ישיבת מליאה, כנסת 18, פרוטוקול מספר 158, 2010-07-19 00:00

ראובן ריבלין: היום יום שני, ח' בחודש אב תש"ע, ערב תשעה באב, 19 בחודש יולי 2010 למניינם.

ראובן ריבלין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת, כבוד השר, כבוד חבר הכנסת מאיר שטרית.

ראובן ריבלין: כמעט ואמרתי: אדוני היושב-ראש, אדוני הכנסת.

קריאות: – – –

ראובן ריבלין: תודה רבה לכם.

ראובן ריבלין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת, שהיא ישיבת השבוע האחרון למושב הכנסת השני ולכנס הקיץ של המושב השני של הכנסת – שבוע שיהיה מקוצר עקב צום תשעה באב, והיום גם נצא ונסיים את ישיבות הכנסת מוקדם מהרגיל, בשעה 14:00.

ראובן ריבלין: כך גם נפתח את ישיבת הכנסת ביום שני מוקדם מהרגיל, בשעה זו, על מנת לאפשר לאותם חברי כנסת המציינים את יום תשעה באב והצמים לקיים את מסורתם כראוי.

ראובן ריבלין: הודעה למזכירת הכנסת – בבקשה, גברתי.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – החלטת ועדת המדע והטכנולוגיה בדבר תיקון טעות בחוק חתימה אלקטרונית (תיקון מס' 2 והוראת שעה), התש"ע–2010.

ירדנה מלר-הורוביץ: החלטת ועדת הפנים והגנת הסביבה, לפי סעיף 121 לתקנון הכנסת, בדבר חלוקת הצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (מס' 120) (קובלנה נגד עובד רשות מקומית), התש"ע–2010.

ירדנה מלר-הורוביץ: לדיון מוקדם:

ירדנה מלר-הורוביץ: החל מהצעת חוק פ/2525/18 וכלה בהצעת חוק פ/2581/18 – הצעת חוק שיפוט בתי-דין רבניים (נישואין וגירושין) (תיקון – מירוץ הסמכויות), התש"ע–2010, מאת חברי הכנסת ציפי חוטובלי, עינת וילף, מאיר שטרית, אורית זוארץ ואורי אורבך; הצעת חוק שירות ביטחון (תיקון – תנאים לקבלת פטור מטעמי הכרה דתית), התש"ע–2010, מאת חברי הכנסת ישראל חסון, משה מטלון ומירי רגב; הצעת חוק שירות ביטחון (תיקון – פטור מטעמי הכרה לאומית ואמונה דתית), התש"ע–2010, מאת חבר הכנסת סעיד נפאע; הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון – התקנת מעקה גג במבנה ציבור המיועד למתן שירותים לקטינים), התש"ע–2010, מאת חברת הכנסת אנסטסיה מיכאלי; הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון – חלוקת הסכומים מכוח ההסכם המיוחד לגבי מקרקעי ישראל), התש"ע–2010, מאת חברי הכנסת ג'מאל זחאלקה וחנין זועבי; הצעת חוק ארוחה יומית לתלמיד (תיקון – עודפי תקציב), התש"ע–2010, מאת חברת הכנסת רוחמה אברהם-בלילא; הצעת חוק צער בעלי-חיים (ניסויים בבעלי-חיים) (תיקון – ניסויים בקופים), התש"ע–2010, מאת חבר הכנסת ; הצעת חוק שליחת יד בכספי לקוח (תיקוני חקיקה), התש"ע–2010, מאת חברי הכנסת אמנון כהן, רוברט אילטוב וציון פיניאן וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק חופש המידע (תיקון – מידע על איכות הסביבה והגברת השקיפות), התש"ע–2010, מאת חברי הכנסת דב חנין, כרמל שאמה, משה גפני, זבולון אורלב, רחל אדטו, אורית זוארץ, ניצן הורוביץ ואיתן כבל; הצעת חוק אחריות אתר אינטרנט לתגובות הגולשים, התש"ע–2010, מאת חבר הכנסת מסעוד גנאים וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק זכויות נפגעי עבירה (תיקון – זכות להתנגד להסדר טיעון), התש"ע–2010, מאת חברת הכנסת אורית זוארץ; הצעת חוק זכויות נפגעי עבירה (תיקון – זכות להתנגד להסדר טיעון), התש"ע–2010, מאת חברי הכנסת , רונית תירוש, זבולון אורלב, אנסטסיה מיכאלי, משה מטלון ואורי אריאל וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק העונשין (תיקון – חבלה נפשית), התש"ע–2010, מאת חברת הכנסת אורית זוארץ; הצעת חוק גיל הנישואין (תיקון – העלאת גיל הנישואין), התש"ע–2010, מאת חברת הכנסת אורית זוארץ;

ירדנה מלר-הורוביץ: הצעת חוק העונשין (תיקון – השארת ילד ללא השגחה ראויה), התש"ע–2010, מאת חברי הכנסת דני דנון, רחל אדטו, אברהם דיכטר, דניאל בן-סימון, אמנון כהן ואורי אריאל; הצעת חוק למניעת הטרדה מינית (תיקון – נקיטת אמצעים למניעת הטרדה מינית במקומות ציבוריים), התש"ע–2010, מאת חברת הכנסת אורית זוארץ; הצעת חוק הרשויות המקומיות (גמול השתתפות בישיבות והחזר הוצאות לחברי מועצה), התש"ע–2010, מאת חברי הכנסת דוד אזולאי, רוברט אילטוב, דב חנין, זאב אלקין ואורי אריאל וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק הלוואות לדיור (תיקון – הלוואה והשתתפות בהחזרי משכנתה ברכישת דירה באזור פיתוח), התש"ע–2010, מאת חברי הכנסת יצחק וקנין, אמנון כהן, אורי אריאל, אנסטסיה מיכאלי ואורלי לוי אבקסיס וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק הדגל, הסמל והמנון המדינה (תיקון – פגיעה בכבוד הדגל), התש"ע–2010, מאת חברי הכנסת אופיר אקוניס ויעקב אדרי; הצעת חוק לתיקון פקודת ביטוח רכב מנועי (קביעת הפרת חובת ביטוח כעבירה של ברירת משפט), התש"ע–2010, מאת חבר הכנסת ציון פיניאן; הצעת חוק התקנת מערכות סולריות לייצור חשמל (חובת רישוי), התש"ע–2010, מאת חברי הכנסת כרמל שאמה ושי חרמש; הצעת חוק רשות מקרקעי ישראל (תיקון – פרסום החלטות), התש"ע–2010, מאת חברי הכנסת דב חנין וכרמל שאמה; הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – הדגשת המחיר הכולל בפרסומות), התש"ע–2010, מאת חבר הכנסת דני דנון; הצעת חוק החברות (תיקון – חובות על בתי-השקעות), התש"ע–2010, מאת חברי הכנסת אמנון כהן ופניה קירשנבאום וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו (תיקון – הפצת שידורי הטלוויזיה הלימודית), התש"ע–2010, מאת חברי הכנסת אלי אפללו, ציון פיניאן, ניצן הורוביץ ורוחמה אברהם-בלילא וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק מטבע השקל החדש (תיקון – עיגול סכומים), התש"ע–2010, מאת חבר הכנסת ; הצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (עיריות איתנות), התש"ע–2010, מאת חברי הכנסת זאב בילסקי ויריב לוין וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק הקרינה הבלתי-מייננת (תיקון – איסור הצבת מתקן שידור לתקשורת בשיטה התאית), התש"ע–2010, מאת חברי הכנסת יוליה שמאלוב-ברקוביץ,

ירדנה מלר-הורוביץ: כרמל שאמה, אברהם מיכאלי, אורי מקלב, אורלי לוי אבקסיס ואורית זוארץ וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק חינוך ממלכתי (תיקון – מינוי מנהל מוסד חינוך), התש"ע–2010, מאת חברי הכנסת אלכס מילר, זבולון אורלב ורונית תירוש; הצעת חוק שירות אזרחי-לאומי-קהילתי, התש"ע–2010, מאת חבר הכנסת עתניאל שנלר; הצעת חוק ייצוג הולם של נשים בוועדות ברשויות המקומיות (תיקוני חקיקה), התש"ע–2010, מאת חברת הכנסת אורית זוארץ; הצעת חוק רישום כתובת של הורים גרושים (תיקוני חקיקה), התש"ע–2010, מאת חבר הכנסת מאיר שטרית; הצעת חוק עבודת נשים (תיקון – הפרשות לביטוח פנסיוני), התש"ע–2010, מאת חברות הכנסת ציפי חוטובלי ודליה איציק; הצעת חוק הספורט (תיקון – הקצאת כרטיסים לאוכלוסיות מיוחדות), התש"ע–2010, מאת חבר הכנסת דני דנון; הצעת חוק שעות עבודה ומנוחה (תיקון – שכר עבור זמן מעבר), התש"ע–2010, מאת חברי הכנסת דב חנין, אורלי לוי אבקסיס, מירי רגב ושלמה מולה; הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – זמינות שירותי טכנאי), התש"ע–2010, מאת חברת הכנסת אנסטסיה מיכאלי; הצעת חוק דיור סוציאלי בפריפריה, התש"ע–2010, מאת חברות הכנסת מרינה סולודקין ומירי רגב; הצעת חוק טיפול בחולי נפש (תיקון – קביעת כשירות לשחרור על-ידי בית-המשפט), התש"ע–2010, מאת חברת הכנסת אורית זוארץ; הצעת חוק תשלום קצבאות מילואים לאלמנות צה"ל ומערכות ישראל, התש"ע–2010, מאת חברי הכנסת אורי אריאל ואיתן כבל; הצעת חוק תשלום קצבאות מילואים לאלמנות צה"ל ומערכות ישראל, התש"ע–2010, מאת חברי הכנסת דני דנון, עמיר פרץ, אברהם מיכאלי, שאול מופז ומירי רגב וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק עבודת נשים (תיקון – הנקה ושאיבת חלב במקומות העבודה), התש"ע–2010, מאת חברת הכנסת אורית זוארץ; הצעת חוק כביש אגרה (כביש ארצי לישראל) (תיקון – הנחה בתשלום אגרה בשל עבודות תשתית בכביש), התש"ע–2010, מאת חבר הכנסת אחמד טיבי; הצעת חוק הנפט (תיקון – העלאת שיעור התגמולים ותחולת חוק חובת המכרזים), התש"ע–2010, מאת חבר הכנסת כרמל שאמה; הצעת חוק הדיינים (תיקון – כשירות למנהל בתי-הדין הרבניים),

ירדנה מלר-הורוביץ: התש"ע–2010, מאת חברות הכנסת אורית זוארץ ומרינה סולודקין וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק טיפול בחולי נפש (תיקון – שיקולים לשחרורו של חולה נפש שביצע מעשי אלימות ומאושפז מכוח צו בית-משפט), התש"ע–2010, מאת חברי הכנסת מירי רגב, אורי אריאל, אורית זוארץ, אורלי לוי אבקסיס וכרמל שאמה וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק הגברת התחרותיות וצמצום סיכונים בפעילות קבוצות עסקיות, התש"ע–2010, מאת חברי הכנסת עינת וילף, חיים אורון, אמנון כהן, משה גפני, עמיר פרץ, מירי רגב, כרמל שאמה ויוחנן פלסנר וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק הקרן לחלוקת כספי הארנונה המשולמים בעד נכסים המוחזקים בידי גופים ציבוריים, התש"ע–2010, מאת חברי הכנסת ג'מאל זחאלקה וחנין זועבי; הצעת חוק חובת המכרזים (תיקון – הרחבת חובת העדפה של תוצרת הארץ), התש"ע–2010, מאת חברי הכנסת נחמן שי, אורי אורבך, איתן כבל, ישראל חסון ומירי רגב וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק לתיקון פקודת בריאות העם (הגבלת שעות תורנות רצופות של מטפל), התש"ע–2010, מאת חבר הכנסת אחמד טיבי; הצעת חוק התגמולים לנפגעי פעולות איבה (תיקון – פשעי שנאה), התש"ע–2010, מאת חברי הכנסת ניצן הורוביץ ודב חנין וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (איסור לרכוב על אופניים עם כיוון התנועה), התש"ע–2010, מאת חבר הכנסת ; הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון – הכללת רפואת שיניים מונעת בסל שירותי הבריאות), התש"ע–2010, מאת חברי הכנסת גדעון עזרא, דוד אזולאי ואורי אורבך וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מס כתרומה), התש"ע–2010, מאת חברי הכנסת זבולון אורלב, ציון פיניאן ורוחמה אברהם-בלילא וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק איסור ייצור, ייבוא ומכירה של צעצועים מסוכנים, התש"ע–2010, מאת חבר הכנסת דני דנון; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (הפקרה אחרי פגיעה), התש"ע–2010, מאת חברי הכנסת דוד רותם ורוברט אילטוב; הצעת חוק איסור צריכת זנות וטיפול בקהילה (תיקוני חקיקה), התש"ע–2010, מאת חברת הכנסת אורית זוארץ וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק חנייה לנכים (תיקון – דוח חנייה במקום אסור), התש"ע–2010, מאת חבר הכנסת נסים זאב וקבוצת חברי הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: מסקנות ועדת הכספים בעקבות דיון מהיר בנושא: חשבונות מים מופרזים הנשלחים לאזרחים – הצעתם של חברי הכנסת רונית תירוש, דב חנין, ואורי מקלב; מסקנות ועדת הכספים בעקבות דיון מהיר בנושא:

ירדנה מלר-הורוביץ: הלנת שכר לעובדי המועצה המקומית מג'ד-אל-כרום – הצעתם של חברי הכנסת ג'מאל זחאלקה, חיים אורון ואחמד טיבי; וכן מסקנות ועדת הכספים בעקבות דיון מהיר בנושא: מפעלי הטקסטיל ופיטורים של מאות עובדי המפעלים – הצעתו של חבר הכנסת מגלי והבה.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה למזכירת הכנסת.

ראובן ריבלין: 1.

ראובן ריבלין: נתניהו מחלק את העם;

ראובן ריבלין: 3.

ראובן ריבלין: מדיניות ממשלת נתניהו כלפי הציבור הערבי;

ראובן ריבלין: רבותי, לפנינו ארבע הצעות אי-אמון, שבדרך כלל מוגשות ונשמעות על-פי גודלן של הסיעות המבקשות.

ראובן ריבלין: הראשונה כמובן היא הצעת אי-אמון של קדימה.

ראובן ריבלין: אבל תוקדם הצעת האי-אמון של מרצ, משום שהיא באותו נושא שדנה בו הצעת האי-אמון של קדימה.

ראובן ריבלין: ולכן, אנחנו נשמע את הצעת האי-אמון של קדימה, את הצעת האי-אמון של מרצ יחד, ועליה ישיב השר אדלשטיין.

ראובן ריבלין: לאחר מכן – הצעת רע"ם-תע"ל, חד"ש ובל"ד, שיציג חבר הכנסת טלב אלסאנע, ולאחר מכן: אוזלת יד הממשלה, של חבר הכנסת יעקב כץ, ועליה ישיב השר וסגן ראש הממשלה אלי ישי.

ראובן ריבלין: נתחיל בהצעת אי-אמון של קדימה, ואני מזמין את חבר הכנסת מאיר שטרית.

ראובן ריבלין: אחריו – חבר הכנסת ניצן הורוביץ, שינמק את הצעת קבוצת מרצ.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, האמת היא – קצת מעליב לדבר אל כנסת ריקה לגמרי.

מאיר שטרית: וצודק היושב-ראש, יכולת להגיד: אדוני היושב-ראש – –

ראובן ריבלין: הייתי פה לבד.

מאיר שטרית: – – גברת הכנסת.

מאיר שטרית: האמת – כשנשארנו פה לבד חשבתי לרגע שאני אעלה ואגיד: אני מגיש הצעת אי-אמון, וארד, ואז יכול השר לעלות ולהגיד שהוא דוחה אותה, ונצביע.

מאיר שטרית: ואז זה היה נופל ונגמר הדיון, כי אז כל החוקים היו נופלים אחד אחרי השני לפי החוק.

מאיר שטרית: לא היה פה אחד.

מאיר שטרית: מי שלא נמצא – החוק יורד.

ראובן ריבלין: כן.

ניצן הורוביץ: האיכות קובעת, לא הכמות.

מאיר שטרית: כן, מאה אחוז.

מאיר שטרית: על-פי תקנון – – –

ראובן ריבלין: גם אז הייתי צריך לצלצל כדי לאפשר חמש דקות – – –

מאיר שטרית: להצבעה.

ראובן ריבלין: כן.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, אני מגיש בשמה של סיעת קדימה את הצעת האי-אמון הזאת, שכותרתה: נתניהו מחלק את העם.

מאיר שטרית: הכוונה כשאנחנו מדברים על חלוקת העם – אחד הביטויים הקשים לכך זה התקציב האחרון שהממשלה אישרה, שהוא בעיני תקציב אכזרי, אכזרי ממש לחלשים; תקציב ללא שום בשורה; תקציב שבעצם ממשיך את המדיניות של קיפוח החלשים ומתן העדפה וצ'ופרים לחזקים ולעשירים.

מאיר שטרית: אני רוצה להביא דוגמאות אחדות.

מאיר שטרית: על-פי החוק, קצבאות האמהות החד-הורית לא עלו למרות דרישתו של שר הרווחה שיושב בממשלה הזאת, וממשיך לשבת.

מאיר שטרית: קצבאות הגמלאים לא שופרו, קצבאות הביטוח הלאומי לא עלו לקשישים לפי דרישתה של ש"ס.

מאיר שטרית: לעומת זאת, באותה נשימה הממשלה ממשיכה את הפחתות המס השנה בהיקף של 5 מיליארד שקל לאנשים החזקים – זה בעיקר העשירים והחברות.

מאיר שטרית: זה חסר היגיון, ואני מדבר על במה זו על כך כבר כמה וכמה פעמים.

מאיר שטרית: בניגוד להמלצות ה-OECD, בניגוד למצב התשלום של המס הישיר – ישראל נמצאת באחד המקומות התחתונים ב-OECD ברמת המס הישיר; הממשלה ממשיכה להפחית את המס מעבר לכל מדינות ה-OECD, כשאין לה כסף להגדיל את הקצבאות לאמהות חד-הוריות או את קצבאות הגמלאים, או קצבאות – שזה הרבה יותר זול מאשר 5 מיליארד שקל לשנה.

מאיר שטרית: לעומת זאת, הממשלה, באותה נשימה, למשל, מגבילה את תשלומי הביטוח הלאומי לאלה שמרוויחים 60,000 שקל ומעלה.

מאיר שטרית: אני לא מסוגל להבין את הדואליות הזאת בין צד אחד שדופק את החלשים וצד שני שמחזיק את עשירים.

מאיר שטרית: הממשלה באותה נשימה מחליטה שלא להפחית את מס ערך מוסף על-פי הבטחתו של ראש הממשלה ערב הבחירות, ומס ערך מוסף נשאר על אותה רמה, בניגוד לרעיון שהיה לממשלה הזאת בעצמה להפחית אותו בעוד 0.5% השנה.

מאיר שטרית: זה לא קורה.

רוני בר-און: לפי המלצות של ה-OECD – – –

מאיר שטרית: כן.

מאיר שטרית: הממשלה מעלה את מחירי הדלק, דבר שיוסיף לכל אדם ממוצע – לא לאלה שנוסעים הרבה – ובעיקר לאנשי הפריפריה, שהם יידפקו הכי חזק מזה.

מאיר שטרית: כי אנשי הפריפריה, שירותי התחבורה הציבורית שלהם הרבה יותר ירודים.

מאיר שטרית: מקומות העבודה שלהם לא נמצאים באזור שבו הם גרים, והם נאלצים להחזיק מכונית ולנסוע.

מאיר שטרית: בשבילם ההוצאה השנתית על דלק לבד תעלה עוד בכ-1,500 שקל לאדם.

מאיר שטרית: אין בזה שום היגיון.

מאיר שטרית: העלאת מסים על דלק וסיגריות – כל אלה מסים עקיפים שהם מסים רגרסיביים ודופקים את החלשים.

מאיר שטרית: אני לא מסוגל להבין את ההיגיון הזה.

מאיר שטרית: מה, כבר נפתרו כל בעיות המצוקה בארץ?

מאיר שטרית: העוני פס מן הארץ?

מאיר שטרית: דווקא דוח ה-OECD, אדוני היושב-ראש, אומר שישראל, ממדי העוני בה הם הגדולים ביותר בכל מדינות ה-OECD, וה-OECD ממליץ למדינה לעשות צעדים כדי למנוע עוני ולהקטין את ממדי העוני.

מאיר שטרית: אתה זוכר, עוד לפני שבועיים ניסיתי פה, יחד עם עמיר פרץ, בשתי הצעות חוק, להעלות את שכר המינימום כדי להביא לכך שמי שעובד לא יהיה עני.

מאיר שטרית: לצערי, הממשלה התנגדה לזה והפילה את שתי הצעות החוק הללו.

מאיר שטרית: הממשלה לא כל כך מזדרזת לפגוע בשכר המיליונים, בשוד של המיליונים שמנהלי חברות עושים על חשבונו של הציבור.

מאיר שטרית: בזה הממשלה לא ממהרת לגעת.

מאיר שטרית: אז אני שואל, לאן פניכם מועדות?

מאיר שטרית: לאן פני הממשלה מועדות?

מאיר שטרית: אני מוכרח להגיד לך, אני פשוט לא מסוגל להבין.

מאיר שטרית: הממשלה מאשרת תקציב לשנתיים קדימה כאילו שהיא מסוגלת לראות כבר שנתיים קדימה מה יהיו ביצועי המשק, מה יהיו הכנסות המדינה בעוד שנתיים.

מאיר שטרית: אגב, אין לזה תקדים בעולם, לתקציב דו-שנתי.

מאיר שטרית: התקציב הדו-שנתי – בפעם הראשונה שהממשלה עשתה אותו היה לו תירוץ, כי הממשלה נכנסה באמצע שנת תקציב, וזה היה הגיוני.

מאיר שטרית: היום זה ממש לא הגיוני.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, הנה אני מתרה מעל הבמה הזאת – אנחנו גם נשלם את המחיר כמו שהממשלה כבר מתחילה לשלם אותו.

מאיר שטרית: עובדה, הממשלה השנה נאלצת לקצץ בתקציבה, גם של השנה וגם של השנה הבאה, כדי לנסות לעמוד ביעד הגירעון.

מאיר שטרית: זאת אומרת, הממשלה כבר מתחילה לשלם את המחירים של חוסר הטיפול בתקציב.

מאיר שטרית: ודבר אחרון, אני אומר לך גם כיושב-ראש הכנסת, תקציב דו-שנתי פירושו מחיקה של הכנסת מהתהליך.

מאיר שטרית: אין פרלמנט בעולם שהיה מסכים לזה.

מאיר שטרית: אין שום פרלמנט בעולם שדן בתקציב דו-שנתי.

מאיר שטרית: אין שום חברה בעולם שעושה תקציב דו-שנתי.

מאיר שטרית: אז מה ההיגיון פה?

מאיר שטרית: אם הרעיון הוא לשלם כל מה שנדרש כדי לשמור על קיומה של הממשלה, אוקיי, בואו נקרא לילד בשמו.

מאיר שטרית: הממשלה רוצה להחזיק מעמד, הממשלה מוכנה לשלם כל מחיר לכל מפלגה, העיקר שישבו בשקט, ואתה רואה שגם זה לא מחזיק מעמד.

מאיר שטרית: הנה, אני רואה עכשיו את הבקיעים שמתחילים לקרות בין ישראל ביתנו לבין הליכוד, בין ש"ס לבין הליכוד על אותם עניינים שאני דן בהם בתקציב.

מאיר שטרית: העבודה – אני פשוט משתומם, משתומם על המפלגה שיושבת בממשלה, מפלגה סוציאליסטית, so called, ששכחה מזמן את האידיאולוגיה שלה, אבל עזוב את האידיאולוגיה.

מאיר שטרית: מישהו קרא לה מעל הבמה הזאת, שר החינוך דהיום קרא להם סמרטוטים.

מאיר שטרית: הם באמת סמרטוטים.

מאיר שטרית: הם לא רק סמרטוטים, אבא של הסמרטוט, סמרטוט רצפה יותר טוב, כי הם יושבים בממשלה, ולא רק שהם לא מסוגלים לקבל החלטה ביחד כמפלגה ולהתנגד לממשלה על תקציבים חברתיים פרופר, הם גם בינם לבין עצמם יורים אחד בשני.

מאיר שטרית: אז שר הרווחה בוכה ומיילל, אבל הוא עדיין נשאר בממשלה ומצביע נגד העלאת שכר המינימום, ושרים – כל אחד דואג ללטיפונדיה שלו.

מאיר שטרית: כל שר במפלגת העבודה – שר החקלאות מקבל את הכסף, הוא מוכן להצביע, משבח את תקציב המדינה פרופר.

מאיר שטרית: שרים אחרים בממשלה תוקפים את הממשלה.

מאיר שטרית: שרים מישראל ביתנו תוקפים את הממשלה: תקציב לא אחראי, תקציב לא לאומי, לא דואג לתשתיות וכן הלאה.

מאיר שטרית: שמענו את השרים מדברים.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, תראה, אפשר להחזיק ממשלה בצורה מלאכותית.

מאיר שטרית: אפשר, תמורת תשלום.

מאיר שטרית: איך אומרים?

מאיר שטרית: תמורת מחיר סמלי.

מאיר שטרית: אפשר להחזיק ממשלה בצורה מלאכותית והממשלה תחזיק מעמד עוד שנה, עוד חצי שנה, אבל היא תיפול בסוף, והשאלה בסוף הדרך, כשממשלה גומרת את תפקידה, היא: מה עשינו – מה הצלחנו להשיג בתקופת היותנו בממשלה?

מאיר שטרית: הנה, עוד מעט ימלאו שנתיים לכהונתו של ראש הממשלה נתניהו.

מאיר שטרית: עוד מעט, אנחנו מתקרבים, שנתיים, בסוף הפגרה.

רוני בר-און: בוא נקווה שזה לא יגיע לזה.

מאיר שטרית: בסדר, אנחנו מתקרבים לשנתיים.

מאיר שטרית: תשמע, מתקרבים לשנתיים, כמעט שתי שנות כהונה, ותראה מה קרה בשנתיים הללו או בזמן הזה – שנה וחצי עברה?

מאיר שטרית: בסדר.

מאיר שטרית: מה קרה בזמן הזה למדינת ישראל?

מאיר שטרית: המדינה הפכה להיות מדינה שכמעט מוחרמת בעולם, במצב שבו יש אלינו עוינות כמעט בכל מדינות העולם.

מאיר שטרית: אנשים בקושי מוכנים לשמוע אותנו.

מאיר שטרית: הרי מה נשתנה?

מאיר שטרית: לא שינינו עדיין דבר במדינה.

מאיר שטרית: ראש הממשלה מדבר לאחרונה על קידום תהליך השלום.

מאיר שטרית: אנחנו לא שם.

מאיר שטרית: אנחנו לא שם, לא בתהליך השלום.

יעקב כץ: אובמה – – –

מאיר שטרית: מאה אחוז, אנחנו יכולים להסתפק בשבחים של אובמה, אבל אנחנו לא שם.

מאיר שטרית: אני מציע לחבר הכנסת כצל'ה, תסתובב בפורומים בין-לאומיים, תראה את מצבה העגום של המדינה, כיצד עוינים אותנו שלא בצדק, ואין שום סיבה לכך, פרט לסיבה של אופן ההתנהלות של הממשלה.

מאיר שטרית: יש שר חוץ, שהוא מוחרם בכמעט חצי מדינות העולם, הוא פרסונה נון-גרטה, שאנשים לא מקבלים אותו.

מאיר שטרית: איך הוא יכול לייצג את ישראל ולדחוף תהליך שלום?

מאיר שטרית: אפילו בתוך הממשלה עצמה עכשיו, לפי מה שאני שומע, בין שר החוץ לראש הממשלה יש חוסר אמון ומשבר בגלל עקיפתו דרך שר התשתיות הלאומיות, בגלל ויכוחים על הדרך.

מאיר שטרית: הוא בא עם תוכניות מדיניות משלו בלי אישור הממשלה.

מאיר שטרית: הרי העסק לא עובד.

מאיר שטרית: אמר פעם מנחם בגין, זיכרונו לברכה, שיש קלקולים בממשלה.

מאיר שטרית: הוא השתמש במלה "קלקולים" בשפה אלגנטית.

מאיר שטרית: אני אשתמש באותה מלה – יש קלקולים בממשלה, ואנחנו כבר רואים את התחלתם של הקלקולים הללו.

מאיר שטרית: ואני חושב שזה לא סוף טוב לסיים ממשלה ככה, ובעיקר לראש הממשלה נתניהו – ואני אומר לראש הממשלה: אתה כבר היית ראש ממשלה פעם אחת, בשביל מה חזרת להיות ראש ממשלה?

מאיר שטרית: בשביל עוד פעם להיות על כיסא ראש הממשלה?

מאיר שטרית: זה הכול?

מאיר שטרית: יש לך הזדמנות, ראש הממשלה, לעשות היסטוריה או להיות היסטוריה.

מאיר שטרית: דווקא כראש ממשלת ימין תהיה אמיץ.

מאיר שטרית: עזוב את הפוליטיקה, לך באמת על שלום, תיצור שלום במדינת ישראל, תייצב את המדינה, תביא אותה לחוף מבטחים, אז נוריד את הכובע ונגיד לך: תשמע, שאפו.

מאיר שטרית: והנה, אני אומר לך בשם קדימה: אם באמת תעשה שלום, אנחנו נתמוך בך גם בלי להיכנס לממשלה.

מאיר שטרית: אנחנו כאופוזיציה תומכים בשלום.

יעקב כץ: ואז כל הקלקולים ייגמרו.

רוני בר-און: נפלה לו הווי"ו, במקום לעשות היסטוריה הוא עושה היסטריה.

יעקב כץ: תהפוך מימין לשמאל ואין קלקולים.

מאיר שטרית: כצל'ה, הקלקולים ייגמרו, תאמין לי.

מאיר שטרית: כשמדינת ישראל נמצאת בשלום, כל מצבנו הבין-לאומי והגיאו-פוליטי משתנה.

מאיר שטרית: גם הכלכלה תשתנה, גם היכולת שלנו לפעול בעולם תשתנה מכל בחינה שהיא.

יעקב כץ: אריק שרון – – – שמאל.

מאיר שטרית: אריק שרון, כן.

מאיר שטרית: בתקופת אריק שרון אכן הכלכלה פרחה, היה שקט ביטחוני.

אורי אורבך: העיפו 10,000 איש מהבתים שלהם, היה נפלא.

מאיר שטרית: איפה מי?

אורי אורבך: העיפו 10,000 איש מהבתים שלהם.

מאיר שטרית: אז מה?

מאיר שטרית: מה אתה מצפה שנעשה?

מאיר שטרית: שנישאר בעזה לנצח?

מאיר שטרית: לא היו צריכים להקים את עזה מההתחלה.

מאיר שטרית: ואגב, אורבך, אני אומר את זה היום, ותבדוק אותי ברקורד, אני אמרתי את זה אז.

