ישיבת מליאה, כנסת 18, פרוטוקול מספר 156, 2010-07-13 00:00

ראובן ריבלין: גבירותי ורבותי חברי הכנסת, היום יום שלישי, ב' בחודש אב תש"ע, 13 בחודש יולי 2010 למניינם.

ראובן ריבלין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

ראובן ריבלין: הודעה לסגן מזכירת הכנסת – בבקשה, אדוני.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת החלטת ועדת הכספים בדבר חלוקת הצעת חוק לתיקון פקודת מסי העירייה ומסי הממשלה (פטורין) (מס' 18) (בתי-קברות שאינם משמשים למטרות רווח), התש"ע–2010.

נאזם בדר: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: רבותי, כמובן, אנחנו מתחילים עם נאומים בני דקה.

ראובן ריבלין: גם השר התורן כבר נמצא אתנו.

ראובן ריבלין: אנחנו מתחילים בנאומים בני דקה, וכל המבקש להשתתף בדיון, נא להצביע, פשוט כדי לתת לי איזושהי דרך להתמודד.

ראובן ריבלין: ראשון הנואמים – חבר הכנסת אורי אורבך, ואחריו – חבר הכנסת גנאים.

ראובן ריבלין: הכול הולך בדיוק הפוך ממה שהיה בשבוע שעבר.

מסעוד גנאים: אבל בחירה נכונה – – –

ראובן ריבלין: תמיד אני מנסה לאזן.

ראובן ריבלין: בבקשה, חבר הכנסת אורבך.

אורי אורבך: אדוני היושב-ראש, אנחנו קוראים מדי פעם על ענישה של בתי-משפט בעבירות שונות.

אורי אורבך: אני יודע שזה לא ראוי כל כך להשוות בין עבירה לעבירה, כי כל מקום זה הרכב שופטים אחר ונסיבות אחרות.

אורי אורבך: אבל בכל זאת, כשאני קורא על פסק-הדין שניתן לא מזמן לאדם שהשליך נעל כדי לבזות את בית-המשפט ואת נשיאת בית-המשפט, והוא זכה לשלוש שנים; וכשאני רואה פסיקות אחרות, בהרכבים אחרים, על אנשים שהיו שותפים בתאונת פגע וברח, וגם הם מקבלים שלוש שנים; ועבירות של שוחד, שהיום קראנו עליהן, שבן-אדם קיבל שלוש שנים וחצי על עבירה – אז נכון שיש בזה משהו פופוליסטי, אבל מי שאכפת לו מכבוד בית-המשפט, ולי אכפת מאוד מכבוד בית-המשפט, חושב שעל כבוד של שופטים מחמירים אולי יותר מאשר על דברים אחרים.

אורי אורבך: אבל אני מתנחם אולי באמירה שיש מזל מסוים.

אורי אורבך: מה המזל?

אורי אורבך: אותו עבריין, אותו אדם אלים, שהשליך את נעלו לעבר נשיאת בית-המשפט העליון, היה לו מזל.

אורי אורבך: המזל, שאחרי שהוא זרק את הנעל הוא לא ברח.

אורי אורבך: כי יכול להיות שאם הוא גם היה פוגע כפי שהוא פגע וגם היה בורח אחרי שהוא עשה את העבירה, הוא היה מקבל שש שנים בפנים.

אורי אורבך: לכן אני אומר: טוב עשה בית-המשפט שנתן לו רק שלוש שנים, כמו שהוא נותן על עבירות של הריגה, כמו על עבירות של שוחד, כמו על עבירות של מעשים מגונים.

אורי אורבך: כי בכל זאת, להשליך נעל על השופט זאת עבירה חמורה כמו העבירות האלה, וטוב עשה העבריין שהוא לא נמלט אלא נשאר במקום, ובכך חסך מעצמו לפחות עוד שלוש שנים מאחורי סורג ובריח.

ראובן ריבלין: תודה רבה, תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מסעוד גנאים, ואחריו – חברת הכנסת אדטו.

ראובן ריבלין: מולה גם כן – – –

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, רק את המיקרופון אולי?

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אף-על-פי שהמונדיאל הסתיים, צריך גם להפיק לקחים ממנו.

מסעוד גנאים: אני עקבתי אחרי תוכניתו של אבשלום קור על המונדיאל; אני לא זוכר אם זה ברשת ב' או ב"גלי צה"ל".

מסעוד גנאים: כאשר היה משחק בין גרמניה לספרד אז הוא אומר במי לתמוך: אלה חוללו שואה עלינו – הגרמנים, והספרדים גירשו אותנו והביאו את האינקוויזיציה.

מסעוד גנאים: הוא אמר: אני מעדיף את ספרד, את הגירוש, על השואה.

מסעוד גנאים: במשחק האחרון בין הולנד לבין ספרד, אני חשבתי שאוטומטית הולנד.

מסעוד גנאים: אז בישר לי, או אמר לי, חבר הכנסת אורבך: לא, ההולנדים לא כל כך חסידי אומות העולם.

מסעוד גנאים: גם הם זממו עם הנאצים נגד העם היהודי.

מסעוד גנאים: אז אני רואה שכל עמי אירופה זממו נגד היהודים וגרמו להם סבל.

מסעוד גנאים: אולי על היהודים במדינת ישראל לחזור לעולם הערבי, שפחות גרם סבל ליהודים?

מסעוד גנאים: אבל החשוב מכול: אסור להישאר כלואים, כאילו הברומטר זה השואה, חורבן בית, אסונות – ככה לא בונים עתיד.

מסעוד גנאים: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: בהחלט אנחנו חזרנו למולדתנו לחיות עם שכנינו, כי כאן המקום היחידי שהוא בטוח.

עפו אגבאריה: זאת המלה: לחיות עם שכנינו.

ראובן ריבלין: בוודאי, מה זה?

ראובן ריבלין: אתה לא חי עם שכניך?

ראובן ריבלין: שם, שכנינו לא היו טובים לנו.

אורי אורבך: יש בעיה – – –

עפו אגבאריה: – – –

ראובן ריבלין: בבקשה, חברת הכנסת רחל אדטו, ואחריה – חבר הכנסת שאמה, ואחריו – חבר הכנסת מולה.

מוחמד ברכה: אפשר עוד להירשם, אדוני?

מוחמד ברכה: להירשם אפשר?

ראובן ריבלין: בבקשה, הגברת אדטו.

רחל אדטו: אדוני היושב-ראש, חבר הכנסת אורי אורבך עשה את הפתיח בנושא מערכת המשפט.

רחל אדטו: אני רוצה להמשיך.

רחל אדטו: היום, בעקבות פסק-הדין של חבר הכנסת צחי הנגבי – היינו עדים למשפט שנמשך ארבע שנים.

רחל אדטו: ולעומת זה, אמר חבר הכנסת אורי אורבך על משפט בזק, שלקח בקושי שלושה חודשים, לזורק הנעל.

רחל אדטו: ואנחנו יודעים להקפיד באופן מאוד משמעותי על הפרדת הרשויות – בין הרשות המחוקקת והרשות השופטת.

רחל אדטו: אבל אני חושבת שעדיין, הנושא שאנשים נשרכים בבית-המשפט שנה, שנתיים, שלוש, חמש, עד שבע שנים, זה עוול לכל המערכת.

רחל אדטו: והשאלה היא איפה גם אנחנו, כמחוקקים, יכולים להטביע את חותמנו על הדבר הזה של קיצור ההליכים בבתי-המשפט.

רחל אדטו: לא נדבר על ההוצאות הכספיות, לא נדבר על זה שאנשים מנוטרלים מחייהם, לא נדבר על זה שהם תמיד בחזקת חשוד.

רחל אדטו: יש איזה אי-צדק אמיתי בעצם העובדה שאנשים, נסחב המשפט שלהם בטיעונים שונים ומשונים.

רחל אדטו: לפעמים זה עורכי-הדין שלהם, לפעמים זה אי-הופעה, לפעמים זה העומס על בתי-המשפט.

רחל אדטו: אבל לא יכול להיות שבמדינה מתוקנת אנשים יהיו בתהליך של משפט במשך כמה שנים.

רחל אדטו: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: זה נקרא עינוי דין.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת שאמה, בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת מולה, ואחריו – חבר הכנסת זחאלקה.

כרמל שאמה-הכהן: אדוני היושב-ראש, חברות וחברים, כבוד השר, התבשרנו היום, אדוני היושב-ראש, שחברת התקשורת "סלקום" החליטה להטיל עמלה נוספת על משתמשי הסלולר בגין חסימת זיהוי שיחה בשיחה פרטנית.

כרמל שאמה-הכהן: מן המפורסמות שהאזרח הישראלי משלם הוצאות תקשורת, בשל כשלי תחרות בשוק התקשורת המקומי, הרבה יותר מן הממוצע העולמי, והיום נערכים כמה דיונים בוועדת הכלכלה, אדוני, כדי לפתור את הכשלים התחרותיים האלה.

כרמל שאמה-הכהן: אחת הטענות של חברות הסלולר היא שהדיונים האלה, ההכרעות האלה מתקבלות באווירה של "עליהום" ציבורית, תקשורתית, כנגדם, שהפכו אותם לעושקי העם.

כרמל שאמה-הכהן: החלטות מהסוג הנ"ל לא תורמות.

כרמל שאמה-הכהן: הן שפיכת חומר בעירה לאווירה הנ"ל, ואולי אפילו מצדיקות את התדמית שהן רכשו עם הזמן, כנראה במידה מסוימת של צדק.

כרמל שאמה-הכהן: אני קורא לחברת "סלקום" לשקול שנית את החלטתה.

ראובן ריבלין: הערה חשובה מאוד, חבר הכנסת שאמה.

ראובן ריבלין: בהחלט, אנחנו כמובן צריכים להקפיד בכבודם של כל האנשים הנמצאים במדינה ושאנחנו דנים בענייניהם.

ראובן ריבלין: להקפיד בכבודם, אבל כמובן לא לוותר כהוא זה על היותנו נציגי הציבור, על מנת להגן על הציבור.

ראובן ריבלין: ואלה דברים ברורים.

ראובן ריבלין: אני בהחלט חושב שפעמים רבות משתלחים בחברי כנסת באופן כוללני.

ראובן ריבלין: כל דבר נמדד לגופו של עניין.

ראובן ריבלין: יש דברים חשובים ביותר, וחברות הסלולר נותנות שירותים.

ראובן ריבלין: אף אחד לא מאמין בעולם שיש לנו 7 מיליון סלולריים על 7.5 מיליון אזרחים.

ראובן ריבלין: הם לא יודעים שאצלנו יש אנשים שיש להם שלושה סלולריים.

ראובן ריבלין: הם מדברים עם עצמם גם, אפילו.

ראובן ריבלין: אבל בהחלט, כאשר הם עושים עבודה טובה, הכנסת תומכת.

ראובן ריבלין: כאשר יש ביקורת, הכנסת עושה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מולה, ואחריו – חבר הכנסת זחאלקה.

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, לפני שלושה חודשים, אדוני היושב-ראש, אני הייתי בוועידת איפא"ק בארצות-הברית, שבה השתתפו 8,700 יהודים אמריקנים, קונסרבטיבים ורפורמים.

שלמה מולה: הם ביקשו לתמוך במדינת ישראל.

שלמה מולה: וכמו כן, לא מזמן היה הכינוס של הקונגרס הציוני היהודי, וגם שם היו קונסרבטיבים ורפורמים.

שלמה מולה: ולא מזמן ראש הממשלה ביקש מיהודי ארצות-הברית והתפוצות וממנהיגיהם לסייע לו להתמודד עם הבעיה האישית שלו מול נשיא ארצות-הברית ברק אובמה.

שלמה מולה: אבל מה?

שלמה מולה: כשמדובר בזהותם של היהודים האלה, שברצונם להיות שייכים לעם היהודי, להגיע ולעלות לארץ – אתמול התקבלה החלטה אומללה, שמפצלת את העם היהודי.

שלמה מולה: אני מאוד שמח שיושב כאן השר הממונה על ענייני התפוצות, השר אדלשטיין.

שלמה מולה: אני יודע את עמדתו.

שלמה מולה: אני יכול לנחש, אדוני היושב-ראש, אפילו מה עמדתך בסוגיה.

שלמה מולה: לא יעלה על הדעת.

שלמה מולה: למרות שהעם היהודי היושב כאן, זכותו לחוקק חוקים, אי-אפשר לפצל את העם היהודי.

שלמה מולה: המסר של אתמול מפצל את העם היהודי.

שלמה מולה: יפה שעה אחת קודם – לעצור את התהליך העצוב, הלא-נכון, שמפצל את העם היהודי כולו.

ראובן ריבלין: מובן שיש דעות מהו יהודי, מיהו יהודי, ויכוח שנמשך עוד מאז הקמת המדינה – האם יהודי הוא בן לאם יהודייה, או שגויר כהלכה.

ראובן ריבלין: השאלה היא מה ההלכה.

ראובן ריבלין: אני מציע לכל אלה שחרדים מהכרעתה של הכנסת בדרך זו או אחרת, לעלות לארץ, להשתתף בחוויה הפוליטית ולמלא את הכנסת בנציגים שלהם, שהם יוכלו להכריע כפי שהם רוצים.

מוחמד ברכה: בסטטיסטיקה ידוע לפחות מיהו לא יהודי.

ראובן ריבלין: לצערי הרב אני לא יכול להכחיש את מה שאתה אומר.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת זחאלקה – בבקשה, אדוני.

ראובן ריבלין: אחרי חבר הכנסת זחאלקה – חבר הכנסת אלדד.

מוחמד ברכה: לא יודעים מיהו יהודי, אבל יודעים מיהו – – –

ג'מאל זחאלקה: כבוד היושב-ראש, היום התקבלה בבית-המשפט המחוזי בירושלים החלטה להמתיק את עונשו של השיח' ראאד סלאח מתשעה חודשי מאסר לחמישה חודשי מאסר.

