חפץ בכך.

מאיר שטרית: הוא צריך להחליט לאן הוא רוצה ללכת.

מאיר שטרית: אדוני, כשמוסיפים לתערובת הזאת עכשיו את אמירתו של שר החוץ, מיודענו, שעומד באו"ם ומציג את ראש הממשלה כשקרן – כי מה הוא אומר בעצם?

מאיר שטרית: עומד שר החוץ באו"ם ואומר שהרעיון של חילופי שטחים תמורת שלום לא קיים.

מאיר שטרית: שר החוץ של מדינת ישראל.

מאיר שטרית: אמר שר המסחר והתעשייה, פואד, שר בממשלה, שהדבר הזה דומה לפיגוע, להנחת מטען צד לראש הממשלה.

מאיר שטרית: ואכן זה כך.

מאיר שטרית: התקבל בכל העולם בצורה מטורפת.

מאיר שטרית: רבותי, שר החוץ אמור לתרום לקידום המאמצים של ראש הממשלה בעניין המרכזי שהוא עוסק בו היום, בעניין של קידום תהליך השלום, והוא מציג תמונה הפוכה.

מאיר שטרית: ועכשיו, לצערי, ראש הממשלה לא רק שעבר לסדר-היום על עניין שבכל מדינה מערבית אחרת היו מפטרים שר חוץ על שכמותו, ואדוני זוכר, יושב-ראש הכנסת זוכר כיצד שמעון פרס, נשיא המדינה דהיום, כראש הממשלה פיטר את שר האוצר יצחק מודעי על זה שהוא אמר ברדיו שראש הממשלה הוא מעופף – – –

רוני בר-און: הוא לא שיקר.

מאיר שטרית: הוא לא שיקר, מה זה חשוב?

מאיר שטרית: אבל הוא פיטר אותו על זה.

מאיר שטרית: דבר שהוא פחות לאין ערוך ממה שעשה שר החוץ לראש הממשלה.

מאיר שטרית: אבל לא רק שהוא לא פיטר אותו ולא עשה דבר נגדו.

מאיר שטרית: עכשיו, כדי להשקיט אותו, לקבל את תמיכתו, הוא נותן לו את האפשרות להעביר את מה שקרוי חוק הנאמנות.

מאיר שטרית: אדוני, אני אומר לך שלצערי אני חושב שזה פשוט טירוף מוחלט.

מאיר שטרית: מדינת ישראל לא זקוקה לליברמן או למישהו אחר כדי להודיע שהיא מדינה יהודית.

מאיר שטרית: האו"ם הקים אותה כמדינה יהודית.

מאיר שטרית: החלטת האו"ם מגדירה אותה כמדינה יהודית.

מאיר שטרית: בית-המשפט העליון הגדיר אותה באין-סוף פסקי-דין כמדינה יהודית.

מאיר שטרית: חוקי-היסוד שלנו מגדירים אותה כמדינה יהודית, ואני לא זקוק לשום הצהרה של שום ערבי-ישראלי כדי שיודיע שזאת מדינה יהודית.

מאיר שטרית: מה שקובע דה פקטו, מדינת ישראל היא מדינה יהודית.

מאיר שטרית: וזה לא יעזור לאף אחד גם אם הוא יגיד אלף פעם שהיא לא מדינה יהודית.

מאיר שטרית: זה לא יעזור.

מאיר שטרית: למה אנחנו צריכים להפוך את העניין הזה לעניין שעלול לגרום שמדינת ישראל תותקף בעולם כולו כמדינה גזענית, בשביל מה?

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, הונחה היום על שולחן הכנסת הצעת חוק שלי, שחתומה על-ידי כל חברי קדימה: הצעת חוק האזרחות, שקידמתי אותה בממשלה הקודמת – חשבתי שהממשלה קיבלה הצעה על-פי הצעתי להביא חוק אזרחות.

מאיר שטרית: חוק האזרחות שהבאתי לכנסת היום הונח על שולחן הכנסת והוא מציע לטפל בשלושת הדברים המרכזיים שהיום לא מטופלים במדינת ישראל כמו שמקובל בכל מדינה בעולם: העניין של איחוד משפחות, והחוק קובע באילו תנאים ניתן לאשר איחוד משפחות, ומה הכללים שצריכים להתקיים כדי שיהיה איחוד משפחות; הגירה לצורכי עבודה, כשאדם מקבל מעמד; וכנ"ל הטיפול בענייני פליטים.

מאיר שטרית: החוק הוכן לא רק על-ידי, אדוני היושב-ראש.

מאיר שטרית: בזמנו, אדוני, כשר הפנים בממשלה, ועל-פי החלטת ממשלה, הקמתי ועדה בראשותו של השר, היום, יעקב נאמן – אז הוא לא היה שר – וחבריה היו אמנון רובינשטיין, שלמה אבינרי ויפה זילברשץ.

מאיר שטרית: ברגע שהשר נאמן מונה לשר המשפטים, הוועדה התפרקה.

מאיר שטרית: הוועדה הזו הוקמה ממש בחודשיים האחרונים של הממשלה.

מאיר שטרית: והיום – עבדנו יחד עם מרכז מציל"ה שכולל את פרופסור אבינרי ורות גביזון.

מאיר שטרית: הכנו את חוק האזרחות הזה על פרטיו בסיעת קדימה, יחד עם מרכז מציל"ה, לפרטי פרטים, וגם בו אנחנו תובעים לחזק את העניין של שבועת הנאמנות של אלה שמקבלים מעמד במדינת ישראל, מעמד של תושב או מעמד של אזרח.

מאיר שטרית: אבל ההצהרה – היא לא אומרת מדינה יהודית; ההצהרה אומרת, כמו שמקובל בכל מקום אחר בעולם, שאני נאמן למדינת ישראל ולחוקיה, ואני לא אפעל נגד מדינת ישראל, ואין לי שום זיקה לישות מדינית אחרת.

מאיר שטרית: אז ההצהרה יותר רחבה, יוצרת נאמנות, בלי להכניס אצבע בעין של אף אחד.

מאיר שטרית: ועל רקע מה שמתרחש עכשיו מול הפלסטינים, להכניס את זה פעם נוספת, זה להגיד, במלים אחרות: חברים, לא יהיה שלום.

מאיר שטרית: לי לא היו ציפיות מהשיחות האלה מלכתחילה.

מאיר שטרית: ואדוני היושב-ראש, ראש הממשלה יודע בדיוק כמוני: אם רוצים להשיג שלום, יש לזה מחיר.

מאיר שטרית: והמחיר ידוע.

מאיר שטרית: אנחנו סוחבים רגליים וזה כל הזמן נהיה לנו יותר ויותר יקר.

מאיר שטרית: אם מדינת ישראל לא תתייצב ותאמר: אנחנו רוצים להקים מדינה פלסטינית לצדה של מדינת ישראל, שתחיה בשלום אתה, ומוכנים לדבר על החזרת שטחים על בסיס גבולות 1967, לא יהיה שלום.

מאיר שטרית: ואני אומר, אדוני היושב-ראש – שמעת אותי אלף פעם בעניין הזה – אני מאמין, שבעצם באותו מחיר שממילא נשלם לפלסטינים, נוכל להגיע להסכם עם כל מדינות האסלאם שחתמו על היוזמה הערבית.

מאיר שטרית: 56 מדינות אסלאם אישרו את היוזמה הערבית ארבע פעמים בליגה הערבית.

מאיר שטרית: ואומרים: תחזרו, תעשו שלום עם הפלסטינים על בסיס גבולות 1967, ותמצאו פתרון צודק ומוסכם – זאת אומרת שגם ישראל צריכה להסכים – לבעיית הפליטים הפלסטינים, אנחנו נעשה שלום עם ישראל, ונורמליזציה.

מאיר שטרית: זה יהיה סוף הסכסוך.

מאיר שטרית: כך כתוב ביוזמה.

מאיר שטרית: ואגב, הדברים גם – שוחחתי עם רבים מהערבים הללו – – –

הפריעו לך רבות, אז אני – – –

מאיר שטרית: אני מסיים, אדוני; פחות מדקה.

מאיר שטרית: אני בדקתי עם ערבים אחרים, אגב, גם עם פלסטינים.

מאיר שטרית: המצרים תומכים ביוזמה, הירדנים תומכים ביוזמה, הפלסטינים תומכים ביוזמה, כי הם זקוקים לתמיכה של מדינות ערב, כדי לקבל את ההחלטות שמתחייבות מצדן.

מאיר שטרית: למשל, הוויתור על זכות השיבה.

מאיר שטרית: זה לא יקרה בלי מדינות ערב.

מאיר שטרית: ואני מאמין שהדבר הזה ניתן, אם היה אומץ לראש הממשלה – אגב, אמרתי את זה לראש הממשלה.

מאיר שטרית: הוא היה צריך לבוא ולהגיד: אני מזמין את מדינות ערב, כמו שעשה בגין, זיכרונו לברכה, בהסכם קמפ-דייוויד.

מאיר שטרית: ולהגיד למדינות ערב – הם אומרים רוצים שלום?

מאיר שטרית: תזמין אותם ותגיד: חברים, בואו נדבר על היוזמה שלכם.

מאיר שטרית: אני מקבל את זה כבסיס, בואו נדבר.

מאיר שטרית: ולצערי, הוא לא אומר את זה.

מאיר שטרית: הוא לא אומר שום דבר אחר – –

תודה רבה.

מאיר שטרית: – – ואני חושש, אדוני.

מאיר שטרית: הזמן עובר.

מאיר שטרית: הנה, עברו 18 חודש מהקמתה של הממשלה – – –

רוני בר-און: – – –

מאיר שטרית: 18.

רוני בר-און: אה.

רוני בר-און: 18.

אני מציע לכם לנהל את המשך השיחה – – –

מאיר שטרית: 18 חודש – –

רבותי.

מאיר שטרית: – – והנה, לא רק שלא זזנו קדימה, לצערי אני מרגיש שאנחנו הולכים אחורה.

מאיר שטרית: לכן, אדוני היושב-ראש, אין לנו אמון בממשלה הזאת, ואני חושב שהממשלה תעשה אחת משתיים: טוב תעשה אם היא תקדם את השלום.

מאיר שטרית: אנחנו נתמוך בה גם באופוזיציה.

מאיר שטרית: ולא – אולי באמת הגיע הזמן.

מאיר שטרית: ואחרון אחרון, אדוני היושב-ראש: אני לא מאמין, אני לא מאמין, אדוני היושב-ראש, כמוך, איך מפלגת העבודה, איך אמר גדעון סער?

מאיר שטרית: חבורת הסמרטוטים הזאת – – –

אדוני מתחיל עכשיו בפרשת – – –

מאיר שטרית: חבורת הסמרטוטים הג'ובניקים היום, יושבים בממשלה בשביל הכיסאות שלהם, בלבד – – –

רוני בר-און: – – –

לא, לא, לא.

חבר הכנסת בר-און.

– – –

מאיר שטרית: ללא שום הצדקה אחרת – – –

הוא לא שם לב ש-18 החודש שלו נגמר.

מאיר שטרית: מה הם עושים שם?

מאיר שטרית: מה הם מחפשים שם?

מאיר שטרית: הממשלה לא הולכת לשלום – –

תודה רבה.

מאיר שטרית: – – הולכת בצורת אנטיתזה לכל מה שהם מאמינים בו.

מאיר שטרית: מה הם מחפשים שם?

תודה רבה.

אני מזמין את חבר הכנסת מוחמד ברכה, ראש תנועת חד"ש.

בבקשה.

גם לרשותך יעמדו אותן עשר דקות שעמדו לרשות חבר הכנסת שטרית.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, רבותי השרים, רבותי חברי הכנסת, אני, על-פי הטונים של פתיחת המושב, כפי שבאו לידי ביטוי בדבריו של ראש הממשלה, כנראה שאנחנו נכונים לימים קשים.

מוחמד ברכה: קשים גם בהבטחה של עוד תקציב לשנתיים, גם בחוסר המוצא בתהליך המדיני וגם לשקיעה בבוץ הטובעני של חקיקה גזענית מסיבית.

מוחמד ברכה: ואני מצטער לומר שאנחנו כנראה, או שהכנסת הזו תהיה במה לכל העוולות האלה.

מוחמד ברכה: האמת היא: אני תוהה אם הפלסטינים צריכים לדרוש מה שקרוי "הארכת הקפאת הבנייה בהתנחלויות".

מוחמד ברכה: כי על-פי הניסיון שהיה בעשרת החודשים, היתה החלטה של הממשלה, היתה הודעה שהפיצו אותה בכל רחבי העולם, על ישראבלוף נוסף, שכאילו היתה הקפאת התנחלויות.

מוחמד ברכה: אבל מה לעשות שהמספרים אומרים אחרת, אדוני היושב-ראש?

מוחמד ברכה: וכל הנתונים הרשמיים, שניתנים גם על-ידי ארגונים עצמאיים וגם על-ידי המדינה ומשרד הביטחון וגם על-ידי התקשורת, מובילים רק למקום אחד, שלא היתה שום ירידה.

מוחמד ברכה: או בעצם, היתה ירידה במקום מסוים בבניית התנחלויות, אבל היתה עלייה במקום אחר, היות שאותה החלטה של עשרת החודשים לא כללה את התחלות הבנייה, מה שקרוי, לא כללה את מבני הציבור, לא כללה את ירושלים המזרחית וכו' וכו', עד כדי כך שאנחנו מדברים – אם בסוף 2009 הבנייה היתה 2,955, ב-2010, בתקופה המקבילה, היו 2,517, שזה פשוט – אי-אפשר לבוא ולהגיד שהיתה פה הקפאת בנייה.

מוחמד ברכה: ולכן, אני לא כל כך מתלהב מהעמדה הזו של החלטה של ממשלת ישראל על הקפאה, כי שוב יבלפו וישקרו.

מוחמד ברכה: אני הייתי במקום זה מציע, גם לממשלת ישראל וגם להנהגה הפלסטינית וגם לקוורטט – גם האמריקנים והאו"ם והאירופים ורוסיה – שיגידו שאנחנו מסכימים שהמשא-ומתן הוא על גבולות 1967, ויש כאלה שיגידו: עם חילופי שטחים – ולא חילופי אוכלוסייה – ואז כביכול המשא-ומתן יתמקד על ה-2%, 3%, 4% של חילופי שטחים.

מוחמד ברכה: אבל להתחיל מנקודה מסוימת.

מוחמד ברכה: למה להתחיל על כל הקופה, כאילו שהכול עומד למשא-ומתן?

מוחמד ברכה: השטחים של 1967 – וזו היתה קריאת הביניים שלי לראש הממשלה, אדוני היושב-ראש – זאת אומרת:

מוחמד ברכה: להגיד מדינה פלסטינית – אפשר להגיד מדינה פלסטינית.

מוחמד ברכה: אבל איפה?

מוחמד ברכה: יש כאלה גורמים בממשלתו שחושבים שמדינה פלסטינית יכולה להיות בעזה.

מוחמד ברכה: יש כאלה שחושבים שמדינה פלסטינית צריכה להיות מזרחה לירדן, בכלל.

מוחמד ברכה: מדינה פלסטינית – איזו מדינה פלסטינית?

מוחמד ברכה: יש פה מצב שקשור בלגיטימיות הבין-לאומית וזה גם קשור במצב הגיאו-פוליטי שקיים כאן.

מוחמד ברכה: אומנם מדינת ישראל החילה את החוק הישראלי על ירושלים המזרחית, וגם על רמת-הגולן, אבל עדיין השטחים האחרים – וגם, אני חושב, שום מדינה בעולם לא הכירה; אני לא חושב, אני בטוח: שום מדינה בעולם, כולל האמריקנים, לא הכירו בסיפוח ירושלים המזרחית.

מוחמד ברכה: על זה המשא-ומתן.

מוחמד ברכה: על זה המשא-ומתן.

מוחמד ברכה: אבל לבוא ולהוליך שולל את העולם כאילו צריכים עכשיו לדון אם שכם תהיה חלק מהמדינה הפלסטינית או לא תהיה.

מוחמד ברכה: הרי אנחנו יודעים, גם הממשלה הזאת בהרכבה הנוכחי אומרת ששכם לא תהיה חלק מישראל; תהיה חלק מהמדינה הפלסטינית.

מוחמד ברכה: לכן, מה שנדרש היום, אם הכוונה היא באמת להתקדם לכיוון של שלום ולא לשים מוקשים בתהליך, לבוא ולומר: המשא-ומתן יתנהל על גבולות 67'.

מוחמד ברכה: אחר כך צריך שיהיה מעבר בטוח בין עזה לבין הגדה המערבית, שזה בתוך השטח של מדינת ישראל, מה יהיה בתמורה וכו'.

מוחמד ברכה: אז הדיון יתמקד סביב סוגיות מצומצמות, ולכן השאיפה להגיע להסכם תוך שנה היא שאיפה שהופכת להיות רציונלית וסבירה.

מוחמד ברכה: אבל כמובן צריך שיהיה פרטנר.

מוחמד ברכה: הפרטנר הישראלי לא קיים.

מוחמד ברכה: לא קיים.

מוחמד ברכה: מחפש איך לפוצץ – פעם יש מוקשים בתוך הממשלה עצמה, ופעם יש מוקשים בין הממשלה לבין הצד הפלסטיני דרך ההתנחלויות ודרך מה שקורה, ולשלוח אנשים מבתיהם בירושלים המזרחית, דרך התנחלויות, דרך התנכלות למסיקי זיתים, שעכשיו זה מתקיים כמעט כל יום.

מוחמד ברכה: זה לא שלום.

מוחמד ברכה: שאף אחד לא יעשה צחוק מאף אחד.

מוחמד ברכה: בא ראש הממשלה ואומר שהפלסטינים צריכים להכיר במדינת ישראל כמדינת העם היהודי.

מוחמד ברכה: הפלסטינים צריכים להכיר במדינת ישראל, וישראל צריכה להכיר במדינה הפלסטינית בגבולות של 67' – זו המשוואה.

מוחמד ברכה: מה יהיה בתוך מדינת ישראל?

מוחמד ברכה: – תשאירו לנו.

מוחמד ברכה: אנחנו אזרחי ישראל יהודים וערבים נריב, לא נריב, אנחנו נתנגד להגדרה זו או אחרת – חוק נאמנות, חוק אני לא יודע מה, כל מיני הזיות שמתקיימות במקום הזה.

מוחמד ברכה: אבל פה יש ניסיון לשים מוקש שיפוצץ את כל המשא-ומתן.

מוחמד ברכה: הרי ב-1994 היה הסכם חתום להכרה הדדית, הוא אפילו לא היה מאוזן אז.

מוחמד ברכה: אש"ף הכיר במדינת ישראל כמדינה, וישראל הכירה באש"ף כנציגו של העם הפלסטיני.

מוחמד ברכה: אפילו את הדבר הזה שהוא לא מאוזן, שהוא לטובת ישראל לחלוטין – עכשיו מנסים לבטל הכול ולהתחיל לספור מחדש את התהליך המדיני.

מוחמד ברכה: אבל אנחנו כבר היינו שם, שני העמים היו שם, את השלב הזה עברנו.

מוחמד ברכה: לא מדינת ישראל שקיימת, וחזקה, וכובשת, ואפילו יש לה יומרות להטיל תנאים ותכתיבים לממשל האמריקני, לא היא שצריכה, זקוקה, להכרה כלשהי, היא חברה מלאה באו"ם.

מוחמד ברכה: היא כובשת ובועטת על ימין ועל שמאל ומאיימת על אירן ועל צפון-קוריאה, והכול בסדר מבחינתם, מבחינת הראש התוקפני של אותם הקברניטים שנמצאים כאן.

מוחמד ברכה: מי שזקוק להכרה זה העם הפלסטיני שחי מנושל מזכויותיו האנושיות להקים מדינה שהוא יחיה בה לצד מדינת ישראל.

מוחמד ברכה: מה פשר הדרישה הזו?

מוחמד ברכה: ציפי לבני לפני אנאפוליס דרשה מהפלסטינים שיכירו במדינת ישראל כמדינה יהודית?

מוחמד ברכה: בא ראש הממשלה הנוכחי מר בנימין ליברמן, ואומר שצריך להכיר במדינת ישראל כמדינתו של העם היהודי.

מוחמד ברכה: זאת אומרת, הוא רוצה להוריד את התנועה הלאומית הפלסטינית על הברכיים ולאמץ את הנרטיב הציוני במלואו.

מוחמד ברכה: הרי אחרי הקמת מדינת ישראל מה נשאר מהנרטיב הציוני חוץ מאותה אמירה של להביא את כל היהודים לכאן?

מוחמד ברכה: אז הוא רוצה שהפלסטינים יחתמו על זה בעשר אצבעות; על אותה אמירה ציונית אידיאולוגית – רוצה שיחתמו, שהפלסטינים יחתמו על כך שהפליטים הפלסטינים הם כלא קיימים, שהם מקבלים את תוצאות ה"נכבה" במלואן, ושהם מקבלים גם כן שבבוא העת, אם זה יידרש לצורך איזונים דמוגרפיים, גם יוצב סימן שאלה על אזרחותם של האזרחים הערבים במדינת ישראל.

מוחמד ברכה: זה מטורף לחלוטין, זה לא שלום.

מוחמד ברכה: ראש הממשלה דיבר על כך שהוא רוצה להבטיח את השלום והביטחון.

מוחמד ברכה: הוא רוצה דבר שהוא כפוי, מביש, משפיל, שהוא קורא לו שלום, ובגלל שהוא משפיל הוא רוצה להבטיח אותו בטנקים, וברדארים, בתחנות ביקורת ובקרה.

מוחמד ברכה: זה לא שלום.

מוחמד ברכה: השלום הוא הביטחון.

מוחמד ברכה: כמובן שצריך לעשות סידורים והבנות, וכו', אבל זו תפיסת שלום מיליטריסטית, זה לא שלום שאמור לשרת אנשים.

מוחמד ברכה: אני אומר לכם, רבותי, אני חושש – אני יודע שהאנשים יתפכחו, כי אנשים מטבעם רוצים לחיות כמו בני אדם; גם היהודים, גם הערבים, גם הפלסטינים, כל מי שאתה לא רוצה.

מוחמד ברכה: אנשים יתפכחו.

מוחמד ברכה: אבל אני חושש שההתפכחות תהיה אחרי קטסטרופה, שאני לא יודע מהי.

מוחמד ברכה: אני יכול לשער שאם יצא טיל מכאן לאירן ויחזור טיל משם לכאן, אני לא יודע.