מאיר שטרית: כשהתחילו להקים את היישובים בעזה הייתי נגד.

אורי אורבך: זה שטעית – – –

מאיר שטרית: ההרפתקה של להקים את עזה עלתה למדינת ישראל בהערכה הכי זהירה 50 מיליארד שקל – לבנות, לתחזק ואחר כך פיצויים.

מאיר שטרית: תחשוב מה אפשר לעשות ב-50 מיליארד שקל לנגב או לגליל, אבל שם אנחנו משלמים מס שפתיים.

מאיר שטרית: תלך לנגב ולגליל, תראה את ההזנחה, את ההפקרות, את חוסר הטיפול של המדינה בזה.

מאיר שטרית: ב-50 מיליארד שקל אפשר לעשות רכבת מעופפת ב-300 קילומטר לשעה מאילת לתל-אביב, שתגיע בחצי שעה, במקום לבזבז את הכסף על השקעה בתחומים פלסטיניים ולמסור אותו לפלסטינים.

מאיר שטרית: ואותו דבר אתם ממשיכים לעשות עכשיו ביהודה ושומרון ובמקומות אחרים.

מאיר שטרית: חברים, יש גבול.

מאיר שטרית: אני מעדיף לקבל מדינה יותר קטנה בטריטוריה, אבל שחיה בשלום במדינה עם רוב יהודי, מאשר לסכן את קיומה של המדינה כמדינה יהודית.

מאיר שטרית: לא גודל הטריטוריה קובע, לא זה יקבע את עתיד המדינה.

אורי אורבך: – – –

מאיר שטרית: מה שיקבע את עתיד המדינה זה אם אנחנו נהיה באמת אור לגויים, אם יהיה פה שלום ואנחנו נוכל לתרום במדע, בחברה, בתרבות, בספורט ובכל התחומים האחרים.

מאיר שטרית: כשאתה רואה את תלמידי ישראל היום באולימפיאדה למתמטיקה נמצאים, אדוני היושב-ראש, במקום ה-53 – 53 – אחרי עשור שהיינו במקום 11, אתה שואל את עצמך: אנה פנינו מועדות?

רוני בר-און: כמה יש שם?

רוני בר-און: 54?

רוני בר-און: כמה יש שם?

מאיר שטרית: יש שם 60.

מאיר שטרית: אז אני שואל: אנה פנינו מועדות?

מאיר שטרית: מקום 53?

מאיר שטרית: ואת מי שלחו לשם?

מאיר שטרית: את התלמידים המצטיינים במדינת ישראל, לאולימפיאדה במתמטיקה; לא את החלשים, אז תאר לך איפה החלשים נמצאים.

מאיר שטרית: החלשים נמצאים במקום 100.

מאיר שטרית: אנחנו מפספסים בגדול את עתיד המדינה הזאת.

מאיר שטרית: העם הזה יכול להתקיים כאשר הוא מצטיין, כאשר הוא פוסע לפני כולם כמה צעדים קדימה, ולצערי הרב, המצב שאנחנו חיים בו משבש את סדרי העדיפויות שלנו ובוודאי של הממשלה.

מאיר שטרית: הממשלה ממשיכה בקו העקום הזה, להמשיך לשבש את סדרי העדיפויות.

מאיר שטרית: לכן, ראש הממשלה, אני קורא לך, אני קורא לך.

מאיר שטרית: יש לך עכשיו פגרה.

מאיר שטרית: תשב, תחשוב, כבר לא תהיה בכנסת כמה זמן.

מאיר שטרית: תחשוב, תשנה את הכיוון שלך, תתעשת, תלך לכיוון הנכון.

מאיר שטרית: היום אתה הולך עקום, וההליכה העקומה הזאת תוביל את הממשלה הזאת ליפול ממילא ולא תחזיק מעמד.

מאיר שטרית: ולכן אני מציע לך, תשנה כיוון.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: ב-1996 היו טענות נגד אוסלו.

ראובן ריבלין: אתם לא הייתם פה, אבל כמה מהחברים אחרי זה, כשהתחלף השלטון, היו לשרים כאשר הם ביקרו את אוסלו בצורה כל כך חריפה.

ראובן ריבלין: אדוני, השר אדלשטיין, אתה תשיב עכשיו גם להצעת האי-אמון מהטעם שסיעת קדימה הגישה הצעת אי-אמון על "מחלק את העם היהודי".

ראובן ריבלין: היא ביקשה לשנות את הכותרת ואני אישרתי לה זאת, אבל, כמובן, ביום רביעי הודיעו לממשלה שמדובר בהצעה אחרת ולכן אתה משיב.

ראובן ריבלין: אני בטוח שאתה יכול לענות גם על הנושאים הכלכליים, אם כי אני בטוח שאם היה מכוון ביום רביעי את הצעת האי-אמון שלו, היה עונה פה שר האוצר ולא השר אדלשטיין.

ראובן ריבלין: אבל עכשיו נשמע גם את הצד האחר של אותו נושא.

יוחנן פלסנר: לא ציפינו שנתניהו יתקפל כל כך מהר – – –

רוני בר-און: – – – ידבר אחד שמבין.

ראובן ריבלין: אני לא אמרתי לך, חבר הכנסת בר-און.

ראובן ריבלין: איך אתה יכול לומר דבר כזה?

ראובן ריבלין: ביקר אותך חבר הכנסת שטרית קשות על כך שלא הסכמת לתמוך בחוק שכר המינימום.

ראובן ריבלין: קיבלתי יחד אתך את כל הביקורת שלו בהבנה, לא בהסכמה.

ראובן ריבלין: זה כשמבינים.

רוני בר-און: אני מציע – – – יש טישיו?

רוני בר-און: יש טישיו?

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בר-און.

ראובן ריבלין: אוקיי, תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת הורוביץ ירצה את טענות קבוצת מרצ, סיעת מרצ, מדוע היא מבקשת להביע אי-אמון בממשלה.

ראובן ריבלין: בבקשה.

ניצן הורוביץ: תודה רבה, אדוני.

ניצן הורוביץ: אני רוצה להתחיל במחאה על דבריו של הרב הראשי, שהתערב – – –

ראובן ריבלין: הראשון-לציון, אתה מתכוון.

מאיר שטרית: הוא הכחיש את זה.

ניצן הורוביץ: הראשון-לציון, הרב הראשי, איזה תואר שיהיה לו – – –

מאיר שטרית: הוא הכחיש את זה.

רוני בר-און: מה זה הכחיש?

רוני בר-און: שמענו בקולו.

ניצן הורוביץ: אני שמעתי את דבריו ברדיו במו אוזני, בתחנת רדיו הנקראת "קול ברמה" – לפעמים אני גם כן מתראיין שם, זו תחנת רדיו חרדית – והוא אמר את הדברים, שמעתי את ההקלטה במו אוזני.

רוני בר-און: – – – גם ב"ברודקאסט".

ניצן הורוביץ: לא יכול להיות שאדם שהוא פקיד, עובד ציבור שמקבל משכורת מהמדינה, ישתלח ויגיד בצורה כזאת מה כן צריך להיות בקואליציה ואיזה מפלגות צריכות לעזוב את הקואליציה.

ניצן הורוביץ: הוא לא נמצא במשרתו מטעם מפלגה כלשהי, ולא אמור לשמש שליח או איזשהו נציג של מפלגה.

ניצן הורוביץ: אני יודע שבפועל זה בדיוק העניין – שהוא כן שליח של מפלגה, הוא כן שליח של מחנה פוליטי – –

אורי אורבך: לא פוליטי – – –

רוני בר-און: ניצן, זה לא מה שהוא אמר.

ניצן הורוביץ: – – התפקיד שלו פוליטי, כל הרבנות הזאת זה הרי דבר פוליטי.

ניצן הורוביץ: אם יש משהו – אדוני, לא בזה רציתי לעסוק, אבל אם יש דבר שמראה למה צריך להפריד את הדת מהמדינה, זה בדיוק הסוג הזה של ההתבטאויות.

רוני בר-און: הוא קרא לציבור ששומע לו, לחברי הכנסת החרדים, לפרוש מהממשלה, אם זה המצב – – –

ניצן הורוביץ: מאה אחוז, אז אני מציע שגם הוא יכול לפרוש מתפקידו, וכאדם פרטי שיגיד מה שבא לו.

ראובן ריבלין: הוא אמר, דרך אגב: כולנו נפרוש.

ראובן ריבלין: זאת אומרת, אם לא יתקבל – כולנו.

ראובן ריבלין: הוא דיבר מהמיית לבו.

ראובן ריבלין: הוא חושב שהוא יצר מהפכה בכיוון אחר.

ראובן ריבלין: אתן לך את הזמן, אל תהיה מודאג, נתחיל את הכול מעשר דקות.

ניצן הורוביץ: אני לא בא להתפלמס פה על גישתו ההלכתית או דברים מהסוג הזה, אבל בפוליטיקה, בצורה כזאת הוא לא יכול להתערב, מה גם שמדובר בנושא רגיש מאין כמוהו שעליו אנחנו מדברים עכשיו.

ניצן הורוביץ: על מה אנחנו בעצם מדברים?

ניצן הורוביץ: בפעם הראשונה בתולדות מדינת ישראל – – –

ראובן ריבלין: צריך רק לציין שהראשון-לציון, הרב עמאר, לבו ופיו שווים.

ראובן ריבלין: לבו ופיו שווים.

ניצן הורוביץ: אני מאוד בעד חופש הביטוי – – –

ראובן ריבלין: אני רק אומר.

ראובן ריבלין: הואיל והוא לא יכול לענות – – –

רוני בר-און: לא רק שווים.

רוני בר-און: גם מרוסנים.

רוני בר-און: בהחלט מרוסנים.

ראובן ריבלין: בהחלט.

ניצן הורוביץ: אני רוצה להזכיר שגם – – –

רוני בר-און: יש הרבה רבנים שלבם ופיהם שווים, אבל הם פורקי כל עול.

ניצן הורוביץ: גם אני משלם את משכורתו, הוא צריך לייצג גם אותי.

ראובן ריבלין: אין ויכוח.

ראובן ריבלין: ביקורתך, אני לא בא ואומר לך שחרגת מאיזשהו עניין פרלמנטרי, אני רק אומר לך – – –

ניצן הורוביץ: הם בכלל כבר עושים – – –

ראובן ריבלין: הוא חשב שהוא יקבל ביקורת לאו דווקא מ– – –

ניצן הורוביץ: תראה, הרי זו תופעה הרבה יותר רחבה.

ניצן הורוביץ: הם עושים כבשלהם במוסדות שהם מוסדות ציבור, מוסדות ממשלה – אם זה מועצות דתיות או רבנויות ערים או הרבנות הראשית או בתי-הדין; זה איזושהי לטיפונדיה, נחלה פרטית של איזשהו מגזר מפלגתי מסוים, וכולנו הרי יודעים שזה העניין.

ראובן ריבלין: נחזור לעשר דקות, ועכשיו תתחיל.

ניצן הורוביץ: חברי חברי הכנסת, בפעם הראשונה בתולדות מדינת ישראל תהיה לרבנות הראשית אחריות, ולמעשה הסמכות הבלעדית בתחום הגיור, כך שייווצר מונופול אורתודוקסי בתחום הגיור, בניגוד לפסיקות עקביות של בית-המשפט העליון, וזה דבר שפוגע באופן אנוש בחופש הדת והמצפון במדינה.

ניצן הורוביץ: בפעם הראשונה מאז קום המדינה – דעו לכם שאנחנו עוסקים כאן בסוגיה היסטורית – בפעם הראשונה תהיה קביעה בחקיקה שגיור ייערך על-פי דין תורה ולאחר קבלת עול מצוות, וזאת בניגוד מוחלט לקביעת מיהו יהודי לצורך חוק השבות.

ניצן הורוביץ: ידעו תומכי ישראל ביתנו שהחוק שהם מביאים לכנסת יחייב אותם לנהל אורח חיים חרדי לאחר הגיור.

ניצן הורוביץ: צריך להגיד את הדברים בצורה הכי ברורה.

ניצן הורוביץ: אם הכנסת רוצה לחייב את המתגיירים בתוכנו באורח חיים חרדי, בבקשה, אבל כדאי שידעו, כי הם לא יודעים.

ניצן הורוביץ: כי מורחים אותם.

ניצן הורוביץ: כמו שמרחו אותם עם ברית הזוגיות, מורחים אותם עכשיו עם סוגיית הגיור.

ניצן הורוביץ: לא תהיה על-פי החוק הזה שום אפשרות של הכרה בגיור לא אורתודוקסי במדינת ישראל, ואף ייתכן שלא יוכר גיור לא אורתודוקסי שנערך בחוץ-לארץ לצורך חוק השבות.

ניצן הורוביץ: כאן במזנון מאחור יושבים ראשי היהדות הרפורמית והקונסרבטיבית.

ניצן הורוביץ: אני מציע לחברי חברי הכנסת: לכו, דברו אתם ותשמעו מה הם אומרים.

ניצן הורוביץ: הם הציונים הבולטים ביותר, הם התומכים הגדולים ביותר של מדינת ישראל, ומדינת ישראל יורקת בפרצופם.

אורי אורבך: בחוץ-לארץ.

ניצן הורוביץ: בחוץ-לארץ.

ניצן הורוביץ: כן, בחוץ-לארץ.

ניצן הורוביץ: אנחנו עם יהודי.

ניצן הורוביץ: אנחנו אומרים: התפוצות; רוממות התפוצות בגרוננו, כולנו עם אחד.

ניצן הורוביץ: אז הם יושבים פה, כדאי לדבר אתם ולשמוע מה הם אומרים.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת הורוביץ, הציונים הגדולים ביותר זה חיים אורון ואתה – –

ניצן הורוביץ: מאה אחוז.

אורי אורבך: אנחנו הישראלים – – –

ראובן ריבלין: – – וחבר הכנסת גילאון, שנמצאים בארץ ויושבים בכנסת.

ראובן ריבלין: הם רואים בציונות את – – –

אורי אורבך: בחוץ-לארץ – – –

ניצן הורוביץ: באים אליהם, וכל חבר כנסת כאן היה אצלם וכל שר היה אצלם – – –

יוחנן פלסנר: אני מציע לא לקבוע מי יותר ציוני.

ניצן הורוביץ: באים אליהם ומשנוררים מהם כסף לכל דבר ועניין, מבקשים שיעשו לובי לנתניהו אצל אובמה – – –

יוחנן פלסנר: – – – בדרכו.

ראובן ריבלין: הם יותר ציונים ממך?

יוחנן פלסנר: לא אמרתי.

ראובן ריבלין: אדם שיושב במקום אחר ולא עולה לארץ, הוא ציוני יותר ממך?

ראובן ריבלין: הוא ציוני אולי, אתה יודע – – –

יוחנן פלסנר: צריך להיזהר מלחלק ציונים.

יוחנן פלסנר: כל אחד ציוני בדרכו.

אילן גילאון: – – –

ניצן הורוביץ: זה בדיוק – פה מדובר – – –

יוחנן פלסנר: כל אחד בדרכו, לא צריך לחלק ציונים.

קריאות: – – –

ראובן ריבלין: חברים, לא להגזים.

ראובן ריבלין: לא להיות אורתודוקסים כל כך.

ראובן ריבלין: לא להיות אורתודוקסים כל כך, שכל מי שמחזיק דגל ישראל הוא ציוני.

ראובן ריבלין: הוא אוהד הציונות.

ניצן הורוביץ: אדוני היושב-ראש, סליחה, אדוני, אבל אתה יודע, מי שרוממות העם היהודי – מדינת ישראל, מדינתו של העם היהודי על תפוצותיו.

ניצן הורוביץ: אתה יודע, באמת, זה פה דיבור, איזושהי פרפראזה כזאת, שהיא נחלה של חלקים רחבים פה בכנסת.

ניצן הורוביץ: צריך גם לתת לזה איזשהו תוקף.

ניצן הורוביץ: וכשאתה בא ויורק בפרצופם – ואת זה הם אומרים, לא אני – אז צריך להבין.

ניצן הורוביץ: הנה, אדוני השר, שר ההסברה והקשר עם התפוצות, הרי אתה יודע בדיוק שאם אני מגזים זה רק כלפי מטה; שהביטויים שנשמעים מהם – ובצדק נשמעים – הם חריפים ביותר, אולי אפילו חסרי תקדים.

ניצן הורוביץ: אז אם אנחנו רוצים לפגוע בהם, בבקשה, אבל כדאי שנבין – א.

ניצן הורוביץ: שאנחנו פוגעים בהם; ב.

ניצן הורוביץ: לשם מה אנחנו פוגעים בהם.

ניצן הורוביץ: אם ישראל ביתנו, תמורת הפגיעה הזאת ביהדות התפוצות היתה מקבלת משהו ממשי – נאמר, הקלות בגיור, כפי שהם אומרים לציבור ולבוחריהם – הייתי יכול לומר: ניחא, פגעו אבל קיבלו.

ניצן הורוביץ: פה גם פוגעים וגם נכנעים לממסד האורתודוקסי.

ניצן הורוביץ: אין שום הקלה בגיור על-פי החוק הזה.

ניצן הורוביץ: שום הקלה בגיור.

ניצן הורוביץ: אדוני, אני קראתי את זה לעומק, במשך חודש שלם – – –

ראובן ריבלין: אם אני, ירושלמי, יכול ללכת לרב במקום שבו אני יודע שהוא מקל בגיור, אף-על-פי שאני ירושלמי והוא רב עירי, הוא רב ירושלמי – –

ניצן הורוביץ: כן.

ראובן ריבלין: – – והוא מקפיד בגיור.

ראובן ריבלין: אם אני יכול ללכת לרב של להב, שהוא לא מחמיר בגיור, בהחלט יש פה הקלה – –

חיים אורון: – – –

ניצן הורוביץ: ואז יכול לבוא – – –

ראובן ריבלין: – – יש פה מהפכה בגישה החרדית.

ניצן הורוביץ: סליחה, זה לא נכון.

ניצן הורוביץ: סליחה, זה לא נכון – –

קריאות: – – –

יוחנן פלסנר: זה לא נכון.

יוחנן פלסנר: יש סמכות ערעור לרבנות הראשית.

ניצן הורוביץ: – – כי אתה נותן כאן לאותו – למשל לרב עמאר, שאת דבריו הנפלאים שמענו הבוקר – אתה נותן לו סמכות לפסול את ההחלטה הזאת.

ניצן הורוביץ: לא הקלת בשום דבר – –

יוחנן פלסנר: יכול לפסול ויכול לשלול סמכות.

ניצן הורוביץ: – – כשאתה קובע עול מצוות, כשאתה קובע כהלכה, מה שנקרא, אורח חיים חרדי, אתה נותן לכל דיין את האפשרות לפסול גיור כזה.

ניצן הורוביץ: אתה לא מקל, אתה רק מכביד.

יוחנן פלסנר: לא יהיה גיור אורתודוקסי אחד נוסף כתוצאה מזה.

ניצן הורוביץ: בניגוד לתכלית המוצהרת של החוק, בניגוד – – –

חיים אורון: אדוני היושב-ראש, ואם אני אבוא לרב בעפולה שהוא רב מקל, אבל אני אספר לו שאני גר בקיבוץ מרחביה, מעבר לגדר, הוא יגיד: שם אין אורח חיים דתי – – –

ראובן ריבלין: יש שאלה אם הסטטוס היהודי יכול להיקבע שלא על-פי ההלכה, וזאת שאלת מיהו יהודי, שהיא אתנו במשך כל הדורות.

ראובן ריבלין: 3,800 שנה חי העם היהודי בגלל הסטטוס.

ראובן ריבלין: יכולים לומר שהיום, הואיל ויש מדינת ישראל, לא צריך עוד סטטוס יהודי, יש "ישראלי".

ראובן ריבלין: יכולים לומר זאת.

ראובן ריבלין: יכולים לומר כל דבר.

ראובן ריבלין: אבל אם אדם מאמין שהסטטוס, מקורו בהלכה, שמי שהוא יהודי נולד לאם יהודייה או גויר כהלכה, כאשר הוא אומר "כהלכה" יש לזה משמעות.

ראובן ריבלין: אני מבין.

ראובן ריבלין: דרך אגב, חוק השבות לא מתחשב.

ראובן ריבלין: האזרחות לפי חוק השבות אינה מתחשבת בהלכה.

אילן גילאון: – – –

ניצן הורוביץ: אני רוצה שיהיה ברור – – –

ראובן ריבלין: אני כמובן, כמובן – – –

ניצן הורוביץ: לא, לא, מאה אחוז.

ניצן הורוביץ: אני רוצה פשוט שיהיה ברור.

ניצן הורוביץ: זה טוב שהדברים האלה מתלבנים.

ניצן הורוביץ: כי יש איזו אי-בהירות בציבור בקשר לעניין.

ניצן הורוביץ: בניגוד לתכלית המוצהרת – – –

ראובן ריבלין: בתשעה באב, מחלוקת שמתקבלת היא מחלוקת לעניין, ולא על רב זה או אחר.

ניצן הורוביץ: אתה יודע, אני חייב להגיד איזשהו ציטוט לתשעה באב: לא חרבה ירושלים אלא שהעמידו דיניהם על דין תורה ולא עבדו לפנים משורת הדין.

ניצן הורוביץ: אתה רוצה להחמיר, אתה רוצה פה חומרות, אתה רוצה שמי שיהיה עם יהודי זה איזושהי קבוצה קטנה ומצומצמת שהרב גפני ייתן לה אישור?

ניצן הורוביץ: בבקשה.

ניצן הורוביץ: נלך על זה, כי זה מה שהחוק הזה עושה.

ניצן הורוביץ: וזהו.

ניצן הורוביץ: וזה לעניין תשעה באב.

ניצן הורוביץ: כדאי שנבין שבניגוד לתכלית המוצהרת של החוק, הרי על-פי הנוסח שעומד לפנינו, ניתן לפסול רבנים וייתכן שאף גיורים שנערכו על-ידם, אם לא הקפידו על התחייבות הגר לקבל עול מצוות כהלכה, וזה ינציח ביטול הגיורים בדיעבד.

ניצן הורוביץ: הרי יש לנו עכשיו תופעה מחרידה בארץ, שחיילים – – –

מאיר שטרית: עובדה: בוטלו גיורים של הרב דרוקמן.

ניצן הורוביץ: כן, נכון.

ניצן הורוביץ: של הרב דרוקמן.

ניצן הורוביץ: הרב דרוקמן זה לא ניצן הורוביץ.

ניצן הורוביץ: הוא רב, אני לא רב, אני לא מתיימר לגייר – –

ראובן ריבלין: אני בעד הרב דרוקמן.

ניצן הורוביץ: – – הוא רב, רב אורתודוקסי.

ניצן הורוביץ: אל תגידו שהוא לא אורתודוקסי – –

ראובן ריבלין: מאה אחוז.

ניצן הורוביץ: – – אולי בעיני – פה יש מי שהוא פחות נחשב בעיניו – בעיני הוא מאה אחוז אורתודוקסי – – –

מרינה סולודקין: – – –

ראובן ריבלין: ובא החוק, והרב עמאר, ואומר – הרב דרוקמן הוא בהחלט רב שמקובל על כולנו.

יוחנן פלסנר: תהיה להם סמכות לבטל את המעמד – – –

אילן גילאון: – – –

ראובן ריבלין: אני לא בא ואומר.

ראובן ריבלין: יש כאלה שאומרים תרי"ג מצוות.

ראובן ריבלין: מהו הסטטוס – שאלה רצינית.

ניצן הורוביץ: היות שהעניין הוא לא נוגע בכלל, לא ליהדות ולא לערכים ולא לאמונה, זו פשוט פוליטיקה וספינים של יחסי ציבור, אז אולי כדאי שנדבר על זה, כי הרי זה פה לב העניין – –

ראובן ריבלין: ודאי.

ניצן הורוביץ: – – כי אין פה שום עניין יהודי וערכי וכו' וכו'.

ניצן הורוביץ: זה הכול אחיזת עיניים.

ניצן הורוביץ: הסיפור פה הוא דיל שעושה ישראל ביתנו עם המפלגות החרדיות כדי להיות מסוגלת למכור לציבור שלה שהיא הולכת לקראתו.

ניצן הורוביץ: היא עשתה את זה עם הסיפור של ברית הזוגיות.

ניצן הורוביץ: ישראל ביתנו הבטיחה נישואין אזרחיים, אמרו ברית זוגיות, בסוף יצא משהו שהוא ברית לחסרי דת שמקשה עליהם – בדיוק כמו בגיור – מקשה עליהם את התהליך.

ניצן הורוביץ: איש לא ילך לסיפור כזה, ותמורת זאת שילמו מחיר שחיזק גם בסיפור של ברית הזוגיות את מעמד הרבנות ובית-הדין הרבני.

ניצן הורוביץ: אותו סיפור גם כאן.

ניצן הורוביץ: לכאורה, מוכרים לציבור הזה של העולים יוצאי חבר המדינות שמקלים עליהם בגיור.

ניצן הורוביץ: לא רק שלא מקלים עליהם בגיור, מקשים עליהם בגיור וגם פוגעים פגיעה קשה מאוד באחדות העם היהודי ובזרמים הלא-אורתודוקסיים.

ניצן הורוביץ: וזה, אני אומר, דיל שהוא באמת – אולי חושבים שהציבור מטומטם; אולי חושבים, אני לא יודע מה, שבתקשורת הרוסית אפשר יהיה לעוות את זה באיזו צורה, אז אותם אנשים לא ידעו.

ניצן הורוביץ: הם יודעים, והדיון הזה מתקיים בתקשורת הרוסית בצורה מאוד ברורה וחדה, והוא רק ילך ויעצים.

ניצן הורוביץ: אי-אפשר להתייחס לאנשים כמו אל מטומטמים – הם יודעים מה הם מקבלים, הם יודעים שהדבר הזה רק מקשה עליהם את ההליכים.

ניצן הורוביץ: הם יודעים שברית הזוגיות רק הקשתה עליהם, שעדיף לבן-אדם במצב של חסר דת לא להתחתן בכלל ולהיות במעמד של ידועים בציבור, מאשר לבוא להסדר המגוחך הזה של ברית זוגיות של חסרי דת – הם יודעים את זה.

ניצן הורוביץ: התרגיל הזה לא יצלח ולא ילך – – –

מאיר שטרית: מי שקובע מי חסר דת זה רק הרבנות.

ניצן הורוביץ: ודאי.

ניצן הורוביץ: הרבנות וגם בית-דין של עדה אחרת.

ניצן הורוביץ: זאת אומרת, אתה גם תצטרך ללכת לבית-הדין היווני בנצרת, או האורתודוקסי, או הפטריארך, כדי שיגיד שאתה לא קתולי, אורתודוקסי.

ניצן הורוביץ: זה איזה מין הליך שהיה צריך באמת דמיון מאוד יצירתי בשביל להביא אותו.

ניצן הורוביץ: חברים, הצעת החוק שמביאים בפנינו, עכשיו הסיעה מכונסת שם בחדר הישיבות של ועדת החוקה, חוק ומשפט, עם שר החוץ – – –

חיים אורון: לא, יש פה הודעה של ליברמן: מי שאומר שחוק הגיור מפלג, זו עמדה מבישה.

חיים אורון: כתוב פה.

ניצן הורוביץ: אני מציע, בכנסת ביום זה נמצאים ראשי היהדות הרפורמית וזרמים אחרים בארצות-הברית, כאן, היום, בכנסת.

ניצן הורוביץ: למשל, הרב דייוויד ספרסטיין, למשל אריק יופה, אנשים משכמם ומעלה.

ניצן הורוביץ: אני מציע, באמת, אפילו אפשר להגיד, דיני נפשות, באופן מסוים.

ניצן הורוביץ: דברו אתם, הקשיבו להם; אינכם רוצים להקשיב לי – הקשיבו להם.

ניצן הורוביץ: הם לא מפלגתיים, הם לא מייצגים כאן איזה אינטרס פוליטי.

ניצן הורוביץ: לכו, דברו אתם ותשמעו מה שהם אומרים.

קריאה: – – –

ניצן הורוביץ: אני רוצה לומר לכם כך – – –

חיים אורון: תקשיב לאנשים שלא – – –

יוחנן פלסנר: אז לא להקשיב להם?

חיים אורון: אתה בדרך כלל מקשיב – – –

ניצן הורוביץ: הצעת החוק שעומדת היום היא הגרועה והמחמירה ביותר – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת ניצן הורוביץ, אני שמתי לב שחבר הכנסת אורון הפריע לך, ועכשיו אני רק רוצה לדעת.

ראובן ריבלין: אני לא יכול להאריך לך את זה ביותר מעשר דקות, אז תגיד לי כמה אתה צריך.

ניצן הורוביץ: מאה אחוז.

ניצן הורוביץ: עוד ממש שלוש דקות ואני אסיים.

ראובן ריבלין: הנה, אני נותן לך ארבע דקות.

ראובן ריבלין: בבקשה.

ניצן הורוביץ: אני מודה לך.

ראובן ריבלין: הנה ארבע דקות, ואתה תסתפק בזה.

ניצן הורוביץ: אחר כך יגידו כל מיני דברים ויספרו כל מיני סיפורים.

ניצן הורוביץ: אז כדאי שנגיד את הדברים בצורה הכי מדויקת, ואני אומר את זה באחריות.

ניצן הורוביץ: הצעת החוק בנוסחה הזה היא הגרועה והמחמירה ביותר ברצף של הצעות החקיקה בנושא הגיור שיזם חבר הכנסת רותם, יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט.

ניצן הורוביץ: היא מבטאת כניעה תמוהה – תמוהה – לממסד הרבני ולעסקני המפלגות החרדיות.

ניצן הורוביץ: אני אומר תמוהה, כי הוא לא באמת מקבל משהו בתמורה.

ניצן הורוביץ: ההצעה הזאת מיועדת להרחיב את סמכויות הרבנות הראשית ולפגוע בתנועות אחרות גדולות מאוד בעם היהודי, תוך שהיא מתיימרת ללא כיסוי להקל על גיור העולים, ולחסום את המגמה הזאת, שגם אני מתנגד לה, של פסילה בדיעבד של גיורים בשל אי-הקפדה על שמירת מצוות.

ניצן הורוביץ: בא אלי חייל – אספר סיפור אישי, זה אולי יסבר קצת את האוזן.

ניצן הורוביץ: החייל כבר משוחרר, יוצא ברית-המועצות, התגייר בצה"ל על-ידי בית-דין – גיור אורתודוקסי, לא אצל הרב יופה, אצל הרפורמים.

ניצן הורוביץ: התגייר בבית-דין, רצה להתחתן עם חברתו ברבנות באשקלון, ורב העיר אשקלון סירב לרשום את הנישואין כי לא הכיר בגיורו, גיור של בית-דין אורתודוקסי של חייל בצה"ל.

ניצן הורוביץ: זה מה שאנחנו רוצים, בבקשה, אבל שנגיד את האמת.

ניצן הורוביץ: נוסח הסעיף בהשוואה למה שעלה כאן בתחילת השנה, אדוני היושב-ראש, הוחמר.

ניצן הורוביץ: הוחמר.

ניצן הורוביץ: אחרי שדוד רותם אמר, באים להקל על הגיורים, אמרתי, נו, בטח החרדים יתנגדו.