ג'מאל זחאלקה: ראשית, בית-המשפט הכיר בכך שהעונש היה מוגזם והושפע מהאווירה הציבורית.

ג'מאל זחאלקה: שנית, גם בית-המשפט המחוזי הושפע מהאווירה הציבורית, והוא לא יכול לנהל את המשפט במנותק ממסע ההסתה ומחול השדים נגד ההנהגה הערבית.

ג'מאל זחאלקה: במה מדובר?

ג'מאל זחאלקה: מדובר בכך שאנשים הפגינו, והשוטרים, במקום להגן על זכותם של אנשים להפגין, פשוט הפריעו להם בהפגנה.

ג'מאל זחאלקה: ולכן, שיח' ראאד סלאח היה צריך לקבל זיכוי מלא, וצריך לבוא דין עם השוטרים שהפריעו למילוי זכות ההפגנה, שהיא זכות יסוד.

ראובן ריבלין: תודה רבה, אבל אנחנו לא בית-משפט לערעורים, כפי שאתה יודע.

ראובן ריבלין: זאת דעה, אתה אומר, אבל אנחנו מדינת חוק, והחוק קבע שבית-המשפט הוא הקובע.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אלדד.

אריה אלדד: אדוני היושב-ראש, תודה, חברי חברי הכנסת, אתמול, מייד לאחר פרסום הממצאים והמסקנות של ועדת האלוף איילנד, הוחלפו הדלפות בין לשכת שר הביטחון ללשכת הרמטכ"ל.

אריה אלדד: מלשכת הרמטכ"ל נמסר, שהרמטכ"ל אמר, בזמן, שהאופציה הצבאית צריכה להיות האופציה האחרונה, כאילו זה לא נכון לגבי כל פעולה צבאית בכל עת ובכל מקום בהיסטוריה.

אריה אלדד: ומלשכת שר הביטחון שכחו כנראה שהוא כבר לא ראש אמ"ן, אלא ממש שר הביטחון, ואמרו שהוא התריע שבועיים קודם שאין מספיק מודיעין למבצע.

אריה אלדד: אני מבין את התסכול של שר הביטחון.

אריה אלדד: יכול להיות שהוא ציפה שוועדת-איילנד תניח לרגלי הציבור איזה ראש, ואז לא יחפשו אשמים נוספים בנזק המדיני שנגרם למדינת ישראל.

אריה אלדד: אבל כיוון שהצבא קיבל סוג של תעודת הכשר מוועדת-איילנד וממצאיה ישמשו את ועדת-טירקל, נשאר רק לצפות שלוועדת-טירקל יהיה מכשיר להסרת טפלון, וששר הביטחון לא ימצא שוב את עצמו במצב שכולם אשמים חוץ ממנו.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת אלדד.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת עפו אגבאריה, ואחריו – חבר הכנסת סעיד נפאע.

עפו אגבאריה: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, פנה אלי אזרח מאום-אל-פחם, שנסע בלילה, אחרי אירוע משפחתי, חתונה, והוא העביר דברים ממקום החתונה בחזרה הביתה בשעה 03:00.

עפו אגבאריה: ב-03:00 היה סיור משטרתי, והסיור בדק אם הוא חגור בחגורה או לא, כשהוא העביר בטנדר דברים של החתונה.

עפו אגבאריה: באותו הזמן היו יריות בתוך הכפר, בשכונה ליד, ושמעו אותן, ולא היה להם זמן כמובן לבדוק מה היריות, אבל לעשות לו דוח על זה שהוא לא – – –

קריאה: – – –

עפו אגבאריה: לא, לא, לא, זה היה כבר אחרי החתונה.

ראובן ריבלין: לא כדאי לשוחח, כי זה נאום בן דקה.

ראובן ריבלין: לא מפריעים.

עפו אגבאריה: הוא קיבל דוח על זה שהוא נוסע בלי חגורה.

עפו אגבאריה: למחרת נרצח בן-אדם, כתוצאה מהנשק הבלתי-חוקי שמשתולל במגזר הערבי.

עפו אגבאריה: על זה אני כבר התרעתי לפני שבוע, כאשר נרצח בחור תמים, צעיר בכפר-קרע, ולפני זה עוד אחד באום-אל-פחם, ורק לפני כמה ימים נרצח עוד בן-אדם.

עפו אגבאריה: אז המשטרה, במקום לבוא ולטפל בדברים היותר מכאיבים לנו – דווקא לתת דוח על חגורה ב-03:00.

עפו אגבאריה: זאת לא עבודה נכונה של משטרה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת עפו אגבאריה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת נפאע, ואחריו – חבר הכנסת בן-ארי.

סעיד נפאע: תודה, כבודו.

סעיד נפאע: לאחרונה היינו עדים, בדיוני הוועדות ובהזדמנויות אחרות – לפחות אתמול בבית-המשפט העליון – שממשלת ישראל חותמת על הסכמים, ובשעת קיום היא לא מיישמת את ההסכמים האלה.

סעיד נפאע: לא מזמן גם מבקר המדינה נדרש לסוגיה הזאת ומתח ביקורת חריפה, במלים ממש חריפות, על משרד הפנים ומשרד האוצר לפחות, שחותמים על הסכמי תוכניות הבראה עם הרשויות המקומיות, וכשבאה שעת היישום, ההסכמים האלה למעשה הופכים להיות רק דיו על נייר, זה הערך שלהם.

סעיד נפאע: ולכן אנחנו ראינו שוועד ראשי הרשויות הערביות הכריז רק לפני יומיים שהוא יצטרך, לנוכח העובדה שלא מכבדים את הסכמי תוכניות ההבראה במועצות המקומיות, לצאת למאבק.

סעיד נפאע: השאלה הנשאלת: האם מישהו מעוניין במאבקים כאלה ובהפגנות מול משרדי הממשלה, בגלל שהממשלה לא מכבדת את ההסכמים?

סעיד נפאע: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בן-ארי, ואחריו – חבר הכנסת אריה ביבי.

מיכאל בן-ארי: תודה.

מיכאל בן-ארי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, השבת פרשת דברים, אנחנו מתחילים את חומש דברים.

מיכאל בן-ארי: השבת גם נקראת "שבת חזון", על שם ההפטרה השלישית בתלתא דפורענותא, שלוש נבואות הפורענות, נבואות התוכחה, שקראנו בשבועות האחרונים, שכלולים בשלושת השבועות של ימי האבל על חורבן בית-המקדש והציפייה לבית-המקדש.

מיכאל בן-ארי: בשבת הבאה, כשכבר לא נהיה כאן אלא נהיה בפגרה, נתחיל לקרוא את נבואות הנחמה, ונתחיל באותה נבואה מיוחדת של ישעיהו הנביא: נחמו נחמו עמי.

מיכאל בן-ארי: אומר שתי מלים על חומש דברים ככללו.

מיכאל בן-ארי: חומש דברים נאמר על-ידי משה רבנו ערב הכניסה לארץ, ובו הוא מכין את עם ישראל לקראת הכניסה לארץ.

מיכאל בן-ארי: מעניין, דיברו פה על העניין של המשפט.

מיכאל בן-ארי: הנושא של המשפט הוא הנושא הראשון שאתו הוא פותח – מבחינת ההכנה לארץ.

מיכאל בן-ארי: הוא אומר: ואצווה את שופטיכם בעת ההיא לאמור, שמוע בין אחיכם ושפטתם צדק בין איש ובין אחיו ובין גרו.

מיכאל בן-ארי: המשפט הוא הדבר שמעמיד את הארץ.

מיכאל בן-ארי: המשפט הוא דבר שבעצם יכול לקיים חברה תקינה.

מיכאל בן-ארי: מכאן והלאה מבאר משה רבנו דברים נוספים וחשובים, כמו איך מתנהגים בצבא, איך יוצאים למלחמה, איך מסדרים עניינים של מלך ושאר סדרי חברה מתוקנת.

מיכאל בן-ארי: אבל המשפט הוא כמובן העניין המרכזי – עליו עומדת חברה מתוקנת, בוודאי חברה שנשמעת לקדוש-ברוך-הוא, משפט לאלוקי ישראל.

מיכאל בן-ארי: נקווה שבעזרת השם, בעקבות ימי האבל, נזכה להרבה הרבה ימות נחמה וציפייה מלאה לבניין בית-המקדש במקומו במהרה בימינו.

מיכאל בן-ארי: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת ביבי.

ראובן ריבלין: בינתיים אני מתכבד לברך חיילים מיחידת "סנפיר" של חיל הים הנמצאים אתנו כאן ביציע האורחים.

ראובן ריבלין: בבקשה.

אריה ביבי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אנחנו מדינת שומרי חוק, ואנחנו אמונים על החוק.

אריה ביבי: רק מה אפשר לעשות שדווקא השוטרים והסוהרים, שהם ממונים על ביצוע החוק, מקבלים משכורות רעב?

אריה ביבי: אדוני היושב-ראש, אני לא יודע אם אתה יודע – היום התנהל בוועדת הפנים דיון שבו השווינו את שכר המינימום במשק לשכר השוטרים.

אריה ביבי: זה כמעט זהה.

אריה ביבי: אדם שעובד באבטחה מקבל יותר משוטר.

אריה ביבי: שוטר עובד לילות, עובד בשבתות, עובד בחגים, והוא לא מקבל שום תוספת.

אריה ביבי: לעומת זאת, מאבטח מקבל תוספת והוא עובר את שכר השוטרים.

אריה ביבי: אדוני, יש עוול גדול בנושא השכר של השוטרים והסוהרים.

אריה ביבי: והייתי מבקש מכל החברים כאן, אם רוצים שיהיו לנו שוטרים טובים, סוהרים טובים, שישמרו על החוק – שיעזרו לנו בנושא הגדלת השכר לשוטרים ולסוהרים.

ראובן ריבלין: בדיוק נכנס יושב-ראש ועדת הכספים.

משה גפני: מה עכשיו?

ראובן ריבלין: לדאוג לשוטרים ולסוהרים, שהם במשכורות רעב, לפי טענתו של חבר הכנסת אריה ביבי, לשעבר נציב שירות בתי-הסוהר.

אריה ביבי: בזה אני מסיים.

אריה ביבי: הוא הבטיח לי לבוא ולראות את עבודתם של השוטרים והסוהרים ביחד עם ועדת הכספים.

אריה ביבי: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת ציון פיניאן, ואחריו – חבר הכנסת מוחמד ברכה.

ציון פיניאן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בשבוע שעבר פרסם המשרד לביטחון פנים מסמך קשה בנושא הבדואים בנגב.

ציון פיניאן: מהמסמך עולה כי בחצי השנה הראשונה של 2010 נרשמה עלייה בשיעור של 87% לעומת שנת 2009 בפגיעה של בדואים בתשתיות המדינה בנגב.

ציון פיניאן: עוד עולה מהמסמך כי בששת החודשים הראשונים של 2010 היו 148 אירועים של פגיעה בתשתיות, לעומת 79 ב-2009.

ציון פיניאן: כמו כן, בתקופה הנ"ל נעצרו ועוכבו לחקירה 70 חשודים במעשי השחתה, לעומת עשרה בכל השנה שעברה.

ציון פיניאן: הדוח מוסיף שיש ניכור כלפי מוסדות המדינה, התנכלויות לשכונות חדשות ואלימות כלפי עובדי ציבור ומשטרה.

ציון פיניאן: עוד מצוין במסמך כי בשנים האחרונות יש חדירה מתמשכת של התנועה האסלאמית למערכת החינוך.

ציון פיניאן: מורים בעלי דעות קיצוניות נכנסים למערכת החינוך ומקצינים את עמדותיהם של בני-הנוער.

ציון פיניאן: על המדינה, משרדיה ומוסדותיה לקיים דיון מעמיק בנושא הבדואים בנגב, כי המצב אינו משתפר אלא מחמיר מיום ליום והופך לגיהינום את חיי האזרחים, הן במגזר היהודי והן במגזר הלא-יהודי, המעוניינים לחיות בשכנות טובה, ויפה שעה אחת קודם.

ציון פיניאן: את הגיהינום הזה שבו נמצאים כיום תושבי הנגב חייבים להפסיק.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מוחמד ברכה, ואחריו – חברת הכנסת אורלי לוי, ואחריה – חבר הכנסת אחמד טיבי.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הממשלה הקימה ועדת בדיקה לבדיקת אירועי המשט, "משט החירות", בראשות השופט טירקל.

מוחמד ברכה: אבל היא דאגה, כדי לשוות לזה כאילו קורטוב של אובייקטיביות, לצרף לוועדה שני אנשים מחוץ-לארץ.

מוחמד ברכה: אחד מהם היה פעם כנראה חשוב באירלנד, עובדה שהוא היה ראש ממשלה שם, אבל בשבילנו הוא לא היה ידוע מי יודע מה.

מוחמד ברכה: כנראה בישראל עיקר החשיבות שלו – שהוא חברו הטוב של אחד האנשים הבעייתיים ביותר בסביבת ראש הממשלה, מר דורי גולד, וזה כרטיס הכניסה שלו לוועדה.

מוחמד ברכה: ואמרנו: אולי האיש היה חשוב פעם, היה ראש ממשלה, אולי האיש בא לפחות עם מינימום של הגינות כדי לבדוק, כדי לשאול שאלות, ומסתבר שלאיש יש דעות – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מולה, אתם פשוט מפריעים.

מוחמד ברכה: האיש בירוק.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מולה, זה מאוד מפריע, כי אנחנו מצומצמים.

ראובן ריבלין: בבקשה.

ראובן ריבלין: אני מוסיף לך את 20 השניות.