מוחמד ברכה: אם יבעירו אש אזורית – זו ממשלה שמספסרת בדם עמה.

מוחמד ברכה: הרי יש דרך אחרת, יש אפשרות אחרת – ששתי מדינות יחיו אחת לצד השנייה בשלום ובכבוד.

מוחמד ברכה: מה אמרו מדינות ערב?

מוחמד ברכה: חבר הכנסת שטרית הזכיר זאת.

מוחמד ברכה: בביירות ב-2002 באו ולקחו את היוזמה של יורש העצר הסעודי אז, הנסיך עבדאללה, שהוא היום המלך, והפכו את זה ליוזמה ערבית.

מוחמד ברכה: לאחר מכן הביאו את היוזמה הערבית לכינוס של המדינות האסלאמיות בטהרן, לא פחות ולא יותר, ושם אומצה היוזמה הערבית על-ידי 57 מדינות ערביות ואסלאמיות.

מוחמד ברכה: מה אמרה היוזמה?

מוחמד ברכה: היא אמרה דבר פשוט.

מוחמד ברכה: היא אמרה דבר פשוט שכל העולם אומר, אבל הוא נתן הצעה מרחיקת לכת למדינת ישראל – שתמורת מדינה פלסטינית ונסיגה לגבולות 67', 57 המדינות הערביות והמוסלמיות יכרתו הסכם שלום עם מדינת ישראל.

מוחמד ברכה: זו היתה הזדמנות – עדיין קיימת – הזדמנות הפז של מדינת ישראל לנשום את החמצן של האזור ולא לייבא אותו מעבר לאוקיינוס, שחייה באזור יהיו חלק אינטגרלי של חיי האזור.

מוחמד ברכה: אי-אפשר לחיות בתוך האוקיינוס הערבי – אם אפשר להגיד ככה – ולייבא את החמצן מארצות-הברית.

מוחמד ברכה: זה מרשם לאבדון.

מוחמד ברכה: לכן, אדוני היושב-ראש, השאלה היא לא ההתנחלויות.

מוחמד ברכה: גם אם אין משא-ומתן לשלום, הבנייה בשטחים הכבושים היא לא לגיטימית.

מוחמד ברכה: לא שהיא הופכת ללגיטימית אם אין משא-ומתן, וללא לגיטימית אם יש משא-ומתן.

מוחמד ברכה: היא לא לגיטימית.

מוחמד ברכה: היא מנוגדת לחוק.

מוחמד ברכה: היא ניסיון להשתלט על אדמה בכוח גם כן על-ידי התנחלות.

מוחמד ברכה: מה שנדרש – משא-ומתן על בסיס גבולות 67'; מה שנדרש – אפילו שתהיה החלטה באו"ם להטיל חסות של הקהילה הבין-לאומית על השטחים הכבושים.

מוחמד ברכה: מה שדרוש, שהקהילה הבין-לאומית וארצות-הברית יבואו ויאמרו באמת לעם הפלסטיני שהכוונה היא מדינה פלסטינית בגבולות 67'.

מוחמד ברכה: אחרת, ארצות-הברית וממשלת נתניהו וליברמן בעצם משתפות פעולה כדי לספסר בדמם ובעתידם של כל תושבי האזור – יהודים, ערבים, פלסטינים וכל התושבים.

מוחמד ברכה: תודה רבה, אדוני.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: לכן אתה מבקש להציע אי-אמון בממשלה.

מוחמד ברכה: כמובן.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת חיים אורון, בשם סיעת מרצ, גם לו יהיו אותן עשר דקות שהיו לקודמיו.

ראובן ריבלין: זה אמור שכאשר הוא יסיים ייתמו עשר דקות.

חיים אורון: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, בראשית דברי אני רוצה לחרוג מהנאום שהכנתי ולברך אותך, אדוני היושב-ראש, על נאומך פה בכנסת היום.

חיים אורון: הוא היה חשוב מאוד, הוא היה חשוב מאוד בעיתוי הזה, הוא היה בקונטקסט שאנחנו חיים בתוכו.

חיים אורון: הוא היה חשוב, אדוני השר, משום שהוא מבטא תחושה של חלקים גדולים מאוד בבית הזה, ואני שמח שהיושב-ראש, שהוא לא מהמפלגה שלי, והוא לא מעולמי האידיאולוגי, מבין שמה שמונח על כפות המאזניים זה הרבה יותר מאשר עוד ניצחון של הקואליציה על האופוזיציה.

חיים אורון: ואני מקווה שתימצא התבונה ויימצא הכוח בבית הזה לבלום את התהליכים שבהם מדובר.

חיים אורון: אבל אני בכל זאת רוצה להתייחס בדברי לשני נושאים שהיו במרכזו של הנאום של ראש הממשלה ובלבו של השיח הציבורי בתקופה האחרונה: חוק האזרחות, או הצהרת האמונים למדינת ישראל, והמשא-ומתן.

חיים אורון: יש קשר בין הדברים, אדוני היושב-ראש.

חיים אורון: בשני הנושאים הללו ממשלת ישראל הנוכחית, ידידי השר מרידור, פועלת מתוך פחד, מתוך תחושה של רדיפה, מתוך תחושה של אי-ביטחון, וחוסר ביטחון, ולא מתוך תחושה של ביטחון.

חיים אורון: בדיוק ממי אני צריך לקבל הצהרה על מדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית, מלא-יהודי?

חיים אורון: אגב, אדוני היושב-ראש, אדוני השר, לא-יהודי שהגיע דרך חוק השבות, הוא יצטרך, או לא יצטרך?

חיים אורון: כי לפי מה שאני מבין, על-פי ההגדרות הקיימות פה, יש מאות אלפים לא יהודים שחוק השבות חל עליהם, אבל מי שקיבל מהממשלה את הסמכות להחליט מיהו יהודי, לא מכירים בהם.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אורון, אולי רק פעם תשכיל אותי.

ראובן ריבלין: הרי אני מעולם לא אמרתי שיש איזה סכנה דמוגרפית ובגלל זה צריך להחליט החלטות מדיניות, כי עם כל הכבוד, אני לא רואה במוחמד ברכה סכנה.

ראובן ריבלין: ובכל זאת, אתם, זאת אומרת השמאל מזהיר את עם ישראל בארצו שיש סכנה דמוגרפית.

ראובן ריבלין: איך ירגיש חבר הכנסת מוחמד ברכה?

ראובן ריבלין: – שיש סכנה דמוגרפית מהערבים, והרי הוא ערבי, ערבי גאה.

ראובן ריבלין: זאת אומרת, נוצר מצב שבו חבר הכנסת ברכה, חבר הכנסת עפו אגבאריה וחברי הכנסת סוייד, וחבר הכנסת גנאים – אני עצרתי את השעון – הם מרגישים כאילו הם סכנה, חלק מסכנה דמוגרפית.

ראובן ריבלין: ומובן שחברי כנסת המכונים חברי כנסת מהימין – כי אני לא יודע כבר מה זה ימין ומה זה שמאל – הם רואים שאם הם סכנה, צריך אולי להתנהג אליהם בהתאם לצורך להתנהג כלפי סכנה.

ראובן ריבלין: אבל ראשית הסכנה היא במחשבה שיש לנו במדינת ישראל סכנה דמוגרפית.

ראובן ריבלין: יש לנו בעיה, חזרנו לארצנו, והפלסטינים רואים את זה כארצם, אבל יש בעיה – אתה מטיף – – –

חיים אורון: אדוני היושב-ראש, אתה – – –

ראובן ריבלין: אני יכול להתדיין אתך בדו-שיח הרבה יותר מאשר עם חלק מחברי, כי הם כל כך השתכנעו ממך שהם רואים בסכנה סכנה.

חיים אורון: כן, אבל לצערי הרב הם לא השתכנעו ממני.

ראובן ריבלין: אני יודע, אני יודע – – – את הקרדיט.

חיים אורון: השיח הדמוגרפי הוא לא מבית-מדרשי.

חיים אורון: אתה פה מאשים אותי בהאשמה שאני לא מוכן לקחת – – –

ראובן ריבלין: לא, לא מאשים.

חיים אורון: לא לא לא, יש האשמות שאני לוקח על עצמי.

חיים אורון: השיח הדמוגרפי, שהוא בא קצת מבית-מדרש אחר, שחלקו צמח אצלכם, חלקו נמצא בקדימה, חלקו נמצא במקומות אחרים, הוא לא השיח שלי.

חיים אורון: וכאשר – – –

ראובן ריבלין: כמפ"מניק לא.

ראובן ריבלין: זה נכון.

מוחמד ברכה: – – – ממפלגת העבודה – – –

חיים אורון: אז הוא לא השיח שלי.

חיים אורון: ולכן אני רוצה לומר באופן ברור לחלוטין: אני מתנגד לכיבוש, ורוצה לעזוב את השטחים הכבושים גם אם יש בהם 50,000 תושבים.

ראובן ריבלין: אוקיי, הבנתי.

חיים אורון: בשביל זה אני לא צריך לא מיליון וחצי ולא שניים, ולא את המשחקים של הדוקטורים שמסתובבים עכשיו ואומרים: כל החשבונות לא נכונים.

חיים אורון: זה לא הנימוק שלי.

חיים אורון: הנימוק המרכזי שלי: כדי לקיים מדינה יהודית ודמוקרטית – יהודית ודמוקרטית – אי-אפשר להמשיך לשלוט על עם אחר, לא משנה כמה אנשים העם הזה.

חיים אורון: אבל כל אלה שרוצים לספח – יש פה איזה שר שכנראה לא בכשל לשון קודם ברכה קרא לו ביבי ליברמן, או ליברמן – – –

ראובן ריבלין: לא, זאת היתה טעות.

ראובן ריבלין: לא רציתי אפילו – – –

חיים אורון: אה, לא התכוון.

מוחמד ברכה: זאת לא היתה – – –

ראובן ריבלין: אני יודע...

חיים אורון: הוא מוכן להעביר 250,000 פלסטינים ממדינת ישראל באום-אל-פחם לגדה, ולקלוט 250,000 פלסטינים בירושלים, והדמוגרפיה נשארת אותו הדבר.

חיים אורון: אני לא בשיח הזה, אדוני היושב-ראש.

ראובן ריבלין: אני לא מוכן – לא על אלה ולא על אלה.

חיים אורון: אני לא בשיח הזה.

חיים אורון: אני כן רוצה לוותר על אלה ועל אלה.

חיים אורון: אבל, אני רוצה לחזור לעניין עצמו.

חיים אורון: כי הוויכוח על יהודית ודמוקרטית ועל שבועת האמונים לא קשור לדיון הזה בכלל.

חיים אורון: הוא קשור לדיון אחר לגמרי.

חיים אורון: הוא מאוד מתחבר עם מה שאתה אמרת בדברי הפתיחה שלך.

חיים אורון: השר מרידור – אני לא יודע מה הוא יענה לי בקטע הזה – אני מצטט מה שהוא אמר אתמול: זה מיותר, לא צריך את זה, זה רק מתגרה, זה רק פוגע, אין בזה שום תועלת.

חיים אורון: עכשיו, אם בכל זאת מהלך ששר מכובד בממשלה – מותר להגיד שר בכיר, שר העבודה והרווחה הוא בכיר – אומר עליו שיש שוליים פאשיסטיים בחברה הישראלית, וראה זה פלא, השוליים האלה מולכים על-ידי ראש ממשלה שהוא מוכן להמשיך להיות בה שר.

חיים אורון: זה לא מאיזה חבר כנסת שיושב שם בפינה, זה בא מתוך לב לבה של הממשלה, והיא באה ואומרת פה – והשר בוז'י הרצוג מגדיר את זה כשוליים פאשיסטיים.

חיים אורון: אתה יודע מה?

חיים אורון: אני נזהר בלשוני יותר.

חיים אורון: אבל לגופו של עניין, זה נובע מאותו דבר עצמו, שהולך פה.

חיים אורון: יש לי רשימה של חוקים שתבוא לכנסת הזאת בשבועות הקרובים; כולם באים מאותו מקום – של איבוד הביטחון העצמי, של איבוד הביטחון העצמי של הרוב במדינת ישראל, והצורך לגדר את עצמו בכל מיני גדרות מילוליים שהם ריקים מכל תוכן, שאין להם משמעות, אבל אתה הם יעשו.

חיים אורון: אני מסכים עם חבר הכנסת ברכה, הוויכוח הוא לא על הקפאה.

חיים אורון: בכלל, זה עבר פה ככה בשקט.

חיים אורון: שאלתי כמה שרים אם הם שמעו את זה היום פעם ראשונה, והם אמרו לי ששמעו את זה פעם ראשונה.

חיים אורון: כבר מוכנים להקפיא תמורת אמירה שהם מכירים במדינת ישראל כמדינה יהודית.

חיים אורון: שמע, בכלל – זאת אומרת, כבר כל הוויכוח הוא על מלים.

חיים אורון: תנו לי מלה, אני עושה הקפאה.

חיים אורון: הרי הוא יודע, ראש הממשלה, שלא ייתנו לו, אז הוא לא מתחייב בשום דבר.

חיים אורון: אבל לאן הוא מוריד את הדיון הזה, אדוני היושב-ראש?

חיים אורון: בכל זאת, מדובר פה בגורלה של מדינת ישראל.

חיים אורון: הוויכוח הוא לא על הקפאה, הוויכוח הוא לא על 200 התנחלויות.

חיים אורון: אני זוכר שכשאני הייתי תקופה קצרה שר, ובאתי לראש הממשלה דאז, ברק, ואמרתי: למה בונים?

חיים אורון: אז הוא אמר: עזוב, ממילא אנחנו הולכים לפנות את רוב השטחים.

חיים אורון: עוד 2,000, עוד 3,000, עזוב את הוויכוח הזה.

חיים אורון: אנחנו אז רצנו – המשכנו לרוץ מתקופת "שלום עכשיו" ולספור.

חיים אורון: הוא אמר: תפסיק לספור, נפנה.

חיים אורון: אבל השאלה היא הרבה יותר מהותית בעיני.

חיים אורון: האם ממשלת ישראל הנוכחית מוכנה להיכנס, אדוני השר, למשא-ומתן רציני על שתי מדינות לשני עמים, כשאתה יודע שבלי שאומרים את שתי האמירות הבאות: ציר הפשרה הטריטוריאלית הוא גבולות 67' ובירושלים תהיינה שתי בירות, כאילו שלא אמרנו שום דבר.

חיים אורון: וראש הממשלה מוכן להמשיך לזרוק בלונים באוויר ולא לומר שום דבר.

חיים אורון: אבל במה מדובר עכשיו?

חיים אורון: אני יודע שכאשר אנחנו חזרנו מעשיית ההסכם שקוראים לו מסמך ז'נבה – ואגב, אדוני היושב-ראש, בפתיחה שלו יש הגדרה שאותי מספקת לגמרי; ב-preamble, במבוא להסכם ז'נבה, כתוב: במדינת ישראל תבוא לידי ביטוי זכותו של העם היהודי להגדרה עצמית, ובפלסטין תבוא לידי ביטוי זכותו של העם הפלסטיני להגדרה עצמית.

חיים אורון: מבחינתי זה מספק.

חיים אורון: אחר כך אני אחליט איפה אני מממש את זכותי להגדרה עצמית, מה אני עושה ואיך אני קורא לזה – בשיתוף פעולה עם ברכה, במחלוקת עם ברכה, לפעמים בריב אתו, כמו שבריב עם חלקים אחרים בבית הזה.

חיים אורון: בשביל זה אני לא צריך פרטנרים חיצוניים.

חיים אורון: וגם הפלסטיני אומר לי: אני לא רוצה אותך שותף, אם זאת תהיה מדינה פלסטינית מוסלמית או מדינה פלסטינית חילונית.

חיים אורון: אגב, זאת מחלוקת מאוד קשה בתוך העם הפלסטיני, בין הזרמים המרכזיים בו.

חיים אורון: גם פה אנחנו נכריע?

חיים אורון: או שנגיד: זאת בעיה שלכם?

חיים אורון: אבל, אדוני היושב-ראש, כשחזרנו מעשיית אותו הסכם, אני יודע שהופעתי בהרבה מקומות, וגם מעל הדוכן אמרתי: חברות וחברים – כולל לשר דן מרידור – תשמע, אני לא יודע אם בעוד שנה, אם בעוד שנתיים, אם בעוד חמש שנים, אם בעוד 50 שנה; אם יהיה הסכם בינינו לבין הפלסטינים, זה יהיה ההסכם.

חיים אורון: מתווה קלינטון, מסמך ז'נבה – זה יהיה ההסכם.

חיים אורון: אין בלתו.

חיים אורון: חברי הכנסת, היום אני לא אומר את זה, כי אתם עוסקים עכשיו יום-יום בשיתוף פעולה עם טהרן, עם ה"חיזבאללה", עם ה"חמאס", עם הימין הישראלי, בחיסול האופציה של הפתרון הזה.

חיים אורון: לשיטתך, אדוני היושב-ראש, אתה מתנגד לפתרון הזה.

חיים אורון: אנחנו במחלוקת קוטבית, אבל אני מעריך את עמדתך, כי אתה רוצה מדינת כל אזרחיה.

חיים אורון: אני לא רוצה מדינת כל אזרחיה, אני רוצה מדינה יהודית ודמוקרטית ומדינת כל אזרחיה.

ראובן ריבלין: אני מאמין שבמדינה שבה לכל האזרחים יהיה שוויון זכויות, אנחנו גם נוכל לקיים – אני לא רואה קונפליקט בין מדינה יהודית למדינה – – –

ניצן הורוביץ: אין סתירה.

דן מרידור: אין סתירה.

דן מרידור: לא צריכה להיות סתירה.

חיים אורון: יש סתירה אחת, של אלה שאומרים "מדינת כל אזרחיה" ומורידים את ה"יהודית".

חיים אורון: אין סתירה בהשקפתי.

ראובן ריבלין: רק לזכות השיבה – – – זכות השיבה של כל יהודי במדינה.

חיים אורון: יש פה שני ויכוחים.

ראובן ריבלין: הוויכוח היחידי שלי עם ברכה, האם לעם היהודי יש פררוגטיבה בארץ הזאת לקיים את זכות השיבה.

ראובן ריבלין: זה הדבר היחיד – – –

חיים אורון: הוויכוח שלי עם ברכה – אני חושב שלא קיים.

חיים אורון: אני לא רוצה לחייב אותו בעמדות.

חיים אורון: אני אומר מה עמדתי; אני חושב שמדינת ישראל היא מדינה יהודית ודמוקרטית, ומדינת כל אזרחיה, ואין סתירה בין שלושת המרכיבים של הנוסחה הזאת – –

ראובן ריבלין: אוקיי.

ראובן ריבלין: גם אני מסכים אתך.

חיים אורון: – – וכל מי שרוצה להוריד ממנה את אחד המרכיבים, או יהודית, או דמוקרטית או כל אזרחיה, אני לא אתו.

ראובן ריבלין: גם אני לא.

חיים אורון: אבל המימוש של האופציה הזאת, היחיד שאני מכיר, הוא בשתי מדינות לשני עמים.

חיים אורון: המימוש של האופציה הזאת במדינה אחת טומן בחובו סתירה פנימית שלא תחזיק מעמד, ונגיע לאפרטהייד.

חיים אורון: ואנחנו נהיה העם השולט.

חיים אורון: אנחנו לא מתמודדים עדיין עם היכולת להכיל בתוכנו בשוויון 20% מהאוכלוסייה, אז אנחנו נוכל להכיל בתוכנו – עם כל המורשת שלנו, עם כל מה שאנחנו סוחבים על גבנו – נוכל להכיל בתוכנו את היכולת להכיל בתוכנו מדינה אחת עם שני עמים, עם כל הזכויות, כשהם שווים לכל דבר ועניין?

חיים אורון: ואם כבר אתה נותן לי את הדקה הזאת, אני רוצה להזכיר: אני גדלתי בבית-ספר של העם היהודי החוזר לארצו, והעם הערבי – אז עוד לא ידעו פלסטיני – החי בה מופיע במצע הקיבוץ הארצי ב-27' של המאה הקודמת.

דן מרידור: מדינה אחת לשני עמים.

חיים אורון: מדינה אחת לשני עמים.

חיים אורון: ואנחנו עשינו את הדרך הזאת ערב הקמת המדינה, בוויכוחים נוראים, שנורא מעניין להיכנס וללמוד אותם עכשיו מחדש.

חיים אורון: יצא לי בתקופה האחרונה לקרוא אותם עוד פעם, קטעים מהם.

חיים אורון: הבנו שהפתרון הוא חלוקה; שבן-גוריון צדק, ולא אנחנו.

חיים אורון: גם כלפינו הוא צדק וגם כלפיכם הוא צדק, כי גם אתם התנגדתם לחלוקה.

חיים אורון: סליחה על השיח הקצת-כאילו-היסטורי הזה, אבל אנחנו נמצאים שם עכשיו.

חיים אורון: ואתם עוסקים עכשיו, בממשלה הזאת, עם מפלגת העבודה כסייען בזוי, בחיסול האופציה הזאת, ואם האופציה הזאת מתחסלת, לא תהיה תקומה למפעל הציוני פה, ואנחנו לא נצליח להקים בית לאומי לעם היהודי בארץ-ישראל.

חיים אורון: אדוני השר, זה מה שמונח על כפות המאזניים.

חיים אורון: אתה יודע את זה.

חיים אורון: לא הקפאה של 1,000 יחידות דיור, ולא איזה דבר אחר.

חיים אורון: מה שמונח על כפות המאזניים זה השאלה הזאת, והקו המפצל – אני לא רוצה לנצל יותר את טוב לבך, אדוני היושב-ראש – הקו המפצל היום בין אנשי ציבור ופוליטיקאים בחברה הישראלית זה לא אם הם רוצים פשרה על 6% או על 4%, אם הם רוצים שבכביש מס' 1 בירושלים זה יעבור ככה או בכביש מס' 1 זה יעבור אחרת.

חיים אורון: הקו המפצל והמפריד זה בין מי שמבינים שאם לא נסיים את הכיבוש בטווח הקרוב אנחנו מסכנים את קיומה של מדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית, ומי שחושבים שנראה, יש לנו, תבוא לנו ישועה, כמו שאומר שכני למושב בכנסת, וכמו שאני לא מבין מה אומר ראש הממשלה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת יעקב כץ, הלוא הוא כצל'ה.

חיים אורון: מהאיחוד הלאומי.

חיים אורון: הוא אומר: בסוף יהיה – אלוהים יעזור לנו.