ניצן הורוביץ: פתאום ראיתי גיוס, מגיעים חברי הכנסת החרדים.

ניצן הורוביץ: חברי הליכוד לא באו, אבל חברי הכנסת החרדים באו.

ניצן הורוביץ: אמרתי, יש catch – התמיכה הנלהבת הזאת של חברי הכנסת החרדים בהצעה הזאת גרמה לי לחשוד, ובדקתי את העניין.

ניצן הורוביץ: ואכן, נוסח הסעיף הוחמר בהשוואה לחודש מרס, ועכשיו נקבע בו שסמכות הרבנות הראשית לא תפגע בגיורים שנעשו על-ידי בתי-הדין המיוחדים, "שמונו מכוח החלטות הממשלה ובתי-הדין הרבניים הפועלים על-פי דין".

ניצן הורוביץ: בביקורו האחרון בארצות-הברית – הרי רותם נסע יחד עם סגן השר דני אילון, כמדומני – הוא הבטיח, שאין בסמכות הרבנות הראשית כדי לפגוע בסמכויות לעריכת גיור בישראל על-פי כל דין.

ניצן הורוביץ: זה נועד להבטיח המשך ההכרה בגיורים רפורמיים וקונסרבטיביים.

ניצן הורוביץ: ומה שעומד פה על הפרק זה דבר אחד ויחיד, אלה עתירות שעומדות בבג"ץ להכרה בגיור רפורמי וקונסרבטיבי שנעשה בישראל – את זה רוצים למנוע באמצעות החוק.

ניצן הורוביץ: כל תכליתו של החוק הזה היא לחסום את האפשרות שבג"ץ יכיר בגיורים רפורמיים וקונסרבטיביים – צריך להגיד את האמת.

ניצן הורוביץ: ותמורת הדבר הזה, שזה חוק עוקף בג"ץ בצורה הכי בוטה וברוטלית שלו, משלמים כאן מחיר שהוא בלתי נסבל בעיני.

ניצן הורוביץ: אני אפילו לא נכנס לתועלתנות המדינית הזאת שאנחנו מאבדים את התמיכה של יהודי ארצות-הברית מהבחינה של הלובי וכו'.

ניצן הורוביץ: זה הם אומרים, אני לא אומר.

ניצן הורוביץ: אני מתייחס לגופו של עניין, על מה שעושים כאן לאזרחי ישראל.

ניצן הורוביץ: לו היתה בהצעה הזאת, אני אומר לכם, משום הקלה לאזרחי ישראל שרוצים להתגייר, הייתי מוכן לבלוע הרבה צפרדעים.

ניצן הורוביץ: אבל גם להקשות עליהם, להעניק לרבנות סמכות בלעדית, לחסום את בג"ץ, לחסום זרמים אחרים שגם בארץ – גם בארץ יש לנו רפורמים וקונסרבטיבים, ואני רוצה לומר, גם יש עוד קבוצה, שנקראת חילונים, לפעמים כך נוטים לשכוח מאתנו, אבל גם אנחנו קיימים.

ניצן הורוביץ: אנחנו עדיין הרוב במדינה הזאת.

ניצן הורוביץ: תמורת כל הפגיעה הזאת להביא את הדבר המסכן זה?

ניצן הורוביץ: ועוד בשל מה?

ניצן הורוביץ: כדי שיוכלו למכור לציבור דובר הרוסית בישראל את הספין הזה שכאילו שהולכים לקראתם?

ניצן הורוביץ: מה חושבים, שהציבור הרוסי זה איזה עדר שלא מבין שום דבר?

ניצן הורוביץ: הם קוראים ומבינים בדיוק.

סופה לנדבר: זה – בדיוק ככה.

ניצן הורוביץ: הם מבינים בדיוק.

ניצן הורוביץ: אני רואה את הוויכוח שמתקיים בתקשורת הרוסית.

ניצן הורוביץ: אתם לא תצליחו לחסום את הוויכוח הזה, ולא תצליחו לחסום את האנשים מלהבין מה מדובר כאן.

ניצן הורוביץ: והם יבינו את זה, והם יגידו לכם את הדברים.

ניצן הורוביץ: לכם, שהצביעו לכם, הם יבואו אליכם בטענות שאתם מקשים עליהם.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת הורוביץ, תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת הורוביץ, אתה עומד על הבמה 19 דקות, זה כיסה את כל אותן הפרעות רבות שהפריעו לך.

ראובן ריבלין: מאז שנות ה-50, כאשר מדינת ישראל עדיין נאבקה באמת על עצם קיומה – גם היום אנחנו עדיין לא סיימנו את המלאכה – הנושא שהסעיר ביותר את כנסת ישראל היה מיהו יהודי, ועוד פעם יחזור.

מאיר שטרית: היה – – –

ראובן ריבלין: לגבי יהודים שהם אורתודוקסים, שכן ההלכה היא הבסיס ליהדות, הנושא הזה הוא בבחינת ייהרג ובל יעבור.

חיים אורון: – – – הבעיה היא הצבועים – – –

ראובן ריבלין: מובן שלא יאמרו לנו אנשים שאינם חווים את החוויה הישראלית מה אנחנו צריכים לעשות כאן, מה האיומים הקיימים לגבינו.

ראובן ריבלין: יש פה שאלה רצינית שצריך לעסוק בה, בוודאי בערב תשעה באב, שהיא שאלה שמתקיימת, היא מחלוקת מתקיימת, היא מחלוקת אמיתית.

ראובן ריבלין: אבל לא צריך מצד אחד – – –

חיים אורון: אתה מחלק את העם היהודי – – –

ראובן ריבלין: חס וחלילה, אני לא מחלק, העם היהודי מחולק – – – מה אני מחלק?

ראובן ריבלין: אני אמרתי מה אני מחלק?

ראובן ריבלין: אני אמרתי – – – כנסת ישראל.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת – – –

משה גפני: למה זה נוגע בכלל?

אריה ביבי: – – –

ראובן ריבלין: יש עם יהודי ויש עם ישראל, הדת בישראל, מי שמחליטה זה הכנסת.

יוחנן פלסנר: אבל זה נושא שנוגע לעם היהודי.

ראובן ריבלין: בוודאי.

ראובן ריבלין: לכן חבר הכנסת טלב אלסאנע בדרך כלל לא משתתף בהצבעה בעניין זה; יאמר, זה לא ענייני.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת גנאים לא משתתף בהצבעה בעניין הזה, כשם שהוא מצפה שאני לא אקבע לו מיהו מוסלמי.

ראובן ריבלין: אבל לפחות שאנחנו – – –

אברהם מיכאלי: – – – מהכנסת – – –

ראובן ריבלין: אני לא בא ומדבר נגד העם היהודי, חלילה, אבל שלא יהיה אחד משכמו ומעלה, ואחר הוא – בכל זאת, הרב עמאר הוא אדם בעל זכויות רבות בארץ-ישראל ובמדינת ישראל ובעם היהודי.

ראובן ריבלין: אני מזמין את כבוד השר אדלשטיין, שהוא קרוב הרבה יותר ממני לעמדות שהובעו כאן.

ראובן ריבלין: יש מחלוקת בתוך הליכוד.

ראובן ריבלין: למשל, בליכוד אנחנו משאירים חופש הצבעה בעניין זה.

ראובן ריבלין: יש כאלה שמאמינים שיהודי הוא מי שנולד לאם יהודייה ומי שגויר כהלכה – הלכה יש אחת.

ראובן ריבלין: עכשיו, יכול לשמור מצוות, יכול לא לשמור.

ראובן ריבלין: אני נולדתי יהודי.

חיים אורון: הלכה אין אחת.

חיים אורון: הלכה אין אחת.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אורון, ברור לך דבר אחד, לשנינו, כיהודים שלא שומרים תרי"ג מצוות – – – רחמנא ליצלן, יהודים אתאיסטים, אנחנו לא יכולים להתכחש לעובדה שנושא הסטטוס הוא נושא שהוא נמצא – – –

חיים אורון: הלכה – אין אחת.

חיים אורון: אין – – –

יצחק כהן: מי אמר לך שאין הלכה אחת?

יצחק כהן: – – –

חיים אורון: – – –

יצחק כהן: – – –

ראובן ריבלין: השר כהן, מה הצעקות?

ראובן ריבלין: בשביל מה לצעוק ערב תשעה באב?

ראובן ריבלין: מה קרה?

ראובן ריבלין: הרב יצחק כהן, מה קרה?

ראובן ריבלין: הוא קובע לפי דעתו.

ראובן ריבלין: הוא קובע לפי דעתו.

ראובן ריבלין: הוא יהודי כמוך, שניכם נולדתם לאמא יהודייה.

ראובן ריבלין: עכשיו אני רק רוצה לומר לך: אני ואתה למדנו בבית-ספר שהוא לא בית-ספר חרדי, ולמדנו שהיהדות לעומת דתות אחרות אינה מיסיונרית.

ראובן ריבלין: היא לא מבקשת שיצטרפו אליה.

ראובן ריבלין: היא לא מפתה אדם או מבקשת מאדם להצטרף אליה.

ראובן ריבלין: כל מי שרוצה להצטרף אליה, היהדות אומרת: אם אתה רוצה להצטרף אלי, חלות עליך מחויבויות כאלה ואחרות.

ראובן ריבלין: היום יש לנו עם ישראלי, יש לנו עם ישראל – נותן את כל התשובות.

ראובן ריבלין: מה קרה לכם, רבותי?

קריאות: – – –

ראובן ריבלין: אני אשתדל שתמיד ילדי יוכלו להתחתן עם ילדיו של גפני.

ראובן ריבלין: אבל סך הכול, הם מסכימים לנישואים אזרחיים.

ראובן ריבלין: הם מסכימים לנישואים אזרחיים.

קריאה: הם לא מסכימים לקבל את – – –

משה גפני: לא, לא, לא.

משה גפני: ודאי שלא.

ראובן ריבלין: – – – תרשה לי לחשוב מה שאתה חושב, אף-על-פי שאתה לא חושב ככה.

משה גפני: לא, לא, לא.

ראובן ריבלין: אתה יכול לומר מה שאני חושב, אף-על-פי שאני לא חושב כך.

משה גפני: לא.

משה גפני: אני, יש לי אחריות לכל העם.

אילן גילאון: הוא צודק, הוא צודק – – –

ראובן ריבלין: רבותי, אני מציע שבאמת, בתשעה באב, שהוא יום חשבון נפש, אני עכשיו – האם צריך לציין אותו בדרך שמציינים אותו או לא?

ראובן ריבלין: זו שאלה אחרת.

ראובן ריבלין: בכל זאת, העיר ירושלים אינה מושפלת עד שאול תחתייה, היא בכל זאת עיר פורחת ומשגשגת, בירתו של עם ישראל.

ראובן ריבלין: מה קרה?

אילן גילאון: – – – שהרב הראשי לישראל הוא גדול המפלגים בעם, בתשעה באב.

אילן גילאון: אז למה אנחנו – – –

ראובן ריבלין: אוה, חבר הכנסת גילאון, אני בטוח שהרב הראשי בישראל לא יאמר עליך, אפילו אם הוא לא יחשוב כמוך, שאתה גדול המפלגים בעם.

ראובן ריבלין: הוא מאמין באמונתו.

ראובן ריבלין: הרב עמאר הוא באמת איש יקר ומנהיג דגול.

ראובן ריבלין: יכול להיות שאתה חושב שהוא טועה – – –

אילן גילאון: יקר כיוון שהוא עולה הרבה כסף, זה נכון.

ראובן ריבלין: בסדר גמור – הוא עולה הרבה פחות מתעשיות אחרות.

ראובן ריבלין: אני מבקש מכבוד כולם לתת את הכבוד הראוי והמגיע לשר אדלשטיין, אשר עלה על מנת להשיב, בעיקר בנושא של פילוג העם היהודי; יכול גם להשיב בעניין פילוג העם.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, עמיתי השרים, אני ודאי, אדוני היושב-ראש, לא אתעלם מהצעת האי-אמון שהציג חבר הכנסת שטרית, אף שאתה צודק – בגלל שינוי נוסח כנראה היתה איזו אי-הבנה במזכירות הממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: ואתייחס – – –

מאיר שטרית: חלוקה של עם ישראל לעשירים ועניים?

יולי יואל אדלשטיין: בסדר, אדוני, חבר הכנסת שטרית, אני דווקא – אני שמעתי אותך לפני כמה ימים בכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: מכיוון שאנחנו הרבה שנים משרתים בבניין הזה, במשכן הזה, יחד, אני תמיד הערכתי את היכולות שלך, במיוחד בהתחשב ברקע שאתה גאה בו.

יולי יואל אדלשטיין: היית ראש עיר פיתוח והפכת אותה למשהו באמת ראוי לציון לשבח.

יולי יואל אדלשטיין: תמיד ידעתי שאתה ניצב כאן – גם בהיותך שר, ולפעמים גם כשלא היית חייב מבחינת התפקיד, "נובלס אובליז'" – מול כל מיני יוזמות פופוליסטיות ואמירות פופוליסטיות, ועמדת על שלך.

יולי יואל אדלשטיין: לכן אני אגיד לך, בחברות – קצת מפתיע אותי.

יולי יואל אדלשטיין: כי אתה הרי מבין שבנושא שנגעת בו – וגם שהעלית לפני כמה ימים, נגיד שכר מינימום – יש יותר מגישה אחת ויותר מחלופה אחת.

יולי יואל אדלשטיין: אילו היתה הממשלה אומרת – והנושא עלה, גם בפורום שרי הליכוד וגם בישיבת הממשלה – אילו היתה אומרת הממשלה: למה, מה פתאום, לא צריך לטפל בעניים האלה, לא צריך שכר מינימום בכלל, ונתעלם מזה, אז אני מניח שלא אני ולא רבים מחברי היו בכלל תומכים בהצעה מסוג זה.

יולי יואל אדלשטיין: אבל כשאומרת הממשלה: בואו קודם נבדוק את החלופה של מס הכנסה שלילי, ונראה מה השלכותיו, ונפעיל אותו בהדרגה בכל רחבי הארץ, אז אני מניח שזו חלופה ראויה, ודווקא מי שבא בידיים נקיות ואומר: באמת, יש כנראה לא מדע מדויק אלא ניסיונות לבדוק איך אתה עוזר יותר טוב לאוכלוסייה שידה אינה משגת, אז אני לא מבין על מה ההתלהמות.

יולי יואל אדלשטיין: אותו דבר אפשר לומר, חבר הכנסת שטרית – – –

מאיר שטרית: – – – למשפחה עם שלושה ילדים?

מאיר שטרית: 100 שקל.

יולי יואל אדלשטיין: תראה, עוד פעם, בדיוק לזה התכוונתי.

יולי יואל אדלשטיין: אני גם בעד, אתה יודע, מכונית לכל פועל.

ראובן ריבלין: דרך אגב, אתה יודע למה 100 שקל?

ראובן ריבלין: כי היתה הצעה – חבר הכנסת אורון ואני היינו בוועדת הכספים – של חבר הכנסת סילבן שלום, וההצעה היתה הרבה יותר מרחיבה.

ראובן ריבלין: שר האוצר באותה העת התנגד, פשוט התנגד.

ראובן ריבלין: התנגד בכל תוקף להצעת מס הכנסה שלילי.

מאיר שטרית: – – –

ראובן ריבלין: אתה צודק.

יולי יואל אדלשטיין: אז לכן אני אומר, עוד פעם – לא נפתח כאן דיון.

יולי יואל אדלשטיין: הדיון היה ארוך – – –

ראובן ריבלין: אז לא הגשת הצעת אי-אמון נגד – – –

יולי יואל אדלשטיין: נגד שר האוצר, כן?

מאיר שטרית: – – –

יולי יואל אדלשטיין: גם לא יכול, כי הוא היה שר באותה ממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: אז מבחינת הפרוצדורה, רק מבחינת הפרוצדורה.

יולי יואל אדלשטיין: אבל אני אגיד לך, אדוני, חבר הכנסת שטרית, גם בשאר הדברים שנגעת בהם אפשר פה לנהל ויכוח כלכלי עמוק, אבל דבר אחד אין עליו עוררין: נקבעה תקרה לתקציב.

יולי יואל אדלשטיין: יש ויכוחים איך מחלקים את זה.

יולי יואל אדלשטיין: עשתה הממשלה צעד, אולי לא פופולרי, אבל בהחלט רציני ואמיץ, לגבי קיצוצים מסוימים, גם בתקציב הביטחון.

יולי יואל אדלשטיין: תמיד ברגע האחרון הממשלות נבהלות מזה.

יולי יואל אדלשטיין: אם אני לא טועה, אדוני היושב-ראש, הפעם האחרונה שמישהו עשה ונגע בזה, זה היה רבין המנוח.

יולי יואל אדלשטיין: מאז, כל פעם נבהלים מהעניין הזה.

יולי יואל אדלשטיין: תמיד אומרים: לא, לא, לא.

יולי יואל אדלשטיין: יש צרכים ביטחוניים.

יולי יואל אדלשטיין: ודאי שיש צרכים ביטחוניים, מי אני להתכחש לזה?

יולי יואל אדלשטיין: אבל אני מאוד מקווה, באמת, שבאיזונים שאנחנו יצרנו, אנחנו נראה לא חלוקת העם, זה ודאי שלא, אבל נראה גם התקרבות מסוימת בין שכבות שונות מבחינה סוציו-אקונומית בכל מה שנוגע לחינוך ולרווחה ולתחומים נוספים.

יולי יואל אדלשטיין: נגעת גם, חברי חבר הכנסת שטרית, בתחום המדיני.

יולי יואל אדלשטיין: תראה, כאן – עוד פעם, אני לא רוצה לפתח דיון ארוך.

יולי יואל אדלשטיין: אבל אני, כשאני שומע טיעונים מהסוג הזה, אני שואל את עצמי: כמה אפשר, באמת, כמה אפשר?

יולי יואל אדלשטיין: ראש הממשלה, תהיה אמיץ, לך למהלך אמיץ.

יולי יואל אדלשטיין: הילדים, שעליהם כתוב בכל העיתונים היום שקופצים מגג לגג בבניינים גבוהים מאוד, אמיצים.

יולי יואל אדלשטיין: אין לי אומץ לקפוץ בין בניינים של שמונה קומות.

יולי יואל אדלשטיין: הם מאוד אמיצים, אבל חכמים הם לא.

יולי יואל אדלשטיין: ולכן, כל מיני מהלכים אמיצים, חבר הכנסת – דיברתם בדם לבכם ללכת למהלך אמיץ.

יולי יואל אדלשטיין: הלכנו למהלך אמיץ.

יולי יואל אדלשטיין: נפלנו בין שני בניינים פעם ופעם ופעם.

יוחנן פלסנר: אמיץ וחכם.

יולי יואל אדלשטיין: לא שמעתי את המלה חכם.

יולי יואל אדלשטיין: כרגע, בנסיבות הקיימות, ללכת למהלך אמיץ זה ליפול בין שני בניינים של שמונה קומות.

יולי יואל אדלשטיין: אם למהלך אמיץ כזה מתכוונים, אז תסלחו לי – אני בגאווה אומר שאני שייך לממשלה, שכולי תקווה, ואעשה כל שביכולתי, שלא תלך למהלך אמיץ מסוג זה של לקפוץ מן הגג.

יולי יואל אדלשטיין: כבר קפצנו מספיק פעמים – ב-1993, ולפני חמש שנים בדיוק – –

חיים אורון: אפשר גם להתאבד בלקפוץ מגג.

חיים אורון: לא צריך שני בתים, גם בית אחד מספיק.

יולי יואל אדלשטיין: – – הוציאו 10,000 איש מן הבית, היה נהדר, אבל מה שהוא לא הוסיף זה שעל כל איש שהוציאו מהבית קיבלנו גם "קסאם", כי ההצעה המסכמת זה ב-10,000 "קסאמים" – "קסאמים", "רקטות" – – –

קריאה: דוח-גולדסטון, "עופרת יצוקה", משט לעזה, – – –

יולי יואל אדלשטיין: ולכן, אם רוצים ללכת על מהלכים אמיצים מסוג זה, אז כפי שאומרים במקומותינו: לא בבית-ספרנו.

יוחנן פלסנר: אז נתניהו לא אמר אמת לאובמה בביקור האחרון?

יולי יואל אדלשטיין: אני רוצה להתייחס יותר, ברשותך, אדוני היושב-ראש, באמת לנושא של הצעת חוק הגיור וכל מה שקשור לכך.

יולי יואל אדלשטיין: אתה תסלח לי, אדוני – אבל אתה ידוע כבעל חוש הומור – אם אני אפתח בנימה טיפה צינית בשבוע שחל בו תשעה באב.

ראובן ריבלין: ערב תשעה באב.

יולי יואל אדלשטיין: שבוע שחל בו תשעה באב.

יולי יואל אדלשטיין: כן, ערב תשעה באב.

יולי יואל אדלשטיין: אז אני פתחתי הבוקר את העיתונים וגם זפזפתי בין תוכניות רדיו באוטו, וחשבתי: זהו, "משיח צייטן", ימות המשיח.

יולי יואל אדלשטיין: ימות המשיח.

יולי יואל אדלשטיין: כותרות ראשיות בעיתונים בנושא אחדות עם ישראל וגיור.

יולי יואל אדלשטיין: חברים, חשבתי שזה לכבוד תשעה באב.

יולי יואל אדלשטיין: מסתבר שלא, זה בעקבות שמועות על משבר קואליציוני.

יולי יואל אדלשטיין: למה אני אומר את זה?

יולי יואל אדלשטיין: ותאמינו לי שאני מתלוצץ – אמרתי את זה מעל הדוכן הזה יותר מפעם אחת – אני ציני ואני מתלוצץ רק כשמאוד כואב לי, על מנת לא להתחיל לבכות.

יולי יואל אדלשטיין: מאוד כואב לי, כי בכנסת הקודמת הייתי יושב-ראש השדולה להסדרת נושא הגיור.

יולי יואל אדלשטיין: מישהו פעם ראה באיזשהו עיתון כותרת בנושא גיור?

יולי יואל אדלשטיין: מישהו דיבר על אחדות עם ישראל?

יולי יואל אדלשטיין: אותם אנשים שבפעלתנות רבה משתתפים בדיונים האלה תרמו, ולו משהו, לכיוון זה או אחר?

יולי יואל אדלשטיין: אולי לא היינו מגיעים לחקיקה, אולי לא היינו מגיעים למשבר, אילו מישהו היה מקשיב.

יולי יואל אדלשטיין: לא, לכולם היה נוח, לכולם היו כותרות אחרות.

יולי יואל אדלשטיין: נזכרנו.

יולי יואל אדלשטיין: אז כנראה עוד לא "משיח צייטן", אדוני היושב-ראש, כנראה עדיין לא ימות המשיח.

יולי יואל אדלשטיין: לגופו של עניין, אני רוצה להזכיר לכולנו, הצעת החוק של חבר הכנסת רותם, ביסודה נולדה מכוונות טובות וחשובות, והיא ביסודה הצעת חוק מבורכת.

ראובן ריבלין: אולי, אדוני, לפני שהוא נכנס לנושא העם היהודי, הייתי מבקש, כבוד השרים, חברי הכנסת, חברות הכנסת, לברך את המשלחת של חברי הפרלמנט של הודו, משלחת המייצגת את הדמוקרטיה הגדולה ביותר בעולם.

ראובן ריבלין: אפשר למחוא כפיים.

ראובן ריבלין: (מחיאות כפיים) כולם פרלמנטרים.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת אדטו ביקרה אצלם, והם משיבים ביקור גומלין כמשלחת.

ראובן ריבלין: ברוכים הבאים לכנסת ישראל, משכנה של הדמוקרטיה הישראלית, ולירושלים בירת ישראל.

ראובן ריבלין: נציין כי למשלחת הפרלמנטרית נודעת חשיבות מיוחדת, בשל היותה הראשונה מסוגה המבקרת בישראל ובשל היות המשתתפים בה מסומנים כדור העתיד של ההנהגה של העם בהודו.

ראובן ריבלין: ברוכים הבאים.

ראובן ריבלין: Welcome to , welcome to the Knesset, shrine of democracy, welcome to , the capital of .

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני.

ראובן ריבלין: נא להמשיך.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני היושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: אני בוודאי מצטרף לברכות שלך בשם הממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: Welcome.

יולי יואל אדלשטיין: אני אחזור על מה שפתחתי בו, אדוני היושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו, בלהט הוויכוח, שכחנו שהצעת החוק של חבר הכנסת רותם ביסודה היא הצעת חוק שנולדה מכוונות טובות, נולדה מכך שבשונה מאחרים שהזכרתי בעילום שם לפני דקה, לחבר הכנסת רותם היה ברור שצריך לטפל בנושא הגיור.

יולי יואל אדלשטיין: הוא מצא דרך מסוימת.

יולי יואל אדלשטיין: לא מייד – אני חייב להגיד באופן אישי – לא מייד התלהבתי מן הדרך הזאת, היו לי שיחות רבות עם מציע ההצעה.

יולי יואל אדלשטיין: השתכנעתי שיכול להיות שיש בהצעה הזאת ולו פתרון חלקי לבעיה הכואבת של אותם אלה שנמצאים אתנו בישראל.

יולי יואל אדלשטיין: אמרו – אומנם ברוח שבועות ולא תשעה באב – אמרו "עמך עמי", אבל לא אמרו, או טרם אמרו, "אלוקייך אלוקי", וחשבתי שזה אולי אחד הכיוונים שצריך לבדוק.

יולי יואל אדלשטיין: אני, דרך אגב, רוצה להתייחס גם לטענה שהצעת החוק רשומה בהסכמים הקואליציוניים.

יולי יואל אדלשטיין: אני מודה, מתוודה וגאה בכך שהצעת החוק, או פרק גיור, מופיע גם בהסכמים הקואליציוניים.

יולי יואל אדלשטיין: נמצאים כאן ההסכמים הקואליציוניים, כולל הצעת חוק הרבנות, שמוצע בה תיקון מסוים על-פי ההסכם הקואליציוני.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת רותם, ברוכים הבאים.

ראובן ריבלין: הוא פה כל הזמן.

יולי יואל אדלשטיין: לא ראיתי אותו לפני זה, אני מתנצל.

יולי יואל אדלשטיין: סעיף 42 בהסכמים הקואליציוניים, בפרק גיור, מתייחס לנושא של חוק הרבנות הראשית, מציע תיקון מסוים.

יולי יואל אדלשטיין: עברתי על זה.

יולי יואל אדלשטיין: לא סמכתי על דעתי, התייעצתי גם עם אנשים יודעי דבר יותר ממני.

יולי יואל אדלשטיין: אין שום בעיה בהסכמים הקואליציוניים.

יולי יואל אדלשטיין: הייתי תומך בשתי ידיים ועושה כמיטב יכולתי לשכנע את כל חברי בממשלה ובסיעה לתמוך בהצעת החוק על-פי ההסכם הקואליציוני.

יולי יואל אדלשטיין: מה כן?

יולי יואל אדלשטיין: כפי שקורה, הופיעו במהלך החקיקה, או לקראת החקיקה, תוספות – אני אוסיף:

יולי יואל אדלשטיין: תוספות מיותרות בעיני – להצעת החוק המקורית.

יולי יואל אדלשטיין: אחת, שדובר בה רבות, והיא תוספת של מתן אחריות לרבנות הראשית.

יולי יואל אדלשטיין: שנייה, שבינתיים ירדה, חבר הכנסת רותם, בהצבעה בוועדת החוקה, חוק ומשפט, מה שהיה מכונה סעיף 3, שהתייחס למתן אזרחות על סמך הגיור – דרך אגב, ללא הבדל של גיור אורתודוקסי, רפורמי או קונסרבטיבי; על סמך גיור.

יולי יואל אדלשטיין: אני יכול להבין, אני גם לא איתמם ואגיד: למה פתאום צריך את התוספות האלה?

יולי יואל אדלשטיין: מי צריך את התוספות האלה?

יוחנן פלסנר: יש עוד אלמנטים שהם – – –

יולי יואל אדלשטיין: טוב, יש עוד אלמנטים שאפשר תמיד למצוא.

יולי יואל אדלשטיין: אני רק אומר, בין – – –

יוחנן פלסנר: – – – שהם משמעותיים, שהם משאירים את כל הסמכות בידיים של הרבנים הראשיים, גם כדבריו של גפני.

יולי יואל אדלשטיין: אני אומר שהצעת החוק המקורית עשתה מהלך, בעיני, חשוב ונכון.

יולי יואל אדלשטיין: יתר על כן, אנחנו יכולים לפתוח ויכוח ארוך, אני יודע איפה אני עומד בוויכוח הזה, האם – דרך אגב, אני בוויכוח הזה מ-1995 – –

משה גפני: מה השתנה מהצעת החוק המקורית לנוסח שעכשיו נמצא?

משה גפני: הרי גם במקורית יש אחריות – – – להצביע בעד.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת גפני, אני חשבתי ששאלת מה השתנה מברית בין הבתרים להיום, אז אתה – – –

משה גפני: גם זאת שאלה, אבל לא לדיון הזה.

משה גפני: מה השתנה?

יולי יואל אדלשטיין: לדיון הזה, אני אגיד לך, חבר הכנסת גפני.

משה גפני: הרי זה מרחיב את נושא הגיור.

משה גפני: אני לא אוהב את זה.

יוחנן פלסנר: אתה מאוד אוהב את זה.

יולי יואל אדלשטיין: תקן אותי אם אני טועה, חבר הכנסת גפני, אתה מכיר אולי את החברים האלה, המכובדים האלה, סליחה, חלקם גם באמת חברי, יותר טוב ממני – רבני ערים, רבני יישובים, רבני מועצות אזוריות.

יולי יואל אדלשטיין: אתה מכיר ביניהם הרבה רפורמים או קונסרבטיבים?

משה גפני: לא.

יולי יואל אדלשטיין: לא.

יולי יואל אדלשטיין: גם אני לא.

משה גפני: מה הבעיה?

יולי יואל אדלשטיין: אז אומנם מנהיגנו – יתקן אותי יושב-ראש הכנסת אם אני טועה במשהו בציטוט – מנחם בגין ז"ל אמר בזמנו: גם המובן מאליו צריך לפעמים להיאמר.

יולי יואל אדלשטיין: אני מדייק?

ראובן ריבלין: טוב שייאמר.

יולי יואל אדלשטיין: טוב שייאמר.

יולי יואל אדלשטיין: נכון.

יולי יואל אדלשטיין: אבל לא תמיד.

יולי יואל אדלשטיין: הוא לא אמר: תמיד טוב שייאמר המובן מאליו.

יולי יואל אדלשטיין: לפעמים טוב שייאמר.

יולי יואל אדלשטיין: זה לא המקרה, חבר הכנסת גפני.

יולי יואל אדלשטיין: זה לא המקרה.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת החוק המקורית לא נתנה סמכות לרבנים רפורמים וקונסרבטיבים לגייר.

יולי יואל אדלשטיין: היא לא נתנה, היא לא התייחסה לסוגיה הזאת.

יולי יואל אדלשטיין: יש כאלה – דיבר כאן

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת – –

משה גפני: היא נתנה את האחריות.