מוחמד ברכה: אבל, מסתבר, לאיש יש דעה מאוד ברורה וחד-משמעית כבר עכשיו, לפני שהוא בדק משהו על המשט.

מוחמד ברכה: והוא מצטרף לגילוי דעת שהתפרסם בכמה כלי תקשורת בין-לאומיים שהמשט הזה כולו פרובוקציה.

מוחמד ברכה: לכן אני מציע: למה לטרוח, אדוני היושב-ראש, ושזה יעלה כסף, ההוצאות של ועדת-טירקל, להזמין ולשבת ולשלם משכורות?

מוחמד ברכה: חבל.

מוחמד ברכה: חבל.

מוחמד ברכה: אפשר לכתוב את הדוח כבר עכשיו.

מוחמד ברכה: תודה.

ראובן ריבלין: תודה לחבר הכנסת מוחמד ברכה.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת אורלי לוי, ואחריה – חבר הכנסת אחמד טיבי, ואחריו – חברת הכנסת .

אורלי לוי אבקסיס: אדוני היושב-ראש, אני באמת רוצה לנצל את הדקה הזאת כדי להבהיר משהו שחשבתי לתומי שהוא די מובן מאליו, וזה כמקובל, וככה יוכלו חברי הכנסת לעשות את עבודתם כשורה, אבל מסתבר שלא בכל המשרדים יש מדיניות זהה כלפי חברי כנסת.

אורלי לוי אבקסיס: אני חייבת להודות שבתור יושבת-ראש השדולה לילדים ובני-נוער בסיכון אני עובדת באופן רציף וקבוע עם גורמים מקצועיים בכל המשרדים הרלוונטיים: במשרד הרווחה, במשרד הבריאות, במשרד המשפטים, אפילו הקליטה.

אורלי לוי אבקסיס: ואני נפגשת אחת לתקופה נורא קצרה אפילו עם המנכ"לים של המשרדים.

אורלי לוי אבקסיס: לא ראיתי שום בעיה, גם המשרדים עצמם והשרים לא ראו בעיה.

אורלי לוי אבקסיס: אבל מה קרה?

אורלי לוי אבקסיס: לאחרונה ביקשתי להיפגש עם גורמים מקצועיים במשרד החינוך על מנת להכין חומר לקראת הדיונים וגם כדי להכיר מאטריה נוספת.

אורלי לוי אבקסיס: ואני אחת שאוהבת לעשות שיעורי-בית כדי שלא להיות מותקלת.

אורלי לוי אבקסיס: הגשתי בקשה למשרד החינוך להיפגש עם גורמים מקצועיים, די מפורטים – אולי אני לא אזכיר את שמם, כדי שלא יסגרו אתם את הדין – התשובה שקיבלנו היתה תשובה שהתמיהה אותי לחלוטין, והיא היתה בסגנון הזה: עוזרת השר האישית התקשרה אלי ללשכה לאחר שהעברתי את זה במייל, כמתבקש, ואמרה שאצלם בלשכה יש מדיניות שלא לתת לי להיפגש עם גורמים מקצועיים, שאני חלילה וחס לא אעלה בהם רעיונות ולא אפגע במקצועיות שלהם כי אני גורם פוליטי.

אורלי לוי אבקסיס: אני גורם פוליטי שמשרת ציבור בדיוק כמו כל אחד אחר.

אורלי לוי אבקסיס: ואם אנחנו לא נדע את החומרים, כפי שמתבקש, גם לא נוכל לעשות את עבודתנו כראוי, להצביע על ליקויים ולנסות לתקנם.

אורלי לוי אבקסיס: הייתי רוצה לשמוע את דעתך בנושא.

אורלי לוי אבקסיס: תודה.

ראובן ריבלין: אני חושב שאת צריכה להגיש שאילתא למשרד, ואנחנו נאשר אותה.

ראובן ריבלין: שאילתא רצינית.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אחמד טיבי – בבקשה, אדוני.

ראובן ריבלין: ואחריך – חברת הכנסת , ואחריה – השיח' אברהים צרצור, חבר הכנסת.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, לפני שעה קלה יצרו ספינות ישראליות קשר עם ספינת "אל-אמאל" בלב ים, והם התבקשו לא לפנות לחופי עזה, אלא לאל-עריש, או לחלופין, אם יבחרו בכך, לפרוק את הסחורות בנמל אשדוד.

אחמד טיבי: צוות הספינה הודיע שהכוונה היא לפרוק את הסחורה בעזה, כי הסחורה מיועדת לפלסטינים בעזה בגלל המצור.

אחמד טיבי: ניתנה להם ארכה של עשר דקות, אלחוטית, כדי לומר אם הם פונים לאל-עריש.

אחמד טיבי: ואם לא, כל מי שנמצא על הספינה ייעצר והספינה תיגרר לאשדוד.

אחמד טיבי: אני פונה לראש הממשלה, פניתי אליו בכתב, על מנת שלא נחזור על הטרגדיה שבה נפלו תשעה קורבנות לשווא בגלל תוקפנות, לאפשר לספינה להגיע ליעדה, כמו שב-2008 ארבע ספינות הגיעו מקפריסין לעזה ושום דבר לא קרה לביטחון מדינת ישראל.

דוד רותם: אתה שוב מגן על הרוצחים?

אחמד טיבי: על הנרצחים.

אחמד טיבי: אני מגן על הנרצחים.

דוד רותם: לא.

דוד רותם: אף אחד לא נרצח שם.

אחמד טיבי: על הנרצחים.

ראובן ריבלין: לא קוראים קריאות ביניים.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת רותם, לא קוראים קריאות ביניים בנאום בן דקה.

אחמד טיבי: על תשעת הנרצחים.

אחמד טיבי: כן.

ראובן ריבלין: וגם הדקה לקראת סיומה.

מיכאל בן-ארי: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בן-ארי.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בן-ארי.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בן-ארי, חבר הכנסת אחמד טיבי הוא חבר כנסת ישראל, והוא, יש לו דקה, והוא יסיים אותה.

כרמל שאמה-הכהן: זה נאום בן עשר דקות.

מיכאל בן-ארי: – – – דברי הבלע האלו.

ראובן ריבלין: אני מבקש לסיים, חבר הכנסת טיבי.

ראובן ריבלין: קראת לראש הממשלה – נא לסיים עכשיו.

אחמד טיבי: קראתי.

אחמד טיבי: אני שוב קורא לו.

אחמד טיבי: פניתי אליו בכתב להפעיל שיקול דעת.

אחמד טיבי: לא רק כוח צריך להפעיל, אלא שיקול דעת.

אחמד טיבי: לא יקרה כלום אם הספינה תגיע ותפרוק מזון, תרופות וחלב תינוקות.

אחמד טיבי: יש מי שמפחד מחלב תינוקות.

אחמד טיבי: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת טיבי, מובן שההסגר שישראל הכריזה על עזה בא כתוצאה מהצרכים הקיומיים של מדינת ישראל, על כל אזרחיה.

מיכאל בן-ארי: הוא יודע את זה היטב.

ראובן ריבלין: אני רק אומר לפרוטוקול.

אחמד טיבי: הם מוכנים להיבדק.

ראובן ריבלין: אתה אמרת את דעתך, אין בעיה, רק אני כיושב-ראש, הואיל והממשלה לא משיבה – – –

אחמד טיבי: אין נשק, רק חלב תינוקות.

ראובן ריבלין: הבנתי.

ראובן ריבלין: החלב יגיע.

ראובן ריבלין: הילדים לא יודעים כמה חלב לשתות בעזה, אבל החלב יגיע אם הוא יפורק באשדוד או באל-עריש.

ראובן ריבלין: אני סומך על המצרים שהם יעבירו.

ראובן ריבלין: יש הסגר, וממשלת ישראל קבעה את ההסגר ואת הסגר כתוצאה מצרכים קיומיים, כפי שהגדירה הממשלה – לקיומה של מדינת ישראל בביטחון, כדי שילדים בשדרות לא יצטרכו, כאשר אנחנו נמצאים בבתי-הספר, להיות במקלט.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, אנחנו מזמינים את חברת הכנסת , גם לה דקה, ואחריה – חבר הכנסת השיח' אברהים צרצור.

ראובן ריבלין: בבקשה, גברתי.

חנין זועבי: אדוני היושב-ראש, רק הערה על מה שאמרת.

ראובן ריבלין: יש לך דקה, את יכולה מה שאת רוצה.

חנין זועבי: מקובל פה, וכל כך הגיוני ואפילו מוסרי, לדכא עם שלם בהצדקה של ביטחון.

חנין זועבי: כל כך בקלות נשמעים הדברים הלא-אתיים והלא-מוסריים פה בכנסת, והם נשמעים כאילו גם הגיוניים וגם מוסריים: לדכא עם שלם בשביל לשמור על הביטחון שלנו.

חנין זועבי: אני רוצה לדבר על דהמש.

חנין זועבי: מחר יתקיים דיון בבית-המשפט בנוגע לצווי הריסה של 14 בתים בדהמש.

חנין זועבי: היום גם מתקיימת הפגנה, ואני רוצה רק להזכיר לחברי הכנסת שבמרשם האוכלוסין ובתעודות הזהות יש לכל 600 התושבים של דהמש כתובת אחת, שהיא רמלה.

חנין זועבי: למרות זאת, עיריית רמלה אינה רוצה להכיר בתושבים דהמש כתושבי העיר, וכך גם העיר לוד והמועצה האזורית עמק לוד.

חנין זועבי: בדהמש אין שירותים מוניציפליים, עד היום בדהמש אין כביש סלול, אין מערכת ניקוז, הסעות התלמידים אינן נכנסות לתוך הכפר ואין פינוי אשפה.

חנין זועבי: בשנת 2007 הסכים בית-המשפט לעצור את צווי ההריסה לבתיהם של חלק מתושבי דהמש בתנאי שיגישו לוועדת התכנון המחוזית תוכנית מיתאר לבינוי שתסדיר את כל המבנים הקיימים והעתידיים לקום בכפר, אולם הוועדה דחתה את התוכנית על הסף.

חנין זועבי: אני מקווה שבית-המשפט מחר יגן על זכות הקיום של התושבים בדהמש.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אברהים צרצור, ואחריו – חבר הכנסת מוזס, שיסיים.

ראובן ריבלין: פשוט לא ראיתי שהצבעת, חבר הכנסת דב חנין.

אברהים צרצור: כבוד היושב-ראש, אני ממשיך בנושא שהתחילה בו גברתי המכובדת, חברת הכנסת , בנושא של דהמש.

אברהים צרצור: בעוד כשעתיים מתקיימת הפגנת ענק, שמשתתפים בה אלפים, בנושא של דהמש.

אברהים צרצור: במה מדובר?

אברהים צרצור: כפר שקיים, כפי שנאמר לפני כמה רגעים, בין לוד לרמלה.

אברהים צרצור: 700 בני-אדם, בני-אנוש, המנושלים מכל זכות אלמנטרית יותר מ-60 שנה.

אברהים צרצור: כבוד היושב-ראש, יותר מ-60 שנה האנשים האלה נאבקים כדי לקבל את זכותם האלמנטרית, שמדינת ישראל תכיר בזכותם להתקיים בצורה מכובדת.

אברהים צרצור: לצערי הרב, ההכרה הזאת לא הגיעה עד עצם היום הזה.

אברהים צרצור: בשבוע שעבר – ובזאת אני מסיים – בשבוע שעבר הגישו התושבים על חשבונם תוכנית מיתאר ליישובם לאחר שתיאמו את המהלך הזה עם כל הגורמים בוועדה המחוזית לתכנון ובנייה.

אברהים צרצור: לצערי הרב – אני השתתפתי באופן אישי בדיון הוועדה הזאת לפני שבוע בערך.

אברהים צרצור: הדיון היה דיון מעמיק מאוד, קיווינו שאכן הוועדה תקבל – – –

ראובן ריבלין: איפה זה היה?

ראובן ריבלין: בוועדה המחוזית או בעמק לוד?

אברהים צרצור: בוועדה המחוזית לתכנון ובנייה, המרכז ברמלה.

אברהים צרצור: קיוויתי, קיווינו כולנו, שאכן הוועדה הזאת, כל חבריה יקבלו החלטה שיצילו בה את 700 התושבים שחיים זה 60 שנה בסבל מתמשך.

אברהים צרצור: לצערי הרב, ההחלטה היתה לדחות ולזרוק את הכדור למגרשו של משרד הפנים.

אברהים צרצור: הם רוצים שמשרד הפנים יחליט אם הוא מכיר בקיומו של היישוב הזה.

אברהים צרצור: אני פונה למשרד הפנים, לשר הפנים, שאכן יקבל החלטה נועזת, אמיצה, בהקדם האפשרי ויכיר בזכותו של היישוב הזה להתקיים, כדי שאנשים יוכלו להתקיים ולחיות בשקט ובכבוד.

אברהים צרצור: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה, הדקה צריכה להיות דקה.

ראובן ריבלין: זה היה דקה ועשר שניות.

ראובן ריבלין: נדמה לי שאישרנו דיון בוועדת הפנים, על-פי בקשה.

ראובן ריבלין: בסדר, זה דבר שצריך לדון בו מול אנשים שאומרים מה קורה שם.

ראובן ריבלין: בבקשה, חבר הכנסת מוזס.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני.

ראובן ריבלין: אחריו – חבר הכנסת דב חנין.

מנחם אליעזר מוזס: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, ראינו היום בעיתונות שאתמול נשפט מי שנאשם, הורשע בפגע-וברח בילד אמיר בלחסן, שהיה כאן בכנסת לפני שבוע.

מנחם אליעזר מוזס: הילד הוא במצב של צמח.

מנחם אליעזר מוזס: הזוג הזה נשפט בסך הכול לשלוש שנים.