חיים אורון: בסדר, תשמע, הדו-שיח שלי עם אלוהים משובש כבר זה שנים רבות, ואני לא יודע לחדש אותו.

חיים אורון: אבל הדו-שיח שלי עם חבר הכנסת דן מרידור, עם השר דן מרידור, ואתך, אדוני היושב-ראש, מתקיים כבר הרבה מאוד שנים, ואני אומר לכם שמעולם – ב-20 השנים האחרונות – לא הייתי בתחושה קשה כמו שאני מבטא אותה פה עכשיו, שאנחנו מהמרים על האפשרות שהמפעל הציוני יתחסל במו ידינו.

חיים אורון: לא כי האויב ניצח אותנו.

חיים אורון: אם אויב הולך להילחם בנו, נילחם כולנו יחד.

חיים אורון: כי אנחנו הולכים למסלול שמשמעותו היא בעצם חיסול האופציה הזאת, בשיתוף פעולה נורא בין חולשה פנימית בין אנשים שזאת עמדתם האידיאולוגית ובין המון המון כוחות באזור ובעולם, שבעצם את זה הם רוצים.

חיים אורון: ולכן, לצערי הרב, הממשלה הנוכחית לא מסוגלת לעמוד באתגר הזה, ולכן, אדוני היושב-ראש, נצביע אי-אמון בה.

ראובן ריבלין: אני מזמין את סגן ראש הממשלה, השר דן מרידור, להשיב על הצעות האי-אמון כולן.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אבל יש עוד.

רונית תירוש: אחר כך.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: רציתי לעזור לך, אדוני היושב-ראש.

ראובן ריבלין: קודם כול, אני מאוד מעריך את זה.

ראובן ריבלין: קודם השר עונה, ואחר כך הסיעות מתחילות, ואז חבר הכנסת יצחק וקנין יחליף אותי, כי יש לי ישיבה בעוד חמש דקות.

ראובן ריבלין: אני רק רוצה לשמוע את תחילת דבריו של כבוד סגן ראש הממשלה.

דן מרידור: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, טוב שאדוני נשאר לפחות לתחילת דברי, כי אני רוצה להוסיף באופן אישי – זאת לא החלטת ממשלה – את הסכמתי עם הרוח של דבריו, כפי שהוא ביטא אותם בראשית הישיבה, על חשיבות המשטר הפרלמנטרי.

דן מרידור: אני חושב שזה לא דבר מובן מאליו, ואני מאוד מסכים עם הצורך – – –

חיים אורון: אפשר להגביר את המיקרופון?

חיים אורון: אני לא שומע.

חיים אורון: גם אני צעקתי.

ראובן ריבלין: אני גם אמרתי – רבותי, יש תקלה ברמקול של הנואמים.

ראובן ריבלין: אני אמרתי – אני ראיתי שהוא משתדל ומשתדל.

ראובן ריבלין: נא להגביר את הרמקול, אבל נדמה לי שיש פה רמקול אחד שלא עובד.

ראובן ריבלין: אני מודיע לכם.

דן מרידור: אני מאוד מסכים עם דבריו של יושב-ראש הכנסת.

ראובן ריבלין: עכשיו הוא עובד.

ראובן ריבלין: אני כל הזמן אומר להם, חיים.

דן מרידור: יושב-ראש הכנסת רצה שנשמע את הדברים האלה פעמיים, אז אני אגיד אותם פעם שנייה: זאת לא החלטת ממשלה, הנושא לא נדון בממשלה, אבל אני מאלה שמעריכים מאוד את היתרונות של המשטר הפרלמנטרי, שהוא המשטר שאתו אנחנו חיים 62 שנה – כשהוא מאוזן; הוא לא משטר של הפרלמנט מעל לכול, את זה אני לא מקבל, אבל הפרלמנט ובית-המשפט והממשלה – שלוש הרשויות, באיזונים בתוכן, מבטיחים משטר דמוקרטי מתאים לנו, שאנחנו רגילים בו, ואני חושב שחשוב מאוד לשמר אותו, ולכן אני מודה על דברי יושב-ראש הכנסת בתחילת המושב הזה, הפותח את מושב הכנסת של הכנסת.

דן מרידור: שמענו שלוש הצעות אי-אמון בממשלה.

דן מרידור: אני מוכרח לומר שהצעת סיעת קדימה שנשמעה מפי חבר הכנסת שטרית מצטרפת בעיני לנאום המרשים שהיה ליושבת-ראש האופוזיציה, הגברת לבני, נגד הממשלה, על האפשרות להביא שלום.

דן מרידור: הדברים נאמרו בצורה רהוטה, רק חלק אחד היה חסר בהם, והוא יצר איזו הטעיה, לא במכוון כמובן, כאילו יש איזו מפלגה, קדימה שמה, שאף פעם לא היתה בשלטון, ורק אם יינתן לה, יהיה שלום – זה אפשר, זה רק עניין של מיומנות וכושר וכן הלאה.

דן מרידור: ובכן, היו שלוש שנים, משנת 2006 עד 2009, שחברת הכנסת לבני, יושבת-ראש האופוזיציה דהיום, ידידתי, הייתי אומר, המכובדת, היתה שרת החוץ, וראש הממשלה היה חבר הכנסת דאז, השר וראש הממשלה דאז אהוד אולמרט.

דן מרידור: ואהוד אולמרט אומר, ואני מניח שחברת הכנסת לבני לא חולקת עליו, שהמשא-ומתן נגמר; לא שהיו באמצעו של המשא-ומתן.

דן מרידור: אני חושב שיושב-ראש סיעת קדימה לשעבר, השר לשעבר, ראש הממשלה לשעבר, ראש העיר לשעבר אולמרט, אמר ההיפך ממה שאמרה גברת לבני.

דן מרידור: הוא אמר: המשא-ומתן נגמר – ולא היה שלום.

דן מרידור: זאת אומרת, אפשר לבקר את הממשלה הזאת, וגם אני בתוכה לפעמים מבקר, ואחרים מבקרים אותי – זה בסדר, ויכול להיות שצריך לעשות אחרת, אבל לטעון שיש אופציה, שרק תנו לה, והיא תממש אותה – יכול להיות, אבל זה לא קדימה.

דן מרידור: היא היתה שם וניסתה, אני מאמין – ניסתה בכנות, אהוד אולמרט ניסה בכנות.

דן מרידור: כפי שסיפר לי מי שהכיר את המשא-ומתן, תת-אלוף אודי דקל, 288 פגישות היו בין הצוותים השונים כדי לגבש הסכם, והיתה טיוטה, ואולמרט הגיש את ההצעה, והוא אומר, לא היינו באמצעו של משא-ומתן.

דן מרידור: אני לא יודע מה הוא מייחס לשיחות הגברת לבני עם מר אבו עלא, אבל הוא אומר, נגמר המשא-ומתן, אבו מאזן נעלם, ולא השיב.

דן מרידור: זאת אומרת, כנראה הקטע הזה פרח מזיכרונה של יושבת-ראש האופוזיציה הנכבדת, והיא יצרה איזה רושם, לא בכוונה, שמטעה את הציבור, כאילו לו הם היו שם היה כבר הסכם.

דן מרידור: הרי הם היו שם.

דן מרידור: זו לא מפלגה חדשה שבאה ומציעה הצעה – הם ניסו, ואני אומר לא בלעג, בכנות – אהוד אולמרט עבר הרבה מאוד קווים שהוא בעצמו הציב כדי להגיע להסכם, ועשה ויתורים שלחלקם אני מתנגד ואת חלקם אולי הייתי עושה בעצמי, אבל הוא הלך עד קצה הדרך, והציע את כל מה שלכאורה אש"ף רוצה, ואבו מאזן לא אמר "לא", כך אומר אולמרט, ולא אמר "כן", אלא פשוט נעלם.

דן מרידור: זאת אומרת, יכול להיות שהקטע הזה לא היה שם כי לא ניתן מספיק זמן בנאום – – –

חיים אורון: שניהם נעלמו.

מאיר שטרית: הממשלה – – –

דן מרידור: סליחה, ידידי מאיר שטרית, אנחנו חברים הרבה מאוד שנים, ואתה יודע כמה אני מעריך אותך.

דן מרידור: אני מקווה שזה הדדי.

דן מרידור: אז אני יכול לומר, נכון, הממשלה נפלה; אבל לפני שהיא נפלה, חודשים לפני שהיא נפלה, היתה הצעה.

דן מרידור: עכשיו אני רוצה להגיד, לו אני אבו מאזן – קטונתי, אבל אני בנעליו – אדם שנאבק עשרות שנים על העניין הפלסטיני, מכלום; מאבק שאש"ף עשה דרך טרור, דרך מאבק מדיני, דרך מאבק פוליטי, והוא מגיע סוף סוף להצעה של ראש ממשלת ישראל, שאומר לו, קח כל מה שאתה רוצה: מדינה פלסטינית, חלוקת ירושלים, בִנְאום חלקים בירושלים; הכול.

דן מרידור: השטח כבר לא היה בעיה; 99% זה כמעט הכול.

דן מרידור: אז הייתי אומר, אני לוקח את זה.

דן מרידור: לא.

דן מרידור: למה?

דן מרידור: האם כי הוא בעצם לא מסכים להסדר קבע כזה, שאין בו זכות שיבה?

דן מרידור: או שהוא מסכים אבל "חמאס" מאיים עליו?

דן מרידור: אינני יודע.

דן מרידור: אני לא בא להתווכח עכשיו עם ד"ר מחמוד עבאס, אבו מאזן, זה עניין אחר.

דן מרידור: אני קצת משיג בקול רם על השכחה הזאת של גברת לבני, שיוצרת רושם כאילו יש איזו הצעה, ויש צוות מדיני, ויש מפלגה שרק יינתן להם – יהיה שלום.

דן מרידור: אז ניתן להם, והם היו שם, והלכו כברת דרך מאוד ארוכה, ולא היה הסכם.

דן מרידור: אני לא מאשים אותם בזה.

דן מרידור: אני חושב שצודק אולמרט שהבעיה היתה בצד השני.

דן מרידור: אבל יכול להיות שהם חושבים שאולמרט לא אומר את האמת, אינני יודע, זה לא נושא שאני רוצה להיכנס אליו.

דן מרידור: רק זה היה חסר לי בנאום של חברת הכנסת לבני – העובדה שהייתי חושב שהיה יותר אמין לו היא היתה אומרת: ניסינו ונכשלנו; תנו לנו לנסות עוד פעם.

דן מרידור: זה אפשרי.

דן מרידור: גם אני ניסיתי הרבה דברים בחיי ולא הצלחתי, ואני מבקש עוד ניסיון.

דן מרידור: אבל להעלים את הניסיון שהיה ונכשל – זה לא כל כך מסתדר.

דן מרידור: לפי דעתי, קדימה תעשה נכון אם תגיד: ניסינו, לא היינו מספיק מנוסים, טעינו, לא הצענו מספיק, נציע עוד יותר; או משהו שיסביר את העובדה ששלוש שנים של שלטון קדימה לא הביא הסכם.

דן מרידור: אני לא חושב שזה בגלל קדימה, אני חושב שהצד השני לא רצה.

דן מרידור: אבל אם הצד השני לא רוצה אולי זה לא באשמת הממשלה הזאת שאין הסכם?

ראובן ריבלין: היה מישהו שלא אמר "טעינו", אבל היה אומר "ניסינו", והציע בקמפ-דייוויד לערפאת בזמנו כמעט את כל הדברים שהיום אולמרט – – –

דן מרידור: אכן.

ראובן ריבלין: – – אף פעם לא נתקל באיזשהו – – – ברוך השם.

דן מרידור: אני תיכף אדבר על המדיניות של הממשלה.

דן מרידור: אני מוכרח, בהשיבי על הצעות אי-אמון אחרי שמיעת דבריה המרשימים של חברת הכנסת לבני, לומר שחשבתי שהם יכלו להיות עוד יותר מרשימים לו היא היתה אומרת, כמו שאמרנו רובנו או חלק גדול מאתנו לפני זמן לא רב, על חטא שחטאנו – הייתי אומר: אנחנו ניסינו, לא הצלחנו.

דן מרידור: תנו לנו עוד פעם.

דן מרידור: למדנו, התבגרנו, היום אנחנו יודעים יותר, אנחנו יודעים משהו חדש, או – אנחנו מוכנים לתת יותר.

דן מרידור: אנחנו מוכנים לא לדרוש ויתור על זכות השיבה – אינני יודע.

דן מרידור: משהו שכנראה מנע אז את ההסכם השתנה.

דן מרידור: אחרת, יש משהו שלא מסתדר – אני אגיד בזהירות, אני לא אוהב מלים חריפות – בהצגה היפה והמרשימה שהיתה כאן, כדי לחבר אותה למציאות.

דן מרידור: האשליה שנוצרה כאילו יש אפשרות להסדר, וההבדל הוא רק בקבוצה המנהלת, במפלגה השלטת, יכולה להיות טענה טובה כשבאה מפלגה חדשה שלא היתה שם; לא מפלגה שהיתה וניסתה, וניסתה בכנות וברצינות, ולא הצליחה, לפי דעתי – אני לא מגן על קדימה – לא בגלל קדימה, כי הצד השני לא הסכים אפילו למרחק הגדול הזה שהיא הלכה.

דן מרידור: את זה כדאי לומר, כי אחרת אפשר היה לחשוב באמת שאם יתחלף השלטון יבוא שלום.

דן מרידור: זה, כנראה, לפחות בינתיים, לא המצב.

דן מרידור: אני רוצה לומר משהו יותר יסודי בנושא שעלה כאן לא מעט, והוא הנושא שיושב-ראש הכנסת דיבר עליו לפני דקות ספורות.

דן מרידור: אני חושב שאנחנו עושים עוול גדול לעצמנו ולתנועה הציונית ולחיים בתוך ישראל כשיצרנו איזשהו ניגוד, כאילו יש ניגוד אינהרנטי בין היות המדינה הזאת מדינת העם היהודי, או מדינה יהודית, לבין היותה מדינת אזרחיה.

דן מרידור: כל מדינה שהיא מדינה דמוקרטית היא מדינת אזרחיה.

דן מרידור: מי מצביע פה?

דן מרידור: האזרחים.

דן מרידור: למה היא מדינה יהודית?

דן מרידור: בין השאר כי הרוב הגדול הוא יהודי.

דן מרידור: הקשר הוא מאוד פשוט וברור, אין סתירה בין שני הדברים.

דן מרידור: במדינה הזאת לא מצביעים יהודים שגרים במקום אחר בעולם, אבל כן מצביעים כל אזרחיה – ערבים, או יהודים, או דרוזים, או כל אדם אחר.

דן מרידור: היא מדינת העם היהודי, היא הוקמה על-ידינו במאבק ובמלחמה ובהתיישבות, וגם הוכרה על-ידי האו"ם כמדינה יהודית, כמו שכתוב בהחלטת האו"ם מ-47', ב-29 בנובמבר.

דן מרידור: היא היתה מוכרת כך בעולם.

דן מרידור: מה המשמעות של מדינה יהודית?

דן מרידור: אפשר לפרש אותה פירוש נורא ואיום.

דן מרידור: אפשר לפרש אותה כך שהיא תהיה מושתתת על ערכים יהודיים באמת, שהם ערכים של יחס של כבוד ושוויון והגינות – יותר מהגינות – כלפי המיעוט, לגר הגר בתוכך.

דן מרידור: אפשר לפרש אותה בדרכים שונות, אבל באופן יסודי היא בוודאי נבנתה כמדינת העם היהודי, מכוח זכותו להקים מדינה בארץ הזאת, והיא לא עשתה זאת בהתעלם מן הנוכחים בה, מן העם החי בה, וצריך למצוא את דרך החיים יחד, שהיא דרך דמוקרטית שוויונית והגונה.

דן מרידור: זאת דעתי, ואני אומר את זה בלי קשר לוויכוחים אתמול ושלשום.

דן מרידור: ציטטתי פעם את ראש ממשלת בריטניה וינסטון צ'רצ'יל, שאמר: "In victory magnanimity" – "בניצחון רוחב לב".

דן מרידור: עד היום הזה אנחנו הצלחנו הצלחה היסטורית חסרת תקדים, שאני גאה בה מאוד, כמו כולנו.

דן מרידור: גאה בצניעות, אבל גאה בה מאוד – עשינו מעשה אדיר.

דן מרידור: אז כשאתה בשלטון, תנהג ברוחב לב כלפי המיעוטים בתוכך.

דן מרידור: זה תמיד יותר נבון, זה גם יותר אנושי, זה גם יותר מועיל.

דן מרידור: לא נכון לנהוג אחרת, לפי דעתי, לא רק מהצד המוסרי, אלא גם מהצד המעשי, התכליתי.

דן מרידור: יש פה גם מבחן עמוק לעם היהודי, שהיה דורות במיעוט ורצה שינהגו בו בכבוד.

דן מרידור: לכן רוב או חלק גדול מלוחמי זכויות המיעוט בעולם היו יהודים.

דן מרידור: המבחן הוא כשאתה בשלטון, ואתה הרוב, האם אתה נוהג כך כלפי המיעוטים בתוכך.

דן מרידור: זאת דעתי.

דן מרידור: אני חושב שזה דבר שצריך להיות מקובל על כולנו.

דן מרידור: בוודאי שאי-אפשר לומר לערבים בארץ שזאת לא המדינה של האזרחים שלה, כי אם כן, מהי מדינתם?

דן מרידור: יש להם מדינה אחרת?

דן מרידור: איך אפשר להגיד שזאת לא מדינתם וגם לדרוש נאמנות למדינה?

דן מרידור: זו מדינתם כמו מדינתי, כמו מדינתך, והיא גם במישור העמוק ההיסטורי וגם הקיומי – מדינת העם היהודי.

דן מרידור: מכאן גם זכות העלייה לארץ והשיבה לארץ של יהודים שרוצים לבוא אליה; כל זה קיים.

דן מרידור: לא צריכה להיות סתירה בין השניים.

דן מרידור: לפעמים יש מתח מסוים – צריך לפתור אותו בצורה סבירה והגונה כמו כל מדינת לאום.

דן מרידור: הדגל שלה הוא דגל כחול-לבן עם מגן-דוד בתוכו, כמו שיהודי בשווייץ חייב להיות נאמן לדגל עם הצלב בתוכו.

דן מרידור: הוא מאמין בצלב?

דן מרידור: לא, אבל זאת מדינתו; הרוב הגדול הוא נוצרי שם, ויש צלב.

דן מרידור: או בסקנדינביה או באנגליה או במקומות אחרים.

דן מרידור: כמו שיש מדינות אחרות שקוראות לעצמן "מדינות ערביות" או "מוסלמיות", ויש אנשים לא מוסלמים בתוכן – קופטים במצרים.

דן מרידור: אז יכול אדם – אני לא רוצה להשוות את עצמי לאף אחד אחר, אבל יכול אדם לגור ולחיות, להיות חלק ממדינה יהודית, מדינת העם היהודי, שהיא גם מדינה של כל האזרחים בתוכה, ואין סתירה בין השניים.

דן מרידור: אני חושב שכל הדיכוטומיה הזאת מזיקה, מנסה ליצור תחושה של הדרה, של הרחקה, במקום ליצור קירוב.

דן מרידור: ולכן אני חושב שאנחנו צריכים לנהוג כך ולומר כך, ולא ללכת למחוזות אחרים.

דן מרידור: זאת דעתי.

דן מרידור: אני חושב שכך נוהגות ממשלות ישראל.

דן מרידור: היו גם מהלכים שלא התאימו לזה, בכל השנים, ואני מקווה שהקו שיגבר הוא הקו הזה.

דן מרידור: זה לא קשור למשא-ומתן המדיני עכשיו, זה דבר עמוק ויסודי בתוכנו.

דן מרידור: אני יכול לומר, כאיש פוליטי ששייך לתנועה שהגדרתה היא "תנועה לאומית ליברלית" – לא תנועה לאומנית, אפילו לא רק תנועה לאומית או רק ליברלית, אלא לאומית ליברלית, זאת אומרת, תנועה שמנסה לשלב את האינטרס הלאומי, שהוא מאוד חשוב לה, עם האינטרס האנושי, את הערך האנושי והערך הלאומי, היחס של הכלל ושל הפרט – והאיזון הזה הוא מה שמאפיין את התנועה שאני בא ממנה, ואני מקווה את ממשלות ישראל, גם את הממשלה הנוכחית, גם את אלה שהיו לפניה ואלה שיבואו אחריה.

דן מרידור: בעניין המשא-ומתן המדיני אני רוצה – – –

חיים אורון: התנועה שלך עזבה אותך אתמול.

חיים אורון: ראיתי מי הצביע איך.

חיים אורון: התנועה שלך עזבה אותך אתמול.

דן מרידור: אני ראיתי שאתמול – אני לא רוצה להיכנס לדברים פנימיים, איך הודלפו לך הצבעות ממשלה, אבל יושב-ראש הכנסת, שמעתי את דבריו, שהם לא רחוקים משלי, וגם השר בגין, ואולי עוד אחרים – –

חיים אורון: הממשלה ברחה.

דן מרידור: – – אבל אני מוכרח להודות, כי בכל מפלגה או ממשלה יש אנשים שונים.

דן מרידור: בדמוקרטיה לפעמים אתה זוכה, לפעמים אתה מפסיד.

דן מרידור: את דעתי אמרתי, אבל היא לא נושא הדיון כאן.

דן מרידור: אני מדבר בשם הממשלה עכשיו.

דן מרידור: אני מבקש לומר על המשא-ומתן המדיני שעלה כאן, והוא היה החוט המקשר את רוב השיחות – הממשלה הזאת, כפי שראש הממשלה אמר כאן, מחויבת למה שהוא הציג בנאומו באוניברסיטת בר-אילן, והוא פתרון שתי המדינות – מדינה פלסטינית מפורזת ליד מדינת ישראל.

דן מרידור: אלה שתי מדינות לאום, כדבריה של חברת הכנסת לבני – –

יעקב כץ: ארבע מדינות.

דן מרידור: – – אחת של העם היהודי ואחת של העם השכן, הפלסטיני, או כל הגדרה שירצו להגדיר את עצמם.

דן מרידור: זה עוד לא אומר שהפתרון הוא בהישג יד והוא קל.

דן מרידור: אמרתי כבר קודם, הרי ניסינו לפחות פעמיים.

דן מרידור: אני הייתי עד לניסיון הראשון, לפני עשר שנים, בקמפ-דייוויד.