יולי יואל אדלשטיין: – – חבר הכנסת ניצן הורוביץ דיבר כאן – – –

ראובן ריבלין: נתנה אחריות להלכה.

ראובן ריבלין: אל תטעה.

ראובן ריבלין: הוא צודק.

משה גפני: אני לא אוהב את החוק הזה, אבל אני לא מבין למה מתנגדים לו.

ראובן ריבלין: זה לא עניין של אוהב.

ראובן ריבלין: אני חושב שהוא התקדמות רבה, ממש מהפכה, דווקא בכיוון השני.

ראובן ריבלין: אבל מה שהוא אומר נכון; היא לא נתנה סמכות לאיש, היא נתנה סמכות להלכה.

יוחנן פלסנר: היא נתנה גם למוסד.

יולי יואל אדלשטיין: דיבר כאן חבר הכנסת ניצן הורוביץ בהצעת האי-אמון על הזכות של הרבנים הרפורמים והקונסרבטיבים להיות שותפים ולגייר.

יולי יואל אדלשטיין: אם אדוני היושב-ראש יפזר שם את ההתקהלות הזאת אני אשמח.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אורון.

יולי יואל אדלשטיין: בסדר.

יולי יואל אדלשטיין: הם כבר התפזרו עוד טרם הבקשה.

משה גפני: אני לא מבין למה ראש הממשלה מתנגד.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת גפני, לפני שקטעת אותי בקריאת ביניים אמרתי שיש ויכוח ארוך ומעניין.

יולי יואל אדלשטיין: אני שותף לוויכוח הזה משנת 1995, כשרצנו בפעם הראשונה לכנסת, לבחירות שהיו ב-1996, וגם אלינו באו ואמרו: המשימה הראשונה שלכם כנציגי העולים זה לעזור לגיורים רפורמיים וקונסרבטיביים בישראל.

יולי יואל אדלשטיין: ואמרתי לא.

יולי יואל אדלשטיין: ואמרתי "לא" לא מכיוון שאני יהודי שמשתדל להיות יהודי שומר מצוות.

יולי יואל אדלשטיין: אמרתי "לא" כי אמרתי שהמשימה שלי היא לעזור לעולים, לא לזרם זה או אחר; לא לאורתודוקסי, לא לקונסרבטיבי ולא לרפורמי.

יולי יואל אדלשטיין: המשימה שלי היא לעזור לעולים.

יולי יואל אדלשטיין: למה עולים – אני קיוויתי כך, לצערי התבדיתי, כנראה כי לא הגענו לשום פריצת דרך בנושא – למה עולים ירצו להתגייר?

יולי יואל אדלשטיין: להרגיש חלק מעם ישראל, מהחברה הישראלית ומהכול.

מרינה סולודקין: הם – – – אנחנו ניסינו.

יולי יואל אדלשטיין: ואם אני רוצה למנוע או טרגדיה או אי-נעימות בעוד x שנים, שבחור ובחורה שגדלו יחד מגיל מעון ירצו להתחתן ופתאום המשפחה שלה או שלו יגידו: לא, לא מקובל, לא בשביל זה אנחנו בארץ – אז אני יכול למנוע את זה במאה אחוז בדרך המסוימת של גיור אורתודוקסי.

יולי יואל אדלשטיין: בשאר המקרים – לפעמים כן ולפעמים לא.

יולי יואל אדלשטיין: לכן, אין לי שום בעיה עם עצם העניין, ולכן בירכתי בזמנו על ועדת-נאמן, כשבסופו של דבר – אין מחלוקת, יש איזה רב-שיח, אבל בסופו של דבר התוצר הוא גיור כהלכה.

יולי יואל אדלשטיין: לא רק שאין לי שום בעיה, אלא אני יכול רק לברך על זה.

יולי יואל אדלשטיין: אבל אמרתי בתשובה על קריאת הביניים שלך: הצעת החוק לא שינתה את זה, אבל הניסיונות לשפר את העמדות, ובאותה הזדמנות חגיגית שאוסישקין מת גם להוסיף עוד כמה דברים ולזכות בכמה נקודות, גרם לנו לדבר נורא – העלה על הבריקדות את כל יהדות העולם.

יולי יואל אדלשטיין: עכשיו, אפשר להתווכח: נכון, הם קראו את הצעת החוק או לא קראו את הצעת החוק.

יולי יואל אדלשטיין: יש ביטוי טוב בלועזית – אנחנו לא מדברים לועזית מעל דוכן הכנסת – שהכול עניין של תפיסה או שהכול עניין של הבנה, perception בלועזית.

יולי יואל אדלשטיין: אז אי-אפשר להתווכח עם זה.

יולי יואל אדלשטיין: כך זה נתפס: מדינת ישראל לא רוצה להכיר במיליוני יהודים ברחבי העולם.

יולי יואל אדלשטיין: מאוחר מדי לנסות לשנות את זה בהצעת החוק הספציפית הזאת בנוסח הנוכחי שלה.

יולי יואל אדלשטיין: עכשיו, למה זה חשוב?

יולי יואל אדלשטיין: העירו כאן כמה – – –

משה גפני: מה קרה בחוק הזה?

משה גפני: אני צריך – – –

יולי יואל אדלשטיין: אמרתי לך מה קרה, ואתה הבנת בדיוק.

משה גפני: לא, לא.

יולי יואל אדלשטיין: תאמין לי שאני לא מחלק פרסים או ציונים – –

משה גפני: אנחנו – – –

יולי יואל אדלשטיין: – – אבל אתה ממש לא מאלה שלא מבינים.

חיים אורון: תגיד לו כמו שחבר הכנסת גדליה גל היה אומר:

חיים אורון: אני לא מטומטם כמו שאני נראה.

יולי יואל אדלשטיין: כן, בדיוק.

חיים אורון: זה גדליה גל, זה לא אני, אז אל תבנו על זה.

חיים אורון: אני לא מטומטם.

יולי יואל אדלשטיין: אני שמח מאוד שאנשים במצב רוח טוב.

יולי יואל אדלשטיין: אני פחות שמח שאנשים לא מודעים לכך שאי-אפשר להגיע לק כלשהי – ודאי וודאי בארצות-הברית ובקנדה, אבל גם ברחבי העולם היהודי כולו – בלי לשבת שעות ולבלות שעות סביב הנושא הזה.

יולי יואל אדלשטיין: זה לא מהיום ולא מהכותרת של אתמול בעיתון.

יולי יואל אדלשטיין: זה לפחות בשנה האחרונה.

יולי יואל אדלשטיין: לכן, עלתה כאן סוגיה מעניינת.

מרינה סולודקין: צודק – – –

יולי יואל אדלשטיין: אדוני היושב-ראש, התייחסת לזה כמה פעמים.

יולי יואל אדלשטיין: אמרת, ודיבר על זה גם חבר הכנסת אורבך – ואתם יודעים מה?

יולי יואל אדלשטיין: כשמאוד מרגיזים אותי, חברי הרפורמים והקונסרבטיבים, אני לפעמים, ברגע של כעס, פולט אמירות מסוג זה.

יולי יואל אדלשטיין: אבל זה כשמרגיזים אותי בפגישה אישית אתי בחדר סגור.

יולי יואל אדלשטיין: אבל מעל דוכן הכנסת אני רוצה לומר דבר אחד: כשאני שומע שקודם יעלו לארץ ואחר כך יכריעו בשבילנו – זו עמדה מעניינת.

יולי יואל אדלשטיין: אתם יודעים מה?

יולי יואל אדלשטיין: אפשר לדון בה.

יולי יואל אדלשטיין: אומר היושב-ראש: הכנסת מחליטה, הממשלה מחליטה.

יולי יואל אדלשטיין: זו עמדה מאוד מנהיגותית.

יולי יואל אדלשטיין: דרך אגב, היו קולות כאלה והיו תקופות כאלה בהיסטוריה שאמרו: או שהאנשים בגולה הדוויה הזאת עולים לארץ או שהם לא מעניינים אותנו – לא חלק מאתנו, לא חלק מן השיח, לא מעניינים אותנו.

אילן גילאון: אדוני היושב-ראש – – –

ראובן ריבלין: הם מאוד מעניינים אותנו, ובעיני הם ציונים חשובים מאוד.

ראובן ריבלין: יחד עם זה, את ההכרעות מקבלים בכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: את ההכרעות ודאי מקבלים בכנסת.

ראובן ריבלין: אין שום בעיה, אם למשל רוצים להכיר בזרם מסוים כזרם על-פי חוק, יבואו ויעלו לארץ וישפיעו.

משה גפני: נכון.

ראובן ריבלין: אני לא אומר להם לבוא.

ראובן ריבלין: אני רק אומר שכשאומרים ציונים דגולים, בכל זאת יושבים פה אנשים שמימשו את הציונות על-ידי עלייתם לארץ.

אילן גילאון: למה?

אילן גילאון: למה?

יולי יואל אדלשטיין: בכלל לא חשוב – – –

אילן גילאון: אדוני היושב-ראש, למה?

אילן גילאון: לא מזמן אותה סיעה הציעה הצעה שקודם כול צריך לרדת מהארץ כדי להשפיע על הארץ.

ראובן ריבלין: אני לא הסכמתי עם אותה סיעה כשהיא אמרה.

ראובן ריבלין: יש הרבה דברים שאני לא מסכים אתה כשהיא אומרת היום.

חיים אורון: – – –

ראובן ריבלין: יחד עם זה, אני חושב שבאמת יש לך איזו זכות יתר על יהודי אחר לקבוע מה יהיה במדינת ישראל, כי אתה חבר הכנסת ונבחרת.

ראובן ריבלין: זה הכול.

ראובן ריבלין: זה כל מה שאמרתי.

חיים אורון: אבל, אדוני היושב-ראש, היה להם אז טיעון מצוין על אחדות העם.

חיים אורון: כשהם הציעו שיצביעו בלוס-אנג'לס, היה להם נאום קורע נשמות על אחדות העם.

חיים אורון: אני זוכר אותו עד עכשיו: איך אתה מעז?

חיים אורון: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אורון ואדוני היושב-ראש, כל מה שאני מנסה – – –

ראובן ריבלין: אני מסכים אתך שעקביות היא צעד חשוב מאוד – עקביות היא טבע חשוב מאוד.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני היושב-ראש, כל מה שאני מנסה לומר הוא שקשה מאוד – ולא אגיד אי-אפשר, ודרך אגב, זה לא מוסיף לעקביות כשאנחנו מנסים להחזיק במקל בצורה כזאת.

ראובן ריבלין: זה נכון.

יולי יואל אדלשטיין: זה אפשרי, אבל זה קצת קשה.

יולי יואל אדלשטיין: חברים, אי-אפשר לבוא מלאי התפעלות, כולל אלי כשר ההסברה והתפוצות – חברים בבית הזה, עיתונאים, סתם עוברי אורח ברחוב – ולומר: איך זה יכול להיות?

יולי יואל אדלשטיין: יהודי התפוצות לא תומכים בנו?

יולי יואל אדלשטיין: הם לא מבינים?

יולי יואל אדלשטיין: איך זה יכול להיות?

יולי יואל אדלשטיין: ראית את הסקר?

יולי יואל אדלשטיין: רק 4% מן היהודים בארצות-הברית לקחו בחשבון את הנושא הישראלי בבחירות.

יולי יואל אדלשטיין: איך יכול להיות דבר כזה?

יולי יואל אדלשטיין: מה קורה להם?

יולי יואל אדלשטיין: איפה הם?

יולי יואל אדלשטיין: אי-אפשר לשלב בין הגישה הזאת לבין הגישה שאומרת: לא נתחשב בדעתם.

ראובן ריבלין: אני מסכים אתך במאה אחוז.

יולי יואל אדלשטיין: יפה מאוד.

יולי יואל אדלשטיין: לא אמרתי שיכריעו.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני היושב-ראש, אני לא רוצה להזכיר, אבל טוב, זה ערב תשעה באב ומותר להזכיר עוד נושא עצוב.

יולי יואל אדלשטיין: לפני חמש שנים אתה, אני ועוד לא מעטים כמונו קיבלנו הכרעה של כנסת ישראל בנושא מאוד מאוד כאוב, כי אמרנו "דינא דמלכותא דינא" ואמרנו dura lex, sed lex, ואמרנו שזה מה שהכנסת קובעת והיא הריבון.

יולי יואל אדלשטיין: וברור לגמרי שהכנסת קובעת.

יולי יואל אדלשטיין: היא הריבון והיא הקובעת.

יולי יואל אדלשטיין: אבל, חברים, על זה מתקיים הדיון.

יולי יואל אדלשטיין: אני ואחרים מנסים למנוע את הקביעה הזאת של הכנסת, קביעה שתרחיק מאתנו מיליוני אנשים – צודקים או לא צודקים, אבל תרחיק אותם.

יולי יואל אדלשטיין: קביעה שתגרום לכך שעכשיו – בעוד חודש וחצי, כי החגים מוקדמים – ב-1,400 קהילות יקומו רבנים קונסרבטיבים ורפורמים ועל מה הם ידברו?

יולי יואל אדלשטיין: רק על הנושא הזה.

פניה קירשנבאום: מה הבעיה?

פניה קירשנבאום: שיתגיירו – – –

יולי יואל אדלשטיין: ואחר כך אנחנו עוד פעם נגיד: איפה הם?

יולי יואל אדלשטיין: למה הם לא באים לישראל?

יולי יואל אדלשטיין: למה הם לא תומכים בנו?

פניה קירשנבאום: אין שום בעיה.

פניה קירשנבאום: הם יכולים להמשיך להתגייר שם בדיוק כמו שהם התגיירו עד עכשיו.

יולי יואל אדלשטיין: לכן, אדוני היושב-ראש, לסיכום, אני מציע לכולנו להיזהר זהירות יתירה בכל נושא של חקיקה כשקם קול צעקה כזה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו ניסינו, ואמרתי שקיימתי עשרות ומאות פגישות, ואני לא היחידי.

יולי יואל אדלשטיין: ניסינו להסביר, ניסינו לשכנע, ואמרנו איפה שהיה צריך לומר שלא כצעקתה.

יולי יואל אדלשטיין: אבל כרגע זה המצב.

יולי יואל אדלשטיין: לסיכום, באמת צריך להתייחס, כי בכל זאת זה אי-אמון, ולא דיון אקדמי באוניברסיטה העברית, ואני חייב לומר ששמחתי לשמוע את ראש הממשלה אתמול, בסיום ישיבת הממשלה, מודיע חד-משמעית לשר המשפטים יעקב נאמן שהממשלה מסירה את תמיכתה מהצעת החוק בנוסח הנוכחי.

יולי יואל אדלשטיין: מה כן?

יולי יואל אדלשטיין: יבוא אלי, ובצדק, חבר הכנסת רותם, ויגיד לי: יולי, יחד חשבנו איך לעזור לעולים ואיך לפתור, אז עכשיו אתה אומר שאתה שמח שראש הממשלה מסיר את התמיכה?

יולי יואל אדלשטיין: אז מה עושים?

ניצן הורוביץ: תקלו עליהם.

ניצן הורוביץ: תקלו עליהם.

יולי יואל אדלשטיין: אני חושב שהדרך לנושא הזה בכלל וגם לנושא הספציפי של נוסח החוק בפרט עוברת בהידברות.

יולי יואל אדלשטיין: אמר ראש הממשלה, לפני איזה חודש או חודש וחצי, שהוא רוצה שידידנו, עמיתנו לשעבר, נתן שרנסקי, היום יושב-ראש הסוכנות היהודית, יוביל איזה שולחן עגול וינסה להגיע לפתרון.

זאב בילסקי: אני רק מציע לך, מניסיון, שגם השר יעקב נאמן ישב לידו.

יעקב אדרי: וגם הוא היה יושב-ראש הסוכנות.

יולי יואל אדלשטיין: או, חבר הכנסת בילסקי, קודמו של היושב-ראש שרנסקי בתפקיד.

יולי יואל אדלשטיין: אני רוצה לומר משהו – ואפרופו, אנחנו באי-אמון ולא בדיון תיאורטי: בממשלה הרעה הזאת שלא מתייחסת לאנשים ומחלקת את העם, בפעם הראשונה, כשבהתרעה של יומיים שרנסקי זימן דיון כזה במהלך חבר נאמנים וקבע את זה, אם אני לא טועה, בשעה 08:00 בבוקר או משהו כזה, ב"ענבל", שם מתקיימים כל הדיונים, כל ארבעת השרים מהממשלה שהוזמנו התייצבו – החמישי שהוזמן, המשנה לראש הממשלה, היה בחוץ-לארץ והתנצל מאוד – כולל יעקב נאמן, שר המשפטים, עבדך הנאמן, שר ההסברה והתפוצות, השר הרצוג שקדם לי בתפקיד שלי והשר בני בגין, שעוסק הרבה מאוד בנושא הזה.

יולי יואל אדלשטיין: לכן, אני אומר שזו לא איזו אמירה: חבר'ה, המושב נגמר, בואו ונוריד את זה מהשולחן, ואחר כך אלוקים גדול.

יולי יואל אדלשטיין: זו אמירה מהותית מאוד.

יולי יואל אדלשטיין: יש כמה שרים בממשלה, ואני בטוח שיש גם חברי כנסת, שהנושא הזה קרוב להם גם כשאין כותרת ראשית ב"ידיעות", ב"מעריב" וב"הארץ".

יולי יואל אדלשטיין: זה קרוב ללבם, גם כאשר הנושא מוזכר רק ב"ג'רוזלם פוסט" בעמוד 13.

פניה קירשנבאום: כבוד השר – – –

יולי יואל אדלשטיין: לכן אני אומר: זו דרך מאוד אמיתית.

יולי יואל אדלשטיין: אני מציע לכנסת ללכת בדרך הזאת.

פניה קירשנבאום: בחוץ-לארץ יש סטטוס-קוו.

פניה קירשנבאום: החוק הזה לא נוגע בגיורים בחוץ-לארץ.

פניה קירשנבאום: זה לא נוגע לתפוצות.

פניה קירשנבאום: אז – – – לדון שם.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת קירשנבאום – – –

ראובן ריבלין: זה ברור.

ראובן ריבלין: ברור.

פניה קירשנבאום: אבל זה לא נוגע בכלל לנושא של גיור – – –

ראובן ריבלין: החלטות הכנסת הן לא אקסטריטוריאליות.

יולי יואל אדלשטיין: התייחסתי לנושא הזה, ואמרתי – – –

פניה קירשנבאום: הוא קובע שבחוץ-לארץ נשאר סטטוס-קוו, הוא לא נוגע לגיורים שנעשו – – –

יולי יואל אדלשטיין: אני אמרתי את זה, ואני גם יודע – ומה לעשות, אני יודע שכמה חברים מהסיעה שלך, כולל יושב-ראש המפלגה, כולל סגן שר החוץ, כולל מציע ההצעה חבר הכנסת רותם, ישבו עם ראשי יהדות ארצות-הברית, לאו דווקא עם הרפורמים והקונסרבטיבים, וניסו להסביר להם את הדברים האלה, אבל מה לעשות, הם לא הבינו.

פניה קירשנבאום: הם יקבעו לנו במדינת ישראל איך אנחנו נעשה גיור במדינת ישראל?

יולי יואל אדלשטיין: הם לא יקבעו, חבל לחזור על כל הדיון מההתחלה.

חיים אורון: פניה, אתם הצעתם זכות הצבעה ליורדים.

חיים אורון: אתם הצעתם זכות הצבעה ליורדים.

פניה קירשנבאום: מה קשור – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבל לחזור על כל הדיון מההתחלה.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני היושב-ראש – – –

חיים אורון: היורדים בעוד חמש שנים יהיו כאלה.

אילן גילאון: זאת הבעיה, שלא מבינים מה קשור.

קריאה: מה קרה למרצ?

יולי יואל אדלשטיין: חברים, אני מציע – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אורון – –

יולי יואל אדלשטיין: אני מציע לסיכום.

ראובן ריבלין: – – גם אני הייתי פעם בפארסה הזאת.

ראובן ריבלין: זאת אומרת, אני רציתי להסביר מדוע הבעיה הדמוגרפית לא קיימת.

אילן גילאון: אני לא – – –

ראובן ריבלין: אני הצעתי כחומד לצון וכמסביר שבעיה דמוגרפית לא קיימת כאשר אנחנו מדברים על שלמותה של ארץ-ישראל, אפשר לתת לכל היורדים להצביע.

ראובן ריבלין: רק אני צריך לומר לך: היורדים לא מצביעים כאן או שם כי הם יהודים.

ראובן ריבלין: הם מצביעים, היורדים, כי הם ישראלים.

יולי יואל אדלשטיין: דרך אגב, זה לא מתן זכות להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הזכות קיימת להם.

ראובן ריבלין: למה אתה אומר לי?

ראובן ריבלין: חיים, הם מצביעים כי הם ישראלים.

ראובן ריבלין: אם חבר הכנסת סוייד ישמור על אזרחותו וירד חלילה מהארץ, דבר שאני לא מעלה על דעתי – שאני לא מעלה על דעתי, כי פה הוא נולד – אז הוא יוכל להצביע.

חיים אורון: אדוני היושב-ראש, אני מאוד מתקשה בהגדרה מיהו יהודי.

חיים אורון: אני עוד יותר מתקשה בהגדרה מיהו ציוני.

חיים אורון: אני לא מתקשה בהגדרה מיהו ישראלי.

חיים אורון: ישראלי זה אזרח ישראל שחי פה – אני וחנא סוייד.

חיים אורון: בזה נגמר הסיפור.

ראובן ריבלין: במאה אחוז.

חיים אורון: כל האי-בהירויות האחרות, תשאיר אותן לטיפולים אחרים.

ראובן ריבלין: חנא סוייד הוא נוצרי וטלב אלסאנע הוא מוסלמי.

חיים אורון: הוא ישראלי.

ראובן ריבלין: אין על זה ויכוח.

ראובן ריבלין: ואתה ואני יהודים, וארבעתנו אזרחים ישראלים.

אילן גילאון: חנא סוייד הוא נוצרי רפורמי, אם אתה כבר – – –

ראובן ריבלין: אין לי בעיה, כל אחד יגדיר את מה שהוא רוצה על אמונתו.

חיים אורון: הבאת לי ישראלים פתאום.

ראובן ריבלין: תראה, אני יכול לומר, אחד הוא מוסלמי, אחד הוא נוצרי, אחד הוא יהודי, אחד הוא קומוניסט – – –

אבישי ברוורמן: אוי ואבוי, אתה מערבב דברים שלא קשורים אחד לשני.

ראובן ריבלין: זאת לא היתה דת?

ראובן ריבלין: השר, זאת לא היתה דת, הקומוניזם?

יולי יואל אדלשטיין: היושב-ראש אומר את זה על מנת שאני אוכל להסכים אתו, כי היה לנו קצת ויכוח, אז בנושא הזה אני מאוד מסכים.

יולי יואל אדלשטיין: חברי חברי הכנסת, לסיכום, ודאי שאני מציע לדחות את הצעות האי-אמון מטעם וסיעת קדימה.

יולי יואל אדלשטיין: הנושא הזה – והמשפט הזה הוא לא משפט לפרוטוקול, המשפט הזה הוא מהותי – כל עוד אנחנו נעסוק בענייני גיור, ברגע שיש הזדמנות לנגח את הקואליציה או לנגח את הממשלה, ולא בימים כתיקונם, וישראל שרויים על אדמתם, אנחנו לא נתקדם לשום מקום, וכל עוד בנושא הזה אנחנו ננסה לנצל רוב כזה או רוב אחר להורדת ידיים לכיוון זה או אחר, ואני לא קובע כרגע לאיזה כיוון, טוב לעם ישראל לא יצא מזה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לשר אדלשטיין.

ראובן ריבלין: אני מבקש מחבר הכנסת טלב אלסאנע לבוא ולנמק את הצעת הסיעות רע"ם-תע"ל, חד"ש ובל"ד להביע אי-אמון בממשלה בעניין מדיניות ממשלת נתניהו כלפי הציבור הערבי.

ראובן ריבלין: ישיב השר אבישי ברוורמן, הנמצא אתנו כאן.

ראובן ריבלין: בבקשה.

טלב אלסאנע: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, כבוד השרים, הדיון שקדם לנושא שאני מעלה הוא הדיון שמתייחס לממד היהודי של המדינה, והיושב-ראש ציין בצדק את העניין של הישראליות.

טלב אלסאנע: הדבר הזה, שהוא המשותף לנו, הוא שאנחנו אזרחי המדינה, אלא שבכל מה שנוגע למדיניות ממשלת ישראל הנושא הזה, הנושא של האזרחות, הגישה לאזרחים, האזרחים שהם לא יהודים, האזרחים הערבים, הוא כמעט לא קיים במסגרת דיון ענייני – גיבוש מדיניות איך הולכת ממשלת ישראל להתמודד, איך להתייחס, איך לטפל בסוגיה של האזרחים הערבים, שהם אזרחי המדינה.

טלב אלסאנע: אולי בחוץ-לארץ אנחנו מוגדרים ישראלים, אבל בתוך ישראל אין ישראלים – יש יהודים, יש ערבים, ויש ממשלה שמטפלת אך ורק בנושאים שנוגעים ליהודים, ויכול להיות שהממשלה חושבת שהיא פתרה את הבעיה של האזרחים הערבים על-ידי זה שהיא מינתה שר לענייני ערבים – שר המיעוטים.

טלב אלסאנע: אנחנו מבקשים שהממשלה תטפל באוכלוסייה הערבית, ולא, כבוד השר, על-ידי זה שמדי שבוע יוצאים טרקטורים להרוס במגזר הערבי – זה הטיפול, אלה הביקורים היחידים שאנו עדים להם – אלא בכל נושא ונושא אנחנו צריכים לדעת מה הכוונות של הממשלה.

טלב אלסאנע: מה הממשלה הזאת הולכת לעשות בתחום של החינוך למשל.

טלב אלסאנע: מדוע, כאשר אנחנו רואים את התוצאות הקשות של ההישגים בבחינות הבגרות, לא באים ואומרים: אנחנו מגדירים את החינוך במגזר הערבי כאזור עדיפות לאומית א', אנחנו הולכים להשקיע יותר שעות לימוד, אנחנו הולכים לתגמל את המורים, ובמיוחד בנגב.

טלב אלסאנע: מה המדיניות של הממשלה הזאת בתחום של החינוך?

טלב אלסאנע: אנחנו רואים שיש בעיה בקליטת אקדמאים, רואים שיש חסם שנקרא פסיכומטרי; איך פותרים את הבעיה הזאת, של הפסיכומטרי, כדי להגדיל את מספר הסטודנטים?

טלב אלסאנע: רואים שיש בעיה בעניין התעסוקה – באופן חודשי, באופן מחזורי, מקבלים את הנתונים על האבטלה בקרב הציבור הערבי, ובאים בטענות שיש פערים שאי-אפשר לגשר עליהם, שנים, אבל מה הממשלה עושה כדי לגשר על הפערים האלה?

טלב אלסאנע: איך מתמודדים עם האבטלה?

טלב אלסאנע: איך מתמודדים עם העוני?

טלב אלסאנע: זה לא גזירה משמים, רבותי.

טלב אלסאנע: זאת תוצאה ממדיניות.

טלב אלסאנע: כאשר אין אזורי תעשייה, אין אזורי תעסוקה, אין מקורות פרנסה, אין פיתוח פרויקטים בתחום התיירות, אין פרויקטים שמובילים לשינוי במציאות הסוציו-אקונומית, המצב הולך מדחי אל דחי, והפערים ילכו ויגדלו.

טלב אלסאנע: אין מדיניות כדי להתמודד עם התופעה של העוני והאבטלה בקרב הציבור הערבי.

טלב אלסאנע: העניין של משרד הפנים – מה המדיניות של הממשלה בתחום של משרד הפנים?

טלב אלסאנע: אז אי-אפשר להגיד שאנחנו מקימים חריש, מקימים קציר, מקימים מצפים, מקימים יישובים – אבל מה עם הציבור הזה?

טלב אלסאנע: הרי הוא גדל והולך.

טלב אלסאנע: אומרים שעשו סערה והרעישו עולמות כי היתה הקפאה של ההתנחלויות לעשרה חודשים, כי יש גידול טבעי שם בהתנחלויות, בקרב המתנחלים.

טלב אלסאנע: אין גידול טבעי בקרב הציבור הערבי?

טלב אלסאנע: האם באמת זה 70 שנה המציאות לא משתנה?

טלב אלסאנע: אי-אפשר לבוא ולומר, אנחנו הולכים לגבש באופן כללי, לפתור באופן כללי את הבעיה של תוכניות המיתאר?

טלב אלסאנע: למה בכל פעם, אדוני השר – אני בטוח שפונים אליך בקשר לבית הזה ולבית ההוא, ואתה יודע, הרבה בתים, ובמקום לכבות שרפות, במקום לטפל באקמול, למה לא לעשות טיפול מקיף?

טלב אלסאנע: פותרים את הבעיה על-ידי אישור תוכניות מיתאר ומאפשרים לאנשים לבנות על-פי היתרי בנייה.

טלב אלסאנע: למה יש לנו תופעות של יישובים לא מוכרים בנגב?

טלב אלסאנע: הרבה אנשים כאן לא יודעים איפה הנגב קיים, יודעים רק להסית נגד האוכלוסייה הערבית בנגב.

טלב אלסאנע: אומרים כאילו הערבים בנגב ניצחו את המדינה, כאילו הם במלחמה עם מדינת ישראל.

טלב אלסאנע: מישהו יכול לנצח – הרי מי המדינה?

טלב אלסאנע: זה אני ואתה, המדינה.

טלב אלסאנע: איך אני יכול לנצח את עצמי?

טלב אלסאנע: הרי כולנו יודעים שתושבי הנגב היהודים לא באו – יש להם טאבו בנגב, אבל הם אזרחי המדינה, אלה אדמות מדינה, הם מקימים יישובים, מותר להם.

טלב אלסאנע: למה הערבי, כאשר הוא בונה בית הוא פלש, הוא מסיג גבול?

טלב אלסאנע: הרי הם היו קיימים שם לפני קום המדינה.

טלב אלסאנע: איפה האנשים היו?

טלב אלסאנע: הם גרו על הירח?

טלב אלסאנע: הם גרו שם, הם חלק מהנגב.

ראובן ריבלין: לא כולם היו שם באותו מקום שהם נמצאים עכשיו.

ראובן ריבלין: טלב, הרי אנחנו – חבר הכנסת אלסאנע – –

טלב אלסאנע: כולם, אדוני היושב-ראש – – –

ראובן ריבלין: – – הרי יש אורח חיים, יש נדידה, אבל אף אחד לא היה שם בצורה שהוא נמצא היום.

ראובן ריבלין: כל אחד היה במקום אחר.

ראובן ריבלין: היום מקימים יישובים, בעשר השנים האחרונות, שלא היו שם לפני כן.

ראובן ריבלין: הרי אנחנו שנינו חיים בארץ שלנו.

טלב אלסאנע: אני אגיד לך, אדוני.

טלב אלסאנע: מבחינה מעשית, אנשים אלה, לפני קום המדינה – – –

ראובן ריבלין: צריך למצוא הסדר – – –

טלב אלסאנע: אני אתן לך דוגמה.

טלב אלסאנע: אני אתן לך דוגמה.