מנחם אליעזר מוזס: בניכוי התנהגות טובה זה יהיה רק שנתיים, והילד אמיר יישאר צמח, לפי ההערכה, הרבה זמן.

מנחם אליעזר מוזס: כשהם יצאו מבית-הסוהר, הילד עדיין יהיה בבחינת צמח.

מנחם אליעזר מוזס: דברי האב ממש זועקים: איך זוג כזה, שאחרי שהם פגעו, שטפו את רכבם ולאחר מכן נכנסו לבית-קפה ונתפסו, מקבלים רק שנתיים בניכוי, כפי שאמרתי קודם.

מנחם אליעזר מוזס: הזעקה של האבא יוסי: האיש שזרק על הנשיאה בייניש נעל קיבל שלוש שנים מאסר, כמו אלה שהפקירו את הבן שלי מדמם על הכביש.

מנחם אליעזר מוזס: החיים של הבן שלי שווים כמו הנעל שזרקו על בייניש.

מנחם אליעזר מוזס: ככה זעם האבא.

מנחם אליעזר מוזס: נוגע ללב.

מנחם אליעזר מוזס: אני רק רוצה לסיים.

מנחם אליעזר מוזס: השבוע חל יום הזיכרון של האר"י ז"ל, שקבור בצפת.

מנחם אליעזר מוזס: אלפים ינהרו לשם.

מנחם אליעזר מוזס: האר"י ז"ל קבע שבבוקר בן-אדם יקבל על עצמו: הריני מקבל עלי מצוות "ואהבת לרעך כמוך".

מנחם אליעזר מוזס: למה "כמוך"?

מנחם אליעזר מוזס: כמו שכשקורה לך משהו אתה דואג לעצמך, כך תדאג גם לרעך.

מנחם אליעזר מוזס: לאן נעלם המוסר היהודי של ישראל ערבים זה לזה?

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת מוזס.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה.

ראובן ריבלין: האם יש עוד מישהו מהחברים במליאה שרוצה לדבר?

ראובן ריבלין: יאמרו עכשיו, כי אחרת חנין הוא אחרון.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני.

דב חנין: תודה רבה.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, אני רוצה להפנות את תשומת לבם של חברי בכנסת להתארגנות ציבורית מעניינת שהתחילה לפעול בימים האחרונים ודורשת לחלק בצורה הוגנת וצודקת את רווחי הגז שהתגלה בכמויות עצומות ליד חופי ישראל.

דב חנין: אני כבר העליתי את הנושא בכנסת, אדוני היושב-ראש, וסיפרתי שמדינת ישראל "מצטיינת" בשיעור הנמוך במיוחד של התמלוגים שהיא גובה מאותם גורמים שיש להם את הזיכיונות לגז.

דב חנין: אנחנו מחזיקים ב"שיא" של המדינה עם התמלוגים הנמוכים ביותר.

דב חנין: מובן שמרבצי גז כאלה יכולים להיות פתרון להרבה מאוד בעיות חברתיות בתחומי החינוך, הבריאות, הרווחה.

דב חנין: המפתח לעניין הזה נמצא בידיה של הממשלה, שצריכה לקבל החלטה לחלק אחרת את רווחי הגז.

דב חנין: היוזמה הציבורית הזאת, אדוני, לא מציעה להפקיע את כל הרווחים מהמשקיעים אלא לחלק אותם בצורה כזאת ש-80% יגיעו לציבור, 20% למשקיעים.

דב חנין: זה ישאיר למשקיעים הרבה מאוד רווחים, להם, לילדיהם ולנכדיהם, להרבה מאוד שנים.

דב חנין: אני חושב, אדוני היושב-ראש, שראוי להצטרף ליוזמה הזאת.

דב חנין: אני קורא לחברי בכנסת לעשות כן.

ראובן ריבלין: כן, בהחלט הגיוני, על-פי מדרג – מחזירים את ההשקעה, לאחר מכן יותר מס, יותר – בהחלט, יש דוגמאות מהים הצפוני, ובהחלט אנחנו יכולים לאמץ אותן.

ראובן ריבלין: אני חושב שיוזמתך היא יוזמה חשובה.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, האם יש מישהו שמבקש לנאום נאום בן דקה?

ראובן ריבלין: אני מזמין את כבוד שרת התרבות והספורט לעלות לבמה על מנת להשיב בשעת שאלות המופנות לשרה בנושאים של עידוד וקידום הסופרים, תרבות ופריפריה, תוכנית "מתקנים 2020" וטוהר המידות בספורט.

ראובן ריבלין: ראשון השואלים הוא חבר הכנסת השיח' אברהים צרצור, המבקש לשאול את השרה כמה שאלות.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני.

ראובן ריבלין: זה גם בדו-שיח, תוך כדי שהשרה עונה, בלי להפריע, כמובן.

אברהים צרצור: כבוד היושב-ראש, גברתי השרה, ברצוני לשאול את גברתי השרה: 1.

אברהים צרצור: מהו התקציב שהקצה המשרד לנושא התרבות והספורט בסקטור הערבי, ומה הוא אחוזו בכלל התקציב של המשרד?

אברהים צרצור: 2.

אברהים צרצור: מהם תחומי התרבות שהמשרד קבע כעדיפות ראשונה בסקטור הערבי?

אברהים צרצור: 3.

אברהים צרצור: אילו פרויקטים בנושא תרבות וספורט ביצע המשרד בסקטור הערבי מאז כניסת גברתי השרה למשרד? 4.

אברהים צרצור: האם המשרד מעודד רשויות שממנות מנהלים למחלקות ספורט על-ידי מתן תמריצים תקציביים?

אברהים צרצור: 5.

אברהים צרצור: האם ביצעה רשות העתיקות כל פעילות לשיפור אתרים או מבנים בסקטור הערבי?

אברהים צרצור: אם כן – איפה?

אברהים צרצור: 6.

אברהים צרצור: מהו התקציב שהקצה המשרד כתמיכה במכון ללשון הערבית?

אברהים צרצור: 7.

אברהים צרצור: מהו מספר הערבים ששולבו בתפקידי המשרד השונים, הן במשרד הראשי עצמו והן בסניפיו ברחבי הארץ, ומה אחוזם בכלל העובדים?

אברהים צרצור: 8.

אברהים צרצור: האם הנציח המשרד מאז כניסת גברתי השרה למשרד דמויות ערביות שתרמו רבות לפיתוח התרבות והספורט בסקטור הערבי?

אברהים צרצור: 9.

אברהים צרצור: לבסוף, האם יש ייצוג ערבי במועצת הספריות, במועצת ההימורים, במועצה לשידור כבלים ולווייניים, במועצת המוזיאונים ובצוות שממליץ על הנצחת זכרם של סופרים, משוררים וכדומה?

אברהים צרצור: תודה.

ראובן ריבלין: בבקשה.

ראובן ריבלין: השרה תענה, ואחרי זה, אם תרצה, תוכל להוסיף.

ראובן ריבלין: בבקשה.

לימור לבנת: התשובה שלי תהיה קצת ארוכה.

ראובן ריבלין: השאלות הן ארוכות.

לימור לבנת: כן, השאלות נוגעות במספר רב של תחומים.

ראובן ריבלין: זו שעת שאלות, לא נרוויח יותר משעה.

לימור לבנת: אדוני היושב-ראש, תקציב משרד התרבות והספורט מורכב מכמה חלקים.

לימור לבנת: קודם כול, תקציב התרבות, על-פי הסכם התרבות, השנה הוא 461 מיליון שקלים.

לימור לבנת: בשנה הבאה, שתהיה השנה האחרונה כשנת ההסכם – אנחנו עמלים עכשיו מול משרד האוצר על כך שההסכם יוארך החל מ-2012, כי אנחנו מדברים בתקציב דו-שנתי, כמובן – בשנה הבאה על-פי ההסכם הוא יהיה 466 מיליון שקלים.

לימור לבנת: ובנוסף לכך ישנו תקציב הקולנוע, שהוא 67 מיליון שקלים, שגם הוא בהסכם תקציב מוגן.

לימור לבנת: ובכן, התקציב הזה מחולק בהתאם למדיניות מקצועית, והיא שמה דגש על קידום פעילות תרבותית איכותית ומקצועית, תוך שילוב כלל אזרחי ישראל בעשייה התרבותית בישראל.

לימור לבנת: במסגרת המדיניות הזאת הוא מחולק כולו לנושאים שונים, בהתאם למבחנים שאנחנו קובעים מעת לעת לחלוקת כספי תמיכות של משרד התרבות והספורט למוסדות ציבור, וזה כמובן על-פי חוק.

לימור לבנת: אני רוצה להדגיש ולומר שאנחנו רואים חשיבות בקידום הפעילות התרבותית גם בקרב ערביי ישראל, כמובן, הן כצרכני תרבות והן כיוצרי תרבות – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת ביבי, תתקרב אליהם.

ראובן ריבלין: כשאתה מרים את קולך זה מפריע מעט לשרה.

ראובן ריבלין: בבקשה.

לימור לבנת: – – וגם, כמובן, בקידום יצירה איכותית ותרבותית בשפה הערבית ובקרב היוצרים הערבים.

לימור לבנת: אני לא רוצה להלאות כאן את חברי הכנסת, אך אם יבקשו זאת כמובן אשמח לעשות זאת, אבל מבחני התמיכה הם בתחומים שונים.

לימור לבנת: אני אומר את זה במהירות: בתיאטרון, במוזיאונים, בנושאי קבוצות תיאטרון, פרויקטים הפקתיים, יוזמות לקידום תיאטרון במרכזי פרינג', בתי-ספר לאומנויות, קולנוע, מוזיקה, נושאים של גופים כליים, מחול, תחום הספר וכתבי עת ועוד כהנה וכהנה.

לימור לבנת: ברשימות הגופים הנתמכים, מכוח מבחני התמיכה, בתקציב התרבות, כפי שמופיע אצלנו, מופיעים גם גופים רבים שפועלים במגזר הערבי ונהנים מתמיכה מכוח אותם מבחנים.

לימור לבנת: אני אתן אולי כמה דוגמאות.

לימור לבנת: למשל, בין מקבלי התמיכות לתיאטרונים הרפרטואריים נכללים תיאטרון "אל-מידאן" ו"בית הגפן".

לימור לבנת: לשם הדוגמה, אני רק מביאה כמה דוגמאות, אני לא נותנת את רשימת כל הגופים.

לימור לבנת: מי שרוצה לראות את רשימת הגופים כולם יכול להיכנס לאתר האינטרנט של המשרד ושם הוא יראה את רשימת כל הגופים.

לימור לבנת: אין חלוקה – אני אומרת מראש – לגופים יהודיים, לגופים – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אורבך, עוד מעט אתה תשאל.

ראובן ריבלין: אתה מפריע לשרה.

לימור לבנת: אין חלוקה לגופים יהודיים, לגופים ערביים, לגופים אחרים, אין לנו חלוקה כזאת, כי כולם צריכים לעמוד במבחני התמיכה.

לימור לבנת: אבל אם תרצה להיכנס לאתר האינטרנט של המשרד, תוכל למצוא שם כמובן, אני נותנת כמה דוגמאות בלבד.

לימור לבנת: ולכן אמרתי, בתחום התיאטרון למשל: תיאטרון "אל-מידאן", תיאטרון "בית הגפן".

לימור לבנת: בתחום המוזיאונים: המוזיאון לתרבות האסלאם, עמותת "דרומה", שמפעילה את המוזיאון לתולדות הבדואים בנגב.

לימור לבנת: פסטיבלים רבים במגזר הערבי מקבלים תמיכות מכוח תקנת הפסטיבלים, לרבות פסטיבל אבו-גוש, פסטיבל "החג של החגים", פסטיבל "מסרחיד" בעכו.

לימור לבנת: אגב, אני כבר יכולה לומר כאן – חלק מחברי הכנסת הערבים אולי עוד לא יודעים, אבל פסטיבל "מסרחיד" בעכו, שהוא פסטיבל להצגות יחיד, השנה לראשונה, בחודש אוגוסט, אם אינני טועה, יצא פעם ראשונה, ביוזמתנו, הוא יצא גם מעבר לעכו, וההצגות יהיו ב-20 יישובים ערביים.

לימור לבנת: זה יהיה תקדים שעוד לא היה כמוהו.

לימור לבנת: אני חושבת שזה דבר ראוי מאוד שאתם יכולים רק לברך עליו.

לימור לבנת: עמותת "אל-זיתון" נתמכת עבור שימור בית-הנזירות בנצרת מתקנת שימור אתרים.

לימור לבנת: העמותה לקידום וטיפוח מוזיקה ערבית בארץ נתמכת בתקנת המוזיקה.

לימור לבנת: "אל-סנא", הסינמטק בנצרת, נתמך במסגרת תחום הסינמטקים במבחני קולנוע.

לימור לבנת: מרכז ההדרכה לספריות מקיים מפעלים מיוחדים לספרות ערבית ולספרות ילדים בערבית במגזר הערבי.

לימור לבנת: עשרות ספריות ציבוריות במגזר הערבי נתמכות על-ידי מינהל התרבות בשיעור ניכר מתקציבן.

לימור לבנת: וכך, גופים אלה ונוספים נתמכו גם במסגרת מבחני התמיכה לשיפוצים במוסדות תרבות וסיוע מיוחד למוסדות תרבות שנפגעו במסגרת "עופרת יצוקה" ומבחנים נוספים.

לימור לבנת: וגם מוסדות התרבות הנתמכים שאינם קשורים ישירות למגזר הערבי מעסיקים אמנים ערבים, מציגים יצירות של יוצרים ערבים, מכשירים אומנים ערבים, מסייעים ליוצרים ערבים.

לימור לבנת: כך, למשל, בתיאטרונים רפרטואריים מופיעים שחקנים ערבים ומועלים בהם גם מחזות של מחזאים ערבים.