דן מרידור: הנשיא קלינטון, שלא חשוד כאדם לא אובייקטיבי, עשה דבר מאוד לא דיפלומטי בסופו, כשהוא הצביע באופן חד וברור על האשם בכישלון המשא-ומתן ההוא.

דן מרידור: זה לא היה ראש הממשלה ברק, בעיניו, אלא זה היה יאסר ערפאת.

דן מרידור: ואמרתי, גם לפני שנתיים אולמרט עשה ניסיון, וגם הוא לא צלח.

דן מרידור: זאת אומרת, צריך לראות את המציאות בעיניים פקוחות.

דן מרידור: אמרתי, ואני לא חוזר בי, שהזמן החולף לא מיטיב אתנו, ויש מפרשים את זה כאמירה קשה – אם לא מיטיב, בוא תוותר על הכול.

דן מרידור: אני רוצה לאזן את זה במובן הבא – הזמן החולף גם לא מיטיב עם הפלסטינים.

דן מרידור: שני הצדדים מפסידים מהיעדר הסכם.

דן מרידור: המגמות המתפתחות בעולם הערבי, וגם בעולם הפלסטיני, הן מגמות שצריך לראות אותן בעיניים פקוחות – עליית הפרדיגמה הדתית על חשבון הפרדיגמה הלאומית מופיעה במקומות שונים בעולם, גם בעולם המוסלמי, בתנועות רבות, אם זה "חמאס", או "חיזבאללה", או "ג'יהאד", או "אל-קאעידה", או "טאליבן" ואחרות.

דן מרידור: גם בתוך העם הפלסטיני יש קריאת תיגר, לא שלנו – פעם ראשונה אנחנו שומעים ארגון פלסטיני גדול, "חמאס", לא רק שולט על עזה, אלא אומר לאש"ף: אתה לא מוסמך לדבר בשמנו, אתה לא הנציג הלגיטימי.

דן מרידור: אני שמעתי את ח'אלד משעל במו אוזני בטלוויזיה אומר לאנשי אש"ף: אתם לא מוסמכים, אין לכם זכות לייצג את העם הפלסטיני.

דן מרידור: התביעה האש"פית, שישראל קיבלה באוסלו, שהם הנציג הלגיטימי היחיד, מאותגרת מתוך העם הפלסטיני על-ידי "חמאס".

דן מרידור: ככל שהזמן יחלוף, אני לא בטוח שאש"ף ירוויח מזה, ואולי הפוך.

דן מרידור: כלומר, הזמן לא פועל לטובת שנינו.

דן מרידור: אם לא תהיה הבנה כזאת בצד הפלסטיני, לא תהיה נכונות לקבל החלטות.

דן מרידור: ואני מאוד מקווה שהמשמעות של הזמנים ההיסטוריים האלה והאפשרות להתחיל משא-ומתן עמוק, משמעותי, והייתי אומר אפשרות להעמיד את ממשלת ישראל שלי במבחן במשא-ומתן, שזה יחדור עמוק להבנה ולתפיסה ולנכונות להחליט בצד הפלסטיני.

דן מרידור: מה שאני שומע לעתים בימים האחרונים, בשבועות האחרונים, שמשא-ומתן הוא לא העיקר, העיקר הוא שתהיה החלטה מבחוץ, או של ארצות-הברית, או של מועצת הביטחון, שהיא תקבע – זאת אשליה; עם שרוצה לקבל עצמאות צריך לקבל החלטות.

דן מרידור: עכשיו, לא החלטות קלות; החלטות קלות זה מה מגיע לי, למה אני צודק.

דן מרידור: זה קל.

דן מרידור: החלטות קשות – על מה אני מוכן לוותר כדי להגיע להסכם.

דן מרידור: בגין וסאדאת קיבלו החלטות קשות, כי כל אחד עשה מה שלא ציפו ממנו:

דן מרידור: אמר על מה הוא מוכן לוותר.

יצחק וקנין: חבר הכנסת יעקב כץ.

דן מרידור: אני חושב שאם יש נכונות בהנהגה הפלסטינית לקבל החלטות – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת כץ.

יצחק וקנין: חבר הכנסת כץ – –

דן מרידור: – – אני מאמין שיקבעו – – –

יצחק וקנין: – – אתה כבר חמש דקות עומד ומדבר בקול רם.

דן מרידור: אני מאמין שאם תהיה נכונות בצד הפלסטיני לקבל החלטות קשות, לרבות האמירה – כן, אין זכות שיבה לתוך ישראל, שיבה יש, לתוך השטח הפלסטיני – –

יעקב כץ: – – – יהודה ושומרון.

דן מרידור: – – לרבות החלטה דומה, שישראל צריכה לקבל, על זכות של יהודים לחזור למקומות שנצטרך לוותר עליהם, באופן סימטרי.

דן מרידור: אלה החלטות קשות, אבל בלי נכונות לקבל אותן לא יהיה סוף לסכסוך.

דן מרידור: אני חושב שגם המחשבה שהליגה הערבית תפתור את הבעיה של הפלסטינים היא טעות.

דן מרידור: אני מאמין שהליגה הערבית, ברובה, תתמוך בהחלטה הפלסטינית.

דן מרידור: היא לא יכולה להחליף אותה, ואני חושב שמנהיגות פלסטינית צריכה להבין את גודל השעה, ולהתרומם אליה, ולבוא ולמשא-ומתן.

דן מרידור: חבל שהם לא עושים את זה.

דן מרידור: זה לא טוב – אני מודה, זה לא טוב לנו, זה עוד יותר לא טוב להם.

דן מרידור: ונדמה לי שהאינטרס המשותף מחייב להצליח להתגבר על הדברים הלא-חשובים האלה כדי להגיע לתוך המשא-ומתן, שהוא חיוני גם לנו וגם להם.

דן מרידור: אדוני היושב-ראש, גבירותי ורבותי חברי הכנסת, הסיעות המציעות, שלושה חברי הכנסת, חבר הכנסת שטרית, חבר הכנסת ברכה וחבר הכנסת אורון, הציגו את הסיבות שבגללן הם מציעים להביע אי-אמון בממשלה.

דן מרידור: אני חושב שהממשלה הזאת בהתנהלותה, במדיניותה, בשנה וששת החודשים שחלפו, עשתה לא מעט כדי לקדם את תהליך השלום, עשתה מעבר חשוב בנאום בר-אילן של ראש הממשלה, עשתה מהלך חסר תקדים בהקפאה לעשרה חודשים, במורטוריום לעשרה חודשים, אני לא מדבר על היבטים אחרים של חיינו – בכלכלה, בתרבות, בעלייה.

דן מרידור: אני מדבר למשל על העובדה שאין כמעט טרור, בגלל שיתוף פעולה מבורך בין ישראל ושירותי הביטחון שלה לבין שירותי הביטחון של הפלסטינים – הם לא יאהבו לשמוע את זה – כשיש אויב משותף, שקוראים לו "חמאס".

דן מרידור: יש היום שקט כמעט גמור בשטחי יהודה ושומרון.

דן מרידור: יש דברים שהתקדמו, הכלכלה התקדמה, אבל שלא תהיה אשליה, זה לא יישאר כך; צריך לנצל את המצב הטוב שנוצר כדי לקדם תהליך, כדי להביא לפתרון של מצב קבוע, מצב יציב.

דן מרידור: איש לא טוען שהמצב הנוכחי הוא יציב לאורך זמן, שאפשר להשאיר לאורך זמן מצב לא מוגדר כזה בשטחי יהודה ושומרון – עזה כבר לא שם – שלא ברור מהו, מה הריבונות, מי מצביע איפה.

דן מרידור: זה לא יכול להישאר.

חיים אורון: שר החוץ הוא אותו איש?

דן מרידור: אף אחד.

דן מרידור: גם הוא לא טוען.

חיים אורון: – – – 20 שנה.

דן מרידור: גם הוא לא טוען שזה מצב יציב ונורמלי.

דן מרידור: הוא חושב שאין סיכוי עכשיו להסכם, ואני מוכרח להגיד שאני מאוד מקווה שיש סיכוי להסכם.

דן מרידור: אבל האם אני בטוח?

דן מרידור: אני לא בטוח.

דן מרידור: אני חושב שאנחנו צריכים לנסות ככל שאפשר להגיע להסכם, אבל אני חושב שהזמן הזה הוא זמן טוב להתקדם.

דן מרידור: ואני קורא מפה להנהגה הפלסטינית לאזור את הכוח והאומץ הפוליטי, לרבות הסיכון הפוליטי הכרוך בו, למרות קשיי "חמאס", למרות קשיים אחרים, ולהתייצב יחד אתנו למשא-ומתן, כדי להעמיד אותם ואותנו במבחן, האם יש בהנהגות היום הכוח – אני משוכנע שלנו יהיה כוח כזה – לקבל את ההכרעות ההיסטוריות שתשמנה סוף לסכסוך דמים קשה וארוך.

דן מרידור: ובמקביל, גם אם לא מגיעים עכשיו לסוף הסכסוך, אפשר לקדם הרבה מאוד בצעדים שונים, מוסכמים, ולשפר את המצב כדי להגיע יותר קרוב לסיומו, ולא להציב את זה על אחת משתיים: או משא-ומתן שמסיים את הכול ברגע אחד, או שום דבר, כלום.

דן מרידור: יש מרחב פעולה גדול אפשרי כאן, הממשלה מוכנה לו.

דן מרידור: אני מציע להנהגה הפלסטינית לבוא ולהצטרף אלינו, ובינתיים אני מציע לכנסת לדחות את הצעות האי-אמון בממשלה.

דן מרידור: תודה רבה, אדוני.

יצחק וקנין: תודה לשר דן מרידור.

יצחק וקנין: רבותי, לפני שנמשיך בדיון הסיעתי – הודעה לסגן מזכיר הכנסת.

יצחק וקנין: בבקשה.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיע, כי הונחה היום על שולחן הכנסת, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית, הצעת חוק מרכז זלמן שזר לחקר תולדות העם היהודי, התשע"א–2010, שהחזירה ועדת החינוך, התרבות והספורט.

נאזם בדר: תודה.

יצחק וקנין: תודה לסגן מזכיר הכנסת.

יצחק וקנין: 1.

יצחק וקנין: כישלון ממשלת נתניהו בתחום המדיני, הכלכלי והחברתי;

יצחק וקנין: 3.

יצחק וקנין: מדיניות ממשלת ישראל בעניין המשך ההקפאה

יצחק וקנין: רבותי, אנחנו עוברים לדיון הסיעתי על הצעות האי-אמון.

יצחק וקנין: ראשונת הדוברים – חברת הכנסת יוליה שמאלוב-ברקוביץ.

יצחק וקנין: לרשותך ארבע דקות, וכן לכל הדוברים אחריה.

יצחק וקנין: אחריה – חבר הכנסת רוברט אילטוב.

איתן כבל: ואחריו?

יצחק וקנין: ואחריו ידידנו איתן כבל.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ברצוני לפתוח בשאלה לממשלת ישראל: מה משותף בין שוטר ישראלי ומורה ישראלי?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: על פניו נראה כאילו אין משותף, אך יש משותף: המורה הישראלי תפרן, והשוטר הישראלי תפרן.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: הממשלה סומכת ידיה בביטחון על אידיאלים ותחושת השליחות המאירה את דרכם של השוטרים והמורים בישראל.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: הממשלה מנצלת את טוב לבם ואת נכונותם של השוטרים והמורים לתרום, ומעסיקה אותם בשכר רעב משפיל, המקשה עליהם לפרנס את משפחותיהם.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: החברה הישראלית מפסידה מכך פעמיים: פעם אחת, היות שמורה תפרן מספק עבודה לשוטר תפרן ותורם ליצירת דור של צעירים בלתי מחונכים.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ופעם שנייה, היות שחלק מאותם צעירים יגדלו להיות מורים ושוטרים.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: היעדר ביטחון אישי ומערכת חינוך לקויה מכרסמים בחוסנה ובעתידה של מדינת ישראל.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: כבודם של השוטרים והמורים נרמס מדי יום ביומו, שעה שהאלימות כלפי שוטרים ומורים גוברת.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ואני שואלת את ראש הממשלה, שכרגיל הוא לא פה: כיצד נוכל לצפות משוטר או מורה, המרוויחים שכר מגוחך של 5,000 ש"ח לחודש, ולעתים אף פחות, להשקיע בעשייה ולהקריב את חייהם – של השוטרים התכוונתי – למען החברה?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: הרי היתה זו הבטחת הבחירות של הליכוד, ואני מצטטת: "הפשע המאורגן משתלט על חיינו.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: התחזקות הפשע המאורגן מחייבת תגובה לאומית ישירה מתוך כוונה להביא למיגור תופעת החיסולים.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: המטרה היא: הורים רגועים ורחובות שקטים".

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: גם ליברמן וחבריו הבטיחו: "להשיב את הביטחון האישי לאזרחי ישראל".

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: שר החוץ ליברמן הנכבד, קיבלתם את כל מה שרציתם:

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: המשרד לביטחון פנים שלכם, את ראש הממשלה אתם מחזיקים במקום אסטרטגי מאוד, והתוצאה – נאדה, כלום, אפס.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: איפה התקציב והמשאבים המובטחים?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: איפה עוד 2,000 שוטרים וסוהרים לשנה?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: היכן האכיפה המוגברת?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: איפה "קפיצת המדרגה המודיעינית והטכנולוגית של המשטרה"?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ממשלת ישראל מגלה אוזלת יד משוועת בנושאים חברתיים קרדינליים ומזניחה את חובתה לספק לאזרחיה הגנה וביטחון אישי נאותים ורמת הוראה וחינוך גבוהה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ממש כפי שאמר חבר הכנסת, שר החוץ ליברמן, במצע הבחירות: "איכות החינוך שהמדינה מעניקה לתושביה בהווה משפיעה במישרין כיצד היא תראה בעתיד.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ואם תרצו: פני הדור כפני החינוך".

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: גם אני כמוך רואה בחינוך ובהכשרת הדור הבא "תנאי הכרחי לחברה משכילה, חזקה ומלוכדת יותר", ויודעת שהשקעה גדולה בחינוך היום תפחית את הצורך במשטרה חזקה בעתיד.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ההבדל בינינו, בין ליברמן לביני, שליברמן, אתה נמצא בממשלה, ואני נמצאת באופוזיציה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני כאן להזכיר לכם את התחייבויותיכם לציבור ערב הבחירות.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני כאן כדי להביע אי-אמון בממשלה שאינה עומדת ביעדים ובמטרות שהציבה לעצמה בעצמה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אתם בוחרים שלא לדאוג לחינוך ולביטחון האישי למרות הבטחות הבחירות שלכם, ומתפארים בהגנתכם על ארץ-ישראל השלמה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ואני שואלת אתכם, חברי הממשלה, איזה מין ממשלת ימין לאומית אתם?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אתם מדברים על חוק נאמנות?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אתם מדברים על ארץ-ישראל שלמה?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אתם מוותרים על השליטה בעיר יהודית במרכז הארץ, הסמוכה כל כך לנמל התעופה הלאומי – נקודה אסטרטגית.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני מדברת על לוד.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: גם הנגב והגליל ממשיכים לאבד את צביונם היהודי, כי אין מספיק כוחות לאכוף את הבנייה הלא-חוקית על אדמות מינהל והפשע המאורגן משתלט על כל חלקה טובה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: על ירושלים כבר ויתרנו גם ככה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ירושלים הפכה לפריפריה.

יצחק וקנין: את כבר דקה אחרי הזמן.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: בירת ישראל הפכה להיות פריפריה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ויתרתם גם על ירושלים.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: לא צריך משא-ומתן בשביל זה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אתם לא ממשלת ימין ולא ממשלה לאומית.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אתם לא יותר מממשלה של טכנאי מקררים – מקפיאים, מפשירים ושוב מקפיאים.

יצחק וקנין: זה דווקא נשמע יפה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אתה יכול להשתמש בזה, אני מרשה לך.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ממשלת ישראל נכשלה, כי לא עמדה בהבטחות לציבור, ולא הקדישה את המשאבים הנדרשים, האומץ והנחישות בהעצמת הביטחון האישי ובשיפור רמת ההשכלה והחינוך בישראל.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: זוהי ממשלה חסרת אסטרטגיה חברתית הנדרשת להצלת החברה הישראלית.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: הגיע הזמן לממשלה אחרת.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: באמת לאזרחי המדינה מגיע יותר.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת יוליה שמאלוב-ברקוביץ.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת רוברט אילטוב, ואחריו – חבר הכנסת איתן כבל, ואחריו – חבר הכנסת נסים זאב.

יצחק וקנין: לרשותך ארבע דקות.

רוברט אילטוב: כבוד היושב-ראש, כבוד השר, כנסת נכבדה, תראה, אני שמעתי עכשיו את כל הנואמים מטעמה של האופוזיציה, ויש הרגשה שעד שהממשלה הזאת הגיעה לשלטון הכול היה ורוד: לא היה פה טרור, והיה פה הצד הפלסטיני, שהסכים לכל דבר, והכיר במדינת ישראל כמדינת הלאום היהודי, ואף אחד לא שנא אותנו 3,000 שנה, והאהבה למדינת ישראל ולעם ישראל היתה לדורי דורות, וכולם הגנו עלינו ושמרו עלינו, ורק אנחנו עכשיו, הממשלה הזאת, דווקא החליטה לצפצף על כל העולם ולהגיד: אנחנו נטפל בעצמנו.

רוברט אילטוב: אני רוצה להזכיר לכם, תורידו את המשקפיים הוורודים – זה לא היה ככה.

רוברט אילטוב: רדפו אותנו, חיסלו אותנו, הרגו אותנו, ואם לא נהיה חזקים, ימשיכו להרוג אותנו ולחסל אותנו, ואף אחד, גם במזרח התיכון, לא ישמור עלינו פה, אלא אם רק אנחנו ורק אנחנו.

רוברט אילטוב: בנוגע להקפאה, עכשיו פתאום קדימה, שאף פעם לא חשבה על הקפאה, אומרת: אם תהיה הקפאה יהיה תהליך שלום.

רוברט אילטוב: אז תורידו את המשקפיים הוורודים שוב.

רוברט אילטוב: לא יהיה פה שום תהליך שלום, וזה לא בגללנו אלא בגלל הצד הפלסטיני.

רוברט אילטוב: אין שם שום הסכמה, בצד הפלסטיני.

רוברט אילטוב: הם לא מתכוונים ללכת על תהליך השלום.

רוברט אילטוב: אנחנו עשינו את ההקפאה כדי להראות שיש מסר של שלום מהצד הישראלי.

רוברט אילטוב: למרות שאנחנו כמפלגת ישראל ביתנו לא הסכמנו לזה, נתנו ללכת על המהלך הזה.

רחל אדטו: בנינו בשקט.

רוברט אילטוב: מה בניתם בשקט, שאנחנו לא זיהינו שבניתם?

רוברט אילטוב: יש פה בניינים שבניתם, ואנחנו לא יודעים איפה הכניסה.

רחל אדטו: אפרת, מעלה-אדומים וגוש-עציון – – –

יצחק וקנין: היא הנותנת.

יצחק וקנין: את מחזקת את דבריו.

רוברט אילטוב: כבר מאז הסכמי אוסלו מדינת ישראל הולכת על ויתור ועוד ויתור ועוד ויתור, וזה לא נקלט כוויתור אלא נקלט כחולשה.

רוברט אילטוב: והחולשה הזאת, צריך להפסיק אותה.

רוברט אילטוב: השלום יהיה פה תמורת שלום, נקודה.

רוברט אילטוב: שום ויתורים.

רוברט אילטוב: אנחנו לא צריכים ללכת על שום ויתור.

רוברט אילטוב: אם הצד הפלסטיני רוצה ללכת אתנו להסכם שלום, בבקשה: אתם יכולים לשבת מולנו, שיחות ישירות ליד השולחן, להעלות את כל הנושאים שאתם רוצים; אנחנו נעלה את כל הנושאים שאנחנו רוצים, אתם תעמדו בצד שלכם ואנחנו בצד שלנו, ותקיימו את ההסכמים.

רוברט אילטוב: לא יכול להיות שאנחנו נותנים, וההסכמים לא מקוימים אחד אחרי השני, וזה קורה שוב ושוב ושוב.

רוברט אילטוב: לכן אנחנו אומרים, כל מי שהיום חושב שההקפאה זו הסיבה או תהיה הסיבה להפסקת תהליך השלום, זה לא נכון; הצד הפלסטיני לא מוכן ללכת על תהליך השלום.

רוברט אילטוב: כל פלג בכל הרשויות שלהם, בכל ארגוני הטרור שלהם – אומרים שהם לא מקבלים את הרשות הפלסטינית, לא מקבלים את ההחלטות של הרשות הפלסטינית.

רוברט אילטוב: אז מול מי אנחנו באמת עושים את השלום או מנסים לעשות את השלום?

רוברט אילטוב: האם מדינת ישראל צריכה לשלם על כל הבעיות של העולם?

רוברט אילטוב: אנחנו לא צריכים לשלם על הבעיות של העולם.

רוברט אילטוב: אנחנו צריכים לשמור על הבית הלאומי שלנו.

רוברט אילטוב: גם החוקים, חוקי נאמנות, הם לא נולדו בגלל שאנחנו רוצים את חוקי הנאמנות; הם נולדו כי המיעוט היום פשוט חותר נגד מדינת ישראל כמדינה של הלאום היהודי.

רוברט אילטוב: אני הייתי באזרבייג'אן לפני שבוע, מדינה מוסלמית.

רוברט אילטוב: הוקם שם בית-ספר יהודי.

רוברט אילטוב: יש שם מיעוט יהודי קטן, ואני אומר לכם שאף יהודי בשום מדינה מוסלמית לא חושב לא לעמוד כששרים את ההמנון, לא לכבד את הדגל, כמו שעושים פה ערבים ישראלים, ולא רק ערבים ישראלים – גם אלה שיושבים בבית הזה.

רוברט אילטוב: פשוט מצפצפים, גורמים למדינת ישראל נזק אדיר.

עפו אגבאריה: המוסלמים – – –

רוברט אילטוב: גם באוזבקיסטן יהודים מכבדים את השלטון, מכבדים את הדת שלך.

רוברט אילטוב: מכבדים, לא מצפצפים.

רוברט אילטוב: תכבד גם אתה – אתה חי במדינת היהודים.

רוברט אילטוב: נקודה.

רוברט אילטוב: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת עפו אגבאריה – הוא סיים את דבריו.

יצחק וקנין: אני מודה לחבר הכנסת רוברט אילטוב.