טלב אלסאנע: באזור – סמוך לעזה, ובמרחבים של הנגב, במקום של קריית-גת, היו יישובים קיימים, היו כופח'ה, ומחארגה, ויישובים ערביים רבים באזור הנגב.

טלב אלסאנע: וב-48' 90% – 90%, זה נתון, שיש היום 600,000 תושבי ירדן שהמקור שלהם מהנגב, שעברו מהנגב – אולצו, גורשו – ואז השטחים שלהם נרשמו על שם המדינה כנכסי נפקדים.

טלב אלסאנע: הרבה יישובים שהיו קיימים, ממש, כבר לא קיימים יותר, וכל האוכלוסייה הזו, חלק ממנה הועבר לאזור שנקרא אזור הסייג, וחלק היה במקור באזור הסייג, ואז יש 13,000 שנותרו בנגב, רוכזו באזור הזה.

טלב אלסאנע: המדינה מ-1948 עד 1968, במשך 20 שנה לא הכירה באף יישוב.

טלב אלסאנע: כלומר, אנשים קיימים, אנשים מתגוררים, יש יישובים, אבל אין הכרה ביישובים.

טלב אלסאנע: היישוב הערבי הראשון בנגב זה תל-שבע, ואחר כך הוקמה רהט, שהפכה להיות יישוב של 50,000 תושבים, ולאחר מכן, עם הסכם השלום עם מצרים העבירו אנשים מאזור שדה התעופה נבטים, ואז הקימו עוד שלושה יישובים, וזה כסייפה ושגב-שלום וערוער בנגב, ולאחר מכן בשנות ה-80 הכירו בעוד שני יישובים: חורה ולקיה.

טלב אלסאנע: כלומר אנשים קיימים, אנשים נמצאים – – –

גאלב מג'אדלה: – – –

טלב אלסאנע: אתה צודק.

טלב אלסאנע: חלקם גם משבט איזבארגה, משבט אל-עמור, שהועברו לקלנסואה ולטייבה ולוואדי-עארה וללוד.

גאלב מג'אדלה: שכונה שלמה ללא מיתאר.

טלב אלסאנע: כלומר אנשים קיימים.

טלב אלסאנע: זה לא שמקימים יישוב, אחר כך מאכלסים אותו.

טלב אלסאנע: וזה לא אנשים שנחתו מהירח.

טלב אלסאנע: אנשים חיו שם ואנשים התרבו ואנשים גדלו, והמדינה לא נתנה פתרון.

טלב אלסאנע: ולבוא היום – פלשו והסיתו.

טלב אלסאנע: מה, חסר למדינה אויבים?

טלב אלסאנע: מה, המטרה שלנו להצמיח אנשים שגם ממורמרים?

טלב אלסאנע: כאשר חוסמים את התעסוקה, כאשר חוסמים את הפרנסה, אנחנו מגדלים עבריינים.

טלב אלסאנע: כאשר מונעים בנייה כדין, אנחנו מאלצים אנשים לבנות שלא כדין.

טלב אלסאנע: מה בדיוק אנחנו רוצים מהאוכלוסייה הערבית?

טלב אלסאנע: איך אנחנו רוצים מערכת יחסים בין המדינה לציבור הערבי?

טלב אלסאנע: האם הממשלה הזאת מחויבת לאוכלוסייה הערבית?

טלב אלסאנע: איך מתבטאת ההתחייבות הזאת?

טלב אלסאנע: באיזו צורה אפשר להגיד: אנחנו מחויבים, אנחנו עושים.

טלב אלסאנע: או מישהו מבין את המדיניות של הממשלה כלפי הציבור הערבי?

טלב אלסאנע: זה, הכהניסט בן-ארי והחבורה שלו, שכל יום עולים על הדוכן הזה, והפכו את הבמה של הכנסת לעמדת הסתה.

טלב אלסאנע: אחד מהציבור הערבי, אולי נדירים, מתוך מיליון וחצי, נלחמים נגד מדיניות הממשלה, נגד אפליה, נגד המדיניות של הכיבוש, אבל אף אחד הוא לא נגד המדינה.

טלב אלסאנע: צריך לעשות הבחנה בין הממשלה ומדיניותה לבין המדינה והאזרחים שלה.

טלב אלסאנע: אנחנו חלק מהמדינה, אנחנו רוצים להיות שייכים למדינה, אנחנו רוצים להשתלב במדינה, אנחנו רוצים לקחת את חלקנו גם בעשייה, כי אנחנו חלק מהחברה.

טלב אלסאנע: אנחנו לא חלק מהציונות, אנחנו לא חלק מהתנועה הציונית.

טלב אלסאנע: אבל, ריבונו של עולם, אני רוצה לשאול: באיזו מידה המדינה הזאת מחויבת ליהודים שנמצאים בכל העולם ולא מחויבת לאזרחים הערבים?

טלב אלסאנע: מה זה עדיף?

טלב אלסאנע: האם להיות שייך לעם היהודי או שייך לעם שנקרא אזרחים?

טלב אלסאנע: האזרחות הזו, מה הנפקות שלה, מה המשמעות שלה?

טלב אלסאנע: או שכל מי שצריך לקבל זכויות, צריך להתגייר – אם אתה מתגייר, אתה יהודי, אתה זכאי לזכויות.

טלב אלסאנע: אם אתה לא יהודי, מכריזים עליך מלחמה.

טלב אלסאנע: זו תפיסה שלא יכולה להתיישב עם תפיסת העולם של מדינה שמכבדת את כל אזרחיה ללא קשר לשייכות הדתית או הלאומית.

טלב אלסאנע: אנחנו כל הזמן מדברים על מדינה יהודית ודמוקרטית, אבל מה משאירים מהדמוקרטיה כאשר מנשלים את האזרח הערבי מכל זכויותיו?

טלב אלסאנע: כאשר יש בתפיסה הישראלית, לצערנו, התייחסות כאילו כל ערבי הוא אויב, ממש.

טלב אלסאנע: ההתייחסות, מי שצריך להיות מופקד על הציבור הערבי, מי שבא עם רקע ביטחוני, כי הערבים הם אויב, ואם אתה כל הזמן אומר להם: אתם אויבים, אויבים, אויבים, מה תקבל בסוף?

טלב אלסאנע: אתה תקבל אויבים, כי אתה מעביר את המסר הזה בנאום, בדיבור, בהסתה מעל הדוכן הזה.

טלב אלסאנע: במקום לראות את המצוקות שלהם, לראות את הצורך במתן פתרונות, אתה מאשים אותם.

טלב אלסאנע: ועולים כאן על הדוכן אנשים שמאשימים את חברי הכנסת הערבים במצוקה של הציבור הערבי, כאילו הם השרים בממשלה.

טלב אלסאנע: כאילו אנחנו יצרנו את הבעיה של היישובים הלא-מוכרים, אנחנו יצרנו את הבעיה של האבטלה, אנחנו יצרנו את הבעיה של העוני – לא הממשלה.

טלב אלסאנע: גם אנחנו הקורבן וגם אנחנו הנאשם.

טלב אלסאנע: עד לאן הדברים האלה מתגלגלים?

טלב אלסאנע: את מי זה משרת?

טלב אלסאנע: הגיע הזמן לשינוי מדיניות.

טלב אלסאנע: זה אינטרס של הציבור הערבי, אבל לא פחות זה אינטרס של המדינה.

טלב אלסאנע: זה לא פחות חשוב, דמוקרטיה, ודמוקרטיה – לא סמנטיקה.

טלב אלסאנע: זה לא מלים, זה גם מעשים וגם מדיניות.

טלב אלסאנע: המדיניות צריכה להגיד שאכן יש גישה דמוקרטית, ללא הבדל בין אזרח לאזרח.

טלב אלסאנע: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: פשוט אנחנו ב-14:00 מסיימים את הישיבה.

ראובן ריבלין: אני מזמין את כבוד השר אבישי ברוורמן להשיב להצעת האי-אמון של רע"ם-תע"ל, חד"ש ובל"ד, ואני מבקש מסגנית היושב-ראש הנכבדה להחליף אותי.

אבישי ברוורמן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, קודם כול, אתן פה הערה אישית לגבי משפחת אלסאנע.

ראובן ריבלין: א-סאנע.

ראובן ריבלין: הסמ"ך היא אות שמשית, לכן לא מבטאים את הלמ"ד.

אבישי ברוורמן: אני לומד עכשיו ערבית מדוברת, אז בית סאנע כביר וחילו.

אבישי ברוורמן: בשבילי, ידידי חבר הכנסת טלב אלסאנע הוא הכבשה השחורה במשפחה.

אבישי ברוורמן: הוא לא למד באוניברסיטת בן-גוריון, ואולי בגלל זה הוא הגיע להיות חבר כנסת, ואני לא יודע אם זה טוב או לא טוב, אבל אני רוצה לתת שבח, כי באמת הבוגרים הנפלאים של משפחת אלסאנע הם מדהימים, ואני רוצה לציין שניים, כי אתייחס אליהם בדברים האלה גם לאחר מכן.

רוחמה אברהם-בלילא: אבל רק, אדוני כבוד השר, אם אפשר, מכיוון שאנחנו בלוחות זמנים מאוד-מאוד צפופים, לא להאריך בדיבור.

אבישי ברוורמן: תקשיבי לי, אני מדבר, אענה על הדברים האלה בשקט – – –

רוחמה אברהם-בלילא: אני רק מבקשת להתחשב.

רוחמה אברהם-בלילא: אני מודה לך.

אבישי ברוורמן: אני אהיה קצר, יום שלישי תשעה באב, לא מאריך בדברים.

רוחמה אברהם-בלילא: אני מודה לך, אדוני.

אבישי ברוורמן: ואני מודה לך גם שאת נותנת כבוד גם לשרים וגם לחברי כנסת.

אבישי ברוורמן: אני מדבר קודם כול על אמל אלסאנע, שהיא היום הכוכבת, גמרה תואר שני, והיא מובילה בתנועה של שוויון וחברה שאין כמוה.

אבישי ברוורמן: אני מדבר על ד"ר ג'יהאד אלסאנע, שסיים, כשהתחלתי, בהצטיינות, מדעי המחשב, נסע לקורנל, סיים דוקטורט בהצטיינות, חזר לאוניברסיטת בן-גוריון, הוא בקרוב יקבל פרופסורה, הוא אחד האנשים שיובילו בעולם ב-computer graphics, ועכשיו הוא מוביל בית-ספר למצוינות, מיוחד, שהוא וחבריו הולכים להקים.

אבישי ברוורמן: למה אני אומר את זה – כי אני חסיד של הלל הזקן.

אבישי ברוורמן: אני לא חסיד של בית שמאי.

אבישי ברוורמן: אני בעד דקדוק, יש גם חלק משמאי שאני אוהב, אבל בבית הלל שאומר: "אם אין אני לי מי לי, וכשאני לעצמי מה אני, ואם לא עכשיו אימתי".

אבישי ברוורמן: האנשים האלה שציינתי הם במקרה קרובי משפחתך, גם אמל וגם ג'יהאד.

אבישי ברוורמן: מעבר לכשלים של ממשלות ישראל לדורותיהן, שאני מסכים, אציין אותם, ואגיד מה עושים.

אבישי ברוורמן: הם לקחו את הכלל של הלל, "אם אין אני לי, מי לי?" – יוזמה אישית, מנהיגות כבכל מצב.

אבישי ברוורמן: ופה אני בא גם לאחי בחברה הערבית.

אבישי ברוורמן: מדינת ישראל לא עשתה מה שהיתה צריכה לעשות ב-62 שנים.

אבישי ברוורמן: תמיד ציינתי לטובה את יצחק רבין, שהיה שונה לחלוטין, ואת התוצאות כבר הזכרתי בעבר, שרק 7% מערביי ישראל לא קיבלו את ישראל בצורה של מדינה שכזו.

אבישי ברוורמן: הממשלה הזאת מתחילה ללכת בדרכו של רבין בנושא הזה, אני מקווה שגם תלך בגבורה לשתי מדינות לשני עמים.

אבישי ברוורמן: אני אציין, אבל כמובן שהייתי רוצה לראות יותר, אבל אני גם רוצה לראות היום, ואני פונה בכל מקום שאני מסתובב בארץ, לאורכה ולרחבה, עם המנהיגות הצעירה, המשכילה, הערבית, הדרוזית, הבדואית, הצ'רקסית, ופה יושב חבר הכנסת גאלב מג'אדלה, שהוא גם כבר לא כל כך צעיר כמו שהיה בעבר, ואותו הדבר, קחו אחריות במקביל, למרות האפליה, למרות הדברים, כי יחד, לדעתי, אפשר לתקן.

אבישי ברוורמן: לגבי הנושא בכללותו, אתה יודע, חבר כנסת אלסאנע, שאין אדם שמבין יותר ממני את טעויותיה של ממשלת ישראל.

אבישי ברוורמן: אם היום דיברנו על טעות, שמדינת ישראל, שיש לה כל כך הרבה בעיות, פתאום מעלה את נושא מיהו יהודי, שפותח את ה"ניו-יורק טיימס" אתמול, וכל העולם לא מבין, האם המדינה הזאת מתפרקת לגורמים, אותו דבר מדינת ישראל חטאה ולא הבינה את חשיבות אזרחי ישראל הערבים כאזרחים שווי זכויות וכפוטנציאל – במקרה הזה אני מדבר כתועלתן – כפוטנציאל כלכלי אדיר, וכמובן, כמו שאמרת, כחלק, כגשר גם לשלום.

אבישי ברוורמן: אי-אפשר לתקן את העבר אלא אם כן אתה הולך במכונת הזמן, ואני לא בקי בדברים האלה; אפשר רק לפעול בהווה למען העתיד.

אבישי ברוורמן: אז זה על שלושה חטאי ישראל ועל ארבעה לא אשיבנו – אמרנו.

אבישי ברוורמן: עכשיו הגיע הזמן שעם ישראל – ואני מדבר אל יהודי ישראל – יתחילו להיות חכמים וגם יהלכו בצדק שכתוב במגילת העצמאות, שבו לכל אזרח יהיו אותן זכויות לתשתית, חינוך ותעסוקה.

אבישי ברוורמן: כי לילדים שלי, שיש להם רבות, מגיע בדיוק כמו לילדים שלך; לילדים שלך באמת יש גם הרבה מאוד, אבל גם לילדים אחרים, שאין להם את זה.

אבישי ברוורמן: מה עשתה ממשלת ישראל כרגע?

אבישי ברוורמן: לא מספיק, אבל היא הולכת בכיוון והיא שינתה את ההתנהלות של ממשלות ישראל מאז רבין.

אבישי ברוורמן: דבר ראשון, אני חוזר ומונה – ואני אתייחס לנקודות החשובות שציינת במיוחד, חבר הכנסת אלסאנע – לגבי נושא החינוך וההשכלה ולגבי האוכלוסייה הבדואית בדרום, ואתה יודע כמה אני מרגיש חלק מתוכה.

אבישי ברוורמן: קודם כול אני חוזר, ואני אדבר גם על המעקב: אנחנו החלטנו, להבדיל מממשלות ישראל האחרות, שבשלב ראשון לא ניתן הצהרות של עשרות מיליארדים, שבסופו של דבר, אתה יודע, שום דבר לא מגיע למקום.

אבישי ברוורמן: אתה מכיר את זה מהנגב ואני מכיר את זה מהנגב בכלל ומהבדואים בפרט.

אבישי ברוורמן: אמרנו שנתחיל עם 13 יישובים שיש להם שלושה מאפיינים: יש בהם ראש עיר נבחר, לא ועדה קרואה; אני מעוניין שיהיה ראש עיר נבחר שמייצג את התושבים, לא ועדה קרואה; דבר שני – שיש להם מאסה קריטית של בין 20,000 – קרוב ל-30,000; דבר שלישי – שהניהול תקין, שאין להם הסדרי נושים.

אבישי ברוורמן: כתוצאה מכך, התוכנית הזאת שהובלנו, כמובן יחד ובגיבוי של ראש הממשלה, שר האוצר, המנכ"ל, השר בן-אליעזר וכל השרים, יצאה לדרך.

אבישי ברוורמן: איימן סייף, מנהל הרשות לפיתוח כלכלי לאוכלוסייה הערבית, הדרוזית, הבדואית והצ'רקסית, שראש הממשלה העביר לאחריותי, איש המעלה, מוביל; מנכ"ל משרד ראש הממשלה מוביל את כל נושא הפיקוח עם כל המשרדים.

אבישי ברוורמן: ומנצרת בצפון ועד רהט בדרום – לדרך.

אבישי ברוורמן: כסף יעבור, אבל לא בצורה שכסף עובר לראש רשות ונכנס לבור שחור, אלא הולך לתעסוקה, הולך לדיור, הולך לתחבורה ציבורית, ל"עיר ללא אלימות".

אבישי ברוורמן: אנחנו נחתוך אותם בביורוקרטיה, והכסף מתחיל ללכת.

אבישי ברוורמן: כאן יש לי שתי הערות ואני תיכף אוסיף אותן.

אבישי ברוורמן: בנוסף לזה, ראש הממשלה הטיל עלי, ואנחנו יוצאים עם תוכנית אסטרטגית לעשור הבא.

אבישי ברוורמן: חשוב שיהיה חזון למדינת ישראל.

אבישי ברוורמן: מדינת ישראל חסרת חזון ברוב התחומים שלה; הדחוף דוחה את החשוב, כמו שאמרת.

אבישי ברוורמן: אם העשור הקודם היה "העשור האבוד" למדינת ישראל ולאזרחי ישראל הערבים, אני מאמין, רוצה, ומוביל, שהעשור הבא יהיה עשור של פריצת דרך.

אבישי ברוורמן: ולכן נכין את התוכנית האסטרטגית הזאת.

אבישי ברוורמן: אני מדבר כרגע על דברים בשטח.

אבישי ברוורמן: קודם כול לגבי התעסוקה – אני חוזר מעל במת הכנסת, כי אתה רמזת – אזרחי ישראל היהודים לצערי אינם מכירים את בני דודם או את אחיהם הערבים.

אבישי ברוורמן: הם חושבים ברובם שכולם או גיס חמישי או קיצונים מוסלמים או ברמה או במנטליות שונה.

אבישי ברוורמן: ולא היא.

אבישי ברוורמן: לפי כל הסקרים של פרופסור סמי סמוחה, הרוב העצום של ערביי ישראל רוצה להיות חלק פה, רוצה להיות שותף, ורק אומר: פתחו את השער.

אבישי ברוורמן: האם יודעים אזרחי ישראל שתוך כמה שנים בודדות רוב הרוקחים בישראל, רוב הרוקחות בישראל, הם ערבים וערביות מצוינים?

אבישי ברוורמן: האם יודעים רוב היהודים בישראל שתוך כמה שנים רבע מהרופאים והרופאות בישראל הם ערבים וערביות מצוינים?

אבישי ברוורמן: לצערי, בנושא ההנדסה, בנושא המחשבים – שבו אני פתחתי את הדרך באוניברסיטת בן-גוריון, ואחרים – הבוגרים שלי, הבוגרים שלנו, הבוגרים בטכניון, אינם מוצאים תעסוקה, ואתייחס לזה.

אבישי ברוורמן: אז קודם כול, עכשיו, פרויקטים בתעסוקה.

אבישי ברוורמן: השר בן-אליעזר נמצא עכשיו בנצרת.

אבישי ברוורמן: יש כינוס של מכון היצוא לשינוי כל הדרך עם היצואנים הערבים.

אבישי ברוורמן: לא יכולתי להשתתף, מכיוון שכיבדתי אתכם בתגובה על הצעת האי-אמון.

אבישי ברוורמן: אבל אנחנו הולכים עכשיו יחדיו לפרוץ דרך בנושא התעסוקה, ונושא התעסוקה כולל את נושא ההיי-טק.

אבישי ברוורמן: אמרתי, ואני חוזר ואומר, שלא ייתכן שנוציא את מרכזי המחקר והפיתוח במדינת ישראל לבנגלור בהודו, משום שמחירו של התוכניתן ושל המהנדס בהודו זול יותר.

אבישי ברוורמן: והנה, לפי המדיניות שאנחנו מובילים – סובסידיה לפריפריה, סובסידיה לאזרח ישראל בן מיעוטים.

אבישי ברוורמן: העובדה שהוא נאמן למקום העבודה בשעה שבבנגלור מתחלפים כל יום, חדשות לבקרים, והאיכות הגבוהה – בינגו.

אבישי ברוורמן: ולכן היום יש פרויקטים.

אבישי ברוורמן: כבר לפני שבוע וחצי השתתפתי – זה חזון אחרית הימים.

אבישי ברוורמן: ידידנו שאוקי ח'טיב, שהיה ראש ועדת המעקב, הוא המנכ"ל של פארק בנצרת, יחד עם האיש המדהים הזה סטף ורטהיימר, ושם יוקמו חברות.

אבישי ברוורמן: במקביל, עם אנשי עסקים ערבים, אנחנו רצים ויוזמים, laissez faire, laissez passer.

אבישי ברוורמן: לגבי אנשים – אתם אמרתם ואני החריתי, ותיקנתי גם את ידידי שר האוצר והוא חזר בו מטעותו.

אבישי ברוורמן: אנחנו יודעים שאם מדינת ישראל רוצה להיות בת-קיימא מבחינה כלכלית, היא צריכה להשקיע יותר בחינוך והשכלה – אני שמח שתקציב הביטחון התעצם, אבל לא בצורה מוגזמת, למלחמה הבאה, אבל יש עוד צורך להוריד את הבזבוזים וציוד שלא רלוונטי – וכספים הועברו לחינוך, להשכלה ומקומות אחרים.

אבישי ברוורמן: הנשים הערביות – ההשתתפות שלהן בכוח העבודה היא רק 20%, ושל היהודיות 63%.

אבישי ברוורמן: האם זו בעיה תרבותית?

אבישי ברוורמן: לא, זו לא בעיה תרבותית.

אבישי ברוורמן: זה מעונות-יום, זה תחבורה ציבורית וזה פרויקטים.

אבישי ברוורמן: יחד עם שר התמ"ת וסגניתו אורית נוקד אנחנו מתקדמים, ונעשה את זה, כי יש את כל הפוטנציאל, ויש את המנהיגות, ויש את הכוח.

אבישי ברוורמן: לגבי קרן השקעות – אני פונה אליכם, חברי הכנסת: תובילו את זה, כי אני מדבר פה גם אל הקהל.

אבישי ברוורמן: הקרן שהוצאנו, קרן פרטית להשקעות, יהודית-ערבית, חביב חזאן, חמי פרס, ג'ימי לוי ואחרים – 180 מיליון; 80 מיליון כסף ציבורי ו-100 מיליון כסף פרטי.

אבישי ברוורמן: אני שומע כבר שהביקושים עולים, פרויקטים להיי-טק, ל-low-tech, לMo-tech.

אבישי ברוורמן: Mo-tech, אילן, זהMind-Oriented Technology .

אבישי ברוורמן: הכול, חוץ מדלא-ניידי.

אבישי ברוורמן: ייגמר זה, אני מוציא מייד דבר נוסף.

אבישי ברוורמן: אני בא לנקודה של חינוך, השכלה והבדואים – אני לא רוצה להפריע לאנשים עקב צום תשעה באב.

אבישי ברוורמן: לגבי החינוך וההשכלה, כרגע ישבנו שר החינוך, ראש המועצה, פרופסור טרכטנברג ידידי מהמל"ג, ותהיה תוכנית שכבר היתה צריכה להיות מאושרת באישור התקציב לתוספת גדולה מאוד להשכלה הגבוהה, לאחר שתי ממשלות – שרון–נתניהו, אולמרט–בר-און והירשזון – אשר לא דאגו באמת להשכלה הגבוהה.

אבישי ברוורמן: תהיה פה תוספת תקציב.

אבישי ברוורמן: אני דורש שבתוספת התקציב הזאת מיליארד שקל ילך על פני השנים הבאות לגידול קליטת האוכלוסייה של הסטודנטים הערבים, כדי שלא תהיה הג'רה של 7,000 או 9,000, חבר הכנסת מג'אדלה, שיעברו לג'נין, לירדן ולמקומות אחרים.

אבישי ברוורמן: אמרת שיש בעיות בפסיכומטרי, יש בעיות קליטה.

אבישי ברוורמן: אני פתרתי חלק מהדברים בבאר-שבע, כי אנשים שנכנסים, שעוקפים ועוזרים להם לעקוף את הקשיים, מצטיינים באותה מידה.

אבישי ברוורמן: אבל ברור שזו לא תחרות שווה.

אבישי ברוורמן: לכן מבחינתנו, כמשאב לאומי, הדבר הזה, כמו שאתה יודע חבר הכנסת טלב אלסאנע, עוכב, מכיוון שיושב-ראש התאחדות הסטודנטים לא חתם עדיין על ההסכם לגבי ההשכלה הגבוהה, ולכן הדיון לגבי כל תקציב ההשכלה הגבוהה יהיה באוגוסט.

אבישי ברוורמן: מלה על הדיור שהעלית ומלה לגבי הבדואים, ואני מסיים – – –

רוחמה אברהם-בלילא: כבוד השר, אתה כבר 20 דקות – – –

אבישי ברוורמן: זה נושא כל כך חשוב.

אבישי ברוורמן: אני מסכם בעוד שתי דקות.

אבישי ברוורמן: תודה.

רוחמה אברהם-בלילא: נכון, אני בטוחה.

רוחמה אברהם-בלילא: אין לך עוד הרבה זמן.

משולם נהרי: – – –

אבישי ברוורמן: לגבי הדיור – תראי, אני גם לא מדבר הרבה בישיבות ממשלה, אני לא מדבר בכנסת – – –

רוחמה אברהם-בלילא: דבריך חשובים מאוד, אבל אני בטוחה שיהיו עוד זמנים שיהיה ניתן לפרט פירוט יתר כזה.

רוחמה אברהם-בלילא: שני משפטים לסיכום, בבקשה.

אבישי ברוורמן: שתי נקודות על דיור לאוכלוסייה הבדואית.

אבישי ברוורמן: לגבי הדיור – אני מאמין באמונה שלמה שאין גוזרים גזירה על הציבור שרוב הציבור אינו יכול לעמוד בה.

אבישי ברוורמן: לצערי, היהודים אינם מבינים.

אבישי ברוורמן: גם לאותם ערבים שמשרתים בצבא, גם לדרוזים שמשרתים בצבא, שעשר שנים יש להם תוכניות מיתאר, וגם לאלה שאינם משרתים, אבל אני מתחיל דווקא קל וחומר, לאלה שמשרתים בצבא.

אבישי ברוורמן: עשר שנים מחכים לתוכנית מיתאר, 15 שנה לתוכנית פרטנית.

אבישי ברוורמן: וכשבונים, אומרים להם: למה בניתם.

אבישי ברוורמן: בתל-אביב הורסים, אבל בתל-אביב אתה יכול לבנות תוך חצי שנה, שנה.

אבישי ברוורמן: ולכן, אם אנחנו באמת הגונים, זה הדבר, ולכן העברנו עכשיו כספים לתכנון פרטני.

אבישי ברוורמן: צריך להעביר כמה שיותר במהירות, כדי שאפשר יהיה לבנות, ואז נעצור את הריסת הבתים, נכשיר מה שנעשה.

אבישי ברוורמן: להיות חכם ולהיות צודק.

אבישי ברוורמן: ואני מסיים באוכלוסייה הבדואית.

אבישי ברוורמן: אני מחכה להחלטת ראש הממשלה.

אבישי ברוורמן: אנחנו יודעים שעל השולחן – ואתה יודע היטב, ידידי חבר הכנסת טלב אלסאנע, אתה יודע, חבר הכנסת גנאים – הנושא הבדואי הוא נושא שחייב פתרון.

אבישי ברוורמן: ומישהו שאמר פה – אני לא יודע, ישב פה יושב-ראש הכנסת – היו רק 15,000 בדואים דרומיים ב-1948.

אבישי ברוורמן: זה לא סוד שגם חלק מאחד השבטים רצה להתגייר – בן-גוריון הסכים – אני מדבר פה על חוק הגיור – – –

מסעוד גנאים: לפי חוק הגיור – – –

אבישי ברוורמן: לחוק הגיור הזה הוא לא הסכים, אבל הרב מימון פישמן התנגד.

אבישי ברוורמן: אני לא אכנס לוויכוח על הגיור, על זה כבר אמרתי, העליתי את הדיון, ובהזדמנות אחרת.

אבישי ברוורמן: רבותי, היום יש קרוב ל-200,000, אבל בצורה ברורה ביותר זו היתה אחריות ממשלת ישראל, שלא השקיעה ולא עשתה.

אבישי ברוורמן: זמן ההחלטה הגיע, וזמן ההחלטה – מבחינתי, אני מוכן להוביל עכשיו תוכנית כלכלית לפיתוח הנגב – אמרתי את זה לראש הממשלה, הכדור אצלו – במקביל להסדר הקרקעות, תוכנית כלכלית רצינית עם מנכ"ל משרד ראש הממשלה, עם אנשיו, כדי להתחיל להתקדם, כי ברגע שאתה מתחיל להתקדם לאותם מקומות ששם בפזורה אנשים מסתובבים עם ילדים – בלי חשמל, בלי מים, ביישובים מוכרים – אין דבר כזה לי כיהודי, שומו שמים.

רוחמה אברהם-בלילא: ולסיום.

אבישי ברוורמן: ולכן, אני מעוניין להוביל את התוכנית הכלכלית הזאת עכשיו, הכדור אצל ראש הממשלה.

אבישי ברוורמן: למרות הכול, למרות הקשיים, אם תיקחו אחריות – גם חברי הכנסת הערבים – לא רק לבקר, לא רק להוציא כותרות, אלא לעבוד ביחד עם הכוח הקיים פה, בני ישמעאל ובני ישראל ביחד יבנו במדינה בת-קיימא.

אבישי ברוורמן: תודה רבה.

רוחמה אברהם-בלילא: אני מודה לך, אדוני השר, על דבריך הארוכים והמפורטים.

רוחמה אברהם-בלילא: אנחנו נעבור לנושא הבא על סדר-היום, וזה שוב בנושא אוזלת יד הממשלה מול כיבוש שכונות שלמות בתל-אביב וערים בארץ על-ידי עשרות אלפי מסתננים מאפריקה.

רוחמה אברהם-בלילא: יעלה ויבוא חבר הכנסת יעקב כץ.

אילן גילאון: – – – תשעה באב.

קריאות: – – –

רוחמה אברהם-בלילא: הוא לא יוותר.

יעקב כץ: גברתי היושבת-ראש, מכובדי השרים, חברי חברי הכנסת, ערב תשעה באב ואני כבר אמרתי את רוב הדברים בפעמים קודמות, אבל אני חשבתי שצריך להצביע אי-אמון בממשלה משום שראש הממשלה, שמודע לבעיה של כניסת המהגרים חסרי הזהות המסתננים לגבול הדרום במשך השנה ושלושה חודשים, שנה וארבעה חודשים שהוא ראש ממשלה, ואני טוען פה באחריות מלאה, מעל בימת הכנסת, כיושב-ראש ועדה, שלא נעשה דבר, למרות ששי חרמש זוכר, יצאנו לסיור.

יעקב כץ: הוועדה שאני עומד בראשותה, יצאנו לסיור בדרום, ראינו את הנתונים – –

שי חרמש: בינואר.