לימור לבנת: המוזיאונים והגלריות מציגים אמנים ערבים, ועל-פי מבחני התמיכה מוזיאונים רבים נדרשים להציג דפי מידע בשפה הערבית, בתי-ספר לאמנות ועוד כהנה וכהנה, פסטיבלים שמציגים אמנים ערבים וכו'.

לימור לבנת: כמובן, גם הקהל הערבי לא מדיר את רגליו: הוא מגיע גם לאירועי תרבות שמאורגנים ואינם דווקא לערבים.

לימור לבנת: אבל מעבר לכך – – –

ראובן ריבלין: גברתי השרה, הדיון בשעת שאלות הוא יותר פתוח.

ראובן ריבלין: כשביקרתי באום-אל-פחם, לקח אותי חבר הכנסת עפו אגבאריה – – –

לימור לבנת: לגלריה.

ראובן ריבלין: לגלריה, מאוד מעניין, אני מציע להזמין את השרה.

לימור לבנת: נכון, אני יודעת, זה אחד מהדברים שרשומים לי כאן.

לימור לבנת: אמרתי, אני נותנת כמה דוגמאות.

לימור לבנת: אני יודעת, אני מכירה, זה אחד הדברים שרשומים כאן באיזשהו מקום.

לימור לבנת: אני רצה הלאה, אחרת נצטרך להקדיש את כל שעת השאלות רק לעניין הזה.

לימור לבנת: אבל אני רוצה לומר שמעבר לכל אלה יש תקנה תקציבית מיוחדת לתרבות ערבית.

לימור לבנת: מעבר לכל מה שאמרתי עד כאן, יש תקנה תקציבית מיוחדת לתרבות ערבית.

לימור לבנת: אם תרצו גם אומר – תיכף אמצא, יש לי פה המספרים, ותיכף אומר בדיוק: בבסיס התקציב של 2010 היא עמדה על 9 מיליון שקל.

לימור לבנת: הביצוע עד כה – כי אנחנו באמצע השנה – הוא 9.3 מיליון שקלים.

לימור לבנת: זאת אומרת שיכול להיות שהוא עוד אפילו יגדל.

לימור לבנת: אנחנו מוסיפים מעבר לבסיס התקציב.

לימור לבנת: ב-2009 בסיס התקציב היה 9 מיליון שקל, הביצוע היה 9.9 מיליון שקל.

לימור לבנת: זאת אומרת, לא רק שיש בסיס, אנחנו עוד מוסיפים מעבר לבסיס בתקנה המיוחדת לתרבות הערבית.

לימור לבנת: אני אומר עוד כך: אנחנו נותנים, באמות המידה, במבחני התמיכה בתחום התרבות, גם שורה של העדפות – הייתי קוראת להן העדפה מתקנת למגזר הערבי – חלקן באופן ישיר, חלקן באופן עקיף.

לימור לבנת: למשל, מה זה עקיף?

לימור לבנת: עקיף – יש לנו העדפה לתרבות בפריפריה.

לימור לבנת: חלק גדול מהיישובים הערביים נמצאים בפריפריה.

לימור לבנת: מכוח זה הם נהנים, באופן עקיף, אומנם, לא בגלל היותם יישובים ערביים אלא מכוח היותם בפריפריה – הם נהנים גם מהעדפה מתקנת בהיותם יישובים בפריפריה.

לימור לבנת: אבל יש גם העדפה ישירה.

לימור לבנת: למשל, מתן עדיפות ליצירה בשפה הערבית, במבחני הספרות, במבחני התיאטרון.

לימור לבנת: מתן עדיפות לעיסוק בנושאים הנוגעים למגזר הערבי ותרומה לדיאלוג רב-תרבותי במבחני המוזיקה, במבחני גופים כליים, בתחום הסרטים הייעודיים, במבחני התמיכה בקולנוע ועוד כהנה וכהנה.

לימור לבנת: שוב, לא אכנס כאן לכל הדברים, את כל הדברים האלה ניתן לראות גם באתר האינטרנט, בתוך הקריטריונים, מבחני התמיכה בתחומים השונים.

לימור לבנת: למעשה, בכל תקציב התרבות קיימים רק שני מבחני תמיכה שאינם מתאימים מטבעם למוסדות תרבות במגזר הערבי.

לימור לבנת: אחד זה מבחן התמיכה במורשת עדות ישראל; ומבחני התמיכה במכוני המחקר התורניים.

לימור לבנת: כל היתר, כפי שאמרתי, מיועדים גם להם.

לימור לבנת: כמובן, ככל שירבו מוסדות ציבור במגזר הערבי שמקיימים פעילות תרבותית מקצועית ועומדים במבחני התמיכה – קודם כול בתנאי הסף, כמובן – כך יגדל החלק היחסי של התמיכה במוסדות האלה מתוך כלל המוסדות.

לימור לבנת: במועצות הציבוריות הרלוונטיות בתחום אשר הן מייעצות לשרת התרבות והספורט על-פי חוק בנושאים הללו, כגון מועצת התרבות וכו' וכו', יש מדורים מיוחדים.

לימור לבנת: במועצה לתרבות ולאמנות קיים מדור מיוחד שמטרתו קידום התרבות הערבית, ומדור נוסף לקידום התרבות הדרוזית והצ'רקסית.

לימור לבנת: בנוסף לזה יש מועצה – לא רשום לי פה, משום מה, אבל אני יודעת להגיד בעל-פה – יש מועצה לתרבות דרוזית.

לימור לבנת: יש גם מבחני תמיכה שמקנים העדפה מתקנת למגזר הערבי, למגזר הדרוזי והצ'רקסי, בהתאם לעניין הזה.

לימור לבנת: מעבר לזה, מבחני תמיכה עדכניים ומפורטים למוסדות תרבות ערבית פורסמו בשנת 2008, לאחר הליך אינטנסיבי של כתיבה והיוועצות עם המדור לתרבות ערבית של מועצת התרבות ועם היועץ המשפטי לממשלה.

לימור לבנת: אני לא אכנס כאן מעבר לדברים הללו, יש כאן עוד פרטים רבים.

לימור לבנת: עכשיו אני רוצה לענות על יתר השאלות שנשאלתי בעניין הזה.

לימור לבנת: רק רגע אחד – – –

ראובן ריבלין: גברתי רוצה לראות את השאלות?

לימור לבנת: לא, יש לי את זה כאן מסודר.

לימור לבנת: שמרית סדרה לי את זה כאן באופן מסודר ביותר.

ראובן ריבלין: שרה מסודרת יש לה יועצים מסודרים.

לימור לבנת: תודה.

לימור לבנת: אני רואה שהיא גם שולחת לי איזה פתק, כי בטח שכחתי להגיד משהו.

לימור לבנת: בסדר, עוד רגע.

לימור לבנת: עכשיו ככה – יש תקציב ספריות לפעילות תרבות – גם כן 10 מיליון שקלים.

לימור לבנת: סליחה, זה לאחר כך, זה לא לזה, זה לא שייך.

לימור לבנת: זה לאחר כך, תודה.

לימור לבנת: טוב, נמשיך הלאה.

לימור לבנת: הנושא של תחומי תרבות, כפי ששאלת, שהמשרד קבע כעדיפות ראשונה בסקטור הערבי – אנחנו נותנים עדיפות לעשייה אמנותית ומקצועית בתחום התיאטרון, המחול, המוזיקה והאמנות פלסטית.

לימור לבנת: הפרויקטים בנושא תרבות וספורט שהמשרד ביצע מאז שנכנסתי לתפקידי – אנחנו עוסקים בתמיכות ולא בפרויקטים.

לימור לבנת: אנחנו לא נותנים עידוד לפעילות תרבותית.

לימור לבנת: למשל הזכרתי קודם את פסטיבל "מסרחיד" – אני רואה שזה כתוב לי כאן, אני פשוט זוכרת את זה בעל-פה – את העובדה שהוא יוצא עכשיו ל-20 יישובים ערביים ויציג את ההצגות שלו.

לימור לבנת: אני יכולה רק להדגיש כאן שבניגוד למה שעשה השר שקדם לי, שעשה כל מיני חאפלות, אני לא עושה חאפלות.

לימור לבנת: אני לא עוסקת בחאפלות במקום כזה או אחר.

לימור לבנת: אנחנו עוסקים בתרבות אמיתית, ולכן אנחנו עושים מה שאנחנו עושים עם פסטיבל "מסרחיד", שהוא פסטיבל רציני ביותר, פסטיבל של הצגות יחיד.

לימור לבנת: זו תרבות אמיתית, לא כל מיני קשקושים מסוגים שונים.

לימור לבנת: האם אנחנו מעודדים רשויות שממנות מנהלים למחלקות ספורט על-ידי מתן תמריצים תקציביים – אני תיכף אחזור – – –

ראובן ריבלין: פסטיבל עכו לא קשור לדבר שדיברת עליו קודם?

לימור לבנת: כן, זה פסטיבל עכו, זה חלק מפסטיבל עכו.

ראובן ריבלין: זה הדו-קיום – – –

לימור לבנת: לפסטיבל עכו יש כמה חלקים, אחד מהם זה פסטיבל להצגות יחיד בערבית שנקרא "מסרחיד".

לימור לבנת: יש לו עוד כמה דברים ופרויקטים, אבל פסטיבל "מסרחיד", שעולה כל שנה, והוא באמת יוצא מהכלל – בדרך כלל פסטיבל "מסרחיד" היה מתקיים רק בעכו, אבל השנה אנחנו עושים תקדים.

לימור לבנת: לראשונה אנחנו לוקחים את אותן הצגות ומניידים אותן ל-20 יישובים ערביים.

לימור לבנת: מדובר בהצגת יחיד, וזה בדרך כלל קל יותר מאשר משהו אחר.

לימור לבנת: במקום שיבואו לעכו – יש כאלה שלא מגיעים לעכו – אנחנו מביאים אליהם את התרבות, כפי שאנחנו עושים גם עם התרבות היהודית, שמביאים את התרבות ליישובים עצמם.

לימור לבנת: לא כולם חייבים לנסוע למרכז הארץ לראות את ההצגות, לחוות תרבות, להיות זכאים לזכות הזאת לתרבות, אלא מביאים גם אליהם, ליישובים שלהם.

לימור לבנת: אני חושבת שזה דבר שגם אתה מברך עליו.

גאלב מג'אדלה: – – –

לימור לבנת: חבר הכנסת צרצור.

לימור לבנת: אנחנו, בכל אופן – אני אמשיך – – –

ראובן ריבלין: היא עונה עכשיו לחבר הכנסת צרצור.

לימור לבנת: האם אנחנו מעודדים רשויות שממנות מנהלים למחלקות ספורט על-ידי מתן תמריצים תקציביים?

ראובן ריבלין: חבר הכנסת ברכה, נא לשבת ליד חבריך.

לימור לבנת: אני אומר את זה בצורה הנחרצת ביותר: המשרד לא מעניק תמיכה בכלל למועצה או לרשות מקומית שאין לה רכז ספורט, כך שבמקרה הזה מועצה, רשות, שאין לה רכז ספורט, לא מקבלת תמיכה.

לימור לבנת: נקודה.

לימור לבנת: ולכן העידוד הוא מתוך זה, ברור לחלוטין.

לימור לבנת: האם ביצעה רשות העתיקות כל פעילות לשיפור אתרים ומבנים, ואם כן – איפה?

לימור לבנת: אני רק אומר מה עשתה רשות העתיקות בשנתיים האחרונות: הכנסייה האורתודוקסית באעבלין; שיקום תחנת קמח בפקיעין; עבודה מול ה"שאד'ליה" בעכו.

לימור לבנת: בנוסף, מתקיימים מגעים עם המועצה המקומית מעיליא במטרה לערוך שם קורס שימור.

לימור לבנת: אלה הדברים של השנתיים האחרונות.

לימור לבנת: מרחב דרום – זה מינהל שימור – פרויקט בתל-שבע, קריית החינוך, בשיתוף עם אוניברסיטת בן-גוריון.

לימור לבנת: במהלכו נחפש שטח גדול לצורך הקמת קריה חינוכית-רפואית לילדי הבדואים.

לימור לבנת: נחשפו שם מספר רב של מבנים, מחילות וחדרים תת-קרקעיים מהתקופה הכלקוליתית.

לימור לבנת: החפירות אמורות להימשך השנה או בשנה הבאה.

לימור לבנת: במרחב מרכז – יש כאן שורה ארוכה, וכך גם במרחב צפון.

לימור לבנת: יש כאן שורה מאוד מאוד ארוכה.

לימור לבנת: אם תרצה אני אוכל לתת לך אחר כך.

לימור לבנת: אני יכולה לעמוד כאן ולקרוא את כל – – –

אברהים צרצור: אפשר לתת את זה לפרוטוקול.

לימור לבנת: אני יכולה לתת את זה לפרוטוקול, אין שום בעיה, פשוט יש כאן רשימה ענקית של מקומות, ולא נראה לי שזה יהיה נכון לעמוד לקרוא את כל אלה.

לימור לבנת: נמשיך הלאה.

לימור לבנת: מה התקציב שהקצה המשרד למען התמיכה במכון ללשון הערבית?

לימור לבנת: תקציב האקדמיה ללשון הערבית היה בעבר 2.5 מיליון ש"ח, כרגע הוא 1.3 מיליון ש"ח.

לימור לבנת: הסיבה לקיצוץ בתקציב היא הביצועים הנמוכים.

לימור לבנת: התקציב קוצץ בהתאם לביצועים.

לימור לבנת: מספר הערבים ששולבו בתפקידי המשרד השונים, במשרד, בסניפיו, והאחוז מכלל העובדים – שיעור העובדים הלא-יהודים במשרד הוא 11.7% מכלל העובדים.