יצחק וקנין: הדובר הבא – חבר הכנסת איתן כבל, ואחריו – חבר הכנסת נסים זאב.

יצחק וקנין: איתן, לרשותך ארבע דקות.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אדוני השר, הקשבתי היום לדבריו של ראש הממשלה, והאמת היא, יצאתי, לפחות מהשלב הראשון – חברים יקרים, חבר הכנסת יוחנן פלסנר, אל תפריע לי כשאני רוצה גם את תשומת הלב של חבר הכנסת אורבך – – –

אורי אורבך: הוא מסביר לי מה אתה אומר.

איתן כבל: כך, הקשבתי לדבריו של ראש הממשלה, ולצערי ראש הממשלה התחייב שתוך שנתיים תיפתרנה כל הבעיות.

איתן כבל: אומנם זה יהיה במסגרת תוכנית חומש, אך במשך שנתיים הכול יבוא על מקומו בשלום.

איתן כבל: הסתובבתי לחבר הכנסת אורי אורבך ואמרתי לו: אורי, מה יהיה?

איתן כבל: אז אורי משיב לי, ובצדק: הוא הורג לנו אפילו את שעות אחר הצהריים.

איתן כבל: לא יהיה לנו יותר מה לעשות.

איתן כבל: בשנתיים הקרובות כל בעיותיה של מדינת ישראל הולכות להיפתר.

איתן כבל: כך הודיע ראש הממשלה היום מעל הבמה.

איתן כבל: לא יודע, אולי לא מאמינים לו, אבל זה מה שהוא אמר.

איתן כבל: יש סטנוגרמה, אפשר לבקש אותה.

איתן כבל: ואני אומר לכם, חברים יקרים, הרי תמיד אומרים מי זוכר בעוד שנתיים, אנחנו לא זוכרים מה היה לפני שבוע.

איתן כבל: לא זוכרים איך חברי בסיעה שלי אמרו אתמול בערב לעיתונאית והיום בבוקר הם כבר הכחישו בכלל שהם היו חלק מזה.

איתן כבל: זאת אומרת, לפעמים לא צריך פרספקטיבה של שנים כדי לבוא ולדבר, קל וחומר דבריו של ראש הממשלה.

איתן כבל: אבל אני רוצה להתקדם ולומר, חברי חברי הכנסת, בכל הנוגע למשא-ומתן – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת כבל, אתה יודע מה זה מזכיר לי?

יצחק וקנין: את הקללה.

יצחק וקנין: כתוב: בבוקר תאמר מי ייתן ערב ובערב תאמר מי ייתן בוקר.

איתן כבל: נכון.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אדוני השר, אני אומר לכם, אני חלק מהקואליציה דה יורה, אבל דה פקטו אני לא מרגיש באמת חלק ממנה.

איתן כבל: ובאמת, אני רוצה להרגיש חלק מהממשלה.

ישראל כץ: אתה גם חבר מפלגת העבודה.

איתן כבל: נכון, אני גם חבר מפלגת העבודה, ואני אומר לך, אדוני השר, עם יד על הלב, כשראש הממשלה נבחר הוא קרא לי ושוחח אתי ארוכות.

איתן כבל: ואני אמרתי לו: אם אתה באמת מתכוון לבצע את כל אשר אתה אומר לי עתה בארבע עיניים, הדרך היחידה לממש זאת היא אם תקים ממשלה בראשותך שמורכבת מקדימה, עבודה וליכוד.

איתן כבל: ואני אומר גם לך, חבר הכנסת, השר, שר התחבורה, כתוב: "ניכרים דברי אמת".

איתן כבל: אין שום סיכוי בעולם, אם הוא מתכוון לעשות מהלך, שהוא יעשה את זה בהרכב הקואליציוני הנוכחי.

איתן כבל: בכל הכבוד, ואתה יודע את זה וכל מי שיושב כאן יודע את זה.

איתן כבל: ועל זה חכמינו כבר אמרו "ניכרים דברי אמת".

איתן כבל: ולכן כל אשר הוא אומר וכל אשר הוא עושה אלה שני דברים שונים לחלוטין.

איתן כבל: אין לו שום כוונה, הלוואי שתהיה לו כוונה.

איתן כבל: אם יש בו את גדלות הנפש והוא רוצה לעלות מדרגה מפוליטיקאי למנהיג, המשמעות היא אחת: את מה שרוב העם רוצה, שלוש המפלגות המרכזיות במדינת ישראל, ואתן, בלוח זמנים מוגדר, הוא יכול לעשות את המעשים הגדולים המתבקשים.

איתן כבל: אי-אפשר לדבר על כך שאנחנו בתקופה גדולה ולהתנהג ולעשות מעשים קטנים.

איתן כבל: זה ברור לכולנו.

איתן כבל: אני לא רוצה לעסוק בשאלה של אביגדור ליברמן שר החוץ, זה לא רלוונטי בכלל.

איתן כבל: בסופו של עניין מי שהוא ראש הממשלה זהו בנימין נתניהו.

איתן כבל: והדבר העצוב מכול – מעטים קיבלו הזדמנות למועד ב'.

איתן כבל: אתם יודעים, אתמול התחילה שנת הלימודים, ואפרופו מועד ב', רק רבין, זיכרונו לברכה, זכה לקבל הזדמנות שנייה, מועד ב'.

איתן כבל: בנימין נתניהו מקבל מועד ב', אדוני השר, עם אותן שאלות כמעט, והוא אפילו לא יודע שוב את התשובות.

איתן כבל: מועד ב' מקבל, כמעט עם אותן שאלות, ומה הוא כותב בהן?

איתן כבל: שוב הוא שוגה, שוב הוא מטעה.

איתן כבל: הוא יודע לדבר דברי רהב – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת כבל, אני נותן לך עוד דקה.

איתן כבל: אני מסיים, אדוני.

איתן כבל: אני אומר לך, אדוני השר, אני חלק מהמדינה הזאת, אוהב אותה.

איתן כבל: אוהב אותה.

איתן כבל: וכל אשר אני עושה ופועל זה מתוך אותה דאגה.

איתן כבל: הייתי רוצה לדעת באמת שהוא לא רק מדבר, אלא הוא הולך לעשות מעשים גדולים.

איתן כבל: בשלב הזה, זה רק דיבורים.

איתן כבל: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת איתן כבל.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת נסים זאב, ואחריו – חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס, ואחריו – חבר הכנסת מסעוד גנאים.

יצחק וקנין: לרשותך ארבע דקות, חבר הכנסת זאב.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, חבר הכנסת איתן כבל, ממש נהניתי מכל משפט שאמרת, אבל אני רוצה לומר משהו – – –

קריאה: – – –

נסים זאב: כן, כן, אני רוצה רק להגיד משהו שקשור למפלגת העבודה.

נסים זאב: אני אחבר את זה לפסוק: "כי יגח שור איש את שור רעהו ומת ומכרו את השור החי וחצו את כספו וגם את המת יחצו".

נסים זאב: זאת אומרת, כששור מתנגח עם שור ושור אחד מת, בסופו של דבר לא נשאר לא מהחי ולא מהמת שום דבר – את החי חותכים לשניים, מוכרים אותו, וגם את המת.

נסים זאב: זה מה שאתם עושים במפלגת העבודה.

נסים זאב: ואני פונה אליך, לא שאני נאמן ליושב-ראש שלך, אבל אתם מתנגחים כמו שוורים אחד בשני במפלגה שלכם.

נסים זאב: אתם מרסקים את המפלגה שלכם.

נסים זאב: ואני רוצה לומר לך, אם אתם כל הזמן תתעסקו בעריפת ראשו של יושב-ראש המפלגה שלכם ואתם חושבים שהיושב-ראש החדש שייבחר יביא גאולה למפלגה שלכם, אתם טועים.

נסים זאב: הבעיה שלכם זה הפלגנות, המחלוקת – – –

איתן כבל: הדאגה שלך – – –

נסים זאב: אני דואג.

נסים זאב: אני דואג, כי אכפת לי מהאחדות גם אצלכם.

נסים זאב: נו, מה אתה רוצה?

נסים זאב: מותר לי לתת לכם גם קצת מוסר.

נסים זאב: לא בשביל זה עליתי, זה רק בגלל שעכשיו נפרדת מהבמה, אמרתי לומר לך קצת דברי מוסר.

נסים זאב: תסלח לי.

נסים זאב: אני מקווה שקיבלת ואתה מפנים את מה שאמרתי.

איתן כבל: אני כבר רץ להפנים.

נסים זאב: תודה.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, בפרשת השבוע: "וירא ה' אל אברהם ויאמר לזרעך אתן את הארץ הזאת ויבן שם מזבח לה' הנראה אליו".

נסים זאב: ואחר כך הפסוק ממשיך ואומר: "כי את כל הארץ אשר אתה רואה לך אתננה ולזרעך עד עולם.

נסים זאב: קום התהלך בארץ הזאת לארכה ולרחבה כי לך אתננה".

ישראל כץ: כבוד הרב, תיקון, פרשת השבוע היא פרשת נח.

נסים זאב: לא, פרשת לך לך.

נסים זאב: אנחנו כבר אחרי המבול.

נסים זאב: עברנו בשלום את המבול ועכשיו אנחנו בפרשת לך לך.

עפו אגבאריה: נסים, גם ישמעאל הוא מזרעו של אברהם.

עפו אגבאריה: אז לא היה ממזר.

נסים זאב: אז תיכף אני אסביר.

נסים זאב: אני בדיוק נכנס לסוגיה הזאת, גם במסגרת אמנת האו"ם.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, אם מישהו חושב שאנחנו נמצאים פה בארץ-ישראל בגלל אנשים שהיו חשובים ככל שיהיו, כמו הרצל – כמו שאמר ראש הממשלה, ואנחנו מאוד מכבדים – אבותי ואבות אבותי הגיעו לארץ-ישראל מתוך אמונה בתורתנו הקדושה, והתורה שלנו מלווה אותנו לכל אורך הדרך.

נסים זאב: בזכות זה, האמונה התמימה שלנו, הגיעו אבותינו לארץ-ישראל.

נסים זאב: עכשיו, אני רוצה לומר שהפתרון צריך להיות מבוסס – לכל אלה שאין להם עניין וקשר לתורה – לפחות על הכרזת האו"ם לזכויות ילידים.

נסים זאב: הרי אנחנו גלינו מארצנו.

נסים זאב: עם ישראל היה פה לפני אלפיים שנה, חורבן בית ראשון ובית שני ועם ישראל גלה לבבל ועכשיו חזרנו, מה לעשות?

נסים זאב: יש לנו זכות של ילידים.

נסים זאב: האו"ם, בעצרת האו"ם ב-2002, קיבל החלטה ואמר שכל הילידים, אין אפשרות להוציא אותם מאדמתם.

נסים זאב: נכון שגם הפלסטינים טוענים את זאת, אני לא אומר שלא.

יצחק וקנין: אני מוסיף לך עוד דקה.

עפו אגבאריה: גם הפלסטינים ילידים.

נסים זאב: תשמע, אני אומר לך מה הפתרון.

רוני בר-און: – – – לא היה צריך להגיד סליחות.

רוני בר-און: אפשר ללכת כבר?

נסים זאב: היהודים הם ילידים בכל הנוגע לזכות לחיות ביהודה ושומרון, שהאדמה הזאת היא לאבותינו מימי התנ"ך.

נסים זאב: יהודים ישבו בחברון, בשילה, בירושלים, במזרח-ירושלים.

נסים זאב: איפה בית-המקדש?

נסים זאב: אל-אקצא.

נסים זאב: המסגד שלכם היום בנוי על בית-המקדש שלנו.

נסים זאב: לא משנה שמנסים לטשטש ולומר: לא היה פה בית-מקדש.

נסים זאב: בית-מקדשנו, בית ראשון ובית שני, זה המקום שהיה, זה נחלת בנימין.

נסים זאב: ואני רוצה לומר, אדוני היושב-ראש – –

יצחק וקנין: יש לך עוד 13 שניות.

נסים זאב: אני כבר מסיים.

נסים זאב: – – אין אפשרות להוציא ילידים, אנשים שבאו לאותם מקומות.

נסים זאב: יהודה ושומרון זה לב לבו של העם היהודי, לב לבה של ארץ-ישראל.

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: משפט אחרון.

נסים זאב: לכן אני בא ואומר שצריך להיות סטטוס קוו – אותם יישובים שיהודים נמצאים בהם, הממשלה, על-פי האמנה, אמנת האו"ם, לא יכולה לעקור אותם מבתיהם, וכל החלטה היא בניגוד להחלטת האו"ם.

יצחק וקנין: תודה.

נסים זאב: ולכן אני מקווה שהפתרון הוא להשאיר את כל היישובים.

נסים זאב: אנחנו לא הולכים לעקור שום פלסטיני מהמקום שלו.

נסים זאב: אתם נשארים במקומותיכם בדיוק כמו שערביי ארץ-ישראל, למעלה מ-2 מיליון – קרוב ל-2 מיליון ערבים נמצאים בתוך "הקו הכחול", מה קרה?

נסים זאב: למה אנחנו יכולים לקבל אתכם פה ונותנים את כל השוויוניות לערביי ארץ-ישראל, ויהודים לא יכולים לחיות ביהודה ושומרון?

יצחק וקנין: תודה.

נסים זאב: אם רוצים שלום אמת, זה האמת.

עפו אגבאריה: – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת עפו אגבאריה, תן לו לסיים את דבריו.

יצחק וקנין: משפט אחרון.

נסים זאב: אנחנו צריכים לחיות את המציאות הקיימת ומתוך הבנה הדדית ושלום אמת.

יצחק וקנין: תודה; תודה לחבר הכנסת נסים זאב.

יצחק וקנין: חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס, לאחריו – חבר הכנסת מסעוד גנאים, ולאחריו – חבר הכנסת מיכאל בן-ארי.

ג'מאל זחאלקה: חבר הכנסת מוזס, תישבע אמונים.

יצחק וקנין: חבר הכנסת מוזס, ארבע דקות לרשותך.

מנחם אליעזר מוזס: מי שנמצא כבר וחי כאן

מנחם אליעזר מוזס: במדינה לא צריך עכשיו לתת הצהרת אמונים, רק מי שעולה לא לפי חוק השבות.

מנחם אליעזר מוזס: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, חברי חברי הכנסת, כבוד השר ששומע אותי – שני שרים יושבים כאן, זאת זכות מיוחדת, שני שרים ישמעו מה שמדברים.

מנחם אליעזר מוזס: לפני כעשרה חודשים, בזמן שהקפאת הבנייה נכנסה לתוקפה, עמדתי כאן מעל במה זו ואמרתי, שמי שמאמין שההקפאה תימשך עשרה חודשים ותו לא, הוא בבחינת הפסוק – פתי יאמין לכל דבר.

מנחם אליעזר מוזס: ככה אומרים: פתי יאמין לכל דבר.

מנחם אליעזר מוזס: ואנחנו רואים שאומנם ככה, את אשר יגורנו בא.

מנחם אליעזר מוזס: אומנם ראש הממשלה הכריז על סיום ההקפאה, ואני רוצה לחזק את ידיו על החלטתו, ומקווה שיתמיד בה, אבל כפי הנראה כעת, ההקפאה תחודש, בעקבות הלחץ האמריקני, לתקופה נוספת, תמורת התחייבויות להטבות כאלה ואחרות.

מנחם אליעזר מוזס: אבל גם כעת, בזמן שההקפאה "הופשרה", כביכול, התנהלותו של משרד הביטחון גורמת להמשך ההקפאה בערים החרדיות דווקא, ביתר ומודיעין-עילית.

מנחם אליעזר מוזס: בביתר קיימים מכרזים ל-1,000 יחידות דיור שבנייתן הוקפאה בגלל ההקפאה, וכעת תקועים שוב, מכיוון שאת האישור צריך לתת הריבון.

מנחם אליעזר מוזס: מי הריבון ביהודה ושומרון?

מנחם אליעזר מוזס: משרד הביטחון, ומשרד הביטחון לא מאשר זאת.

מנחם אליעזר מוזס: אותו הדבר במודיעין-עילית – לא מאשרים את התב"עות החדשות.

מנחם אליעזר מוזס: ככה בעצם יש כאן, נראה לי, איזה מין חלוקת עבודה פנימית, שראש הממשלה אומר שההקפאה נגמרה ומשרד הביטחון דואג להמשיך את זה.

מנחם אליעזר מוזס: מי שסובל ממנה ביותר הוא המגזר החרדי, שאצלו קיימים ביקושים גבוהים ביותר לדירות חדשות.

מנחם אליעזר מוזס: אי-החתימה של משרד הביטחון על תוכניות בנייה חדשות דווקא בערים החרדיות גורמת לתחושות קשות מאוד, ובצדק.

מנחם אליעזר מוזס: ואם כבר מדברים על הקפאת הבנייה, אני לא יכול שלא להתייחס להקפאת הבנייה בכלל במדינה; הקפאת בנייה ששום פרויקט לזוג צעיר לא יוצא לדרך.

מנחם אליעזר מוזס: ישבנו היום ארבע שעות בוועדת הכספים בכנסת ולא יכלו להצביע על אף פרויקט לזוג צעיר שיוצא לדרך.

מנחם אליעזר מוזס: כן היה פרויקט אחד.

מנחם אליעזר מוזס: אני הראיתי להם שבשבוע שעבר יצא מכרז – 168 יחידות דיור, כאשר מחיר הקרקע ל-168 היחידות האלה, אתם יודעים כמה זה?

מנחם אליעזר מוזס: 20 מיליון ש"ח.

מנחם אליעזר מוזס: לחלק 20 מיליון ל-168, זאת אומרת שכל זוג צעיר, בשביל קרקע של טרשים, אבנים, שלא נעשה שום דבר בה, צריך לשלם קודם 120,000 שקלים קנס על זה שהוא רוצה להקים את ביתו.

מנחם אליעזר מוזס: זה נורא ואיום.

מנחם אליעזר מוזס: חוץ מהפיתוח אחר כך, עוד 24 מיליון.

מנחם אליעזר מוזס: יחד זה נותן 276.

מנחם אליעזר מוזס: טוב, פיתוח עושים משהו – חשמל, מים, אבל על קרקע שלא השקיעו שום דבר?

מנחם אליעזר מוזס: לזרעך אתן את הארץ הזאת.

מנחם אליעזר מוזס: שום דבר לא השקיעו בזה, ואיך הולכים ומבקשים מזוג צעיר 120,000 ש"ח?

מנחם אליעזר מוזס: זועק לשמים.

מנחם אליעזר מוזס: אני מאמין שהחוקים האלה, שאנחנו הצענו יחד עם וקנין, היושב-ראש, בנושא הפריפריה – ואנחנו הצענו גם לקבל סבסוד משכנתאות.

מנחם אליעזר מוזס: יהדות התורה הציגה תוכנית של מקומות שאינם פריפריה, שיהיה החזר של המע"מ, או שווה ערך של המע"מ, שזה יעשה את דברו וזה יביא לידי כך.

מנחם אליעזר מוזס: רק לפני כמה שבועות התפרסם ב"דה מרקר", בעמוד הראשון, אתם צריכים לראות: שתי תמונות – תמונה של בית, חדר וחצי בתל-אביב, שווה ערך לווילה בפלורידה.

מנחם אליעזר מוזס: למה שהזוג לא ילך לפלורידה?

מנחם אליעזר מוזס: באותם ערכים – זה המחיר, חדר וחצי בתל-אביב כמו וילה בפלורידה.

מנחם אליעזר מוזס: זה היה בעמוד ראשון ב"דה מרקר".

מנחם אליעזר מוזס: לפני סיום אני רוצה להתייחס לנקודה נוספת – בשבועות האחרונים קיימת הסתה ציבורית תקשורתית נגד החינוך החרדי.

מנחם אליעזר מוזס: גורמים שונים מנסים בכל דרך להתערב בתוכני החינוך המוקנים לילדינו במוסדות החינוך החרדיים.

מנחם אליעזר מוזס: הטענה העיקרית בפי כולם: לא מקנים לתלמידים מקצועות שיעזרו להם להשתלב בעתיד בשוק העבודה.

מנחם אליעזר מוזס: אני לא אתייחס לעצם הטענה, שאיננה נכונה בעליל, ומדובר בדמגוגיה זולה, כי מי שיודע, בבתי-הספר שלנו, במערכת החינוך העצמאי וגם בתלמודי-התורה, לומדים את היסודות הבסיסיים של לימודי חול, אבל כבר חז"ל קבעו: דרך ארץ קדמה לתורה.

מנחם אליעזר מוזס: אם רואים מה קורה בחינוך הממלכתי, איזה חוסר דרך ארץ כלפי המורים והמורות, איזה אלימות מצד התלמידים כלפי המורים ובין התלמידים עצמם, ולעומת זאת – ואני מזמין את כולם לבוא לבקר בבית-ספר חרדי, להתרשם בצורה בלתי אמצעית ממה שאני אומר, איזה כבוד רוחשים התלמידים למורה, איזה דרך ארץ שוררת בכיתות, אין אלימות, אין צורך במצלמות אבטחה במסדרונות.

מנחם אליעזר מוזס: הכול בכבוד ובדרך ארץ.

יצחק וקנין: משפט אחרון.

מנחם אליעזר מוזס: לדעתי, ואני בטוח שכל אחד יסכים אתי, עדיפים תלמידים מחונכים שאינם יודעים קצת מתמטיקה וגיאומטריה, מאשר מתמטיקה וגיאומטריה ללא דרך ארץ.

מנחם אליעזר מוזס: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת מסעוד גנאים, ואחריו – חבר הכנסת מיכאל בן-ארי.

יצחק וקנין: אחריו – חבר הכנסת חנא סוייד.

יצחק וקנין: לרשותך ארבע דקות, חבר הכנסת גנאים.

מסעוד גנאים: תודה.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, האמת שכל הכבוד לראש הממשלה.

מסעוד גנאים: אני חושב שהוא הצליח לתת את הכותרת למושב הזה ולהפוך אותו למאוד חם.

מסעוד גנאים: הכותרת שהוא הצליח לתת למושב הזה – זה בגלל הצעת חוק האזרחות שלו, שריח הגזענות נודף ממנה, האמת.

מסעוד גנאים: כאשר אני רואה – ראש הממשלה בנאומו, כאשר אמר על הדמוקרטיה הישראלית, מצבו של המיעוט, האמת, אני תהיתי, שאלתי: איפה זה?