יעקב כץ: בינואר.

יעקב כץ: – – ושמענו את ההסברים של קציני הצבא וחיילי צה"ל והמפקדים באזור.

יעקב כץ: נפגשנו עם ראשי ופרנסי עיריית אילת, וראינו שמדינת ישראל נפגעה במחלה זיהומית קשה מאוד של חדירה בלתי פוסקת של אנשים, ללא שליטה וללא אחריות.

נחמן שי: תוריד את המלה "זיהומית".

יעקב כץ: אני לא מתכוון לומר אנשים מזוהמים.

נחמן שי: תוריד את המלה "זיהומית".

יעקב כץ: לא, לא, תסלח לי, נחמן.

נחמן שי: על אנשים לא אומרים מזוהמים.

אילן גילאון: – – –

יעקב כץ: נחמן.

יעקב כץ: תסלח לי, אני לא מתכוון לאנשים, ואם זה מה שהבנתם, אז אני לוקח את הדברים בחזרה.

יעקב כץ: אני מתכוון לומר שמצבנו הוא כמצב של חולה שיש בו פגיעה קשה וזיהומית, שגורמת לנו, למדינת ישראל, להיות במצב של סכנה.

יעקב כץ: אילו היה ראש הממשלה פועל ועושה משהו בנדון, דיינו.

יעקב כץ: אני אמרתי לראש הממשלה מספר פעמים, גם מעל במה זו, ואמרתי את זה במכתבים, וכתבנו את זה, וגם השדולה שהקימונו באה והתריעה והתריסה על נקודה זו.

יעקב כץ: לא מספיקה גדר בדרום.

יעקב כץ: לא מספיק מכשול בדרום.

יעקב כץ: מי שטוען שרק גדר או מכשול יפתרו את הבעיה, הוא צודק שזה לא יפתור את הבעיה.

יעקב כץ: הבעיה היא בעיה כוללת, היא בעיה שמצריכה טיפול באלה שמעסיקים, היא בעיה איך לטפל באלה שנמצאים, היא בעיה בבדואים שגונבים את הגבול משני הצדדים, ויש עוד הרבה-הרבה צדדים לבעיה הקשה הזו שמדינת ישראל נתקלת בה היום.

יעקב כץ: עיריית אילת ופרנסיה, בוועדה שאנחנו יושבים בה ובישיבות חוזרות ונשנות, לפי נתונים שקיבלנו, קרוב ל-15% מתושבי אילת הם מהגרים, מסתננים שהגיעו שלא כחוק.

יעקב כץ: 15%.

יעקב כץ: בסיור שעשינו במקום היו כ-6%, נחמן שי.

יעקב כץ: זה עלה תוך שנה ל-15%.

יעקב כץ: בתל-אביב היום, 6% מתושבי תל-אביב הם מסתננים, יש מי שטוען שיותר.

יעקב כץ: ואני טוען שתוך שנתיים, שלוש שנים, אנחנו נתקלים בבעיה שבאזור תל-אביב הכמות תגיע לכמות של 100,000 מהגרים ומסתננים; באזור אילת זה יגיע לפי הערכתם ל-25,000, 30,000.

יעקב כץ: תושבי אילת.

יעקב כץ: אין להם לאן לברוח.

יעקב כץ: ולכן פניתי וביקשתי מראש הממשלה שימנה שר לעניין.

יעקב כץ: גוף שיש לו הרבה ראשים – גם אם כל הראשים הם יפים – זו מפלצת, גברתי היושבת-ראש, משום שאף ראש לא מטפל, כל ראש מטיל את זה על הראש השני.

יעקב כץ: שר הביטחון אומר שאין לו תקציב, והתקציב שניתן לו זה לדברים אחרים, ממילא הוא לא עושה את הגדר; ושר הפנים אומר, זה בעיה של שר המשטרה; ושר המשטרה אומר, זו בעיה של שר הביטחון.

יעקב כץ: ונמצאנו באותו מצב כפי שהיינו לפני שנה וארבעה חודשים.

יעקב כץ: והודעתו של ראש הממשלה מהיום בישיבת הממשלה, ובהודעות חוזרות ונשנות בפעמים קודמות, שזו הבעיה הקשה ביותר של מדינת ישראל, ואם אנחנו רוצים להתאבד אז נאפשר לדבר הזה להמשיך ולהיות, היא הודעה שאין אתה שום תכלית, משום שכל עוד הוא לא מינה מישהו משריו להיות עסוק בנושא הזה יום ולילה, הבעיה לא תיפתר.

יעקב כץ: וחוסר היכולת של ראש הממשלה נתניהו להאציל סמכויות ולהגיד לאחד משריו – אם זה בוגי יעלון או דן מרידור או מישהו אחר משריו – זה עניינך, תבוא אלי עם תוכנית כוללת, ומרגע זה אתה תהיה בגדר "אנוכי אערבנו מידי תבקשנו", אתה תהיה זה שנשאל אותך ואתה צריך לתת לנו את הפתרונות ואת התשובות לשאלות למה מדינת ישראל נמצאת בצרה הזו.

יעקב כץ: אין לו תוכנית, לא שר, לא אחראי, וממילא המצב הזה, לצערי הרב, שניפגש פה באוקטובר – כשנחזור מהפגרה הארוכה; השנה הלוא אנחנו כל הזמן בפגרה, אבל שנמשיך בפגרה; כן, אנחנו עובדים כמה ימים, אבל שנמשיך בפגרה – נחזור מהפגרה לפגרה חלקית באוקטובר, אני יכול להבטיחכם נאמנה, באחריות מלאה, ששום דבר לא נעשה.

יעקב כץ: אני אומר את זה עכשיו משום שכל עוד – – –

אילן גילאון: חבר הכנסת כץ, אולי מתגבש רעיון, אני רואה פה באינטרנט.

אילן גילאון: השר ישי מציע פלוגת חיילים.

יעקב כץ: מה הוא מציע?

אילן גילאון: פלוגת חיילים שתשים.

יעקב כץ: אני לא מבין.

אילן גילאון: השר ישי מציע לקחת פלוגת חיילים – –

משולם נהרי: זה באס.

משולם נהרי: אם.

משולם נהרי: אס.

אילן גילאון: – – אולי צלפים, אני לא יודע – – –

רוחמה אברהם-בלילא: ישיב במקום השר אלי ישי, השר משולם, אז אנחנו נשמע תשובה – – –

אילן גילאון: – – – עכשיו זה יותר מדויק.

יעקב כץ: אני אמרתי שהבעיה הקשה הזאת, בעיית ההסתננות לישראל, הבעיה של ההסתננות הבלתי-חוקית לישראל, שאנשים נכנסים ללא זהות וללא רשיון, היא בעיה כל כך קשה משום שהיא מציפה את ערינו, וזה לא יכול להיפתר על-ידי שליפה מהמותן של השר ישי, או שליפה מהמותן של שר הביטחון, או שליפה מהמותן של שר האוצר, או של שר המשטרה.

יעקב כץ: אני אומר עוד פעם: גוף שיש לו הרבה ראשים, גם אם כל הראשים הם יפים, זו מפלצת.

יעקב כץ: אי-אפשר להיות עם ארבעה-חמישה ראשים.

יעקב כץ: והבעיה של ראש הממשלה, שנגדו אנחנו מציעים את הצעת האי-אמון, שהוא לא מסוגל, מסיבה כלשהי – אדרבה, אולי רוחמה, את הכרת אותו בעבר, תגידי לי, מה הסיבה – מה הסיבה שהוא רואה שנכנסים לארץ קרוב ל-20,000 אנשים בשנה, 15,000, 17,000, יותר מכמות העולים, והוא לא ממנה מישהו מסוים שייתן תוכנית כוללת איך פותרים את הבעיה?

יעקב כץ: למה הדבר משול?

יעקב כץ: לחולה שנמצא במצב קשה מאוד, והוא מביא מנתח שרק יפתח את הרגל.

יעקב כץ: צריך להביא רופאים שיטפלו בלב ובכליות ובריאות.

יעקב כץ: הבעיה צריכה טיפול כולל – היא צריכה טיפול במשפחות, היא צריכה טיפול בהאכלה שלהם, היא צריכה טיפול בהסדרת העבודה שלהם, היא צריכה טיפול במעסיקים שלהם, לקנוס אותם.

יעקב כץ: היא צריכה טיפול כולל.

יעקב כץ: מדוע הוא לא ממנה שר כשהוא רואה שמדינת ישראל נמצאת – כשהוא אומר – אם היא הולכת לקראת התאבדות.

יעקב כץ: אני לא מבין את זה.

יעקב כץ: וכל עוד הוא לא ממנה שר, אלא הוא רק מדבר על איזושהי גדר אוורירית, או איזה מכשול שיהיה גמור בעוד ארבע שנים, אנחנו נעמוד באותה צרה, והצרה תהיה יותר קשה.

יעקב כץ: בתל-אביב עדיין לא יודעים את זה, כי זה רק 6%.

יעקב כץ: אומנם שכונות שפירא ונווה-שאנן ושכונת התקווה כבר נכבשו, בתי-הספר נכבשים.

יעקב כץ: ויש לי פה עוד טענה אחת, לשר החינוך – שאני לא רואה אותו לאחרונה – אבל שר החינוך צריך לדעת גם כן שהוא לא קיבל רשות לקחת את בתי-הספר החילוניים ולהפוך אותם לבתי-ספר – כבוד השר נהרי, אני גם רוצה שעל זה תיתן תשובה.

יעקב כץ: שר החינוך לא קיבל רשות, לא מקבינט ולא מממשלת ישראל, שהחליטה להפוך את בתי-הספר החילוניים באזור תל-אביב לבתי-ספר מתבוללים.

יעקב כץ: בבתי-הספר של ש"ס לא קולטים אותם.

יעקב כץ: בממלכתי-דתי לא קולטים אותם, אבל בכל בתי-הספר החילוניים קולטים היום ילדי מסתננים – –

אילן גילאון: אין איסור כזה.

יעקב כץ: – – ומדובר על מקומות שיש בהם כבר רוב אנשים שאינם יהודים.

יעקב כץ: מי התיר לשר החינוך בממשלת ישראל להפוך את ילדינו – – –

רוחמה אברהם-בלילא: לא, אתה לא עונה לו.

אילן גילאון: אין איסור כזה, חבר הכנסת כץ.

אילן גילאון: אין איסור כזה אפילו מדאורייתא.

יעקב כץ: אילן, יש הרבה יהודים – כבוד השר נהרי, ואני רוצה שתרשום לך את זה בפתק.

יעקב כץ: האם אנחנו החלטנו בממשלת ישראל – אילן גילאון טוען שאין בזה איסור דאורייתא.

יעקב כץ: אני טוען שמדינת ישראל חפצה שילדיה לא יתבוללו.

יעקב כץ: אני לא יודע אם רוחמה רוצה שהילדים שלה יתחתנו עם גויים, אבל בהנחה שילדים יהודים לומדים עם ילדים גויים, ב-50%, 40% ו-60%, הסיכוי שיהיו נישואי תערובת – הם יהיו כמו באירופה, השר ברוורמן.

יעקב כץ: אז מה אנחנו עשינו פה, במדינה שלנו?

יעקב כץ: מי נתן רשות?

יעקב כץ: שיבנו להם בתי-ספר.

יעקב כץ: מי נתן רשות להתבוללות הזאת?

יעקב כץ: גם לזה צריך תשובה, ואני מקווה שתהיה תשובה, ואני קורא לחברי הכנסת כולם להצביע אי-אמון בממשלה על הנקודה הזו.

יעקב כץ: תודה.

רוחמה אברהם-בלילא: אני מודה לך, אדוני.

רוחמה אברהם-בלילא: ישיב לחבר הכנסת כץ השר משולם נהרי, בבקשה; במקום השר אלי ישי.

אילן גילאון: תגיד רחמנא ליצלן.

רוחמה אברהם-בלילא: רק, כבוד השר, אם אפשר, מכיוון שחבר הכנסת בילסקי מנסה למלא את מקומי, אז אני אודה לשר אם – – –

משולם נהרי: אז שניים שמבקשים כבר קשה לסרב.

משולם נהרי: גברתי היושבת בראש, חברי חברי הכנסת, אכן מדובר בנושא כאוב וקשה – הבעיה של המסתננים שהציג כאן חבר הכנסת יעקב כץ.

משולם נהרי: כידוע, הממשלה כבר יומיים מקדישה לנושא הזה, יומיים שלמים רק לנושא הזה, אך ורק לנושא הזה, ועדיין לא הסתיימו הדיונים.

משולם נהרי: אני נאלצתי לעזוב את הדיונים ולבוא לכאן, וברגעים אלה עדיין מתקיימים דיונים וגם ביום ראשון הקרוב עתיד להתקיים דיון, השלמה של הדיון של היומיים האלה, בנושא הכאוב, הנושא של המסתננים.

משולם נהרי: כולנו מודעים לכך, קוראים, שומעים, רואים, חשים את התופעה הקשה של הכניסה של עשרות אלפים.

משולם נהרי: יש אומרים שזה כ-30,000, יש כאלה שאומרים יותר מדויק – 26,000, אבל כולם מסכימים שבשנים הקרובות זה הולך להיות קטסטרופה אמיתית.

משולם נהרי: מפני שאין עצירה.

משולם נהרי: מדובר על למעלה מ-1,000 מסתננים שנכנסים כל חודש.

משולם נהרי: וזה הולך וצובר תאוצה.

משולם נהרי: די לחשוב שבמצרים יש מיליון וחצי, בפוטנציאל שיכולים עוד – – –

אילן גילאון: – – – עוד 80 שנה.

משולם נהרי: – – – שיכולים להגיע לכאן אם אנחנו לא נעשה – – –

נחמן שי: המצרים עושים משהו?

משולם נהרי: המצרים גם מתמודדים, אבל אנחנו – אין לנו מדינה אחרת, כמו שאמר יעקב כץ.

משולם נהרי: יש לנו מדינה אחת, זה קיומנו, זו המדינה היהודית שלנו, ואנחנו צריכים גם כן לדאוג למדינה שלנו.

משולם נהרי: צריך ללכת לתל-אביב – – –

נחמן שי: מה עושים?

נחמן שי: אני שואל: מה עושים?

משולם נהרי: צריך ללכת רק לתל-אביב – אני אגיע למה עושים.

משולם נהרי: צריך ללכת רק לראות בתל-אביב את אזור התחנה המרכזית, שהוא כבר לא שייך לנו.

משולם נהרי: צריך ללכת לאילת, כמו שהזכיר חבר הכנסת יעקב כץ, מדובר על כ-10%, כך הנתונים ששמענו היום, וערד.

משולם נהרי: הם בטח לא הולכים להיות חסידי גור.

משולם נהרי: אבל בערד כבר החיים בלתי נסבלים.

משולם נהרי: ברגע שאין להם תשתיות, ברגע שלא מטפלים בהם, הם מגיעים לפשיעה, הם מגיעים לעבריינות, הם מגיעים לכל מיני דברים נוראיים.

משולם נהרי: החיים הם בלתי נסבלים.

משולם נהרי: מתקיים בנו מה שנקרא מחר באיכה, נדמה לי בפרק ד', בתחילתו: זכור ה' מה היה לנו, הביטה וראה את חרפתנו.

משולם נהרי: נחלתנו נהפכה לזרים, בתינו לנוכרים.

משולם נהרי: זה נורא ואיום.

משולם נהרי: ולכן הממשלה מבינה את הסכנה הגדולה שיש בדבר, וגם שמענו מאנשי הצבא פתרונות חלקיים שהם כבר מבצעים אותם.

משולם נהרי: זה לא מדויק כל כך שאומרים ששום דבר לא נעשה.

משולם נהרי: כן נעשה.

משולם נהרי: זה תהליכים.

משולם נהרי: אנחנו יודעים איך זה הולך, אבל משתדלים לעשות את המקסימום, ויש גם תקציב לכך.

משולם נהרי: קודם כול זו ההחלטה להקים את הגדר, ואין שום סחבת בנושא הזה.

משולם נהרי: יש כוונה ממש לצאת מייד ולטפל בנושא הזה.

משולם נהרי: הממשלה עוד לא קיבלה החלטות, אבל ההחלטות שהולכות להתקבל, שלכאורה היו צריכות להתקבל היום, הן אלה: א.

משולם נהרי: לקבוע כי שר הפנים לא יעניק אשרה או רשיון ישיבה למבקש שהוא שוהה שלא כדין בטרם חלפה תקופת צינון אשר משכה ייקבע בחוק, ושבמהלכה הוא שהה מחוץ לישראל, אלא אם כן התקיימו נסיבות מיוחדות שיפורטו בתיקון לחוק; ב.

משולם נהרי: להנחות את שר הביטחון להפיץ בתוך 14 ימים תזכיר לתיקוני החקיקה הדרושים בחוק למניעת הסתננות, התשס"ח–2008, כך שהחוק למניעת ההסתננות יהיה הסדר בלעדי ומקיף להתמודדות עם תופעות ההסתננות במדינת ישראל; ג.

משולם נהרי: להקים צוות מצומצם בראשות מנהל רשות ההגירה, האוכלוסין ומעברי הגבול או נציגו ובהשתתפות נציגים ממשרד הביטחון, משרד החוץ ומשרד האוצר, נציג שר המשפטים ונציג היועץ המשפטי לממשלה, אשר יפעל למימוש צעדים אופרטיביים במישור המדיני.

משולם נהרי: הצוות יגיש המלצותיו לראש הממשלה תוך 30 ימים מיום החלטת הממשלה; ד.

משולם נהרי: להקים צוות מצומצם בראשות שר המשפטים ושר הפנים ובהשתתפות נציגים ממשרד הביטחון, משרד הפנים, המשרד לביטחון הפנים, משרד האוצר, נציג שר המשפטים, נציג היועץ המשפטי לממשלה ונציג שב"כ, אשר יציע לממשלה תוך 60 ימים פתרונות נוספים לבעיית המסתננים, לרבות תיקוני חקיקה נדרשים וצעדים אופרטיביים נוספים, כגון מרכזי המתנה והרחבת מקומות הכליאה הקיימים לטיפול בתופעת המסתננים.

משולם נהרי: אגב, גם אם נרצה לקחת אותם ולסגור אותם, אין לך גם את התנאים.

משולם נהרי: אנחנו בבעיה אמיתית.

משולם נהרי: אוי לי מיצרי ואוי לי מיוצרי.

משולם נהרי: אנחנו בבעיה ממש אמיתית.

משולם נהרי: אני מקווה שההחלטות, שכנראה אלה ההחלטות שהולכות להתקבל ביום ראשון, ויישומן, יביאו את השינוי המתבקש ואת עצירת ההסתננות לישראל במידת האפשר.

משולם נהרי: תודה.

רוחמה אברהם-בלילא: אני מודה לאדוני על התשובה.

רוחמה אברהם-בלילא: ועכשיו אנחנו נפתח בדיון סיעתי.

רוחמה אברהם-בלילא: ראשון הדוברים, חבר הכנסת נחמן שי, בבקשה.

רוחמה אברהם-בלילא: לרשותך, אדוני, שלוש דקות.

נחמן שי: גברתי היושבת-ראש, תודה, חברי חברי הכנסת, יש קשר הדוק בין הנושאים שעולים פה היום במליאה והם לכאורה מפוזרים, אבל בסוף הם קשורים אחד לשני.

נחמן שי: כשאנחנו הצענו להציע אי-אמון בראש הממשלה על כך שהוא מפלג את העם התכוונו בהיבט החברתי, אבל גם, לא פחות מזה, בהיבט של היחסים בינינו לבין יהדות התפוצות.

נחמן שי: יש 13 מיליון יהודים בעולם.

נחמן שי: אנחנו מאבדים כל יום עשרות מהם בגלל התבוללות.

נחמן שי: זה תהליך שהוא בלתי ניתן לעצירה.

נחמן שי: קהילות קטנות נעלמות.

נחמן שי: קהילות של אלפי אנשים.

נחמן שי: אתן לכם דוגמה: יוון.

נחמן שי: פשוט, הקהילה נעלמת.

נחמן שי: הם לא יכולים להינשא אחד לשני, הם מנסים להתחבר לקהילות אחרות.

נחמן שי: הסיכויים הם קטנים.

נחמן שי: מקומות פשוט ננטשים.

נחמן שי: קחו את סלוניקי, למשל.

נחמן שי: עיר מפוארת.

נחמן שי: מ-60,000 איש לפני מלחמת העולם השנייה נשארו 800 היום.

נחמן שי: זה נעלם.

נחמן שי: וכן הלאה.

נחמן שי: המשימה של העם היהודי היא לשרוד, היא להתקיים.

נחמן שי: היא להתחבר איכשהו, בתוך עצמו לפחות, או לנסות לקרב אליו גם מי שאינם יהודים, וגם לעודד באיזשהו אופן ותנאים לגיור.

נחמן שי: לעודד גיור, כי אחרת אני לא יודע מה יהיה עתידו של העם היהודי.

נחמן שי: מותר לנו להיות מודאגים.

נחמן שי: אנחנו צריכים להיות מודאגים.

נחמן שי: אנחנו צריכים להיות מודאגים מגורלו של העם היהודי בכלל, ואנחנו צריכים להיות מודאגים מגורלה של המדינה הזאת, שאנחנו רוצים לשמור על האופי היהודי והדמוקרטי שלה.

נחמן שי: לכן הדברים שהעלה ידידי חבר הכנסת כץ, לגבי כניסתם של עשרות אלפי זרים דרך מצרים לישראל, שרק מיעוטם הם פליטים – הדבר הזה צריך להתברר – ורובם מהגרי עבודה, גם היא מאיימת על האופי היהודי-דמוקרטי של מדינת ישראל.

נחמן שי: המדינה הזאת צריכה להגן על עצמה, לכן הדברים האלה מתקשרים אחד לשני.

נחמן שי: אני רציתי לדבר על הסוגיה השנייה, אבל אני אעזוב את זה עכשיו, אני רוצה לדבר על הסוגיה הראשונה.

נחמן שי: יש פה מחדל חמור של ראש הממשלה, שלא נתן את דעתו, בראשית הדרך, שהחוק שדוד רותם מוביל, חוק הגיור, פוגע אנושות ברקמה של יחסי ישראל והתפוצות.

נחמן שי: פוגע אנושות.

נחמן שי: התגובה הנזעמת והנסערת שקיבלנו בימים האחרונים רק מוכיחה את זה.

פניה קירשנבאום: במה זה פוגע?

נחמן שי: פוגע בזה שמקבעים את הגיור האורתודוקסי – – –

פניה קירשנבאום: רק בארץ.

נחמן שי: לא משנה.

רוחמה אברהם-בלילא: לא, חברת הכנסת קירשנבאום, את אמורה לדבר אחריו, אז ברשותך.

נחמן שי: אני אומר לך, אפשר לדבר על זה הרבה.

נחמן שי: אני מבין שלחבר הכנסת רותם – –

רוחמה אברהם-בלילא: יש לך כמה שניות.

נחמן שי: – – היו כוונות טובות.

נחמן שי: הדרך לגיהינום סלולה בכוונות טובות.

נחמן שי: לכן אני אומר לך שמה שנעשה פה בימים האחרונים הוא מחדל חמור, שמדינת ישראל תשלם עליו מחיר, ואני מצטער על כך, ואני חושב שבנושאים כאלה אנחנו פשוט פוגעים בייעוד שלנו ובאופי שלנו ובתפקיד של מדינת ישראל.

נחמן שי: תודה.

רוחמה אברהם-בלילא: אני מודה לך, אדוני.

רוחמה אברהם-בלילא: הדוברת הבאה, חברת הכנסת פניה קירשנבאום, מוזמנת.

רוחמה אברהם-בלילא: בבקשה.

רוחמה אברהם-בלילא: לרשותך, גברתי, שלוש דקות.

רוחמה אברהם-בלילא: בבקשה.

פניה קירשנבאום: אני אשתדל.

פניה קירשנבאום: כבוד היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת – – –

רוחמה אברהם-בלילא: בבקשה תשתדלי, היום אנחנו נצטרך לעמוד בזמנים.

פניה קירשנבאום: אוקיי, אז נתקדם.

פניה קירשנבאום: אמון בממשלה – אז מה זה אמון?

פניה קירשנבאום: התלבטתי היום, האם אנחנו אומרים שבעצם הממשלה מייצגת את האינטרס הציבורי.

פניה קירשנבאום: ואם אני צריכה לשקול במה באמת מתבטא האינטרס הציבורי של הממשלה, אז אני רוצה להתייחס לנושא התקציב – כשאני מסתכלת על הקיצוץ הדרמטי בתקציב של המשרד לביטחון פנים, האם הוא מבטא אינטרס ציבורי?

פניה קירשנבאום: האם קיצוץ בתוכניות של "עיר ללא אלימות", האם קיצוץ בתוכנית של שיטור קהילתי, האם הקפאת התקנים במשטרה ועצירת ההרחבה של המשטרה – זה מבטא את האינטרס הציבורי?

פניה קירשנבאום: רק אתמול בערב נרצחה אשה צעירה בת 20 מול עיני בנה בן השלוש.

פניה קירשנבאום: האם קיצוץ התקציב באמת עוזר לנו להתמודד עם אלימות בקהילה?

פניה קירשנבאום: אלימות במשפחה?

פניה קירשנבאום: אלימות בחברה בכלל?

פניה קירשנבאום: אתם יודעים מה?

פניה קירשנבאום: נעזוב אפילו את הביטחון האישי, שהוא כל כך חשוב – הבסיס של מדינת ישראל.

פניה קירשנבאום: בואו נסתכל מה קורה בתקציב של משרד הקליטה.

פניה קירשנבאום: אנחנו תמיד אומרים – אנחנו אוהבים את העלייה.

פניה קירשנבאום: האם אנחנו באותה מידה אוהבים גם את העולים?

פניה קירשנבאום: סך הכול, מדינת ישראל קמה על היותה מדינת עלייה.

פניה קירשנבאום: מה קורה עם העולים?

פניה קירשנבאום: אנחנו הבאנו – העלייה הזאת הביאה למדינת ישראל מהנדסים, רופאים, מדענים.

פניה קירשנבאום: האם הכניסה שלנו ל-OECD היתה הצטרפות של קסם, או על-ידי כך שישראל עלתה מדרגה בכל התחומים דווקא בעזרת העולים החדשים?

פניה קירשנבאום: אנחנו היום מקצצים בבשרנו; האם אנחנו מפנים את הגב לאותם עולים שכבר הגיעו לארץ, ושעדיין לא הגיעו, ואולי חושבים להגיע אל הארץ ואנחנו לא נוכל לסייע להם?

פניה קירשנבאום: אנחנו עוצרים תוכניות של מינהל הסטודנטים.

פניה קירשנבאום: אנחנו לא נותנים לעלייה הזאת להתקדם ולממש את עצמה במדינת ישראל.

פניה קירשנבאום: אני יכולה עכשיו להגיד שבעצם התקציב עבר בממשלה, ועוד יגיע לוועדת הכספים, ואני מבטיחה לכולם שאנחנו בוועדת הכספים נבדוק כל פסיק, כל נקודה, כל שורה וכל פסקה, אנחנו נדאג שהתקציב הזה יבטא את האינטרס הציבורי של מדינת ישראל.

פניה קירשנבאום: ומלה אחת, אם יש לי זמן, אני רוצה לחזור ולדבר על הגיור.

פניה קירשנבאום: אני לא מבינה מה כל הרעש הזה על הגיור של התפוצות.

פניה קירשנבאום: החוק הזה לא נוגע בגיור מחוץ-לארץ.

פניה קירשנבאום: וכמו שהוא היה, נשאר שם סטטוס-קוו, ואנחנו לא מתייחסים לזה.

פניה קירשנבאום: אם כל השיחה של הגיור מתבטאת בחברות הרפורמיות, הקונסרבטיביות והאחרות בחוץ-לארץ, החוק הזה לא נוגע להם, ואני לא מבינה מה הרעש סביב הסיפור.

פניה קירשנבאום: החוק הזה מביא רק יתרונות, שי, רק יתרונות.

פניה קירשנבאום: הוא לא מבטל גיורים בארץ שנעשו על-ידי רבנים – – –

אילן גילאון: ניסיתם לשנות את זה גם בחוץ-לארץ?

פניה קירשנבאום: הוא בעצם מעכב את התהליך.

פניה קירשנבאום: יש בארץ יותר מ-300,000 אנשים שרוצים להתגייר.

פניה קירשנבאום: הילדים שלהם משרתים בצבא, הם אזרחים נאמני מדינת ישראל, שלא מסוגלים לעבור את המחסום של בית-הדין הרבני, כיוון שיש שם קיר אטום שהשאלות שנשאלות – אני מבטיחה לכם שגם אתם, יהודים, לא יודעים לענות על השאלות האלה.

פניה קירשנבאום: יש פה רבני עיר שמלווים משפחות לאורך כל החיים שלהן, שיכולים להדריך, לתמוך במשפחות, להפוך אותם ליהודים למופת, אז אני לא מבינה למה את החוק הזה אנחנו צריכים לעצור, במקום באמת לעזור לאנשים שרוצים לחיות פה, שהם כבר חלק ממדינת ישראל, חלק מהנאמנים של מדינת ישראל, ואנחנו לא יכולים לעזור להם.

פניה קירשנבאום: אז אני מקווה שהממשלה תתעשת, ותשנה את התקציב שלה בהתאם לאינטרס הציבורי שהיא אמורה לייצג, ושהיא גם תייצג את העולים שרוצים להיות יהודים במדינת ישראל.

פניה קירשנבאום: תודה.

רוחמה אברהם-בלילא: אני מודה לך, גברתי.

רוחמה אברהם-בלילא: הדובר הבא, חבר הכנסת נסים זאב, בבקשה.

רוחמה אברהם-בלילא: לרשותך, אדוני, שלוש דקות.

רוחמה אברהם-בלילא: בבקשה.

נסים זאב: גברתי היושבת בראש, כנסת נכבדה, אני לא יודע מאיפה כל הבלוף הזה, כאילו עומדים לגרום איזשהו קרע בעם היהודי, ויהודי התפוצות זועמים, כועסים.

נסים זאב: על מה ולמה?

נסים זאב: 60 שנה מדינת ישראל – למעלה מ-60 שנה – מי שקבע את נושא הגיור, כמו שקבע את נושא הנישואין והגירושין והגיטין, זה בית-הדין הרבני.

נסים זאב: כל החוק הזה נולד בעקבות הבג"ץ שמישהו בא והחליט שאולי כן להכיר בגיור הרפורמי במדינת ישראל.

נסים זאב: בא בג"ץ ואמר, בואו תקבעו אתם, הכנסת, המחוקק, תקבעו מה זה גיור.

נסים זאב: אז זה לא חוק עוקף בג"ץ, אלא בא בג"ץ לעקוף את המחוקק ולהורות לנו מה זה גיור.

נסים זאב: פתאום אותם אנשים, הם מבינים בהלכה, רוצים לקחת את הרבנות ולהפוך אותה לשבר כלי, שאין לו שום סמכויות, ובשיטת הסלאמי – לצערי הרב אנחנו רואים כרסום במעמדה של הרבנות הראשית לישראל.

נסים זאב: ישראל ביתנו, אחרי דיונים ארוכים וממושכים – ועשרות דיונים התקיימו – באו כדי להקל; לא להקל בהלכה, להקל בגיור.