לימור לבנת: יש לי פה כל השמות.

לימור לבנת: אני לא חושבת שראוי שאני אעמוד כאן ואקרא את השמות.

ישראל חסון: – – –

לימור לבנת: 11.7%.

ישראל חסון: כמה יוצאי סוריה יש?

לימור לבנת: כמה יוצאי סוריה?

לימור לבנת: אני לא יודעת.

לימור לבנת: לא בדקתי, חבר הכנסת חסון.

לימור לבנת: בכל אופן, יש לי פה השמות.

לימור לבנת: לא נראה לי שראוי שאני אעמוד כאן ואקרא את השמות של העובדים במשרד.

לימור לבנת: בלשכתי יש עובדת אחת; במינהל תרבות – ארבעה; במינהל ספורט – חמישה.

לימור לבנת: בסך הכול במשרד יש 85 עובדים, כולל חמש משרות לא מאוישות שאחת מהן מיועדת למגזר הלא-יהודי, ואני מאמינה שהיא תאויש מאוד בקרוב.

לימור לבנת: האם הנציח המשרד מאז כניסתי למשרד דמויות ערביות שתרמו רבות לפיתוח התרבות והספורט בסקטור הערבי?

לימור לבנת: התשובה היא שאנחנו לא מנציחים דמויות, לא יהודיות, לא ערביות, לא נוצריות ולא אחרות.

לימור לבנת: אנחנו פשוט לא מנציחים בכלל דמויות, אז התשובה היא כמובן שלילית.

לימור לבנת: האם יש ייצוג ערבי במועצת הספריות ובמועצות השונות?

לימור לבנת: אני אענה אחת לאחת: במועצה להסדר הימורים בספורט יש שני נציגים ערבים מתוך 18 חברי מועצה; במועצת הכבלים והלוויין – זו לא מועצה שלנו – יש נציגת ציבור אחת מתוך 13; במועצה למורשת הדרוזים כל הנציגים הם דרוזים.

לימור לבנת: לא כולה מאוישת, יש 21 חברים, אבל אלה שמאוישים כולם דרוזים ואחרים בדרך; בוועד המנהל של מכון וינגייט לחינוך גופני ולספורט יש שניים מתוך 13; במועצת הספריות יש כרגע שבעה מתוך 28; במועצת המוזיאונים – ארבעה מתוך 21.

לימור לבנת: בספורט – הוא שאל את השאלה גם לגבי הספורט, לגבי תקציבים בספורט – בהתאחדות הספורט לבתי-הספר, במסגרתה הועברו השנה 550,000 שקל לסיוע בהפעלת 37 מועדוני ספורט בית-ספריים במגזר הערבי.

לימור לבנת: יש תוכנית להרחבת הפעילות שתלויה בהיענות הרשויות המקומיות.

לימור לבנת: כאן הרבה מאוד תלוי בהיענות הרשויות המקומיות, בנושא הזה של הספורט.

לימור לבנת: ברגע זה אני מתייחסת ל-2009.

לימור לבנת: יש לי כאן פרטים, אבל שוב, זה מתייחס לכלל היישובים במגזר הערבי, וזה תלוי במידה רבה ברשויות.

לימור לבנת: ב-2009 הועברו 3 מיליון ו-235,452 שקלים במסגרת סל ספורט, 3 מיליון ו-670,000 למתקנים, ויש פעילות משולבת שלfootball for peace וכל מיני דברים אחרים, אבל אלה כבר סכומים קטנים.

לימור לבנת: יש גם סיוע לקידום ספורט נשים.

לימור לבנת: זה פרויקט של המועצה לספורט נשים, פרויקט שאני התחלתי בכהונתי הקודמת כשרת הספורט.

לימור לבנת: זה יהיה תלוי גם בכם, כי מדובר בהקמת קבוצות לנערות, בעיקר בנושא של ספורט נשים, ב-13 ענפי ספורט.

לימור לבנת: ככל שהרשויות המקומיות יקימו יותר קבוצות כאלה ב-13 ענפי ספורט, כך יוכלו לקבל יותר תמיכות – אגב, מהרגע הראשון.

לימור לבנת: כאן אין עניין של המתנה של שנתיים.

לימור לבנת: משנת 2008 הושקעו 413,000 שקל, יש לי כאן דוח מפורט.

לימור לבנת: למשל – אני רק אתן דוגמאות, ברשותכם – באבו-סנאן, יש "הפועל אבו-סנאן" לנשים בכדורסל; יש בכדורסל "מכבי אום-אל-פחם"; כדורסל "הפועל כאוכב"; כדורסל "הפועל ג'דיידה-מכר"; "הפועל אכסאל" בכדורסל.

לימור לבנת: יש גם במקצועות אחרים.

לימור לבנת: אני אעבור במהירות על הכדורסל.

לימור לבנת: באתלטיקה "הפועל אכסאל"; "הפועל בנות סח'נין".

לימור לבנת: דרך אגב, הן מצוינות, אני ראיתי אותן בכדורגל בתחרות שהיתה – אולימפיאדת נוער – הן ניצחו.

לימור לבנת: נדמה לי שזה היה בכדורגל – אין לי כאן כרגע מי שיזכור, אבל אם אני זוכרת נכון, הן היו פשוט אדירות והן גם ניצחו באולימפיאדת נוער שנערכה ברמת-השרון.

לימור לבנת: יש "בנות נצרת" באתלטיקה, יש טניס שולחן, "הפועל אום-אל-פחם", יש בכדורגל "מועדון ספורט דבורייה", "הפועל בנות זמר", "בנות סח'נין" – הנה, זה אלה כנראה – "הפועל קלנסואה" בשחייה.

לימור לבנת: בטניס "נערות נצרת", בכדורעף "מכבי בני-נצרת".

לימור לבנת: הכול נשים – אני מדברת הכול רק על נשים, והן מתוקצבות מאוד יפה.

לימור לבנת: יש לנו גם מעגלי איתור.

לימור לבנת: אנחנו גם מאתרים ילדות ונערות, אנחנו הולכים ומאתרים – שוב, זה הכול במסגרת מועצת ספורט נשים.

לימור לבנת: אז יש כאן מעגלי איתור שנעשו.

לימור לבנת: אנחנו עובדים גם בפרויקט הזה ותומכים.

לימור לבנת: יש ליגת קט-רגל לבנות, וכו' וכו'.

לימור לבנת: יש פרויקט משותף שאנחנו עושים עם התאחדות הנכים.

לימור לבנת: עוד פרויקטים – מה עוד, לא יודעת.

לימור לבנת: זהו.

לימור לבנת: זה מה שהיה לי כאן.

לימור לבנת: אפשר להאריך ולהאריך.

לימור לבנת: עד כאן.

אלכס מילר: תודה, גברתי.

אברהים צרצור: תודה.

עפו אגבאריה: גברתי השרה, אני יכול לשאול שאלה בעניין הזה?

לימור לבנת: יש יושב-ראש.

אלכס מילר: סליחה.

אלכס מילר: אתה יכול לבקש לשאול שאלה נוספת.

אלכס מילר: רק שנייה, ביקשו לפניך.

אלכס מילר: חבר הכנסת מג'אדלה, בבקשה, ואתה אחריו.

גאלב מג'אדלה: אדוני היושב-ראש, אני, על-פי התקנון, צריך לעלות לדוכן ולקבל חמש דקות אחרי מה שאמרה השרה, שבניגוד לשר שקדם לה, היא לא עושה חאפלות.

אלכס מילר: אדוני יכול לבקש בכתב בקשה להודעה אישית, ובתום הדיון אני אאפשר לך לעלות.

אלכס מילר: ביקשת שאלה.

גאלב מג'אדלה: לא, לא.

גאלב מג'אדלה: אין צורך, אני קיבלתי את הצעת היושב-ראש ריבלין, אני עושה את זה מכאן.

אלכס מילר: בבקשה.

גאלב מג'אדלה: אני רק רוצה לומר, היות שהשרה לא יודעת ערבית, לא יודעת מה זה חאפלות, חושבת שחאפלות זה מלה בבסטות; חאפלות זה אירועים משמחים גדולים.

גאלב מג'אדלה: אבל היא דיברה בשפה של בסטה, חאפלות.

גאלב מג'אדלה: וזה מראה על כבוד שרת התרבות ועל שליטתה בשפה הערבית.

גאלב מג'אדלה: יותר מזה.

גאלב מג'אדלה: נאמרו כאן רבעי אמיתות, והכול רשום, ובעוד שבועיים אנחנו נביא לה 20 שאילתות ונראה לה את העובדות ואת המספרים, והיא תעלה עוד פעם כאן כדי שתדבר אמת.

גאלב מג'אדלה: קוצצו כל התחומים בספורט ובתרבות לאוכלוסייה הערבית.

גאלב מג'אדלה: קוצצו.

גאלב מג'אדלה: כולם.

גאלב מג'אדלה: אתן לך דוגמה.

גאלב מג'אדלה: האקדמיה ללשון ערבית – מ-3 מיליון קוצץ יותר מ-1 מיליון שקל.

גאלב מג'אדלה: יש לי כל המספרים, בעוד שבועיים מליאת הכנסת תראה את הדברים ותשמע אותם.

אלכס מילר: בעוד שבועיים זה קצת בעיה, אנחנו בפגרה.

גאלב מג'אדלה: אנחנו נזמין, אנחנו נעביר לה את זה, אחר כך – אחרי הפגרה היא תענה – –

אורי אורבך: נעשה חאפלה – – –

גאלב מג'אדלה: – – אנחנו בעוד שבועיים ניתן את זה.

גאלב מג'אדלה: יותר מזה.

גאלב מג'אדלה: כבוד השרה, שנושאת בתיק התרבות והספורט – שני תחומים מאוד פעילים ביישוב הערבי – לא ביקרה אפילו ביקור אחד ביישוב ערבי.

גאלב מג'אדלה: אין עוד שר בממשלת ישראל שלא היה ביישוב ערבי.

גאלב מג'אדלה: אפילו השר לביטחון פנים אהרונוביץ היה ביותר משלושה-ארבעה סיורים.

אלכס מילר: למה "אפילו"?

גאלב מג'אדלה: סליחה?

אלכס מילר: למה "אפילו"?

גאלב מג'אדלה: לא, אני אומר – ביטחון הפנים זה נתפס, אתה יודע, כמשהו אחר, בציבור הערבי.

חמד עמאר: – – –

גאלב מג'אדלה: אמרתי "יותר" – – –

אלכס מילר: חבר הכנסת מג'אדלה, בוא נתקדם.

גאלב מג'אדלה: לכן, אני אומר לך – – –

אורי אורבך: – – –

אלכס מילר: סליחה, חבר הכנסת אורבך.

אלכס מילר: סליחה.

גאלב מג'אדלה: רק מהעמידה שלה על הדוכן רואים שהיא לא יודעת מה קורה במשרד שלה, לא שולטת במשרד שלה, וגמגמה בתחילת הדרך רבע שעה.

גאלב מג'אדלה: ואני, מתוך כבוד אליה – אפילו לא הייתי באולם – הקשבתי לדבריה בטלוויזיה ועמדתי על רצף רבעי האמיתות שאמרה.

גאלב מג'אדלה: והדברים עוד יתבהרו.

גאלב מג'אדלה: וכל פעם שאנחנו מדברים אתה, היא חוזרת לדוח מבקר המדינה, שכבר הרבה ממנו – לקחו אותו.

אלכס מילר: תודה, חבר הכנסת מג'אדלה.

אלכס מילר: חבר הכנסת עפו אגבאריה, יש לך שאלה, והשרה תתייחס לדברים.

עפו אגבאריה: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, ברצוני לשאול: היה נהוג במשרד שלך לתת מלגות להתאחדות הסופרים הערבים.

עפו אגבאריה: בשנה שעברה הדבר לא נעשה, ובתקציב בשנה הזו זה לא קיים.

גאלב מג'אדלה: פרס השר.

עפו אגבאריה: כן.

עפו אגבאריה: אז זה לא קיים.

עפו אגבאריה: האם באמת את חושבת שזה לא צריך להיעשות, כאשר הדבר נעשה לסופרים היהודים?

עפו אגבאריה: והדבר השני, יש כמה ירחונים תרבותיים במגזר הערבי, והם לא מקבלים שום תמיכה מהמשרד שלך.

עפו אגבאריה: האם יש אפשרות באמת לעשות עוד פעם חישוב, ואולי הירחונים האלה יקבלו את התמיכה של השרה?

עפו אגבאריה: תודה.

אלכס מילר: תודה.

לימור לבנת: לגבי השאלה הראשונה, הפרס לסופרים הערבים, פרס השר – יהיה השנה.

לימור לבנת: נקודה ראשונה.

לימור לבנת: נקודה שנייה בקשר לירחונים: אני לא מכירה את הנושא, אני לא יכולה לתת לך תשובה על דבר שאני לא מכירה אותו, על איזה ירחונים מדובר, אבל אם תיתן לי פרטים יותר ספציפיים אני אשמח להשיב לך, לא כרגע – –

עפו אגבאריה: כן, כן.

לימור לבנת: – – כי אני לא יודעת מעל הדוכן.

לימור לבנת: אבל אני אשמח לבדוק את זה ולתת לך תשובה.

עפו אגבאריה: בסדר.

אלכס מילר: תודה.

אלכס מילר: חבר הכנסת אורי אורבך, בבקשה.

אורי אורבך: אדוני היושב-ראש, גברתי שרת התרבות והספורט, הנושא שעליו אני רוצה לשאול זה על אופן חלוקת תקציבי התיאטרון במינהל התרבות.

אורי אורבך: תיאטרון "אספקלריא" הינו תיאטרון ייחודי העונה על צרכים של קהל גדל והולך.

אורי אורבך: הוא אחד מגופי התרבות המבטאים בפעילותם חיבור של תרבות מודרנית עם מסורת ישראל.