מסעוד גנאים: זה בהריסת כפר לא מוכר פעם, פעמיים, שלוש, חמש פעמים?

מסעוד גנאים: זה באפליה?

מסעוד גנאים: זה בהריגתם של 13 צעירים באוקטובר 2000 בלי למצוא איזה אשם לשפוט אותו?

מסעוד גנאים: זה יום האדמה 67'?

מסעוד גנאים: על איזה דמוקרטיה הוא מדבר, ראש הממשלה?

מסעוד גנאים: עוד שאלה, אדוני היושב-ראש, אם האזרחות היום, ומושג האזרחות, הצהרת האזרחות היא הלך רוח, היא מצע הבחירות של כל מפלגה שראש הממשלה מאמץ, אז מחר נסים זאב או הרב מוזס גם הוא יגיד, אם הוא יהפוך למפלגה כל כך חזקה בישראל: אני רוצה גם להוסיף משהו להצהרת האזרחות.

מסעוד גנאים: אולי גם לדקלם בעל-פה פסוקים מהתורה או פרקים מהתורה או תהילים כדי להפוך לאזרח במדינת ישראל?

מסעוד גנאים: ובכלל, בהצהרת האזרחות מדברים על מדינה יהודית.

מסעוד גנאים: מה זה מדינה יהודית?

מסעוד גנאים: לפי מי?

מסעוד גנאים: לפי איזו הגדרה, הלאומית הדתית?

מסעוד גנאים: לפי איזו אסכולה, איזה בית-מדרש?

מסעוד גנאים: לפי מי?

מסעוד גנאים: אתה רוצה שכל אחד שמתאזרח יצהיר אמונים למדינת ישראל כמדינה יהודית, ואתה בעצמך, עד עכשיו, לא הגדרת ולא יודע מי זה יהודי.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, מה הוויכוח כאן?

מסעוד גנאים: אני מודה ומכיר שיש חולצה, שאתה לובש חולצה, אבל אתה לא תכריח אותי לצבע שלה.

מסעוד גנאים: אתה אומר שהצבע ירוק, אדום.

מסעוד גנאים: תלבש מה שאתה רוצה, מה אתה רוצה ממני?

מסעוד גנאים: אני הכרתי שיש לך חולצה, אבל על הצבע?

מסעוד גנאים: על הצביון שהיא יהודית, ציונית?

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, אני חושב שאת הצעת החוק הזאת ואת כל האווירה הזאת, שכבר בתחתית – הופכת את מדינת ישראל לגזענית פאשיסטית.

מסעוד גנאים: מה זה פאשיזם?

מסעוד גנאים: פאשיזם באיטליה זה קדושה של המדינה ורמיסתו של הפרט; שהקדושה היא רק של המדינה ושליטתה בפרט.

מסעוד גנאים: זה פאשיזם.

מסעוד גנאים: הסכנה של מדינת ישראל או על מדינת ישראל היא לא ממיעוט שדורש שוויון, דורש הכרה וכבוד.

מסעוד גנאים: היא מאלה שחושבים שיש להם מונופול על היהדות, אם זה במובן הדתי ואם זה במובן הלאומי.

מסעוד גנאים: אלה שחושבים שיש להם "יהדות פלוס", אלה הם הסכנה על מדינת ישראל, ולא מיעוט, לא מיעוט שדורש את הזכויות שלו.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, בסוף אני חושב שראש הממשלה הוא כמו רקדנית בטן ערומה, שלפעמים מנענעת את האגן שלה שמאלה, לפעמים ימינה, אבל זה לא מסתיר שהיא ערומה, ולא מסתיר את הריקוד הגרוע שלה.

מסעוד גנאים: תודה.

נסים זאב: אין לך דוגמה אחרת?

נסים זאב: באמת.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מסעוד גנאים.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת מיכאל בן-ארי.

יצחק וקנין: אחריו – חבר הכנסת חנא סוייד.

יצחק וקנין: חבר הכנסת בן-ארי, לרשותך ארבע דקות.

מיכאל בן-ארי: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, ביממות האחרונות אנחנו עסוקים מאוד בחוק הנאמנות.

מיכאל בן-ארי: גזענות, גזענות, צועקים.

מיכאל בן-ארי: אפילו כהניזם.

מיכאל בן-ארי: ואמרו שפני הכנסת כפני הרב כהנא.

מיכאל בן-ארי: אני לא יכול להתכחש לדברים כאלה טובים, אבל אני רוצה להחזיר אותנו עשר שנים לאחור, לאירועי אוקטובר 2000, שבזיכרון הלאומי של מדינת ישראל מתמקדים אך ורק במה שנקרא "ועדת-חושך", שהטילה אימה על המשטרה מלבצע את מה שהיא צריכה לבצע כדי לדכא את הטרור הפנימי שמתרחש כאן, במדינת ישראל, ואנחנו עדים לו יום יום.

מיכאל בן-ארי: אני רוצה להזכיר לנו כמה דברים.

מיכאל בן-ארי: היה בחור בשם בכור ג'אן.

מיכאל בן-ארי: אני משער שאתם לא מכירים את השם הזה.

מיכאל בן-ארי: מי זוכר?

מיכאל בן-ארי: עוד נרצח יהודי.

מיכאל בן-ארי: לא הוקמה ועדת חקירה, אפילו לא הוקם צוות חקירה במשטרה כמו שצריך כדי לגלות את רוצחיו.

מיכאל בן-ארי: רוצחיו עדיין מסתובבים חופשי בג'סר-א-זרקא, כי זרקו אבן.

מיכאל בן-ארי: רק אבן, אדוני השר, רק אבן נזרקה מגשר ג'סר-א-זרקא, והאבן הזאת קיפחה את חייו של אותו יהודי, בכור ג'אן, שנרגם באבנים ומת.

מיכאל בן-ארי: איש עדיין לא שילם את המחיר.

מיכאל בן-ארי: לא הוקמה ועדת-אור ולא הוקמה ועדת-חושך.

מיכאל בן-ארי: בואו נחזור לאותם ימים.

מיכאל בן-ארי: יידויי אבנים בכל רחבי הארץ.

מיכאל בן-ארי: מכוניות נעצרות בכביש ואדי-עירון, בודקים שהוא יהודי, רוגמים את המכונית באבנים ושורפים אותה.

מיכאל בן-ארי: אם זאת לא גזענות, רבותי, מה זאת גזענות?

מיכאל בן-ארי: צמיגים בוערים על הכבישים, בקבוקי תבערה על מכוניות.

מיכאל בן-ארי: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, הקורבנות תמיד יהודים.

מיכאל בן-ארי: תחנות משטרה שרופות ועולות באש.

מיכאל בן-ארי: חודש לאחר מכן נרצח יהודי מדרום לעכו, בתחנת דלק, בשם יעקב חלפון.

מיכאל בן-ארי: הוא נמצא בתוך חדר התדלוק, בתוך החדר של תחנת הדלק כשהוא דקור בפנים, והמשטרה מיהרה לומר שמדובר ברצח על רקע פלילי.

מיכאל בן-ארי: אבל מה לעשות שארנק הכסף היה לידו.

מיכאל בן-ארי: היה אפשר לראות שמדובר באופן ברור ומוחלט ברצח על רקע לאומני.

מיכאל בן-ארי: אתם רוצים לשאול את עצמכם את השאלה, כמה אחוזים מערביי ישראל תמכו במשט לעזה בסקר שנעשה?

מיכאל בן-ארי: רבותי, לא 60 לא 70 ולא 77.

מיכאל בן-ארי: רבותי, 100%.

מיכאל בן-ארי: ועכשיו נשאלה השאלה: האומנם צריך לבקש מהם נאמנות?

מיכאל בן-ארי: בקשת הנאמנות לא קמה ולא נולדה על קרקע ריקה.

מיכאל בן-ארי: בקשת הנאמנות באה על רקע של חתרנות, של כוונה ומעשה להשמדת מדינת ישראל.

מיכאל בן-ארי: עומד חבר כנסת ערבי היום בוועדה לזכויות הילד ומגן על ילדים שמנסים לפגוע עד כדי רצח של אנשים.

מיכאל בן-ארי: הוא מגן עליהם ואומר: מה אתה רוצה?

מיכאל בן-ארי: גונבים להם את הבית.

מיכאל בן-ארי: מי גנב למי את הבית?

מיכאל בן-ארי: מי כאן הכובש ומי כאן הנכבש?

מיכאל בן-ארי: רבותי, אנחנו הפכנו את היוצרות.

מיכאל בן-ארי: הוא מגן על ילדים רוצחים, שזורקים אבנים על תינוקות ופוגעים בהם ומפוצצים להם את הראש.

מיכאל בן-ארי: רבותי, זו המציאות שאנחנו נמצאים בה.

מיכאל בן-ארי: אנחנו צריכים להצטדק על זה שאנחנו מבקשים ממי שחותר תחתינו – תביע נאמנות למדינת ישראל?

מיכאל בן-ארי: – – –

שלמה מולה: – – –

מיכאל בן-ארי: ידידי היקר, תורת הרב כהנא היא בעד – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת מולה, אל תפריע לדובר.

מיכאל בן-ארי: תקשיב לי, ידידי, אני לא אצטדק שאני יהודי.

מיכאל בן-ארי: אני לא אצטדק על זה.

יצחק וקנין: חבר הכנסת בן-ארי, זמנך הסתיים.

יצחק וקנין: אל תנהל אתו דו-שיח.

שלמה מולה: – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת מולה, לא אאפשר לך להפריע.

מיכאל בן-ארי: אתן כמה נתונים ובזה אסיים: בכמה יישובים בגליל הוטל מצור של ממש באוקטובר 2000: כביש עכו–צפת נחסם, כביש ואדי-ערה נחסם בכמה מקומות, הכביש של ואדי-מילק – נחסם ליד פורידיס, כביש 70 נחסם, כביש 85, צומת אבו-סנאן, כביש באקה-אל-ע'רביה.

מיכאל בן-ארי: בקיצור, רבותי, הגליל היה כבוש לזמן לא קצר, והם באים עכשיו ומצטדקים – אנחנו גזענים?

מיכאל בן-ארי: מי כאן הגזען?

מיכאל בן-ארי: מי פתח את הדלת וראה יהודי ונתן לו ברזל בראש?

מיכאל בן-ארי: מי כאן הגזענים, רבותי?

מיכאל בן-ארי: שלא נהפוך את היוצרות.

מיכאל בן-ארי: מי שרוצה להשמיד אותנו, לא יהיה פה.

מיכאל בן-ארי: מי שרוצה להיות פה, שיהיה נאמן למדינה היהודית הציונית.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מיכאל בן-ארי.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת חנא סוייד.

יצחק וקנין: אחריו – חבר הכנסת ניצן הורוביץ.

יצחק וקנין: חבר הכנסת סוייד, לרשותך ארבע דקות.

חנא סוייד: אדוני היושב-ראש, רבותי השרים, רבותי חברי הכנסת, בניתוח קר ואובייקטיבי של המצב המדיני הנוכחי, אי-אפשר למצוא נקודת זמן שמתבקשת בה הקפאת ההתנחלויות יותר מאשר התקופה הזאת.

חנא סוייד: בכל זאת, מדובר בתקופה שבה התחילו שיחות שלום.

חנא סוייד: ראש הממשלה הצהיר בוושינגטון שהנשיא מחמוד עבאס הוא השותף שלו לשלום, ושהם צריכים להיפגש ולהשיג שלום בסופו של תהליך.

חנא סוייד: עכשיו כאילו ראש הממשלה מתחבט ומתלבט ומנסה להרוויח זמן לפני שהוא מקבל החלטה לגבי המשך הקפאת ההתנחלויות.

חנא סוייד: אני צריך לציין כאן שגם בצד הפלסטיני ההחלטה להיכנס לשיחות לא היתה החלטה קלה.

חנא סוייד: גם במחנה הפלסטיני, גם ברשות הפלסטינית, גם בקרב העם הפלסטיני היו שהתנגדו לעצם הכניסה לשיחות אם לא יודעים מראש שזה יוביל, בסופו של דבר, להקמת מדינה פלסטינית; וזו נקודת מבט נכונה.

חנא סוייד: אבל בכל זאת, ההנהגה הפלסטינית הסכימה להיכנס לשיחות, ולכן האתנחתא, כאילו הבלגן שממשלת ישראל וראש הממשלה מנסה ליצור בתקופה הזאת לגבי המשך ההקפאה, הוא לא מובן לחלוטין.

חנא סוייד: כשמדברים על בניית התנחלויות – כאילו שמדברים על טיולים בחיק הטבע.

חנא סוייד: התנחלויות זה דבר לא מוסרי.

חנא סוייד: הוא מנוגד לכל החוקים והאמנות הבין-לאומיות.

חנא סוייד: זה לא איזה מעשה – מעשה מוסר, מעשה מותר, מעשה חוקי.

חנא סוייד: זה לא מקובל.

חנא סוייד: כל העולם, גם ארצות-הברית, גם מועצת הביטחון, גם אירופה, אומרים שההתנחלויות הן מפעל לא מוסרי ולא מקובל.

חנא סוייד: ולכן אי-אפשר לקבל אפילו את עצם ההתלבטות הזאת.

חנא סוייד: טוענים שהיו שיחות בזמן שממשלות ישראל בנו, ועוד בנו, בהתנחלויות, כאילו שבתקופה הזאת, של ההקפאה, כאילו באמת הקפיאו.

חנא סוייד: כולנו יודעים שזה בלוף אחד גדול.

חנא סוייד: בנו, ועוד בנו.

חנא סוייד: אבל כשאמרו שבכל זאת היו שיחות והיתה בנייה בהתנחלויות, אנחנו אומרים שבגלל זה לא היה שלום.

חנא סוייד: זאת אומרת, אם רוצים להיכנס לתהליך של שיחות רק בשביל השיחות כשלעצמן, בסופו של דבר לא יהיה שלום.

חנא סוייד: וכולם מחפשים שהשיחות האלה יביאו לשלום.

חנא סוייד: לכן, הטענה הזאת היא טענה נבובה, לא מובנת, כי לקיים שיחות בזמן שבונים התנחלויות – המשמעות היא שמטרפדים כל אפשרות להגיע לשלום בסופו של דבר, ולשוחח רק בשביל לשוחח, וזה עוד לא מתקבל על הדעת בשום פנים ואופן.

חנא סוייד: מצד שני גם טוענים, חלק מהימין בישראל, שאף פעם התנחלויות לא היוו מכשול לשלום.

חנא סוייד: כאילו שאפשר להתקפל, להרוס את הכול, וזה לא יהיה מכשול בפני השלום.

חנא סוייד: אז אני אומר: מה החוכמה בזה?

חנא סוייד: אני חוזר לאמירה של גבינה שוויצרית: עוד אין מקום, עוד אין מקום ריק בגדה המערבית.

חנא סוייד: אם באמת רוצים דרך השיחות להגיע להקמת מדינה פלסטינית, אז איפה המדינה הפלסטינית הזאת תקום?

חנא סוייד: ואם בונים התנחלויות ואומרים ש – מחר אנחנו נוריד אותן, אז איזו חוכמה?

חנא סוייד: אם כסף לתרופות אין, למה לבנות התנחלויות ואחר כך להגיד שאנחנו נפיל אותן, אנחנו נהרוס אותן, ואנחנו נקים, או ניתן להקים, מדינה פלסטינית?

חנא סוייד: זאת התנהלות קלוקלת, זאת התנהלות של משיכת זמן, זה משחק – –

יצחק וקנין: תודה.

חנא סוייד: – – על הזמן של ממשלת ישראל.

חנא סוייד: זה להרוויח זמן עד בחירות אמצע הקדנציה בארצות-הברית.

חנא סוייד: זה לא יצלח בשום פנים ואופן, ועל ממשלת ישראל להיות רצינית בכך שהיא תקפיא את ההתנחלויות פעם אחת ולתמיד, ותיכנס לתהליך שלום אמיתי עם ההנהגה הפלסטינית.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת חנא סוייד.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת ניצן הורוביץ.

יצחק וקנין: אחריו – חבר הכנסת זבולון אורלב, יושב-ראש ועדת החינוך.

ניצן הורוביץ: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, בדרך כלל התפוררות של משטר דמוקרטי לא מתרחשת בן-לילה.

ניצן הורוביץ: אנחנו זוכרים מההיסטוריה מהפכות והפיכות, אבל כשבוחנים התפתחות של משטרים בראייה היסטורית, מדובר בדרך כלל בתהליך ממושך, ולפעמים קשה מאוד לקבוע את זה בעיצומו של התהליך, ורק בדיעבד מבינים שהדמוקרטיה התפוררה ואבדה.

ניצן הורוביץ: אנחנו נמצאים כעת בתהליך כזה בישראל, תהליך של כרסום הדמוקרטיה.

ניצן הורוביץ: יש קבוצות גדולות, כולל בבית הזה, שרואות בדמוקרטיה סרח עודף, סוג של מטרד.

ניצן הורוביץ: נכון, יש בחירות, יש מפלגות, יש בית-משפט, אבל המוסדות האלה, בסופו של דבר, זה פורמליזם.

ניצן הורוביץ: במהות עצמה, במודעות ובתודעה, יש סדקים ניכרים בהוויה הדמוקרטית, ואני אמנה רק כמה מהם.

ניצן הורוביץ: למשל סיפורים שאנחנו שומעים עליהם בתדירות הולכת וגדלה, על אנשים שמגיעים ארצה ומסולקים, או שהם מסורבי כניסה, על-פי החלטות של פקידים, כי דעותיהם לא מקובלות.

ניצן הורוביץ: לא חלילה כי הם מסוכנים או כי מישהו טוען שהם עלולים לנקוט איזושהי פעילות אלימה, אלא רק על סמך דעותיהם.

ניצן הורוביץ: זה לא דבר שקורה במדינה דמוקרטית.

ניצן הורוביץ: פסקי-דין שלא מקוימים על-ידי רשויות המדינה – זה לא דבר שקורה במדינה דמוקרטית.

ניצן הורוביץ: שימוש מופרז בכוח נגד מפגינים בלתי אלימים, תופעות של גזענות, של יחס עוין ודה-לגיטימציה – אפילו הרי במקורות אמרו:

ניצן הורוביץ: כל התורה על רגל אחת זה מה ששנוא עליך, אל תעשה לחברך, נכון?

ניצן הורוביץ: הלל הזקן, כמדומני, אמר את זה.

ניצן הורוביץ: אני חושב שאנחנו – – –

יצחק וקנין: אמר: מה דסני עלך לא תעביד לחברך.

ניצן הורוביץ: יפה.

ניצן הורוביץ: וזה גלגול, בעצם, של "ואהבת לרעך כמוך", שמופיע במקרא.

ניצן הורוביץ: אני לא חושב שהמדינה שלנו נוהגת ברוח הזאת, וההחלטה הזאת, של הצהרת הנאמנות, שהתקדמה אתמול בממשלה, מחריפה את העניין.

ניצן הורוביץ: במקום להכיל – מדירים.

ניצן הורוביץ: במקום לקבל – מרחיקים.

ניצן הורוביץ: וכשאנחנו מסתכלים סביבנו על שלל התופעות האלה, ומוסיפים להן את ההפרטה הדוהרת של הבריאות והחינוך, את הנושא, עכשיו, של הבעלות על המשאבים, על אוצרות הטבע, התמלוגים – להגיד שבישראל יש דמוקרטיה, זאת אומרת: שלטון העם, אני חושב שזה קצת מנותק מהמציאות.

ניצן הורוביץ: יש בישראל אוליגרכיה, אולי פלוטוקרטיה, אבל דמוקרטיה פחות ופחות.

ניצן הורוביץ: ישראל – וזאת אולי השורה התחתונה של כל העניין – סובלת גם מניכור בין-לאומי תרבותי, מדיני, חריף, ולצערי הרב מאוד, בעיני גורמים רבים, כולל בעיני כאלה שהיו בעבר מידידי ישראל, היא כבר לא ממש נתפסת כמדינה דמוקרטית.

ניצן הורוביץ: לנוכח כל זאת מציגים לנו הצהרת נאמנות למדינה יהודית-דמוקרטית, כאשר המציעים, אין להם דבר וחצי דבר לא עם דמוקרטיה ולא עם יהדות.

ניצן הורוביץ: ויהדות, חברי חברי הכנסת, זה לא רק רוב יהודי.

ניצן הורוביץ: יהדות היא מורשת של עם, של חוכמה, של בינה, של גמישות, של ראש גדול, של אחריות, של הומניות, של סובלנות, של מידת הרחמים והחסד.

ניצן הורוביץ: וזאת יהדות.

ניצן הורוביץ: יהדות היא תיקון עולם.

ניצן הורוביץ: ויהדות מכילה, לא מדירה.

ניצן הורוביץ: יהדות נפתחת, לא מסתגרת.

ניצן הורוביץ: והממשלה הזאת, חברי חברי הכנסת, מוליכה אותנו אל מקום שהוא לא יהודי, הוא לא דמוקרטי והוא גם מאוד מאוד לא ישראלי.

ניצן הורוביץ: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת ניצן הורוביץ.

יצחק וקנין: יעלה יושב-ראש ועדת החינוך, חבר הכנסת זבולון אורלב.

יצחק וקנין: עד שתגיע לדוכן הנואמים, הודעה לסגן מזכיר הכנסת.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיע, כי הונחה היום על שולחן הכנסת החלטה בדבר חלוקת פרק ב' להצעת חוק ההתייעלות הכלכלית (תיקוני חקיקה ליישום התוכנית הכלכלית לשנים 2009 ו-2010), התשס"ט–2009, מ/436, לפי סעיף 121 לתקנון הכנסת.

נאזם בדר: תודה.

יצחק וקנין: תודה לסגן מזכיר הכנסת.

יצחק וקנין: 1.

יצחק וקנין: כישלון ממשלת נתניהו בתחום המדיני, הכלכלי והחברתי;

יצחק וקנין: 3.

יצחק וקנין: מדיניות ממשלת ישראל בעניין המשך ההקפאה

יצחק וקנין: אדוני יושב-ראש ועדת החינוך, ארבע דקות, ואם תצטרך עוד דקה, אני אוסיף לך.

זבולון אורלב: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, חברי חברי הכנסת, מכובדי – – –

יצחק וקנין: ואחריו – חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

זבולון אורלב: מכובדי השרים, שמעתי אתמול שיושב-ראש הכנסת צופה שאולי בתוך שנה יהיו בחירות.

זבולון אורלב: אני מקווה שלא יהיו בחירות.