נסים זאב: לאפשר לכל מי שרוצה באמת להתגייר, בכל עיר ועיר – לא שזה נוח לכולנו פה, למשל הרב גפני לא נוח לו החוק הזה, אבל בכל זאת הוא משלים אתו, אבל זה בעקבות הנכונות שלנו להגיע לאיזשהו הסדר שיהיה מקובל, גם שזה לא יפגע באמת ביהדות של עם ישראל.

נסים זאב: כל מי שחושב שקהילות כאלה ואחרות נמחקו – כמו חבר הכנסת נחמן שי – הזכרת שפתאום אנחנו רואים שקהילות נעלמות.

נסים זאב: למה הן נעלמות?

נסים זאב: תגיד לי, הבת של קלינטון הולכת להתחתן מחר עם יהודי, הבן שלה יהודי או לא יהודי?

נסים זאב: מחר הוא ילך לכנסייה, הוא יהודי?

נסים זאב: מישהו מערער על הסמכות של הרפורמים, מה שהם עושים בארצות-הברית ובאירופה?

נסים זאב: אנחנו מדברים פה על הסמכויות של הרבנות הראשית לישראל.

נסים זאב: אנחנו לא יכולים להיות רפורמים במדינת ישראל, אז אנחנו רוצים לפתור את הבעיה, ולא פותרים אותה בעקבות כך שאנחנו צריכים להתחקות וללכת אחרי מה שקורה בארצות-הברית.

נסים זאב: אם היהדות בארצות-הברית נעלמת, זה רק בגלל הבעיה של הרפורמים, שלאט לאט מוותרים, שלב אחרי שלב, על היהדות, ובעצם אנחנו מחקנו את היהדות מעל פני האדמה.

נסים זאב: לכן אנחנו צריכים פה להתחזק, לפחות בארץ-ישראל, ואני מקווה שהנושא הזה באמת לא יעורר מחלוקת מיותרת דווקא בערב תשעה באב, שבו האחדות היא מחויבת מצד כולנו.

רוחמה אברהם-בלילא: אני מודה לך, אדוני.

רוחמה אברהם-בלילא: הדובר הבא, אדוני סגן השר , בבקשה.

רוחמה אברהם-בלילא: לרשותך, אדוני, שלוש דקות.

רוחמה אברהם-בלילא: בבקשה.

מאיר פרוש: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, הצעת חוק הגיור היא של חברי כנסת מישראל ביתנו, היא לא של יהדות התורה, וגם לא של מפלגת ש"ס.

מאיר פרוש: נאמר פה כאילו אנחנו מרוצים מאותה הצעת חוק, ואני חייב לומר שאנחנו לא מרוצים מהצעת החוק הזו.

מאיר פרוש: כי הגישה שלנו כיהדות התורה היא גישה הרבה הרבה יותר מחמירה.

מאיר פרוש: אנחנו לא חושבים שאם מישהו יקנה מקרר, או תנור אפייה, או מכונת כביסה מחברת ישראלית, זה מזכה אותו להיכנס לעם היהודי; ממש לא.

מאיר פרוש: על יהודי יש מטלות.

מאיר פרוש: יהודי חייב בשמירת תורה ומצוות.

מאיר פרוש: אנחנו גם לא חושבים שכל מי שמשרת בצבא – ויש לנו הערכה למי שעושה זאת – זכאי להיכלל ולהיות יהודי.

מאיר פרוש: כי אנחנו יודעים גם על דרוזים, הם באמת נאמנים.

מאיר פרוש: אנחנו יודעים על בדואים, אנחנו יודעים על עוד כל מיני מיעוטים, כמו הצ'רקסים, שמשרתים, אבל הם לא יהודים.

מאיר פרוש: זה לא אומר שאם מישהו עושה אקט – הוא יקנה כחול-לבן, או שהוא יעשה פעולות חיוביות אחרות – הוא זכאי להיכלל בעם היהודי.

מאיר פרוש: כדי להיות בתוך העם היהודי התורה מחייבת את היהודי לשמור תורה ומצוות.

מאיר פרוש: אלא מאי?

מאיר פרוש: אנחנו סברנו שאם הכותרת של החוק היא שהגיור הוא בסמכות הרבנות, לפחות ההכרזה היא הכרזה שאנחנו יכולים להסכים אתה.

מאיר פרוש: אנחנו מסכימים, אנחנו חושבים שהרבנים הם אלה שצריכים לקבוע, בדיוק כמו שאנחנו חושבים – ואני אומר זאת לך, גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת – גם כאשר אנחנו צריכים ללכת לרופא, אנחנו לא בודקים אם הרופא הזה הוא דתי, חרדי, לא דתי, לא שומר תורה ומצוות.

מאיר פרוש: הרופא הוא המומחה בנושא רפואה; כך לנושא ההלכה – הרבנים הם המומחים.

מאיר פרוש: למה לבוא ולהדביק את התואר מחלק את העם, מפלג את העם, לנתניהו?

מאיר פרוש: הוא רוצה לשנות?

מאיר פרוש: הרי אם מישהו מחזק את העמדה המסורתית שהרבנות היא זו שקובעת בנושא הלכה, מבחינתנו הוא לא מחלק, והוא לא מפלג.

מאיר פרוש: מי שרוצה לשנות הוא זה – כמו שחז"ל אומרים: מי שמשנה, ידו על התחתונה; מי שמשנה אולי הוא זה שמחלק.

מאיר פרוש: למה?

מאיר פרוש: אני מזכיר היסטוריה.

מאיר פרוש: כאשר בן-גוריון היה צריך להופיע בפני האומות המאוחדות ולומר שהוא הולך להקים בית לאומי לכל יהודי, ואז היהודים היו כאן בארץ כמו היום, אבל גם אז הם היו מאורגנים בארגונים שונים, מפלגות שונות.

מאיר פרוש: בן-גוריון היה צריך להופיע כאחד שמייצג את כל העם היהודי, ולומר: אני בונה בית לאומי לכל יהודי.

מאיר פרוש: מה הוא עשה, למשל עם הציבור החרדי?

מאיר פרוש: מה הוא עשה עם היהדות המאורגנת החרדית שהיתה אז באגודת ישראל?

מאיר פרוש: הוא חיבר את מסמך הסטטוס-קוו.

מאיר פרוש: ארבעה נושאים מוזכרים באותו מסמך.

מאיר פרוש: שניים מאותם נושאים – אחד מהם היה אישות, נישואין וגירושין, והשני הוא חינוך.

מאיר פרוש: מי שרוצה לשנות ממה שדובר אז, הוא זה שמחלק, הוא זה שמפלג.

מאיר פרוש: אנחנו יודעים שבג"ץ הוא זה שרוצה לשנות את מה שהיה אז.

מאיר פרוש: אם להכריז על מישהו שהוא מפלג, מישהו שהוא מחלק, אני הייתי מכריז: הבג"ץ מפלג את המדינה.

רוחמה אברהם-בלילא: תודה רבה לסגן השר.

רוחמה אברהם-בלילא: הדובר הבא חבר הכנסת מסעוד גנאים, בבקשה.

רוחמה אברהם-בלילא: לרשותך, אדוני, שלוש דקות.

מסעוד גנאים: תודה.

מסעוד גנאים: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, האמת – ברוח כל האירועים של הימים האלה, תשעה באב וכו', וכאשר אני שומע וקראתי, אני אומר: ואללה, כל כך הרבה "נכבות".

מסעוד גנאים: היו כל כך הרבה "נכבות" על היהודי: חורבן בית ראשון, שני, תשעה באב, בין המצרים, שבעה-עשר בתמוז, מה לא?

מסעוד גנאים: ואנחנו הערבים, "נכבה" אחת.

מסעוד גנאים: הרבה לא רוצים שנציין אותה ונבכה קצת עליה.

מסעוד גנאים: האמת שאת כל המחשבות האלה חשבתי כאשר אני שומע בטלוויזיה, ברדיו, וקורא על כל הסדרה של חורבן בית-המקדש.

מסעוד גנאים: אז, נו, "נכבה" אחת בשבילנו כעם הערבי פלסטיני מגיע לנו לפחות לציין עם כל ה"נכבות" הרבות שיש לעם היהודי.

מסעוד גנאים: אבל לענייננו.

מסעוד גנאים: גברתי היושבת-ראש, אני חושב שהאי-שוויון והאפליה זועקים לשמים כאשר באים לדון או לראות את מצבן של הרשויות הערביות.

מסעוד גנאים: בשבת היתה ישיבה משותפת לוועד הארצי לרשויות הערביות עם חברי כנסת, ושם פרסו בפנינו את כל הבעיות שיש להם.

מסעוד גנאים: והאמת – הבעיה העיקרית היא באי-שוויון.

מסעוד גנאים: היום משרד הפנים, משרד האוצר, הממשלה רוצה מראש רשות רק להיות גובה, ורוצה שראשי הרשויות ייתנו את כל השירותים, יהיו הזרוע שלהם.

מסעוד גנאים: אבל לא תומכים בהם.

מסעוד גנאים: ההבדל והאי-שוויון נובעים מכך שלרשויות החזקות – ובעיקר במגזר היהודי – יש מקורות תמיכה, יש מקורות מימון, חוץ מהארנונה.

מסעוד גנאים: יש אזורי תעשייה, יש פרויקטים, יש משרדי מממשלה.

מסעוד גנאים: אבל הבעיה – – –

ליה שמטוב: – – – ניהול של ראש העיר?

מסעוד גנאים: תאמיני לי, חברת הכנסת, יש רשויות ערביות מנוהלות טוב טוב, וגם להן לא נותנים את מה שצריך.

מסעוד גנאים: גם אני רוצה ניהול תקין.

מסעוד גנאים: אני לא אומר שכולם שם צדיקים, שהכול מנוהל טוב – לא.

מסעוד גנאים: אבל אני רוצה לשים את הפוקוס על התפקיד, ומה עושה הממשלה, מה עושה השלטון המרכזי שרואה ברשויות האלה כאילו הזרוע שלו.

מסעוד גנאים: גברתי היושבת-ראש, מתוך השוואה שהיא פשוטה מאוד אנחנו רואים שהיתה מדיניות ממשלה, למשל, לרוקן את הערים הערביות ממשרדי הממשלה, או ממוסדות הציבור שמביאים להכנסות.

מסעוד גנאים: למשל, כל מה שהיה בנצרת העבירו לנצרת-עילית.

מסעוד גנאים: אזור תעשייה, למשל, בנצרת שהיא גדולה מנצרת-עילית פי-1.5 או פי-שניים, אזור התעשייה הוא 200 דונם.

ליה שמטוב: – – –

מסעוד גנאים: אבל בנצרת-עילית, חברתי חברת הכנסת שמטוב, הוא 8,000 דונם.

מסעוד גנאים: לנצרת-עילית – – –

ליה שמטוב: אבל עכשיו – – –

רוחמה אברהם-בלילא: חברת הכנסת שמטוב.

מסעוד גנאים: – – – אזור תעשייה, למרות שרוב אזור התעשייה הוא באזורים של כפרים ערביים.

רוחמה אברהם-בלילא: ולסיום.

מסעוד גנאים: אני רק מביא עוד דוגמה.

רוחמה אברהם-בלילא: לא, לסיום.

מסעוד גנאים: בסח'נין, העיר שלי, היה שם סניף ביטוח לאומי, היתה אפילו לשכת תעסוקה.

מסעוד גנאים: העבירו את כל זה לאזור התעשייה של משגב-תרדיון, כאילו שם הוא המרכז.

מסעוד גנאים: אבל הערים הערביות הן פריפריה, הן לא מרכז.

מסעוד גנאים: בסוף רוצים מהם את כל הדברים, ולא תומכים בהם, ולא נותנים להם את הדרוש.

מסעוד גנאים: תודה, גברתי היושבת-ראש.

רוחמה אברהם-בלילא: אני מודה לך, חבר הכנסת גנאים.

רוחמה אברהם-בלילא: הדובר הבא, חבר הכנסת אריה אלדד, בבקשה.

רוחמה אברהם-בלילא: לרשותך, אדוני, שלוש דקות.

אריה אלדד: גברתי היושבת-ראש, תודה, אדוני סגן השר, חברי חברי הכנסת, היה יהודי אחד שפעם עמד על הדוכן – הדוכן הזה ממש – והכריז: אני הולך להכניס מכות רצח ליוסי, אני אשנה לו את הפרצוף.

אריה אלדד: הוא ממש לא ייראה אותו הדבר.

אריה אלדד: אמרו לו מהספסלים פה: נו, בסדר.

אריה אלדד: תכניס לו כבר.

אריה אלדד: אז הוא אמר: אתם לא תגידו לי מה לעשות.

אריה אלדד: עמד פה ב-20 בינואר ראש הממשלה ואמר: אני הולך לבנות גדר.

אריה אלדד: אנחנו נשנה את המדינה – הוא אמר – נחסום את גלי המסתננים, אנחנו נשנה את המדינה.

אריה אלדד: חצי שנה עברה, לא הניחו לא קונצרטינה ולא אבן – כלום, נאדה.

אריה אלדד: באנו, חברי יעקב כץ ואני, והגשנו הצעות חוק שאומרות לבנות גדר.

אריה אלדד: באה הממשלה ואמרה: אתם לא תגידו לנו מה לעשות.

אריה אלדד: הפילו את ההצעה בוועדת שרים לחקיקה.

אריה אלדד: ולכן, מחר הקואליציה כולה תתגייס להצביע נגד מה שראש הממשלה הבטיח – שהגדר קום תקום.

שי חרמש: מחר צום יום כיפור.

שי חרמש: זה מחרתיים.

אריה אלדד: מחרתיים.

זאב בילסקי: תשעה באב, לא יום כיפור.

שי חרמש: תשעה באב.

אריה אלדד: ובינתיים, באותן שעות שלא עושים כלום, לא קונצרטינה ולא אבן, מדברים – פקה-פקה – אבל לא עושים כלום, רק מפילים את הצעות החוק שמבקשות גדר.

אריה אלדד: אלפי מסתננים חוצים את הגבול, מציפים את אילת, מציפים את תל-אביב – בעיה לאומית.

אריה אלדד: מה צה"ל עושה באותן שעות?

אריה אלדד: הפכו את צה"ל לחברת הסעות, גברתי היושבת-ראש.

אריה אלדד: מסתננים חוצים את קו הגבול, יושבים על הכביש ומחכים להסעה.

אריה אלדד: לפעמים הסיור מגיע רק כעבור ארבע שעות, זה בעיה.

אריה אלדד: יבנו גדר, הם יחצו את הגדר, הגדר תהיה אינדיקטיבית, הם יחכו רק עשר דקות – יש שיפור משמעותי בשירות ההסעות של צה"ל.

אריה אלדד: מה שאנחנו אומרים זה שאם הממשלה לא תודיע עכשיו איך היא באמת מתכוונת לעצור את גלי המסתננים, לא גדר תעזור ולא דיבורים יעזרו.

אריה אלדד: צריך להציג תוכנית לאומית מלאה, שהממשלה עדיין לא הציגה.

אריה אלדד: הבעיה הולכת ומעצימה, הולכת ומחריפה, ולכן הממשלה ראויה לאי-אמון.

אריה אלדד: תודה רבה.

רוחמה אברהם-בלילא: אני מודה לך, אדוני.

רוחמה אברהם-בלילא: הדובר הבא, חבר הכנסת חנא סוייד, בבקשה.

רוחמה אברהם-בלילא: לרשותך שלוש דקות.

חנא סוייד: גברתי היושבת-ראש, רבותי חברי הכנסת, הממשלה הזאת, ממשלת נתניהו, משופעת בניגודים ובוויכוחים ובמחלוקות פנימיות כמעט על כל דבר; על התקציב יש מחלוקת גדולה, על חוק הגיור יש מחלוקת גדולה, ואפשר למנות עוד הרבה נושאים שקיימים לגביהם חילוקי דעות – גם לגבי תהליך השלום וכל הדברים מסביב.

חנא סוייד: רק בדבר אחד אין מחלוקת בין מרכיבי הממשלה הנוכחית, מרכיבי הקואליציה, והנושא הזה, שאין עליו מחלוקות, זה הנושא של האוכלוסייה הערבית, והשטף ההולך וגובר של חוקים, חוק אחרי חוק, שמגבילים את החופש ומגבילים את הדמוקרטיה ואת חופש הפעולה הפוליטי בקרב האוכלוסייה הערבית.

חנא סוייד: היום התבשרנו שהממשלה אפילו חושבת להחיל את חוק נכסי נפקדים על ירושלים.

חנא סוייד: המצאה מטאורית מיוחדת במינה.

חנא סוייד: אנחנו יודעים שהממשלה מתכוונת להאריך את תוקף חוק האזרחות, כנראה בשבוע הזה, הארכה תוך כדי תיקון, כאשר התיקון הזה מדבר על כך שהשבועה למתאזרחים תוחלף ושכל אחד שמתאזרח צריך להישבע אמונים למדינה יהודית ודמוקרטית.

חנא סוייד: אבל לא זה הקטע הקריטי.

חנא סוייד: הקטע הקריטי הוא הפגיעה הקשה ביותר באלפי משפחות ערביות החצויות, חלקן בתוך "הקו הירוק" וחלקן בשטחים הכבושים.

חנא סוייד: התכחשות ליישובים שלמים, חוסר הכרה בהם, ההריסה הנמשכת של בתים בכל היישובים הערביים, חוק ה"נכבה", חוק הנאמנות – מה עוד אפשר למנות?

חנא סוייד: חוקים שכמעט שלא שומעים שיש אפילו ויכוח פנימי בתוך הממשלה על הדברים האלו.

חנא סוייד: גם אם בממשלה הזאת יש שר מיוחד, שר לענייני מיעוטים – רצו לקרוא לו לא שר לענייני ערבים, אלא שר לענייני מיעוטים.

חנא סוייד: אני יודע שהוא מאוד מתעניין, השר, בפיתוח כלכלי, אני מאוד מקווה שזה יביא איזשהן תוצאות.

חנא סוייד: בינתיים זה לא מביא שום תוצאה.

חנא סוייד: אבל גם פיתוח כלכלי, אם הוא יבוא על חשבון הכבוד והאזרחות של האוכלוסייה הערבית, צריך לחשוב פעמיים על העניין הזה.

חנא סוייד: לכן המהלכים של הממשלה הנוכחית וחוסר הדיון הציבורי האמיתי סביב הנושאים האלו, שנסבים סביב המעמד של האוכלוסייה הערבית, והכבוד, והחופש, וחופש הפעולה הפוליטי, הם אחד המחדלים הגדולים של הממשלה הנוכחית, ולכן הממשלה הזאת לא ראויה לשום אמון.

חנא סוייד: תודה.

רוחמה אברהם-בלילא: אני מודה לך, אדוני.

רוחמה אברהם-בלילא: הדובר הבא – חבר הכנסת אילן גילאון.

רוחמה אברהם-בלילא: בינתיים הודעה לסגן מזכירת הכנסת.

רוחמה אברהם-בלילא: בבקשה.

נאזם בדר: ברשות יושבת-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיע, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (מס' 94), התש"ע–2010, שהחזירה ועדת הכלכלה; הצעת חוק שירות ביטחון (הוראת שעה) (תיקון מס' 13), התש"ע–2010, שהחזירה ועדת החוץ והביטחון; הצעת חוק רשות התעופה האזרחית (תיקון), התש"ע–2010, שהחזירה ועדת הכלכלה; הצעת החוק האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים (תיקון מס' 2), התש"ע–2010, שהחזירה ועדת המדע והטכנולוגיה; הצעת חוק הכנסת (תיקון מס' 28), התש"ע–2010, שהחזירה ועדת הכנסת; הצעת חוק בתי-המשפט (תיקון מס' 60), התש"ע–2010, שהחזירה ועדת החוקה, חוק ומשפט.

נאזם בדר: לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק הדיור המוגן, התש"ע–2010; והצעת חוק סדר הדין הפלילי (תיקון מס' 65) (הסדר טיעון), התש"ע–2010.

נאזם בדר: תודה בשלב זה.

רוחמה אברהם-בלילא: אני מודה לך, אדוני.

רוחמה אברהם-בלילא: 1.

רוחמה אברהם-בלילא: נתניהו מחלק את העם;

רוחמה אברהם-בלילא: 3.

רוחמה אברהם-בלילא: מדיניות ממשלת נתניהו כלפי הציבור הערבי;

רוחמה אברהם-בלילא: בבקשה, חבר הכנסת גילאון.

רוחמה אברהם-בלילא: לרשותך שלוש דקות.

אילן גילאון: גברתי היושבת-ראש, רבותי השרים מרגי ומרידור, חברי חברי הכנסת, זה יום, גברתי – ערב תשעה באב – שיש לומר את הדברים בדחילו ורחימו, אבל מאוד קשה לעשות כך.

אילן גילאון: קיימת דילמה, כמו שאומרים: אוי לי מיצרי ואוי לי מיוצרי.

אילן גילאון: כאשר יוצא אדם, גדול הדור, מורם מעם כביכול, הראשון לציון, ובעצם קם ומוצא את הסיבה הפחות-נכונה כדי להוליך את צאן מרעיתו מחוץ לממשלה – שלא תביני אותי לא נכון, גברתי; אני תמיד חושב שאנשים צריכים להיפרד מהממשלה הזאת, אבל מן הסיבות הנכונות דווקא, ולא מן הסיבות הבלתי-נכונות.

אילן גילאון: והיום, כאשר אנחנו מציינים את אותו יום של תשעה באב, ראוי שנציין אותו לא בפלגנות, אלא דווקא באחדות העם, ואיש באמונתו יחיה, וכל זרם ביהדות יתקיים.

אילן גילאון: אנחנו חיים, גברתי, בתוך מציאות שמדינת ישראל היא המדינה היחידה בעולם, נדמה לי – אני לא יודע מה בדיוק קורה באירן, אבל נדמה לי שאפילו באירן זה לא קיים – שיש אפליה של יהודים, גברתי.

אילן גילאון: ומי טוען לדברים האלה?

אילן גילאון: גדול הדור, הראשון לציון, שטוען את טענותיו כמו האחרון לציון.

אילן גילאון: הייתי רוצה להגיד "כבוד הרב", אבל מפאת דבריו אני לא אוכל להגיד שיש לי כבוד לדברים הפלגניים האלה.

אילן גילאון: לא שמעתי את הראשון לציון בשום סוגיה אחרת עד כה – לא בנושא שחיתות, ולא בנושא אלימות, ולא בנושא ילדים רעבים, ולא בנושא השתלת מוח עצם לילדה שהיתה כל כך זקוקה לזה.

אילן גילאון: במה מוצא הראשון לציון לצאת, גברתי?

אילן גילאון: בעניין של הגיור.

אילן גילאון: כאילו חס וחלילה, חס וחלילה וחס, שלא יתגנב מישהו מן הרשימות השחורות שקיימות ברבנות, גברתי.

אילן גילאון: ותדעי לך שברשימות השחורות של הרבנות קיימים שם אנשים פצועי מלחמה, כרותי שופכה, אנשים אחרים, שחס וחלילה מישהו כזה לא יטמא את העם.

אילן גילאון: אז אם זה מנהיג הדור והראשון לציון, אני בספק רב, גברתי, אם אני מוכן כיהודי להכיר באדם הזה כסמכות רבנית.

אילן גילאון: ולכן אני אומר, אחד הדברים הרעים שקורים היום – ואני שמח, אגב, על עמדתו של ראש הממשלה; אני חושב שהאי-אמון מגיע על כך שיש גורמים בתוך הממשלה שהם בסופו של דבר, בהסחת דעת ובקש וגבבה, מנסים לרמות באופן עקבי את צאן מרעיתם, את הציבור שלהם, אותם מאות אלפי עולים שעלו מחבר המדינות למדינת ישראל.

אילן גילאון: מה לעשות, מדינת ישראל שנפתחה על-פי עקרונות של נביאי ישראל, שהם ירמיהו וישעיהו ועמוס, אבל את הרבנות הראשית כמובן זה לא מעניין – שום דבר.

אילן גילאון: משום שהמאבק האמיתי, גברתי, הוא בדיוק כמו המאבק שהיה בממלכת יהודה, המאבק בין הממסד הכוהני, הרבנות של היום, לבין הנביאים, שטענו את מה שהם טענו.

אילן גילאון: לא מזמן היה ערב שבועות, לא כל כך מזמן.

אילן גילאון: למדנו שם על רות המואבייה, על דרך הגיור שלה.

אילן גילאון: אני לא יודע אם זה היה דרך גיור בקפיצה, או בריקוד, או בדרך אחרת; היא אמרה: עמי עמך, אלוהי אלוהייך, ושלום על ישראל.

אילן גילאון: וכך אני חושב שזה צריך להיות גם היום.

אילן גילאון: ואם אפשר היה אז לעשות את הדברים, מדוע היום אנחנו מחפשים רק את המפלג, רק את המפריד, ובמדינת ישראל אין זכות אמיתית לכל היהודים, כמו לכל האזרחים, לחיות בשוויון מלא?

אילן גילאון: אני רואה את הדברים של הרב עמאר – זה מה שהוא אמר – בחומרה רבה ביותר, ואני חושב שגדול הדור וגדולי הדור אינם גדולי הדור, ושום דבר באמירות האלה איננו יהודי, משום מקום, ואני אומר את הדברים האלה כבן-חורין מול המורשת היהודית.

אילן גילאון: זאת איננה יהדות.

אילן גילאון: תודה רבה.

רוחמה אברהם-בלילא: אני מודה לך, אדוני.

רוחמה אברהם-בלילא: הדובר הבא – חבר הכנסת אורבך.

רוחמה אברהם-בלילא: עד שהוא יעלה לדוכן, המשך הודעת סגן מזכירת הכנסת.

רוחמה אברהם-בלילא: בבקשה.

נאזם בדר: ברשות יושבת-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיע, כי הונחו עוד על שולחן הכנסת – לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק המועצה הישראלית לצרכנות (תיקון), התש"ע–2010, הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (מס' 99) (סייגים להגבלת שעות חנייה של נכים), התש"ע–2010; והצעת חוק הפסיכולוגים (תיקון מס' 6) (טיפול בידי פסיכולוג מומחה), התש"ע–2010.

נאזם בדר: תודה.

רוחמה אברהם-בלילא: עד כאן.

רוחמה אברהם-בלילא: 1.

רוחמה אברהם-בלילא: נתניהו מחלק את העם;

רוחמה אברהם-בלילא: 3.

רוחמה אברהם-בלילא: מדיניות ממשלת נתניהו כלפי הציבור הערבי;

רוחמה אברהם-בלילא: בבקשה, חבר הכנסת אורבך.

רוחמה אברהם-בלילא: לרשותך שלוש דקות.

אורי אורבך: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, יש דברים טובים ונכונים בהצעה שהעלה חבר הכנסת דוד רותם; העובדה שהגיור צריך להיות כהלכה ושהרבנות היא זו שצריכה להיות הסמכות הקובעת בענייני הלכה ובענייני גיור והתוספת, החידוש, שרבני ערים יוסמכו גם הם לערוך גיורים – כל אלו דברים שראויים לברכה.

אורי אורבך: מה שלא ראוי לברכה זה השעשוע שמקובל פה לפעמים, שנקרא: עצבן את הרפורמי.

אורי אורבך: אני, כאדם שומר הלכה, לא חושב, ככל שבדקתי את זה, שהגיור הרפורמי הוא גיור, במובן שאני סבור, אבל זה לא הדיון כרגע.

אורי אורבך: הכנסת לא קובעת בענייני הלכה בכל מקרה.

אורי אורבך: גם אם הכנסת תקבע מחר דברים מאוד מוזרים שהופכים אדם ליהודי, זה לא מחייב את האדם שומר ההלכה.

אורי אורבך: הוויכוח הוא במה המדינה מכירה מבחינת זכויות, מבחינת הדברים שיש להם משמעות סמלית.

אורי אורבך: אני חושב שלעצבן רפורמים או קונסרבטיבים זה לא הדבר הדחוף ביותר שיש לנו לעשות היום, מכיוון שאין ויכוח אם הרפורמים או הקונסרבטיבים הם יהודים או לא יהודים.

אורי אורבך: מדובר ברוב מניינה ובניינה של יהדות ארצות-הברית ואולי גם במקומות אחרים.

אורי אורבך: הוויכוח הוא לא על היהדות שלהם, הוויכוח הוא על הגיור שלהם.

אורי אורבך: ולכן, הרבה פעמים פה, ככה בחדא מחתא, כמו שאומרים בארמית, במכה אחת, כשאנחנו רוצים להעליב את הגיור של הרפורמים אנחנו מעליבים אותם עצמם.

אורי אורבך: ואנחנו, כמדינת ישראל, זקוקים לעזרה שלהם ולתמיכה שלהם ולהזדהות שלהם, כי הרפורמים והקונסרבטיבים שאנחנו, האורתודוקסים, מתווכחים אתם ויכוח מר מאוד, ואנחנו חושבים שבחלק ממעשיהם יש סכנה לעם היהודי, הם יהודים טובים ואוהבי עמם.

אורי אורבך: הלוואי שהם גם יעלו לארץ ואז הכוח הפוליטי שלהם, הם יוכלו לתרגם אותו לדברים שאני מתנגד להם מאוד.

אורי אורבך: ולכן אני חושב שהתבונה הגדולה ביותר תהיה לא להכריע את זה כעת אלא למצות בעוד תקופה ובעוד זמן את הדיבור עם הרפורמים והקונסרבטיבים, כי יש צעדים בהצעת החוק המוצעת שהם מאוד טובים לגרים וגם אותם אנחנו רוצים.

אורי אורבך: עזבו רגע את האורתודוקסים ואת הרפורמים והקונסרבטיבים.

אורי אורבך: אנחנו רוצים גרי צדק.

אורי אורבך: אנחנו רוצים להאיר פנים לאדם שחשקה נפשו להיות יהודי, לומר: עמך עמי ואלוהייך אלוהי.

אורי אורבך: ואחרי שתיפתר הבעיה הזאת, ולהערכתי היא תיפתר באופן חלקי, בוודאי, אם רק ניתן לזה את הזמן, אני חושב שכל אלה בתוכנו שאומרים: עמך עמי, אלוהייך אלוהי והופס, נהיית יהודי, צריכים לדון גם לא רק במשמעות כיצד נהיים יהודים לפי ההלכה, אלא מה היא המשמעות של היהדות שלנו.

אורי אורבך: על זה אנחנו לא דנים פה מספיק.

אורי אורבך: זה לא מספיק לרצות להיות יהודי – כמו שאדם שלא רוצה להיות יהודי לא מפסיק להיות יהודי.

רוחמה אברהם-בלילא: ולסיום?

אורי אורבך: ולכן, לסיום, אני חושב שצריך להמשיך ולדבר גם עם נציגי הזרמים הקונסרבטיבי והרפורמי.

אורי אורבך: האורתודוקסים צריכים להמשיך ולהתעקש על העמדה, שהיא עמדה הלכתית; והכיוון הזה, שרבני ערים יוכלו בפיקוח ובסמכות הרבנות הראשית לגייר אנשים, הוא הדבר הנכון בסופו של דבר.