אורי אורבך: זה כמה שנים שתיאטרון "אספקלריא" עונה על כל הקריטריונים של תיאטרון קטן כפי שהוגדרו על-ידי מינהל התרבות, אך המדור לתיאטרון – ועדת המשנה לתיאטרון, שמונתה על-ידי המועצה הישראלית לתרבות ולאמנות – מסרב להמליץ לסווגו כתיאטרון קטן, ובכך נמנעים ממנו תקציבי תמיכה המתאימים לפעולתו.

אורי אורבך: שאלותי: 1.

אורי אורבך: יש טענות כי המדור לתיאטרון, המורכב כולו מאנשי מקצוע, הוא גוף לא מאוזן, שאינו חשוף דיו לצורכיהם של חלקים גדולים מהעם.

אורי אורבך: האם טענות אלו מוכרות לך?

אורי אורבך: האם וכיצד תפעלי לאיזון החלטותיו?

אורי אורבך: 2.

אורי אורבך: כיצד תפעלי להגדלת התמיכה במוסדות תרבות שונים, ובהם תיאטרון, לקהלים ייחודיים ולאוכלוסיית הפריפריה?

אלכס מילר: תודה.

לימור לבנת: תודה על השאלה.

לימור לבנת: קודם כול, המדור לתיאטרון הוא גוף מקצועי שהתמנה על-ידי המועצה לתרבות ולאמנות.

לימור לבנת: המועצה מונתה על-ידי הממשלה, והיא הגוף המוסמך להחליט מי ישמשו כחברי המדור.

לימור לבנת: לי כשרה אין שום סמכות להתערב בהחלטות המועצה, לא כל שכן בהחלטות המדור.

לימור לבנת: דוח מבקר המדינה, שהזכיר חבר הכנסת מג'אדלה, נגע בדיוק בנקודה הזאת ומתח ביקורת על חבר הכנסת מג'אדלה, בהיותו שר התרבות והספורט, על כך שהוא התערב באופן בלתי תקין בהחלטות מדורי המועצה.

גאלב מג'אדלה: מדיניות השר להתערב – – –

לימור לבנת: עכשיו אני אמשיך ואומר כך – –

גאלב מג'אדלה: השר קובע מדיניות ולא פקיד – – –

לימור לבנת: – – מבקר המדינה קבע חד-משמעית שאסור היה – –

אלכס מילר: חבר הכנסת מג'אדלה.

לימור לבנת: – – לשר לשעבר מג'אדלה, בתקופת כהונתו כשר התרבות והספורט, להתערב בהחלטות המדור, והוא – אף שאסור היה לו – התערב.

לימור לבנת: כך קבע מבקר המדינה.

לימור לבנת: אני אומר כך.

לימור לבנת: לגופו של עניין, במדור יושבים אנשי מקצוע ואנשי ציבור שקרובים לתחום העשייה התיאטרונית, כל אחד בתחום שלו.

לימור לבנת: לגבי תיאטרון "אספקלריא", התברר שהתיאטרון עצמו לא עומד בתנאי הסף הכמותיים לתמיכה כתיאטרון קטן – אני תיכף אומר בדיוק במה מדובר – ולאחר שכמה חברי מדור צפו בהצגות – גם זה לקח קצת זמן, אני גם לזה מייד אכנס – התברר שהוא גם לא עומד בתנאי הסף האמנותיים, ולאור זה הוחלט שהוא לא זכאי להכרה כתיאטרון רפרטוארי אלא כפרויקט הפקתי.

לימור לבנת: אני אומר במה מדובר.

לימור לבנת: בשנת 2008, שזו השנה הקובעת לצורך הסיווג ב-2010, המחזור שלהם עמד על 850,000 שקלים, בעוד שעל-פי תנאי הסף, המינימום הנדרש לתיאטרון קטן הוא 1.15 מיליון שקלים, כך שהם לא עומדים בדרישת המחזור התקציבי שלהם.

לימור לבנת: אני אומר מעבר לזה.

לימור לבנת: כפי שנמסר לי, היה כאן שיג ושיח – הייתי מגדירה את זה כך – בין מנהלת המחלקה לתיאטרון והמדור לתיאטרון לבין מנהלי התיאטרון.

לימור לבנת: האחרון היה חנניה ריצ'מן, קודם היה מישהו אחר – חגי לובר, שהיה מנהל אמנותי – ולא התאפשר לחברי המדור לתיאטרון לצפות בהצגות, לא ב-2007, גם לא ב-2008.

לימור לבנת: ובסופו של דבר רק בפברואר 2010, השנה, הם אפשרו לחברי המדור לצפות בהצגות.

לימור לבנת: אבל כל זה, כפי שאמרתי, כאשר המדור לא עומד בתנאי הסף, שהוא היקף המחזור לתיאטרון קטן.

לימור לבנת: עכשיו, אין ברירה.

לימור לבנת: המדור פועל רק על-פי קריטריונים, הוא פועל רק על-פי החוק, אחרת אין לזה סוף ואין לזה גבול.

לימור לבנת: עם זאת, התיאטרון כן מקבל תמיכה, לא כתיאטרון קטן אלא כגוף הפקתי.

לימור לבנת: וכגוף הפקתי, התמיכה בו בשנה שעברה היתה 81,000 שקלים, והשנה היא גדלה ל-124,000 שקלים.

לימור לבנת: כך שהוא מקבל תמיכה – אומנם נכון, לא כתיאטרון קטן, הוא לא קיבל הכרה כתיאטרון קטן, אבל הוא מקבל תמיכה, והיא אפילו עלתה.

לימור לבנת: מעבר לזה, אני חייבת לציין כאן שיש עדיפות לגופים שפועלים בפריפריה, כמו גם תמיכה ועדיפות לגופים ייעודיים שפונים לקהלי יעד ייחודיים.

לימור לבנת: לצורך זה הם קיבלו את התוספת.

לימור לבנת: בשנה שעברה, בתקציב הקודם, שמיועד היה ל-2009–2010, הדו-שנתי, אני קיבלתי תוספת תקציבית מיוחדת מהאוצר, שמיועדת לפעילות של גופי תרבות בפריפריה, בהיקף של 6 מיליון שקלים, כאמור.

לימור לבנת: זה בא לידי ביטוי בחיזוק הפעילות הזאת, הפריפריאלית והייעודית.

לימור לבנת: מעבר לזה, כאמור, אין בעניין הזה שום יכולת לחרוג מהקריטריונים.

אלכס מילר: תודה.

אלכס מילר: חבר הכנסת, אתה יכול לשאול, כי אנחנו ממשיכים הלאה.

אורי אורבך: אני לא רוצה להיכנס לנתונים.

אורי אורבך: הטענות הן אחרות, אבל לא זה העניין.

אורי אורבך: יש מחלוקת על הנתונים האלה, אם הם עומדים או לא עומדים, אבל אני רק רוצה להאיר את עיניה של השרה, שהתיאטרון הזה, כשהוא היה צריך להציג בפני הוועדה הקובעת, הוא כמובן נדרש לשכור מקום בתל-אביב ולא בירושלים, כי הוועדה, כך נאמר, לא עולה לירושלים לבחינה של דברים כאלה.

אורי אורבך: וכשהם שכרו מקום בתל-אביב פעמיים כדי להציג את מרכולתם, כמה חברים הגיעו, גברתי השרה, לצפות ולקבוע?

אורי אורבך: אחד.

אורי אורבך: בן-אדם אחד, פעמיים.

אורי אורבך: כך שכשאנחנו מדברים על קריטריונים ובחינה אמנותית, הרבה פעמים מסתתר מאחורי זה מישהו שמשהו לא מוצא חן בעיניו, ולא דברים יותר מקצועיים ורציניים.

לימור לבנת: אני לא שמעתי על דבר כזה.

לימור לבנת: אני מוכנה לבדוק את מה שאמרת, ואני אבדוק את זה.

אורי אורבך: בשביל זה אנחנו כאן, בשביל לשמוע.

לימור לבנת: נכון.

לימור לבנת: אני כאן בשביל לשמוע את הדברים ולבדוק אותם, אם צריך.

אלכס מילר: אחרי שכולם שמעו את הדברים – חבר הכנסת ישראל חסון.

אלכס מילר: חבר הכנסת ישראל חסון.

לימור לבנת: חסון עסוק עכשיו.

לימור לבנת: איך הוא יכול?

לימור לבנת: ישראל, מה אתך?

אלכס מילר: בבקשה, אדוני.

אלכס מילר: שאילתא.

ישראל חסון: גברתי השרה, מאחר שאת השאלה הזאת כבר שאלתי אותך, ומאז ששלחנו את השאלה התרחשו הרבה דברים – – –

לימור לבנת: הרבה דברים.

ישראל חסון: אז אני מציע שתעדכני, ואם יהיו לי שאלות – – –

אלכס מילר: כן, אבל הציבור לא שמע.

לימור לבנת: הציבור לא כל כך מכיר.

לימור לבנת: אתה רוצה לחזור?

לימור לבנת: אני מוכנה לענות לך, לעדכן אותך.

לימור לבנת: אין לי בעיה.

אלכס מילר: הפרוצדורה היא שזה ייכנס לפרוטוקול, ואם הציבור רוצה להבין על מה שאלת – – –

ישראל חסון: אוקיי.

ישראל חסון: השאלה נוגעת, דרך אגב, למשהו שקשור למתקפה של חבר הכנסת מג'אדלה כלפייך קודם.

ישראל חסון: עיכוב העברת התמיכות המאושרות לעמותת "נווה הבדואים".

ישראל חסון: לטענת העמותה – טענה שנבדקה מאז – מתעכבת העברת התמיכה התקציבית על-ידי משרד התרבות והספורט זה זמן רב.

ישראל חסון: רצוני לשאול: 1.

ישראל חסון: מדוע?

ישראל חסון: 2.

ישראל חסון: בתוך כמה זמן תועבר התמיכה?

לימור לבנת: אולי אחר כך גם תסביר את הרישא של דבריך.

לימור לבנת: אולי בשאלה הנוספת שלך.

אלכס מילר: לפי הסדר, גברתי.

אלכס מילר: אם הוא קרא את השאלה – – –

לימור לבנת: אוקיי.

לימור לבנת: טוב.

לימור לבנת: משרד התרבות והספורט מעכב כספי תמיכה שאושרו לעמותת "נווה הבדואים" מאז סתיו 2008.

לימור לבנת: בשעתו עיכוב הכספים נעשה בתיאום עם אגף החשב הכללי באוצר בגלל היעדר שיתוף פעולה של העמותה עם מבקר מטעם החשב הכללי, שניסה לבצע ביקורת עומק בעמותה, ובגלל סירובה של העמותה להעביר לעיונו מסמכים שביקש.

לימור לבנת: אני לא אמשיך את כל הסאגה הזאת שהיתה עם "נווה הבדואים", כי זה לא יביא אותנו לשום מקום.

לימור לבנת: ביום רביעי, 4 ביולי 2010 – עכשיו, לפני ימים אחדים – לאחר השלמת הליכי שימוע של העמותה בפני ועדת התמיכות, ולאחר שהעמותה העבירה את המסמכים שנדרשו ממנה, החליטה ועדת התמיכות לשחרר את כספי התמיכה לעמותה, בכפוף למינוי חשב מלווה אשר יהיה אחראי להתנהלותה הכספית ויוודא את תקינות ניהולה, במטרה להבטיח תיקון ליקויים חמורים שנמצאו בביקורת ולהבטיח שלא יישנו.

לימור לבנת: העברת כספי התמיכה תיעשה מזמן לזמן ובמנות קצובות שייקבעו על-ידי ועדת התמיכות, לאחר שכל פעם יתקבלו המלצותיו של החשב המלווה.

לימור לבנת: יצוין – ופה הבעיה; אתה יכול לסייע כאן, חבר הכנסת חסון, לפי דעתי – כי בשיחה שקיים מנהל העמותה, מר אמין קאסם, עם ראש מינהל התרבות במשרד, מר צח גרניט, הוא הודיע על סירובו למינוי חשב מלווה.

לימור לבנת: בנסיבות האלה, ועד למינוי חשב מלווה לעמותה, לא ברור מתי תחודש הזרמת התמיכה לעמותה.

לימור לבנת: משרד התרבות לא יוכל לחדש את הזרמת התמיכה עד אשר מר אמין קאסם יסכים למינוי חשב מלווה.

לימור לבנת: ועדת התמיכות לא יכולה לאשר את המשך הזרמת הכספים בנסיבות האלה.

אלכס מילר: יש לך שאלה נוספת?

לימור לבנת: יש לו תשובה.

לימור לבנת: אולי יש לך תשובה.

ישראל חסון: הייתי מודע להתניה הזאת.

ישראל חסון: לטענתם, אין תקדים לכך שממנים לעמותה חשב מלווה.

לימור לבנת: אין תקדים שממנים לעמותה חשב מלווה?

ישראל חסון: לטענתם, אמרתי.

לימור לבנת: לא, לא.

לימור לבנת: סליחה, אם מותר לי – זה פשוט לא נכון.

לימור לבנת: יש מיליון תקדימים.

ישראל חסון: אני פשוט, בסיועך, ניסיתי ליצור קשר כמה פעמים עם צח.

ישראל חסון: עוד לא הצלחתי.

ישראל חסון: אשמח מאוד, אם את מוכנה לזה, לנסות לשבת עם שני הצדדים ולסכם את הדבר הזה על-פי הכללים שלכם.

ישראל חסון: אין לי בעיה.

לימור לבנת: לא צריך לשבת עם שני הצדדים, חבר הכנסת חסון.

לימור לבנת: בעניין הזה כבר לא צריך לשבת עם אף אחד.

לימור לבנת: הוא גם דיבר, אמין קאסם, עם מנכ"לית המשרד, אורלי פרומן.