זבולון אורלב: הקואליציה והממשלה, עד לרגע זה, הוכיחו שהן הממשלה והקואליציה אולי בין היציבות שהיו בכנסת ישראל, לפחות בעשור האחרון, ואינני רואה כרגע שום סיבה שהקואליציה והממשלה לא ימלאו את ימיהן.

זבולון אורלב: אלא שהדבר הזה, כידוע, לא נעשה באופן אוטומטי, אלא צריכים לדאוג שכך יקרה.

זבולון אורלב: ואני חושב שהדבר הבסיסי שיכול לעזור לקואליציה ולממשלה, שכמובן אנחנו תומכים בה – איננו רואים ראש ממשלה שהוא טוב יותר, לעת כזאת – שהוא טוב יותר מבנימין נתניהו, לעת כזאת – ואנחנו סבורים שהרכב הקואליציה הוא הרכב נכון וראוי, אלא שממשלה לא יכולה להיות שבשבת.

זבולון אורלב: ממשלה לא יכולה לעשות U-turn, וגם ראש ממשלה לא יכול לעשות שינוי יסודי בדרכה של ממשלה, בהתחייבויות של המפלגות המרכיבות את הממשלה והקואליציה, לעומת ההתחייבויות שלהן לבוחרים.

זבולון אורלב: אנחנו בהחלט יודעים מה המשמעות של מעמדה של ישראל בעולם, אבל אני חושב שכל בר-בי-רב מבין שרק מי שנלחץ לוחצים עליו.

נחמן שי: מי שלחיץ.

זבולון אורלב: רק מי שלחיץ לוחצים עליו.

זבולון אורלב: אני מקבל גם את התיקון הזה.

זבולון אורלב: ממשלה עם חוט שדרה, ראש ממשלה שעומד יציב בדעותיו – אני חושב שאפילו לא מנסים ללחוץ עליו.

זבולון אורלב: אני חושב שאין יותר לגיטימית מהטענה – חבר הכנסת נחמן שי שאני מכבד אותך – שזו הכרעה דמוקרטית שהתקבלה במדינת ישראל.

זבולון אורלב: אי-אפשר לבוא לראש ממשלה שנבחר על מצע מסוים ונבחר לקבל את אמון הכנסת על קווי יסוד, ועכשיו להתחיל פה בכנסת לבוא, כמובן יחד עם לחץ בין-לאומי, ולהגיד לו: תשמע, אנחנו רוצים שתשנה את עמדותיך ותשנה את השקפתך ותשנה את דעתך, ולא מעניין אותנו מה היו תוצאות הבחירות לכנסת.

זבולון אורלב: הדבר הזה הוא בלתי אפשרי, ואני חושב – – –

נחמן שי: – – –

זבולון אורלב: אתה יודע מה?

זבולון אורלב: אני מסכים שהיו תקדימים גרועים קודם, הם לא נגמרו טוב.

זבולון אורלב: אגב, זה מעניין, חבר הכנסת נחמן שי – חבר הכנסת מגלי, רק שנייה אחת – זה מעניין, אגב, נדמה לי שאתה גם חוקר היום תהליכים גם במדעי המדינה, ואני מברך אותך על הדוקטורט.

זבולון אורלב: זה מעניין שזה קורה רק מצד אחד של המפה.

זבולון אורלב: זה קורה תמיד כשנבחר ראש ממשלה מהצד, מהמרכז וימינה.

זבולון אורלב: לא שמעתי שראש ממשלה מהצד השמאלי של המפה שינה את דעותיו, שהוא נבחר על אג'נדה שמאלנית ויום אחד הוא החליט שהוא ימני; לא שמעתי.

נחמן שי: אבל – – –

זבולון אורלב: לא שמעתי.

זבולון אורלב: למשל, תובעים ממנו עכשיו לעקור יישובים, ולהפקיע וכו' וכו'.

זבולון אורלב: לא שמעתי שראש ממשלה של השמאל שנבחר שהוא יעקור יישובים והוא יעשה זה, ויעשה זה, כשהוא נבחר, פתאום עכשיו הוא כל היום מקים יישובים.

זבולון אורלב: לא שמעתי כזה דבר.

זבולון אורלב: זה רק מצד אחד.

זבולון אורלב: לכן, אני חושב שהדאגה שלנו לדמוקרטיה הישראלית היא לדאוג שלא יהיה דיסוננס גדול מדי, שלא יהיה פער שאנשים יגידו: תשמע, הבחירות זה צחוק, לא מאמינים, זה לא חשוב מי נבחר.

זבולון אורלב: בואו נשאל מה הלחץ הבין-לאומי ועל-פי זה נקבע את דרכנו.

זבולון אורלב: לכן, אני מאוד מקווה שגם ראש הממשלה וחברי הממשלה ידעו לומר גם לעולם: כן, יש לנו דרך, יש לנו השקפה, אנחנו רוצים בשלום.

זבולון אורלב: אבל השלום הזה לא ייכון תחת התקפלות בלחצים כל שני וחמישי.

זבולון אורלב: הרי אני מרגיש שאני חוזר, ככלב החוזר על קיאו, כשאני אומר: תשמע, מבקשים מנתניהו דברים שלא ביקשו משום ראש ממשלה קודם.

יצחק וקנין: אני הוספתי עוד דקה לאדוני.

זבולון אורלב: אני מסיים.

זבולון אורלב: מבקשים מראש הממשלה נתניהו דברים שלא ביקשו מאף ראש ממשלה.

זבולון אורלב: אני חושב שהוא עשה שגיאה נוראה בעצם ההסכמה לכתחילה להקפאה.

זבולון אורלב: אצלנו אומרים: "תחילתו בפשיעה וסופו באונס".

זבולון אורלב: כן, עשה שגיאה בסיסית בתחילה, ועכשיו הוא נאנס לא להסכים.

זבולון אורלב: אבל, כל אחד מבין שהקפאה לחודשיים היא לא הקפאה לחודשיים.

זבולון אורלב: היא רק מכניסה אותנו עמוק יותר ל"קוראלס".

זבולון אורלב: לכן צריך לעצור את הדברים כאן, ולומר לעולם: כן, אנחנו מדינה דמוקרטית, זאת ההכרעה הדמוקרטית; ונדמה שאם כך ייעשה, הממשלה וראש הממשלה והקואליציה יוכלו למלא את ימיהם.

זבולון אורלב: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת זבולון אורלב.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

יצחק וקנין: אחריו – אחרון הדוברים, חבר הכנסת אופיר אקוניס.

יצחק וקנין: חבר הכנסת זחאלקה, גם לרשותך ארבע דקות.

ג'מאל זחאלקה: כבוד היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, שמענו את מר בנימין נתניהו מדבר כאן פעם אחר פעם, חזר על זה אולי עשרות פעמים בנאומו על מדינה יהודית ודמוקרטית, ורוצה שכל העולם יכיר בה ככזו, אבל רק אתמול הוא הבהיר לכולם מה משמעות מדינה יהודית ודמוקרטית בעיניו, כאשר הוא הוביל את אישור חוק שבועת או הצהרת הנאמנות בממשלה.

ג'מאל זחאלקה: החוק הזה הוא חוק חמור ומסוכן, הוא חוק גזעני, חוק פאשיסטי, אבל אי-אפשר לקחת אותו כחוק מבודד.

ג'מאל זחאלקה: הוא בא כחלק משרשרת של חוקים שמטרתם המוצהרת היא כפי שמבטא אותה יושב-ראש ישראל ביתנו אביגדור ליברמן, וכפי שמוביל אותה בממשלה בנימין נתניהו.

ג'מאל זחאלקה: בפנינו ראש ממשלה שהוא "ביברמן", לא ליברמן ולא ביבי, אלא "ביברמן".

ג'מאל זחאלקה: השרשרת הזאת נועדה לא עוד לפגוע רק בזכויות של האזרחים הערבים הפלסטינים בני הארץ שחיים בה לפני שבאה מדינת ישראל אליהם, אלא לפגוע בעצם אזרחותם, לכרסם בה, להוריד את מעמדם, לשים סימני שאלה על האזרחות של האזרחים הערבים.

ג'מאל זחאלקה: זה החוק השלישי בשרשרת הזאת, ועוד נועדו חוקים נוספים בדרך, כפי שאמר אלי ישי, יושב-ראש ש"ס, שהוא מתכוון להעביר חוק לשלילת אזרחותה של חברת הכנסת חנין זועבי, שכל מי שלדעת האדון ישי יפר אמונים למדינת ישראל, הוא ישלול את אזרחותו; הוא מעין שופט עליון, כמעט אלוהים.

ג'מאל זחאלקה: אין מדינה בעולם שיש בה חוק של שבועה לאידיאולוגיה של המדינה, לאידיאולוגיה דתית ואתנית.

ג'מאל זחאלקה: אנשים ייאלצו להישבע אמונים נגד מצפונם, נגד דעתם.

ג'מאל זחאלקה: בשביל מה ההצהרה הזאת בכלל?

ג'מאל זחאלקה: מי שמאמין בזה, אז בשביל מה שיישבע אמונים?

ג'מאל זחאלקה: ומי שלא מאמין, אתם מאלצים אותו לשקר.

ג'מאל זחאלקה: אבל עוד יותר מזה, נניח שבאיטליה היו מאלצים יהודים עכשיו להישבע אמונים לאיטליה כמדינה נוצרית.

ג'מאל זחאלקה: האם, אדוני היושב-ראש, אתה היית נשבע אמונים לאיטליה כמדינה נוצרית?

ג'מאל זחאלקה: נשבע אמונים, לא מכיר.

ג'מאל זחאלקה: אתה צריך להישבע אמונים למדינה נוצרית, לאידיאולוגיה הנוצרית.

ג'מאל זחאלקה: היית מוכן?

ג'מאל זחאלקה: יש גבול.

ג'מאל זחאלקה: באיזה זכות אתם דורשים מערבים, דתיים או לא דתיים, להישבע אמונים לאידיאולוגיה דתית ואתנית?

ג'מאל זחאלקה: עכשיו באים החכמים ואומרים: אנחנו נחיל את זה גם על יהודים; בוקר טוב אליהו.

ג'מאל זחאלקה: זה כמו שמדינה מוסלמית תגיד: כולם חייבים לצון ברמדאן, גם יהודים, גם נוצרים, גם מוסלמים, ללא אפליה.

ג'מאל זחאלקה: זה בדיוק אותו דבר – על מה נשבעים?

יצחק וקנין: חבר הכנסת זחאלקה, אני אפשרתי לך.

יצחק וקנין: זמנך תם.

ג'מאל זחאלקה: מאה אחוז.

ג'מאל זחאלקה: אני רק רוצה לסיים במשפט אחד.

ג'מאל זחאלקה: אני מבין שהמציאות הקיימת, העובדה הקיימת בפנינו שישראל מדינה יהודית, אבל למה להגיד דמוקרטית?

ג'מאל זחאלקה: אם כבר, להגיד מדינה יהודית לא דמוקרטית.

ג'מאל זחאלקה: אני מתכוון – כמובן, אני נגד החוק בכללותו – להכניס הסתייגות, להישבע אמונים למדינת ישראל כמדינה יהודית ולא דמוקרטית, כי לא יכולה להיות מדינה דמוקרטית שתביא לאנשים חוק להישבע לחוק לא דמוקרטי.

ג'מאל זחאלקה: אתה לא יכול להגיד בתוך חוק לא דמוקרטי שאתה נשבע אמונים למדינה דמוקרטית.

ג'מאל זחאלקה: יש פה ניגוד שאי-אפשר לגשר עליו.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

יצחק וקנין: יעלה אחרון הדוברים, חבר הכנסת אופיר אקוניס, יושב-ראש ועדת הכלכלה.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, מנהיגות אמיתית נבחנת בשעות הקשות, לא כשכולם עומדים ומוחאים כפיים.

אופיר אקוניס: אנחנו עומדים במבחן הזה כל יום בשנה וחצי האחרונות – לא בססמאות, חברי קדימה, לא בססמאות.

אופיר אקוניס: שמענו את נאומה של הגברת לבני – רצף של ססמאות.

אופיר אקוניס: אנחנו עומדים במבחן הזה במעשים, תוך עמידה איתנה על עקרונותינו ולא בהתרפסות.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, אנחנו קיבלנו בחודש אפריל 2009 ירושה קשה מאוד בתחום המדיני והביטחוני – – –

מיכאל בן-ארי: – – – ירושה – – – הפסקת הבנייה בירושלים זה לא התרפסות.

יצחק וקנין: חבר הכנסת בן-ארי.

יצחק וקנין: חבר הכנסת בן-ארי, הרי אתה עמדת פה ונתתי לך חמש דקות לדבר, לא ארבע.

יצחק וקנין: אני מבקש לא – – –

מיכאל בן-ארי: – – –

יצחק וקנין: אני קורא לך לסדר פעם ראשונה, פעם שנייה.

יצחק וקנין: עוד פעם אחת – אני מוציא אותך.

יצחק וקנין: אני לא אאפשר לך את זה.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, אנחנו לא חיפשנו אשמים, ולא צעקנו.

אופיר אקוניס: פשוט ניגשנו למלאכה.

אופיר אקוניס: מהיום הראשון קראנו לפלסטינים לחזור לשולחן המשא-ומתן, לא בשיחות עקיפות ולא באמצעות מתווכים, אלא בשיחות ישירות פנים אל פנים.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, אנחנו נכנסנו למשא-ומתן עם הפלסטינים בידיים נקיות, מתוך רצון אמיתי להגיע להסכם.

אופיר אקוניס: כנראה הצד השני, הפלסטינים, חושבים אחרת.

אופיר אקוניס: הפלסטינים אולי הורגלו למדיניות ההתקפלות שננקטה על-ידי קדימה, והופתעו לגלות הפעם, לשם שינוי, בצד השני ממשלה אחראית שעומדת על האינטרסים הלאומיים, הביטחוניים וההתיישבותיים, חבר הכנסת בן-ארי, של מדינת ישראל.

אופיר אקוניס: עמדנו על כך שננהל משא-ומתן ללא תנאים מוקדמים, וכך היה.

אופיר אקוניס: הוכחנו, חבר הכנסת אפללו, שאפשר גם אחרת.

אופיר אקוניס: אפשר גם אחרת.

אופיר אקוניס: ואנחנו ממשיכים להוכיח שאפשר לנהל משא-ומתן תוך עמידה על עקרונות היסוד, ובזמן שהיינו בפגרת הקיץ, אדוני היושב-ראש, כך אכן קרה.

אופיר אקוניס: בדיוק כמו שאמרנו, בוושינגטון נפתח משא-ומתן ללא תנאים מוקדמים.

אופיר אקוניס: הציבור כולו מרגיש בהבדל.

אופיר אקוניס: את המדינה לא מנהלים היום משרדי פרסום, אלא ממשלה אמיתית, שמנווטת את הספינה באחריות ובקור רוח לעתיד מדיני וביטחוני ולעתיד כלכלי וחברתי טוב יותר.

אופיר אקוניס: לא ביחצנות, לא בססמאות, כפי ששמענו כאן את הגברת לבני רק לפני שעה וחצי, בעשייה בשטח.

ראובן ריבלין: רבותי המכובדים, סגן יושב-ראש הכנסת, השרים לשעבר, ראש הסוכנות, עומד חברכם מדבר מעל הבמה, אתם למטה קצת מפריעים לו.

ראובן ריבלין: בבקשה.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, אני הקשבתי קשב רב לדבריה של יושבת-ראש האופוזיציה הגברת לבני.

אופיר אקוניס: גם כאן, אדוני, במליאת הכנסת, יש לי איזה מנהג מגונה, להקשיב לדברי הדוברים.

אופיר אקוניס: אני לא יודע כמה הוא טוב פה, אם הוא עומד – –

ראובן ריבלין: – – – אתה צריך לענות.

אופיר אקוניס: נכון.

אופיר אקוניס: – – אם הוא עומד במבחן המציאות הפרלמנטרית שלנו, אדוני היושב-ראש, אבל אני מקשיב.

אופיר אקוניס: הקשבתי, ואפילו לא הפרעתי לה, כי ביקשת את הדבר בצורה מאוד מנומסת, ועשיתי כפי שביקשת.

אופיר אקוניס: והיא דיברה על אופוזיציה אחראית, ואמרה לראש הממשלה שתגבה אותו.

אופיר אקוניס: אני מוכרח להגיד לכם, כמעט האמנתי לה.

אופיר אקוניס: אבל בקדימה כמו בקדימה, לא קרה כלום בפגרת הקיץ; ססמאות לחוד, אדוני שר הביטחון, ומציאות לחוד.

אופיר אקוניס: לא עברו כמה שעות מאז ההצהרה הבומבסטית שלה, וכבר קולות הביקורת.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, ראש מפלגתנו, המנהיג מנחם בגין, קבע כלל כאשר היה יושב-ראש האופוזיציה.

אופיר אקוניס: הוא למד להיות יושב-ראש האופוזיציה 29 שנה.

אופיר אקוניס: והוא אמר: כאשר אני יוצא לשליחות בחוץ-לארץ אני לא תוקף את הממשלה.

אופיר אקוניס: כך אמר מנחם בגין, וכך אנחנו נהגנו אחר כך גם כאשר היינו באופוזיציה לממשלתו של יצחק רבין, לממשלתו של מר אולמרט, לממשלתו של מר ברק.

ראובן ריבלין: הואיל והפריעו לך, אני נותן לך עוד שתי דקות.

אופיר אקוניס: אני מאוד מודה לך.

ראובן ריבלין: בבקשה.

אופיר אקוניס: ואכן, אדוני היושב-ראש, מסע הנימוסים של הגברת לבני בארצות-הברית הפך מהר מאוד למסע הכפשה של הממשלה המכהנת.

אופיר אקוניס: חצי הביקורת, חבר הכנסת שי, נשמעו היטב בעולם, הגיעו כמובן לישראל – הגברת לבני הציגה את ישראל כסרבנית שלום, וכך אמרה: ממשלה, ממשלת ישראל, בזבזה שנתיים.

אופיר אקוניס: הגברת לבני ודאי נמצאת כאן מאחורי – הייתי אומר – הפרגוד הזה.

אופיר אקוניס: אני לא יודע למה היא חוששת להיכנס, חבר הכנסת בר-און, אולי תסביר לי פעם אחת.

רוני בר-און: – – – פשוט משעמם אותה.

אופיר אקוניס: אה, טוב, בסדר, אוקיי.

אופיר אקוניס: מאה אחוז.

אופיר אקוניס: הגברת לבני נמצאת מאחורי הפרגוד, תיכף היא תקבל ממך אות להיכנס, תיכנס ותצביע.

רוני בר-און: מה אתה חושב, שזה עובד בשיטת – – –

אופיר אקוניס: פחדנות, פחדנות, חבר הכנסת בר-און.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בר-און, אתה יודע שלא קוראים קריאות ביניים בעמידה, כי הדבר יכול לבוא כאילו מאיימים על הנואם.

רוני בר-און: סליחה, הוא פנה אלי.

אופיר אקוניס: חלילה, חלילה, אני שאלתי אותו.

אופיר אקוניס: אני הפניתי שאלה.

ראובן ריבלין: אה, בסדר.

אופיר אקוניס: אני הפניתי שאלה לחבר הכנסת בר-און.

ראובן ריבלין: לא נורא שמזכירים את שמך מפעם לפעם, חבר הכנסת בר-און.

ראובן ריבלין: זה לא מזיק.

אופיר אקוניס: אני שאלתי אותו ממה הגברת לבני פוחדת.

אופיר אקוניס: לא קיבלתי תשובה.

אופיר אקוניס: בסדר.

אופיר אקוניס: אני שואל את עצמי, האם כאשר הגברת לבני, חבר הכנסת בר-און, נמצאת במסעה בארצות-הברית – ואני לא רוצה להאמין לזה, אני באמת לא רוצה להאמין לזה – האם כאשר היא תוקפת את הממשלה בארצות-הברית היא דואגת יותר לאינטרס הישראלי או לאינטרס הפלסטיני?

רוני בר-און: היא דואגת לאינטרס הישראלי.

אופיר אקוניס: אני אשאל אותך עוד שאלה.

אופיר אקוניס: וכאשר מר רמון, יושב-ראש מועצת קדימה מר רמון, מתדרך את המנהיגות הפלסטינית לא להתקדם במשא-ומתן עם ישראל, האם הוא דואג יותר לאינטרס הישראלי או לאינטרס הפלסטיני?

רוני בר-און: פה אני אשמור על זכות השתיקה.

אופיר אקוניס: אדוני, אני מבקש – – –

ראובן ריבלין: חבר'ה, זה נרשם בפרוטוקול.

ראובן ריבלין: נרשם בפרוטוקול.

אופיר אקוניס: זה דבר נפלא.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת בר-און, בעניין הזה אתה לפחות הגון.

אופיר אקוניס: אתה לפחות הגון להגיד את זה.

אופיר אקוניס: אתה הפתעת אותי, אתה יודע?

אופיר אקוניס: לא, פה היה סקופ, אדוני היושב-ראש.

ראובן ריבלין: טוב, אני בטוח שתוכל להעביר את זה לאמצעי התקשורת בכשרונך.

אופיר אקוניס: בהחלט.

אופיר אקוניס: כמובן, אדוני, ההתנגדות הקולנית – –

ראובן ריבלין: נא לסיים.

אופיר אקוניס: – – לרעיון שהוא בעיני, הייתי אומר, נורא סביר, נורא נורמלי, מדינת ישראל היא מדינת הלאום של העם היהודי, ומבקשים ממי שמבקש אזרחות מאתנו להכיר בישראל כמדינה – במה מבקשים, אדוני היושב-ראש, להכיר?

אופיר אקוניס: במדינה יהודית ודמוקרטית.

אופיר אקוניס: נדמה לי שהמחלוקת בבית הזה בעניין הזה היא לא רבה.

אופיר אקוניס: במקום לגלות שאר רוח ומנהיגות, ולשגר לפלסטינים מסר אחיד וברור: בואו חזרה לשולחן המשא-ומתן, הגברת לבני ניצלה את מסעה לארצות-הברית להפיל את האשמה על ממשלת ישראל.

אופיר אקוניס: האם כך נוהגת אופוזיציה אחראית?

אופיר אקוניס: האם זוהי, לפי הגדרתה של הגברת לבני, אופוזיציה אחראית?

אופיר אקוניס: זוהי חציית קווים אדומים, אדוני היושב-ראש.

אופיר אקוניס: אדוני, אתה יודע?