אורי אורבך: רק לא צריך להחמיר במצווה של לעצבן אחינו מעבר לים, רפורמים וקונסרבטיבים, שהם טועים בעינינו, אבל עדיין אחינו הם.

רוחמה אברהם-בלילא: תודה רבה.

רוחמה אברהם-בלילא: הדובר הבא הוא חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

רוחמה אברהם-בלילא: בינתיים הודעת המשך לסגן מזכירת הכנסת עד אשר חבר הכנסת יעלה.

נאזם בדר: תודה, גברתי.

נאזם בדר: ברשות יושבת-ראש הישיבה, אני מתכבד להודיע, כי הונח היום על שולחן הכנסת מכתב ממזכירת הכנסת בדבר הודעה על דיון בכנסת בצו האזרחות והכניסה לישראל (הוראת שעה והארכת תוקף החוק), התש"ע–2010.

נאזם בדר: תודה.

נאזם בדר: 1.

נאזם בדר: נתניהו מחלק את העם;

נאזם בדר: 3.

נאזם בדר: מדיניות ממשלת נתניהו כלפי הציבור הערבי;

רוחמה אברהם-בלילא: לרשותך, אדוני, שלוש דקות.

רוחמה אברהם-בלילא: בבקשה.

ג'מאל זחאלקה: גברתי היושבת-ראש, זו הצעת האי-אמון האחרונה במושב זה שאנחנו מצביעים עליה.

ג'מאל זחאלקה: למרות שכל שבוע הוגשו הצעות אי-אמון, לצערנו הממשלה לא נפלה ולא נמצא בכנסת הרוב הדרוש להפלתה.

ג'מאל זחאלקה: אני מקווה ומאחל שבמושב הבא הממשלה הזאת תיפול ותלך, כי היא הביאה אתה עם הקמתה רוח רעה, רוח רעה בכל תחום אפשרי.

ג'מאל זחאלקה: אפילו לא צריך ללכת רחוק ולסכם, מספיק, גברתי היושבת-ראש, לפתוח את העיתון של היום.

ג'מאל זחאלקה: מספיק לפתוח את העיתון של היום, וזה מה שעשיתי עכשיו.

ג'מאל זחאלקה: דפדפתי באחד העיתונים ומצאתי בעיתון של היום לפחות עשר סיבות מדוע צריך להצביע אי-אמון בממשלה.

זאב בילסקי: בגלל הגיור.

ג'מאל זחאלקה: זאת הסיבה האחרונה, בזה אני לא מתערב.

רוחמה אברהם-בלילא: רק תשתדל לעשות את זה בדקה וחצי, ברשותך.

רוחמה אברהם-בלילא: אני אודה לך מאוד.

רוחמה אברהם-בלילא: תודה.

ג'מאל זחאלקה: גברתי היושבת-ראש, היום הממשלה מחליטה על שינוי בחוק האזרחות.

ג'מאל זחאלקה: הרי חוק האזרחות במתכונתו הקיימת הביא סבל רב לעשרות אלפי אנשים, הרס משפחות, הפריד בעל מאשתו, אמא מהילדים שלה, ועכשיו מחמירים אותו עוד יותר.

ג'מאל זחאלקה: פלסטיני שחי בירושלים והוא נדרש או רוצה לקבל תושבות קבע, הוא צריך להצהיר אמונים לישראל כמדינה יהודית.

ג'מאל זחאלקה: זה דבר חסר תקדים, אין לזה אח ורע בעולם, שנכבש צריך להצהיר אמונים לכובש, ולא רק לכובש אלא לאידיאולוגיה שלו.

ג'מאל זחאלקה: ויש שם את סעיף הצינון, שמי שחי ומוגדר על-פי החוק הישראלי שוהה בלתי חוקי, הוא צריך ללכת להצטנן מספר שנים ואז לבקש אישור לשהות קבע.

ג'מאל זחאלקה: אבל מה?

ג'מאל זחאלקה: החוק אומר לו: אל תיכנס.

ג'מאל זחאלקה: תצא מהדלת הזאת, תחזור בדלת השנייה.

ג'מאל זחאלקה: הדלת השנייה סגורה.

ג'מאל זחאלקה: בעצם זה חוק של גירוש.

ג'מאל זחאלקה: אלפי ילדים בירושלים המזרחית, לפי הסטטיסטיקה של המועצה לשלום הילד מדובר ב-9,400 ילדים – הם בסכנת גירוש על-פי החוק הזה, שהוא חוק נגד ילדים.

ג'מאל זחאלקה: אפשר להגיד בין שאר התארים של הממשלה הזאת, שזו ממשלה נגד ילדים.

רוחמה אברהם-בלילא: משפט לסיום.

ג'מאל זחאלקה: יותר מכך, גברתי, הממשלה, ועדת השרים, תמכה כמעט בכל חוק גזעני.

ג'מאל זחאלקה: כל דבר נגד הערבים עובר בממשלה הזאת.

ג'מאל זחאלקה: לכן היא צריכה ללכת מן העולם.

ג'מאל זחאלקה: הרוח של הממשלה הזאת היא רוח של ליברמן, שצריך לנדות אותו כמו שעשו עם היידר.

רוחמה אברהם-בלילא: תודה רבה.

ג'מאל זחאלקה: ואני חושב שהממשלה צריכה לשלם על כך.

רוחמה אברהם-בלילא: תודה רבה, אדוני.

ג'מאל זחאלקה: אני מקווה שבמושב הבא נצליח להפיל אותה.

רוחמה אברהם-בלילא: אחרון הדוברים – יעלה ויבוא חבר הכנסת יריב לוין.

רוחמה אברהם-בלילא: המשך הודעות לסגן מזכירת הכנסת, בבקשה.

נאזם בדר: ברשות יושבת-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיע, כי הונחה היום על שולחן הכנסת, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית, הצעת חוק קליטת חיילים משוחררים (תיקון מס' 12), התש"ע–2010, שהחזירה ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

נאזם בדר: תודה.

רוחמה אברהם-בלילא: אני מודה לך, מזכיר הכנסת.

רוחמה אברהם-בלילא: 1.

רוחמה אברהם-בלילא: נתניהו מחלק את העם;

רוחמה אברהם-בלילא: 3.

רוחמה אברהם-בלילא: מדיניות ממשלת נתניהו כלפי הציבור הערבי;

רוחמה אברהם-בלילא: לרשותך, אדוני, חבר הכנסת, שלוש דקות.

רוחמה אברהם-בלילא: בבקשה.

יריב לוין: תודה רבה.

יריב לוין: גברתי היושבת-ראש, כבוד השרים, חברות וחברי הכנסת, אנחנו מסיימים היום מושב רצוף הצעות אי-אמון, לפעמים נדמה רצוף הצעות אי-אמון שמחפשים מתחת לפני האדמה מה לכתוב בהן.

יריב לוין: כאשר אני מסתכל על הצעות האי-אמון שהונחו בפנינו היום אני מגלה שלמרות שאנחנו ממש עם סיום דיוני התקציב, אין אי-אמון שנוגע לתקציב, לנושא כל כך מהותי, ולא במקרה, משום שאני חושב שאף אחד לא יכול לחלוק על כך שהתוכנית הכלכלית של הממשלה זכתה להצלחה עצומה ועיצבה את המשק והביאה אותנו למקום שמדינות רבות היו רוצות להיות בו.

יריב לוין: אין גם איזו אמירה אמיתית בנושאים המדיניים.

יריב לוין: פתאום כל ההצעות הקודמות – אזכיר לכם את הצעות האי-אמון שהוגשו כאן על יחסינו עם ארצות-הברית ועל הידרדרות מעמדה של ישראל בעולם וכן הלאה.

יריב לוין: הנה כי כן, גם הבעיות האלה נעלמו להן, ומסתבר שהמדיניות העקבית של הממשלה נושאת פירות אף בעיני חברי האופוזיציה, שאינם מוצאים מקום להעלות נושא כל כך חשוב באי-אמון האחרון של המושב.

יריב לוין: ואז, נשארנו עם כל מיני דברים שאפשר לומר שחלקם דברים חשובים וחלקם פחות, אבל בוודאי לא כאלה שיש בהם כדי להצדיק בקשה להפיל את הממשלה ולהחליף שלטון על הרקע שלהם.

יריב לוין: הדוגמה הראשונה היא כמובן סוגיית הגיור, שהיא אכן סוגיה כבדת משקל, אבל היא סוגיה שעדיין לא הוכרעה ועדיין נמצאת בדיון ועדיין נמצאת בבירור.

יריב לוין: נדמה לי שכל ראשי מפלגות הקואליציה שמעורבים בעניין כבר הביעו לא אחת את עמדתם האחראית בעניין הזה, את העובדה שצריך לנסות להגיע בנושא הזה להסכמה רחבה.

יריב לוין: משכך הם פני הדברים, נדמה לי שמדובר באי-אמון על ביצה שלא נולדה, או לפחות שאיננו יודעים את טיבה האמיתי.

יריב לוין: אם כן, נשארנו עם שתי הצעות אי-אמון אחרות משני צדי הקשת.

יריב לוין: אני מוכרח לומר לחברי הטובים בסיעת האיחוד הלאומי שהם אכן מעלים בעיה אמיתית, והיא סוגיית הטיפול בהגירה ובמסתננים, אבל גם כאן אני חושב שאין מקום לאי-אמון בממשלה, ולו מהטעם הפשוט שאנחנו מתבשרים שממש בימים אלה הממשלה משלימה מהלך של עבודה על חוק הגירה – צעד חיוני, צעד חשוב, צעד שאומנם היה צריך להיעשות מזמן, אבל הנה הוא נעשה עכשיו, אחרי עבודה מורכבת.

יריב לוין: נדמה לי שדווקא על הרקע הזה צריך לבוא ולומר לממשלה: אנחנו מברכים אתכם.

יריב לוין: אנחנו מחזקים את ידי העושים במלאכה.

יריב לוין: אנחנו מגבים את העשייה הזאת, ובוודאי לא סבורים שעל הרקע הזה יש מקום להפיל את הממשלה.

יריב לוין: נותרנו עם הצעת האי-אמון האחרונה שהוגשה על-ידי סיעות חד"ש, בל"ד ורע"ם–תע"ל, שעניינה המצב במגזר הערבי.

יריב לוין: אני שומע הרבה מאוד דברים שנאמרים כאן לא אחת לגבי תקציבים שמגיעים למגזר הערבי, טענות על קיפוח, אבל אני רוצה לומר לכם שוב, כפי שאמרתי כבר בפעמים קודמות: רבותי, אתם נציגי הציבור של המגזר הערבי, הגיע הזמן שתנסו לגייס כסף לטובת הציבור שלכם לפני שאתם באים בטענות לאחרים.

יריב לוין: כאשר גביית הארנונה ביישובים שלכם תהיה לא 100% אבל תהיה בנורמות ובסטנדרטים שקיימים ביישובים אחרים, מקבילים, במגזר היהודי, וכאשר במקום לנסוע ברחבי העולם לכל מיני כינוסים שכל תכליתם להשמיץ את מדינת ישראל אתם תיסעו, כפי שעושים ראשי ערים ונציגי ציבור ישראלים אחרים – ואתם יכולים ללמוד מחבר הכנסת בילסקי שנמצא כאן, והוא יכול לתת להם שיעור טוב איך נוסעים ומגייסים כסף ומביאים משאבים גם לעיר וגם למגזר ודואגים בדרך הזאת להשלים.

יריב לוין: כי אין מה לעשות, הקופה הציבורית לעולם לא תוכל להשלים את כל הצרכים של כולם.

יריב לוין: כאשר תעשו את זה ותראו שאכפת לכם, אתם, מהציבור שלכם – אני מאמין שאז גם אנחנו נהיה הרבה יותר קשובים לבקשות שלכם.

יריב לוין: אבל כאשר ביד אחת אתם מבקשים לקחת, מבקשים לקבל, וביד השנייה, לעומת היד הזאת שפתוחה לגרוף, אתם באים עם יד קמוצה של אגרוף שאותו אתם נועצים בפרצופה של המדינה פעם אחר פעם בכל פעם שאתם נמצאים בחו"ל – ולצערי גם כשאתם נמצאים כאן – משמיצים ותוקפים, מבקשים כסף מצד אחד ומבקשים שיחרימו את ישראל ואת כלכלתה מן הצד השני – אני חושב שזהו מוסר כפול, שזו צביעות ושזו דרך שאין שום סיכוי שתביא למגזר שלכם את התקציבים שאתם טוענים שהוא זקוק להם.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

יריב לוין: על כן, אדוני היושב-ראש, אני הייתי מבקש מחברות וחברי הכנסת לדחות גם הפעם הזאת את כל הצעות אי-האמון.

יריב לוין: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אני מזמין את המשנה לראש הממשלה, השר סילבן שלום, לעלות ולסכם את הדיון בשם הממשלה.

ראובן ריבלין: השר ברוורמן, אם הייתי רואה אותך הייתי נותן לך לעלות, כי בדיון התייחסו לאמירותיך.

סילבן שלום: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, ממשלת ישראל קיימה אתמול והיום שני דיונים רצופים בצורך לטפל בבעיית המסתננים ובבעיית השוהים הבלתי-חוקיים.

סילבן שלום: הדיון היה ארוך וממושך, ובסופו של דבר התקבלו החלטות.

סילבן שלום: המטרה המרכזית היא כמובן להציב את המכשול הפיזי בגבול ישראל–מצרים, ומעבר לכך – לייצר את האמצעים הנדרשים לשמירה יותר אפקטיבית על מעבר הגבול.

סילבן שלום: אמר ראש הממשלה היום – ולדעתי, השר אהרונוביץ, לא נכחת באותו רגע – שלדעתו יש צורך להיערך גם על-ידי פלוגות נוספות – –

יצחק אהרונוביץ': – – –

סילבן שלום: היית שם?

יצחק אהרונוביץ': כן.

סילבן שלום: היית.

סילבן שלום: – – של משמר הגבול כדי להגיע למצב שבו השמירה והפיקוח על מעברי הגבול יהיו כמובן טובים יותר.

סילבן שלום: הבעיה היא בעיה שהולכת ומחריפה, בעיה שלא טופלה בשנים האחרונות.

סילבן שלום: המדיניות היתה מדיניות ליברלית מדי, אולי מדיניות הומנית, אבל כמובן מדיניות שעלולה לפגוע בעצם אופיה של מדינת ישראל כמדינתו של העם היהודי.

סילבן שלום: לפי התחזיות שנמסרו לנו, בשנים הקרובות מספרם של אותם מסתננים עלול להגיע למאות אלפים, לחצי מיליון, ובשלב יותר מאוחר אפילו למיליון.

סילבן שלום: המספרים האלה הם כמובן מספרים שאינם אפשריים, מספרים שאינם מאפשרים לנו להמשיך ולקיים את המצב הקיים.

סילבן שלום: לכן, ההחלטה שהתקבלה היא כמובן ההחלטה הנכונה.

סילבן שלום: דבר זה כמובן תורם גם לאפשרות שמירה על אופיו של העם היהודי.

סילבן שלום: מבחינתנו, העם היהודי, שחזר לארצו לאחר אלפיים שנה, צריך לשמור את מדינתו האחת והיחידה ולהגיע למצב שבו אנחנו בימים האלה נוכל לעשות הכול כדי לשמור על האחדות בין חלקי העם, אחדות שהיא נדרשת – אחדות בין העם היושב בציון ואחדות בין העם היושב מחוץ למדינת ישראל, הכול מתוך מטרה לשמור את המאחד.

סילבן שלום: העם היהודי אינו גדול.

סילבן שלום: העם היהודי הוא קטן.

סילבן שלום: המחלוקות הן מחלוקות רבות.

סילבן שלום: דווקא היום, ערב תשעה באב, עלינו כמובן לזכור מה בדיוק קרה רק לפני כאלפיים שנה, כאשר אנחנו – – –

רוני בר-און: אמרת את זה בממשלה?

רוני בר-און: אמרת את זה בממשלה?

סילבן שלום: אני אומר את זה בכנסת.

רוני בר-און: לא, בדיון האינטימי?

סילבן שלום: אני אומר את זה בכנסת.

רוני בר-און: עזוב חוק הגירה וכאלה המצאות – – –

סילבן שלום: אני אומר את זה בכנסת.

סילבן שלום: בכל מקרה, חבר הכנסת רוני בר-און, המטרה היא לשמור את האחדות בתוך העם היהודי כולו.

סילבן שלום: אני חושב שהדבר הזה נכון לכל עת, ובימים האלה שבעתיים.

סילבן שלום: נמשיך ונעשה כל מאמץ כדי שהאחדות הזאת תישמר, יחד עם, כמובן, צורך במתן מענה לאותם עולים חדשים שהגיעו.

סילבן שלום: אדוני היושב-ראש, אני מבקש לדחות את הצעות אי-האמון – הצעות האי-אמון שהן באמת אינן במקומן, ונועדו פעם נוספת, כמנהג קבוע, כריטואל קבוע, לנסות ולפגוע בממשלה.

סילבן שלום: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה למשנה לראש הממשלה, השר סילבן שלום.

רוני בר-און: – – – להשיב על הצעות אי-אמון שתכליתן לתמוך בממשלה – – –

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, נא לשבת במקומותיכם.

ראובן ריבלין: בפנינו ארבע הצעות אי-אמון.

ראובן ריבלין: נא לשבת, כדי שלא תצטרכו לרוץ וחלילה לפגוע ברגליכם.

ראובן ריבלין: אנחנו נצביע על ארבע הצעות אי-אמון.

ראובן ריבלין: ההצעה הראשונה היא הצעת אי-אמון מטעם סיעת קדימה, כפי שנומקה על-ידי חבר הכנסת מאיר שטרית, שכותרתה: נתניהו מחלק את העם.

ראובן ריבלין: על כך יש להצביע בהצבעת אי-אמון.

ראובן ריבלין: מי בעד האי-אמון?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: רבותי, נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 1 בעד הצעת סיעת קדימה להביע אי-אמון בממשלה – 29 נגד – 57 נמנעים – 2 הצעת סיעת קדימה להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: בעד – 29, נגד – 57, ונמנעים – 2.

ראובן ריבלין: אני קובע שהצעת האי-אמון מטעם סיעת קדימה לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצעת סיעות רע"ם-תע"ל, חד"ש ובל"ד, בנושא: מדיניות ממשלת נתניהו כלפי הציבור הערבי, כפי שנומקה על-ידי חבר הכנסת טלב אלסאנע.

ראובן ריבלין: אני מצביע.

ראובן ריבלין: מי בעד? מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע בהצעת האי-אמון?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 2 בעד הצעת סיעות רע"ם-תע"ל–חד"ש–בל"ד להביע אי-אמון בממשלה – 29 נגד – 60 נמנעים – 1 הצעת סיעות רע"ם-תע"ל–חד"ש–בל"ד להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: 29 בעד, 60 נגד, אחד נמנע.

ראובן ריבלין: אני קובע שהצעת האי-אמון לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: אנחנו עוברים להצעת האי-אמון מטעם סיעות האיחוד הלאומי, בנושא:

ראובן ריבלין: אוזלת יד הממשלה מול כיבוש שכונות שלמות בתל-אביב וערים בארץ על-ידי עשרות אלפי מסתננים מאפריקה; הצעת סיעת האיחוד הלאומי, כפי שנומקה על-ידי חבר הכנסת יעקב כץ.

ראובן ריבלין: מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 3 בעד הצעת סיעת האיחוד הלאומי להביע אי-אמון בממשלה – 26 נגד – 60 נמנעים – 3 הצעת סיעת האיחוד הלאומי להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: 26 בעד, 60 נגד, שלושה נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שהצעת האי-אמון מטעם סיעת האיחוד הלאומי לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: ואנחנו עוברים להצעת האי-אמון האחרונה ליום זה, הצעת אי-אמון מטעם , בנושא: ממשלת ישראל יוצרת קרע בעם היהודי בעקבות חקיקת חוק הגיור, כפי שנומקה על-ידי חבר הכנסת ניצן הורוביץ.

ראובן ריבלין: רבותי, נא להצביע.

ראובן ריבלין: מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 4 בעד הצעת סיעת מרצ להביע אי-אמון בממשלה – 28 נגד – 61 נמנעים – 1 הצעת סיעת מרצ להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: בעד – 28, 61 נגד, אחד נמנע.

ראובן ריבלין: אני קובע שהצעת האי-אמון של לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, בעוד שש דקות תסתיים ישיבת הכנסת, ולכן סדר-היום משתנה.

ראובן ריבלין: יש לנו שני נושאים שאנחנו יכולים לסיים אותם בשש דקות.

ראובן ריבלין: שתי הודעות, אחת של ועדת הפנים ואחת של ועדת העבודה והרווחה.

ראובן ריבלין: הראשונה – של ועדת העבודה והרווחה.

ראובן ריבלין: אין זמן, יש הסתייגויות.

ראובן ריבלין: ביום רביעי בבוקר זה עולה דבר ראשון, ב-11:00.

ראובן ריבלין: הצעת חוק הביטוח הלאומי, קריאה שנייה ושלישית, יציגה יושב-ראש הוועדה, חיים כץ.

ראובן ריבלין: בבקשה.

ראובן ריבלין: כפי שהבטחת, מהר.

חיים כץ: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מתכבד להביא בפניכם לקריאה שנייה ולקריאה שלישית את הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 120), הצעת חוק ממשלתית.

חיים כץ: סעיף 1 לחוק המוצע – אזרח המקבל קצבת נכות או קצבת זיקנה, ויש לו ילדים הנכללים בהגדרת "ילד" לפי סעיף 238 לחוק והמזכים את הוריהם בתוספת קצבה בגינם – מקבלים את הקצבה עד הגיע הילד לגיל 22.

קריאה: – – –

ראובן ריבלין: שמעתי.

ראובן ריבלין: רגע.

ראובן ריבלין: כבוד יושב-ראש הוועדה, האופוזיציה לא מסכימה שחוק זה יעלה.

ראובן ריבלין: אין לי שום בעיה.

ראובן ריבלין: אנחנו הסכמנו – אז אני מבקש שביום רביעי זה יעלה על סדר-היום כדבר המובן מאליו.

ראובן ריבלין: האם אתם מסכימים – חבר הכנסת אזולאי, חשבתי שאתם מעלים זאת על דעת – האם אתם מסכימים – אחרת נסיים את הישיבה עכשיו.

ראובן ריבלין: בבקשה.

חיים כץ: מי לא מסכים, האופוזיציה או הקואליציה?

ראובן ריבלין: הקואליציה מסכימה, האופוזיציה פתאום אמרה לי "לא".

ראובן ריבלין: רבותי, אתם צריכים להבין, יושב-ראש הקואליציה בכל זאת נמצא גם בימי בין המצרים, גם בתשעת הימים וגם בשמחה גדולה שעתידה להגיע אחר-הצהריים בתשעה באב, והיא תחילת בשורת הגאולה, ויש לנו גם ברית מילה של הבן של חבר הכנסת יושב-ראש הקואליציה, ואנחנו מאחלים לו באמת מזל טוב רב.

ראובן ריבלין: מחר ב-15:00, הוא ביקש ממני להזמין את כל חברי הכנסת לברית המילה ביישוב – בכפר-אלדד שליד נוקדים אשר בתקוע.

ראובן ריבלין: בבקשה, חברת הכנסת איציק.

ראובן ריבלין: בבקשה.

דליה איציק: אדוני היושב-ראש, היה אכן סיכום בין הקואליציה לבינינו, היה סיכום בינינו לבין חבר הכנסת אלקין שאכן ההצעה תעלה, ואני עומדת בסיכום הזה, רק לא היה סיכום שזה יהיה עכשיו, כרגע.

דליה איציק: לפי זה יש – – –

ראובן ריבלין: אין כרגע – יש לנו חמש דקות, גברתי.

דליה איציק: לכן צריך לעשות את זה ביום אחר.

ראובן ריבלין: אז ביום רביעי הוא יביא את זה.

ראובן ריבלין: אין לי שום בעיה.

ראובן ריבלין: האם אתם מסכימים שחבר הכנסת אזולאי יעלה את הצעתו?

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אזולאי, אם הם מסכימים, יש לך שלוש דקות.

דוד אזולאי: בדיוק שתי דקות.

ראובן ריבלין: שתי דקות, רק תבקש את הסכמתם.

ראובן ריבלין: אפללו, אין לי בעיה אתך, אין לי בעיה אתך.

ראובן ריבלין: זה רק פיצול.

ראובן ריבלין: הודעה על פיצול.

ראובן ריבלין: מסכימים?

ראובן ריבלין: לא מסכימים.

ראובן ריבלין: טוב, תודה רבה.

רבותי חברי הכנסת, הודעה ליושב-ראש ועדת הכנסת.

בבקשה.

הודעה ליושב-ראש ועדת הכנסת זה על-פי שיקול דעתי.

אני לא צריך הסכמה.

בבקשה.

): אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, להלן כמה הודעות מטעם ועדת הכנסת.

): ועדת הכנסת קבעה כי ועדת הפנים והגנת הסביבה תדון בהצעות החוק הבאות לשם הכנתן לקריאה ראשונה: הצעת חוק לתיקון פקודת בתי-הסוהר (מניעת ביקורים), התשס"ט–2009, של חבר הכנסת דני דנון וקבוצת חברי הכנסת – פ/735/18; הצעת חוק כליאתם של אסירים נדרשים, התשס"ט–2009, של חבר הכנסת יריב לוין וקבוצת חברי הכנסת – פ/758/18; הצעת חוק שחרור שבויים וחטופים, התשס"ט–2009, של חברת הכנסת מרינה סולודקין – פ/829/18; הצעת חוק לתיקון פקודת בתי-הסוהר (הגבלת ביקור אסיר ביטחוני), התש"ע–2010, של חבר הכנסת אריה אלדד – פ/2396/18; הצעת חוק הגנת הסביבה (שימוש חוזר במי דלוחין – שימוש מושכל במשאבי הטבע), התשס"ט–2009, של חבר הכנסת ניצן הורוביץ וקבוצת חברי הכנסת – פ/1558/18; הצעת חוק הגנת הסביבה (שימוש מושכל במשאבי הטבע – התרת שימוש חוזר במי דלוחין), התשס"ט–2009, של חבר הכנסת דב חנין וקבוצת חברי הכנסת – פ/1472/18.

): הודעה שנייה: ועדת הכנסת קבעה כי הצעת חוק שירות ביטחון (תיקון מס' 19) (הוראת שעה) (פטור מטעמי הכרה דתית), התש"ע–2010, מס' מ/472, תידון בוועדה משותפת של ועדת החוץ והביטחון וועדת החוקה, חוק ומשפט.

): הוועדה תהיה בת עשרה חברים, חמישה מכל ועדה, כדלקמן: מטעם ועדת החוץ והביטחון: חברי הכנסת זאב אלקין – יושב-ראש, זאב בילסקי, אריה אלדד, אורי מקלב ומשה מטלון.

): מטעם ועדת החוקה, חוק ומשפט: חברי הכנסת , ציפי חוטובלי, שלמה מולה, איתן כבל ודני דנון.

): תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: לפני סיום הישיבה, הודעה לסגן מזכירת הכנסת.

קריאה: – – –

לא לא, לא הסכימו.

קריאה: – – –

אני לא יודע.

קריאה: תשאל.

אני לא שואל עוד פעם.

אמרו לי לא, אז לא, מה אני אעשה.

מסכימה?

[נספחות.

]

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אזולאי, הודעה על פיצול.

ראובן ריבלין: יש צורך בהצבעה.

ראובן ריבלין: אין צורך?

דוד אזולאי: אדוני היושב-ראש, אני מודה לך, אני מודה לך, גברתי יושבת-ראש סיעת קדימה.

דוד אזולאי: בהתאם להוראות סעיף 121 לתקנון החליטה ועדת הפנים והגנת הסביבה, בישיבתה ביום ז' באב התש"ע, 18 ביולי 2010, להביא בפני הכנסת הצעה שהכנסת תרשה לדון ולהביא בפניה חלק מהצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (מס' 120) (קובלנה נגד עובד רשות מקומית), התש"ע–2010, באופן שנושא החלת ההסדר המוצע גם בנוגע לקובלנה המוגשת נגד נבחרי רשות מקומית יובא בפני הכנסת בשלב מאוחר יותר.

דוד אזולאי: אני מבקש להעמיד את הפיצול הזה להצבעה.

דוד אזולאי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

ראובן ריבלין: ובכן, רבותי, אנחנו מצביעים על החלטת ועדת הפנים והגנת הסביבה, לפי סעיף 121 לתקנון הכנסת, בדבר חלוקת הצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (מס' 120) (קובלנה נגד עובד רשות מקומית), התש"ע–2010.

ראובן ריבלין: מי בעד הפיצול?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 5 בעד ההצעה – 34 נגד – אין נמנעים – אין הצעת ועדת הפנים והגנת הסביבה בדבר חלוקת הצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (מס' 120) (קובלנה נגד עובד רשות מקומית), התש"ע–2010, נתקבלה.

ראובן ריבלין: 34 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שהצעת ועדת הפנים אושרה לפי סעיף 121.

ראובן ריבלין: רבותי, אדוני ראש הממשלה, שרים, חברות וחברי הכנסת, תם סדר-היום – סליחה, הודעה לסגן מזכירת הכנסת.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבד להודיע, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (מס' 120), התש"ע–2010, שהחזירה ועדת הפנים והגנת הסביבה; הצעת חוק לתיקון פקודת הרוקחים (מס' 17), התש"ע–2010, שהחזירה ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

נאזם בדר: לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק ההתגוננות האזרחית (תיקון מס' 16), התש"ע–2010; הצעת חוק סדר הדין הפלילי (תיקון מס' 66) (ייעול ההליכים הפליליים), התש"ע–2010; הצעת חוק סדר הדין הפלילי (עצור החשוד בעבירת ביטחון) (הוראת שעה) (תיקון מס' 2), התש"ע–2010.

נאזם בדר: מסקנות הוועדה לזכויות הילד בעקבות דיון מהיר בנושא: השלכות החשיפה התקשורתית של הילדים שהוריהם שמשתתפים בתוכנית "סופר נני", הצעתה של חברת הכנסת אורית זוארץ.

נאזם בדר: אשרור הסכם בדבר תיקון להסכם שנחתם בין ממשלת הרפובליקה של קרואטיה לבין ממשלת מדינת ישראל בדבר סחר ושיתוף פעולה כלכלי; אישור הסכם עם ממשלת הרפובליקה העממית של סין בדבר שיתוף פעולה בחדשנות טכנולוגית ובמחקר ופיתוח תעשייתי; ואשרור פרוטוקול להסכם האירופי–ים-תיכוני המכונן התאגדות בין הקהילות האירופיות והמדינות החברות בהן, מצד אחד, לבין מדינת ישראל מהצד האחר, בדבר התאמה וקבלת מוצרים תעשייתיים – CAA.

נאזם בדר: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לסגן מזכירת הכנסת.

ראובן ריבלין: חברי הכנסת, תם סדר-היום.

ראובן ריבלין: הישיבה הבאה תתקיים ביום רביעי, י' באב תש"ע, 21 בחודש יולי 2010 למניינם, בשעה 11:00, כישיבה אחרונה במושב השני של הכנסת בתום כנס הקיץ של כנסת זו.

ראובן ריבלין: ישיבה זו נעולה.