אופיר אקוניס: חשבתי על זה מבחינת – – – אני אגיד לך, מבחינת – – –

ראובן ריבלין: נא לסיים.

ראובן ריבלין: נא לסיים.

אופיר אקוניס: אני מסיים בזה, אני מסיים בזה.

אופיר אקוניס: אתה יודע, כדי להיות ראוי לתפקיד ראש הממשלה בישראל צריך להיות גם ראוי לתפקיד יושב-ראש האופוזיציה.

אופיר אקוניס: לפי התנהגותה של הגברת לבני, היא לא עונה על אף אחד מהקריטריונים הללו.

אופיר אקוניס: בדבר אחד הגברת לבני מצטיינת, אדוני היושב-ראש, וראינו את זה כאן לפני שעה וחצי.

ראובן ריבלין: נא לסיים.

אופיר אקוניס: הגברת לבני מצטיינת בהפרחת ססמאות ובזיכרון חלש, ובייחוד הזיכרון לגבי הצלחותיה שלה.

אופיר אקוניס: או, אדוני, אני שמח שהגברת לבני – – –

ראובן ריבלין: לא לא, חבר הכנסת אקוניס.

ראובן ריבלין: אני לא יכול להעדיף אותך על חבר הכנסת בן-ארי או אחר.

ראובן ריבלין: כולם דיברו פה לפי הדקות המוקצות להם.

אופיר אקוניס: מאה אחוז.

אופיר אקוניס: אדוני, אנחנו נסיים בזה.

אופיר אקוניס: אני שמח שהגברת לבני הצטרפה.

אופיר אקוניס: היא מצטיינת רק, הייתי אומר, בשני דברים: הפרחת ססמאות וזיכרון חלש.

ראובן ריבלין: תודה.

אופיר אקוניס: ובייחוד, אדוני היושב-ראש, הזיכרון לגבי הצלחותיה.

ראובן ריבלין: תודה.

אופיר אקוניס: טוב, בעניין הזה זה קל.

אופיר אקוניס: אין לה הצלחות.

אופיר אקוניס: אני מאוד מודה לך, אדוני היושב-ראש.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת אקוניס, בשם סיעת הליכוד.

ראובן ריבלין: את הדיון מבקשת הממשלה לסכם בדברים שיישא שר החינוך, השר גדעון סער.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני.

ראובן ריבלין: כבוד השר, אתה לא מוגבל בזמן, אבל אני מבקש שבכל זאת הנאום יהיה לעניין, ומבקש מאנשי הקואליציה לדאוג לכך שהחברים יבואו להצביע.

ראובן ריבלין: זאת פרזומפציה יורה דה יורה.

ראובן ריבלין: זאת הנחה שלא ניתנת לסתירה.

גדעון סער: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני אשתדל לדבר במסגרת הפרמטרים שהתווית – –

ראובן ריבלין: – – –

גדעון סער: אני עודכנתי.

גדעון סער: – – דהיינו לדבר לעניין הדיון, לדבר לגוף הנושא שעמד במוקד הנאומים כאן, גם הנאומים של ראש הממשלה ויושבת-ראש האופוזיציה.

ראובן ריבלין: ראש האופוזיציה.

ראובן ריבלין: אני טעיתי כל – – –

גדעון סער: ראש האופוזיציה?

ראובן ריבלין: כן, ראש האופוזיציה, לא יושב-ראש האופוזיציה.

גדעון סער: ראש האופוזיציה.

גדעון סער: וגם הנושא המדיני שחזר בעצם ונשזר בדברי – או בתוכן הצעות האי-אמון של הסיעות כולן.

גדעון סער: ומה הטריד, אדוני היושב-ראש?

גדעון סער: זכותה וחובתה של האופוזיציה למתוח ביקורת, למתוח ביקורת נוקבת, לבקר את הממשלה.

גדעון סער: בכל הדברים הללו, כל אחד מאתנו, שפעם הוא באופוזיציה ופעם הוא בקואליציה ובשלטון – כל אחד מאתנו יודע.

גדעון סער: אבל שמעתי בקפידה את דברי יושבת-ראש האופוזיציה בתחום המדיני, ובכל זאת בתחום המדיני, אדוני היושב-ראש, יש לפחות שני צדדים.

גדעון סער: הביקורת כלפי ממשלת ישראל היתה נוקבת, חד-משמעית, ללא נקודה אחת של אור.

גדעון סער: מלה אחת לא נאמרה לגבי הרשות הפלסטינית.

גדעון סער: אם בוזבזו פה, לפי הטענה, כפי שנטען על-ידי ראש האופוזיציה, שנה ועשרה חודשים, זו גם שאלה מעניינת, כי מתחילים את הספירה – אני בדרך כלל מציע להתחיל ספירה מהיום שממשלה מושבעת.

גדעון סער: אז אני אומר, זה פחות מכך.

גדעון סער: אבל בכל אותה תקופה, נניח שחושבת ראש האופוזיציה שיש תרומה לממשלת ישראל – לרשות הפלסטינית אין שום תרומה לכך שאין התקדמות בשיחות?

גדעון סער: לא צריך, אפילו מטעמי נימוס, לומר איזשהו דבר על זה?

גדעון סער: הרי כולם, כל אזרחי ישראל, ברור להם לחלוטין, בלי קשר אם הם הצביעו לקדימה או לליכוד או לכל מפלגה אחרת, שלרשות הפלסטינית אין עניין אמיתי במשא-ומתן.

גדעון סער: נכון שהרשות הפלסטינית סטתה מהדרך שהיתה בעבר, והיא דרך הטרור, אבל היא לא הלכה לדרך המשא-ומתן, היא הלכה לדרך שמטרתה דה-לגיטימציה של מדינת ישראל ובידודה של מדינת ישראל בזירה הבין-לאומית.

גדעון סער: כל אחד יכול לראות את זה, חבר הכנסת מולה, אז בנסיבות האלה לא להגיד על זה מלה?

גדעון סער: מדברים על בזבוז זמן.

גדעון סער: מתוך אותם עשרה חודשים שממשלת ישראל קיבלה את ההחלטה הקשה של הקפאה לעשרה חודשים, באמת החלטה קשה – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת הנכבד אפללו וכבוד השר הרצוג, אתם מאוד מפריעים לשר סער.

גדעון סער: – – אני בטוח שהיא היתה קשה לכל ממשלה, לא רק לממשלה שלנו, לכל ממשלה שהיתה מקבלת אותה.

גדעון סער: והפלסטינים מגיעים למשא-ומתן שלושה שבועות לפני תום עשרת החודשים.

גדעון סער: אז על כל זה אין מה לומר מלה אחת?

גדעון סער: איך אתם רוצים לקבל את האמון של העם כשאתם באים ומציגים בנושא – לפחות גישה הוגנת, כמו שהיינו מבקשים, בוודאי ציפי לבני כשרת חוץ היתה מבקשת מכל שר חוץ שהגיע לכאן.

גדעון סער: גישה אובייקטיבית, לא גישה פרו-ישראלית; גישה אובייקטיבית בחלוקת הנטל בינינו לבין הפלסטינים.

גדעון סער: ואם אתם שואלים אותי, זה המכשול, כי את הזיוף הזה בטון כל ישראלי שומע.

גדעון סער: הנקודה השנייה – ואני אתמצת, אדוני היושב-ראש – שמתי לב שראש האופוזיציה השתמשה בתיבה ממשלת קדימה, נמנעה מהשימוש במלים ממשלת אולמרט.

גדעון סער: אבל אני לא אומר את זה אך ורק כדי לחדד משהו, אלא כי אנחנו יודעים שהתנהל משא-ומתן בשני מסלולים, אחד על-ידי ראש הממשלה, ראש ממשלת קדימה אהוד אולמרט, ומסלול שני על-ידי שרת החוץ של ממשלת קדימה, ראש האופוזיציה ציפי לבני, ולא היתה זהות במשא-ומתן הזה.

גדעון סער: וממשלת קדימה, על-ידי אהוד אולמרט כראש ממשלה, הציעה במסגרת אותן שיחות, וזה פורסם, וגם פורסם שזה לא היה מקובל על שרת החוץ, להחזיר פליטים פלסטינים לתוככי ישראל.

גדעון סער: זאת ההצעה שממשלת קדימה הציעה בשיחות.

גדעון סער: אז לבוא ולומר לאחר מכן: נתנו לנו אמון, לא דרשו מאתנו להפסיק את ההתנחלויות כי האמינו בנו – בטח שהאמינו.

גדעון סער: אם אתם מציעים להחזיר פליטים לתוככי ישראל, לא יאמינו?

גדעון סער: לא יעסקו בדברים האלה.

גדעון סער: ולכן ההצעה שלי לאופוזיציה היא להמשיך באותה מגמה של מתיחת ביקורת על הממשלה, אבל להשתדל לעשות את זה תוך דבקות – א.

גדעון סער: בעובדות; ב.

גדעון סער: במידה, לא מידה גדושה, לא מידה מוגזמת, של יושרה, של אינטגריטי.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, תם הדיון המשולב, גם בהודעת ראש הממשלה וגם בהצעות האי-אמון.

ראובן ריבלין: בדרך כלל הצעות אי-אמון הן ההצעות הראשונות שעליהן אנחנו מצביעים, למעט בעניין זה, כאשר מוסר ראש הממשלה בראשית מושב של הכנסת הודעה, ועל-פי החוק אנחנו מצביעים קודם כול על הודעת ראש הממשלה.

ראובן ריבלין: על הודעת ראש הממשלה אנחנו מצביעים על-פי הודעות סיעות, ובפנינו ארבע הצעות של סיעות שונות.

ראובן ריבלין: אנחנו נקריא אותן מהסיעות הגדולות אל הסיעות היותר קטנות, ונצביע בצורה הפוכה.

ראובן ריבלין: ההצעה הראשונה היא הצעה בשם סיעות הליכוד, ישראל ביתנו, ש"ס, העבודה, יהדות התורה והבית היהודי – המפד"ל החדשה.

ראובן ריבלין: אני מבקש מחבר הכנסת אלקין לבוא ולהקריא את הודעת הסיעות, שהן סיעות הקואליציה.

יואל חסון: האם אתה תומך בשתי מדינות, חבר הכנסת אלקין?

יואל חסון: האם כתוב שתי מדינות בהצעה?

זאב אלקין: את שעת השאלות שלי, חבר הכנסת חסון, אני אקיים בהזדמנות אחרת.

ראובן ריבלין: לא, לא.

ראובן ריבלין: אתם טעיתם בפרוצדורה.

ראובן ריבלין: אדוני יושב-ראש הקואליציה, אתה לא משיב עכשיו על שאלות חברי הכנסת, אתה רק מקריא את ההצעה.

זאב אלקין: הודעה בשם הסיעות הליכוד, ישראל ביתנו, ש"ס, העבודה, יהדות התורה והבית היהודי – מפד"ל החדשה: הכנסת רושמת לפניה את דברי ראש הממשלה ומביעה תמיכה בממשלת ישראל.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: ההצעה הבאה היא הודעת סיכום מטעם סיעת חד"ש – –

יואל חסון: איזה עומק, איזו הודעה.

ראובן ריבלין: – – ורע"ם-תע"ל להודעתו של ראש הממשלה.

ראובן ריבלין: יקריא דב חנין.

ראובן ריבלין: בבקשה, חבר הכנסת חנין.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, פני ההודעה כפני הממשלה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת חסון, הואיל וועדה לביקורת המדינה יכולה לבוא ולבקר אותי אם אני לא אנהג לפי התקנון, אני מודיע לך שכרגע רק מקריאים הודעות סיעות.

ראובן ריבלין: רק מקריאים הודעות סיעות, כך כתוב בתקנון.

ראובן ריבלין: אני לא יכול לסטות ממנו.

יואל חסון: איזו הודעה?

ראובן ריבלין: הודעת סיעות.

ראובן ריבלין: הודעה שהם תומכים בהודעתו של ראש הממשלה.

ראובן ריבלין: הם לא ביקשו ממך שתעזור להם לנסח את ההודעה.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה רבה.

דב חנין: אני מתכבד להביא בפניכם, עמיתי חברי הכנסת, את הודעת הסיכום מטעם סיעות חד"ש ורע"ם-תע"ל להודעתו של ראש הממשלה: 1.

דב חנין: הכנסת קובעת כי ממשלת נתניהו-ליברמן-ברק הגיעה למבוי סתום.

דב חנין: 2.

דב חנין: הכנסת דורשת היענות ליוזמת השלום הערבית, ליוזמות אש"ף וסוריה, להגיע לשלום צודק עם ישראל.

דב חנין: 3.

דב חנין: הכנסת מזהירה כי מדיניות הסירוב, ההתחמקות והתמרונים של נתניהו יוצרת סכנה חמורה של הידרדרות מדינית, ובעקבותיה סכנת מלחמה אזורית איומה מקודמותיה.

דב חנין: 4.

דב חנין: הכנסת קובעת כי ממשלת נתניהו-ליברמן-ברק מובילה התקפה מסוכנת על המרחב הדמוקרטי ועל האזרחים הערבים בישראל, ומובילה גל עכור של יוזמות חקיקה גזעניות ואנטי-דמוקרטיות.

דב חנין: 5.

דב חנין: מול הסכנות שממשלת נתניהו יוצרת, חייבים לגבש מחנה שלום ודמוקרטיה יהודי-ערבי רחב, שיוכל להציע לשני עמינו עתיד של תקווה.

דב חנין: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: מתוך טעות, סיעת קדימה לא הגישה לי את הצעת הסיכום שלה, ואני מבקש להציג הצעת סיכום.

ראובן ריבלין: לכן, סיעת קדימה – אני מזמין אותה להקריא את הצעת הסיכום מטעמה.

ראובן ריבלין: בבקשה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת פלסנר, בשם סיעת קדימה, בבקשה.

יוחנן פלסנר: תודה רבה.

יוחנן פלסנר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, הכנסת מביטה בדאגה בהתחזקות הצירים הקיצוניים במזרח התיכון ובהמשך מגמת הבידוד של מדינת ישראל בעולם כולו, ומציינת כי מדיניות אי-קבלת ההחלטות של נתניהו פוגעת באינטרסים הביטחוניים והלאומיים העליונים של מדינת ישראל.

יוחנן פלסנר: הכנסת קובעת כי למדינת ישראל יש אינטרס עליון להדק את מערכת ההבנות שלנו עם המדינות המתונות באזור ולחזק את שיתוף הפעולה שלנו עם המעצמות הגדולות, ובעיקר עם ארצות-הברית, וזאת בין השאר באמצעות קידום תהליך מדיני נועז.

יוחנן פלסנר: הכנסת רושמת בפניה כי קיים רוב פרלמנטרי מוצק להגעה להסדר מדיני.

יוחנן פלסנר: עם זאת, הכנסת מציינת בצער את מדיניות ה"קריצות" שמנהל ראש הממשלה, שכל תכליתו הישרדות פוליטית על חשבון העמקת הפילוג והשנאה ההדדית בין הקבוצות השונות בחברה הישראלית.

יוחנן פלסנר: הכנסת קובעת כי מדובר בתקציב אנטי-דמוקרטי ורושמת לפניה את החלטת בית-המשפט העליון להוציא כנגדו צו על תנאי.

יוחנן פלסנר: הכנסת מצפה מראש הממשלה לסגת מהצעת התקציב נטולת החזון וחסרת הרחמים שהניח על שולחן הממשלה, ולהביא במקומו תקציב אחר.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: הצעת סיכום מטעם סיעת האיחוד הלאומי.

ראובן ריבלין: יקריא אותה חבר הכנסת אריה אלדד.

ראובן ריבלין: בבקשה.

אריה אלדד: אדוני היושב-ראש, אדוני ראש הממשלה, חברי חברי הכנסת, הצעת סיכום מטעם סיעת האיחוד הלאומי: סיעת האיחוד הלאומי קוראת לכנסת לדחות את דברי ראש הממשלה בנאומו היום בכנסת.

אריה אלדד: מי שהצהיר והבטיח והתחייב שמייד בתום עשרת חודשי ההקפאה תתחדש הבנייה ביהודה ובשומרון, והיום בא לכנסת ואומר שאם הערבים יכירו בנו כמדינה יהודית הוא ימשיך את ההקפאה, אינו ראוי לאמון.

אריה אלדד: אי-אפשר לסמוך אף על הבטחה אחת של ראש הממשלה, ואם אכן הוא יחדש את ההקפאה ימצאו עצמם כל שרי הליכוד, שנשבעו כי הבנייה תתחדש, מרמים את הציבור שיראה אותם, כמו את ראש הממשלה, כפוליטיקאים חסרי עמוד שדרה המתקפלים ומתפרקים תחת לחץ וכאלו שאינם ראויים עוד לאמון הציבור.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: הסיעה האחרונה שביקשה להגיש הצעת סיכום היא סיעת מרצ.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת גילאון יבוא ויקריא את הצעת הסיכום מטעם סיעת מרצ.

ראובן ריבלין: בבקשה.

אילן גילאון: ירושלים, ג' בחשוון תשע"א, 11 באוקטובר 2010, הודעת סיכום של סיעת מרצ: רוח רעה ואנטי-דמוקרטית מנשבת בארץ, והשמים הפוליטיים והמדיניים מתקדרים.

אילן גילאון: סיעת מרצ רואה בדאגה את מתקפת החקיקה הממשלתית השוחקת את הדמוקרטיה עד דק ואשר הגיעה לשיאה ביממה האחרונה עם קבלת חוק האזרחות האנטי-חברתי וחוק משאל העם המקעקע את ריבונותה של הכנסת.

אילן גילאון: מרצ אינה רואה אופק מדיני ותהליך שלום בעל תכלית לנוכח החלטת הממשלה לחדש את המפעל ההתנחלותי.

אילן גילאון: מרצ סבורה שראש הממשלה מעקר למפרע את התהליך המדיני מכל רוח טובה של פיוס וכנות כוונות, בזמן שבחזית המדינית של מדינת ישראל ניצב שר חוץ העוסק יומם וליל במדנים ובבידודה השיטתי של מדינת ישראל.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: רבותי, אנחנו מצביעים על הודעת ראש הממשלה על פעילות הממשלה בתקופה שחלפה מאז המושב הקודם ועל תוכניות הממשלה למושב הקרוב.

ראובן ריבלין: לפנינו הצעות הסיעות, ואנחנו נצביע עליהן מהסיעה הקטנה לסיעה הגדולה ביותר.

ראובן ריבלין: ובכן, רבותי, הצעתה של סיעת מרצ: מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 1 בעד הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת אילן גילאון – 34 נגד – 60 נמנעים – אין הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת אילן גילאון לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: 60 נגד, 34 בעד.

ראובן ריבלין: אני קובע שהצעתה של סיעת מרצ לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: רבותי, אנחנו עוברים להצעת סיעת האיחוד הלאומי.

ראובן ריבלין: מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 2 בעד הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת אריה אלדד – 3 נגד – 65 נמנעים – 20 הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת אריה אלדד לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: שלושה בעד, 65 נגד, 20 נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שהצעת האיחוד הלאומי לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 3 בעד הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת דב חנין – 11 נגד – 58 נמנעים – 19 הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת דב חנין לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: 11 בעד, 58 נגד, 19 נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שהצעת חד"ש ורע"ם-תע"ל לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצעת סיעת קדימה.

ראובן ריבלין: מי בעד הצעת סיעת קדימה?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 4 בעד הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת יוחנן פלסנר – 26 נגד – 57 נמנעים – 5 הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת יוחנן פלסנר לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: 26 בעד, 57 נגד, חמישה נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שהצעת סיעת קדימה לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: רבותי, אנחנו עוברים להצעת הסיכום האחרונה מטעם הסיעות: הליכוד, ישראל ביתנו, ש"ס, העבודה, יהדות התורה, הבית היהודי – מפד"ל החדשה.

ראובן ריבלין: מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 5 בעד הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת זאב אלקין – 54 נגד – 38 נמנעים – אין הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת זאב אלקין נתקבלה.

ראובן ריבלין: רבותי, 54 בעד, 38 נגד, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שהצעות סיעות הליכוד, ישראל ביתנו, ש"ס, העבודה, יהדות התורה, הבית היהודי – מפד"ל החדשה, נתקבלה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: 1.

ראובן ריבלין: כישלון ממשלת נתניהו בתחום המדיני, הכלכלי והחברתי;

ראובן ריבלין: 3.

ראובן ריבלין: מדיניות ממשלת ישראל בעניין המשך ההקפאה

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, אנחנו עוברים עכשיו לסדרת הצבעות על הצעות אי-האמון.

ראובן ריבלין: הצעת אי-האמון הראשונה שעליה נצביע היא בנושא: כישלון ממשלת נתניהו בתחום המדיני, הכלכלי והחברתי, של סיעת קדימה, כפי שהוצגה על-ידי חבר הכנסת מאיר שטרית.

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 6 בעד הצעת סיעת קדימה להביע אי-אמון בממשלה – 33 נגד – 56 נמנעים – 4 הצעת סיעת קדימה להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: בעד – 33, נגד – 56, ארבעה נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שהצעת האי-אמון של סיעת קדימה לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצעת אי-האמון שהוגשה על-ידי הסיעות חד"ש, רע"ם-תע"ל ובל"ד, כפי שהוצגה על-ידי חבר הכנסת מוחמד ברכה.

ראובן ריבלין: רבותי, מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 7 בעד הצעת סיעות חד"ש–רע"ם-תע"ל–בל"ד להביע אי-אמון בממשלה – 11 נגד – 60 נמנעים – 17 הצעת סיעות חד"ש–רע"ם-תע"ל–בל"ד להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: 11 בעד, 60 נגד, 17 נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שהצעת האי-אמון של סיעות חד"ש, רע"ם-תע"ל ובל"ד לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצעת האי-אמון של סיעת מרצ, כפי שהוצגה על-ידי חבר הכנסת חיים אורון.

ראובן ריבלין: מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 8 בעד הצעת סיעת מרצ להביע אי-אמון בממשלה – 32 נגד – 59 נמנעים – אין הצעת סיעת מרצ להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: 32 בעד, 59 נגד, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שהצעת האי-אמון של מרצ גם היא לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, אדוני ראש הממשלה, השרים, תם סדר-היום.

ראובן ריבלין: ישיבת הכנסת הבאה תתקיים מחר, יום שלישי, ד' בחשוון תשע"א, 12 בחודש אוקטובר 2010 למניינם.

ראובן ריבלין: ישיבה זו נעולה.