לימור לבנת: היא אמרה לי את זה הבוקר, שהוא דיבר אתה לפני יום או יומיים.

לימור לבנת: בעניין הזה אין עניין לפשרות ולא צריך לסכם מאומה.

לימור לבנת: זו הכרעה של ועדת התמיכות.

לימור לבנת: היא לא תשתנה.

לימור לבנת: הוא צריך לקבל על עצמו ולהסכים למינוי חשב מלווה.

לימור לבנת: מאותו רגע, על-פי התנאים, כפי שהדגשתי קודם, בהזרמה טיפין-טיפין, הכול באופן מבוקר, תחת אישור החשב המלווה – העמותה תוכל לקבל את הכספים.

לימור לבנת: אבל הוא צריך להסכים למינוי חשב מלווה.

לימור לבנת: אתה יכול לשכנע אותו שיסכים.

ישראל חסון: בסדר.

ישראל חסון: מי ממנה את החשב?

לימור לבנת: החשב הכללי באוצר.

לימור לבנת: אנחנו לא ממנים חשבים.

לימור לבנת: החשב הכללי באוצר הוא שממנה חשבים.

ישראל חסון: תודה.

אלכס מילר: תודה.

אלכס מילר: חבר הכנסת חמד עמאר – בבקשה, אדוני.

חמד עמאר: אדוני היושב-ראש, כבוד השרה, בתחילת שנות האלפיים משרד ראש הממשלה הפעיל תוכנית חומש למגזר הדרוזי, שהתרכזה בעיקר בפיתוח התשתיות הפיזיות ומוסדות ציבור, לרווחת התושבים.

חמד עמאר: התוכנית כללה תוכנית להקמת מתקני ספורט, אולמות, מתקני אתלטיקה, מגרשים והקצבות לחוגים, אולם כבר קרוב לעשור אין תקצוב לענף הספורט במגזר הדרוזי.

חמד עמאר: שאלותי: 1.

חמד עמאר: האם המשרד שוקד על הכנת תוכנית חומש למגזר הדרוזי בתחום הספורט?

חמד עמאר: 2.

חמד עמאר: מהם הצעדים שנוקט המשרד להשקעה בענף הספורט במגזר?

לימור לבנת: ראשית, בתחום הספורט אין למשרד תוכנית חומש.

לימור לבנת: באמת יכול להיות שהיתה קודם, אני לא מכירה את זה.

לימור לבנת: יכול להיות שהיתה תוכנית חומש.

לימור לבנת: כרגע אין בתחום הספורט תוכנית חומש למגזר.

לימור לבנת: המשרד לפיתוח הנגב והגליל ומשרד השיכון ביצעו ב-2007 תוכנית למגרשים משולבים למגזר הדרוזי, זה ידוע לי.

לימור לבנת: למיטב ידיעתי, זה היה ללא משרד הספורט.

לימור לבנת: היישובים הדרוזיים מקבלים עדיפות בתמיכות, בהתאם לתוכנית העדיפות הלאומית, כמובן, במסגרת כל היישובים, אבל לא באופן מיוחד מעבר לעניין הזה.

לימור לבנת: אנחנו שוקדים על כתיבת תוכניות-אב יישוביות לפיתוח ספורט ביישובים ומעבירים לרשויות הדרוזיות באמצעות סל הספורט מאות אלפי שקלים.

לימור לבנת: אנחנו מקיימים – אם אני לא טועה זה בשבוע הבא או בעוד שבועיים, אני פשוט לא זוכרת ברגע זה; אני מקיימת, יחד עם כל הנהלת המשרד, מפגש מיוחד לכל ראשי הרשויות הדרוזיות כדי להביא לידיעתם בדיוק את כל האפשרויות שגלומות – הן לא גדולות כי זה לא משרד גדול ואין לנו תקציבים גדולים, אבל כדי להביא לידיעתם את כל האפשרויות שגלומות מבחינה תקציבית, כל הבקשות שהם יכולים להגיש ולקבוע נוהל עבודה מסודר אל מול המשרד בכל תחומי הספורט.

לימור לבנת: יש לי פה נתונים שונים של השקעה במגזר הדרוזי.

לימור לבנת: אני לא אקרא אותם כאן, אני אוכל לתת לך אותם יותר מאוחר או להכניס אותם לפרוטוקול של הישיבה.

אלכס מילר: תודה, גברתי.

אלכס מילר: שאלה נוספת – בבקשה, אדוני.

אלכס מילר: אחריך – חבר הכנסת יריב לוין.

חמד עמאר: רציתי לדעת: מה התקציב שעמד לרשות המגזר הדרוזי בשנת 2010, ומה התקציב לפי התוכנית שלכם ל-2011 ול-2012, ואיפה הוא הושקע?

חמד עמאר: לאן הועבר תקציב?

חמד עמאר: אני דיברתי שם עם ראשי רשויות.

חמד עמאר: לא הועבר שקל אחד לשם.

לימור לבנת: לא.

לימור לבנת: זה לא ממש מדויק.

לימור לבנת: אני לא יכולה לחתוך או לפלח, כרגע בטח שלא, מה התקציב שהועבר לרשויות הדרוזיות באיזה עניין.

לימור לבנת: קודם כול, הרשויות מקבלות סל ספורט כמו יישובים אחרים, אבל מבחינת תקציבי שיפוצים, תקציבים אחרים מכל מיני סוגים, אני לא יודעת להגיד לך כרגע כאן ולתת לך תשובה מה הועבר ליישוב כזה ומה הועבר ליישוב אחר.

לימור לבנת: זה דבר שאפשר לבדוק ולתת תשובה.

לימור לבנת: הפגישה שלי עם ראשי הרשויות הדרוזיות בדאלית-אל-כרמל תהיה בעוד שבועיים, אם אני לא טועה; אני לא זוכרת את התאריך.

לימור לבנת: אנחנו נעבוד אתם ממש, נעבור עם ראשי הרשויות ועם ראשי היישובים, וננחה אותם כיצד לפעול מול המשרד.

לימור לבנת: חלק גדול מהם, לצערי הרב, לא יודעים איך לפעול באמצעות מרכב"ה, אותה מערכת מחשוב ממשלתית שדרכה צריך להגיש את הבקשות ודרכה צריך להגיש את הפניות.

לימור לבנת: חלקם פשוט לא יודעים לעבוד באופן מסודר.

לימור לבנת: לכן אנחנו רוצים לעבוד אתם יחד, להנחות אותם בדיוק איך לעבוד עם המפקחים שלנו בנושא הספורט, איך להגיש את הבקשות באמצעות מרכב"ה ואיך לעשות את זה באופן שבו הם יוכלו לקבל את מה שמגיע להם.

לימור לבנת: הרבה פעמים הם לא מקבלים אפילו את מה שמגיע להם בדיוק מהטעם הזה.

חמד עמאר: בתוך חמש דקות אפשר ללמוד.

אלכס מילר: חבר הכנסת חמד, השרה אמרה שנתונים מדויקים היא תעביר לך אחרי שהיא תקבל את זה ותבדוק את זה.

חמד עמאר: אני עניתי על השאלה בגלל שהם לא יודעים להפעיל.

לימור לבנת: לא אמרתי, אמרתי שחלק לא יודעים איך להפעיל.

לימור לבנת: לכן אנחנו נפגשים עם כולם יחד, נלמד את הבעיות, נשמע.

לימור לבנת: לזה נועדה הפגישה – לשמוע את הבעיות וגם לקבוע נוהל עבודה.

לימור לבנת: אמרתי שחלק לא יודעים איך לפנות.

לימור לבנת: הפנייה באמצעות מרכב"ה היא פנייה שצריך לדעת בדיוק באיזו תקנה תקציבית ואיך לעשות את זה.

לימור לבנת: לא רק בין הדרוזים, יש גם אחרים.

לימור לבנת: אנחנו קיימנו יום עיון לפני כאר

לימור לבנת: בעה שבועות לכלל ראשי הרשויות בארץ, כנס כזה בהרצלייה.

לימור לבנת: היו לא מעט ראשי רשויות שהגיעו והיו ראשי רשויות שלא הגיעו.

לימור לבנת: יש כאלה שמסתדרים ויש כאלה שפחות מסתדרים.

לימור לבנת: אנחנו עושים יום עיון כזה – לא יום עיון, מפגש מיוחד לראשי הרשויות הדרוזים בדאלית-אל-כרמל בעוד כשבועיים.

לימור לבנת: עשינו יום עיון כזה לכלל ראשי הרשויות.

לימור לבנת: כמובן שלא כולם מגיעים כשעושים כנס כזה.

לימור לבנת: אני מקווה שלדאליה יגיעו רוב ראשי הרשויות הדרוזים, משום שזה מיועד באמת למגזר.

לימור לבנת: אנחנו נדבר שם על דברים, נשמע מה הבעיות ונראה איך אנחנו מתגייסים לסיוע.

לימור לבנת: זה הדבר המרכזי כרגע כדי לראות איך מכאן והלאה ממשיכים לסייע לרשויות הדרוזיות.

אלכס מילר: תודה, גברתי.

אלכס מילר: חבר הכנסת לוין.

גאלב מג'אדלה: – – –

אלכס מילר: תודה.

אלכס מילר: חבר הכנסת לוין, בבקשה.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, כבוד השרה, חברות וחברי הכנסת, איצטדיון רמת-גן, המשמש את נבחרת ישראל בכדורגל, הוא איצטדיון מיושן שנבנה לפני עשרות שנים.

יריב לוין: תנאי הצפייה במגרש גרועים ביותר, סידורי הכניסה מקשים מאוד על הצופים ויש מחסור בתאי שירותים הולמים.

יריב לוין: ברצוני לשאול: 1.

יריב לוין: האם קיימות תוכניות להקמת איצטדיון חדש לנבחרת ישראל?

יריב לוין: 2.

יריב לוין: האם יש החלטה לתקצב פרויקט זה?

יריב לוין: 3.

יריב לוין: מתי יעמוד לרשות הנבחרת איצטדיון חדש והולם?

לימור לבנת: תודה רבה לחבר הכנסת לוין.

לימור לבנת: בימים האלה ממש שוקדת עיריית רמת-גן, באמצעות פרויקטור שנשכר במיוחד לצורך העניין – אני יכולה לומר, ניר פרצלינה, מי שהיה אחראי לשיפוץ הגדול, המוצלח מאוד, של "היכל נוקיה" – על הכנת תוכנית לבניית איצטדיון רמת-גן.

לימור לבנת: מדובר בעצם לא בשיפוץ אלא בהקמת איצטדיון חדש בעלות שנמדדת בקרוב למיליארד שקל.

לימור לבנת: האיצטדיון אמור לאכלס בין 50,000 ל-60,000 איש.

לימור לבנת: שלב התכנון עדיין לא הסתיים, אבל כוונת העירייה להסתייע בגורמים מסחריים.

לימור לבנת: צריך לזכור שמדובר כאן באיצטדיון שנמצא סמוך מאוד לקניון אילון וגם ליד אזורי מסחר, שטחי מסחר מאוד רחבים, שיכולים להיות אפקטיביים.

לימור לבנת: הגורמים המסחריים האלה אמורים לממן את בניית האיצטדיון, נוסף, כמובן, על תמיכה של ה"טוטו ווינר", המועצה להסדר הימורים בספורט.

לימור לבנת: העדכון האחרון שבידנו מלמד שעיריית רמת-גן ומינהל מקרקעי ישראל הגיעו בימים האחרונים להסכמה, ובחודשים הקרובים יתחילו בתחרות אדריכלים, תכנון, תב"ע וכל הדברים הללו.

לימור לבנת: במקביל הוצגה בפנינו גם תוכנית של ראש עיריית ירושלים, ניר ברקת, שמבקש להרחיב את איצטדיון "טדי" בבירה.

לימור לבנת: עם סיום ההרחבה האיצטדיון יוכל לקלוט כ-40,000 איש.

לימור לבנת: מדובר על שלבים שונים שבהם הוא מתכוון לעשות את זה.

לימור לבנת: יש לו רעיונות, כוונות, להעביר את משחקי ה"מכבייה" לירושלים.

לימור לבנת: מובן שהערים רמת-גן וירושלים יתחרו ביניהן.

לימור לבנת: איך זה בדיוק יקרה אני לא יודעת.

לימור לבנת: הוא רוצה להעביר גם את טקסי הפתיחה והסיום.

לימור לבנת: שלב התכנון שלו כבר הסתיים, ועלות הבנייה הזאת מוערכת ב-350 עד 400 מיליון שקל.

לימור לבנת: אני עוד לא יודעת מה ייפתח ומה יקרה כאן, אבל את זה אני אומרת מעבר לשאלה שלך.

לימור לבנת: מעבר לזה, אומר שלפני שבוע נערך טקס הנחת אבן פינה לאיצטדיון חדש על-שם סמי עופר בחיפה, שאמור לאכלס 30,000 צופים.

לימור לבנת: זה נמשך כמה שנים, סיפור האיצטדיון בחיפה, אבל עכשיו כבר ברור שהעבודות מתחילות שם והבנייה תסתיים בתוך שלוש וחצי שנים בערך.

לימור לבנת: העלות שם היא בערך 400 מיליון שקל, שמתוכם מועצת ההימורים מממנת 135 מיליון שקל, תרומה של סמי עופר של 100 מיליון שקל, והיתרה תושלם על-ידי עיריית חיפה.

לימור לבנת: כל אלה יוכלו לשמש את נבחרת ישראל למעשה.

לימור לבנת: מה בסוף יהיה האיצטדיון הלאומי או למה יקראו האיצטדיון הלאומי אני לא יודעת, אבל אלה הם הדברים.

לימור לבנת: להתאחדות לכדורגל אין עמדה.

לימור לבנת: כל עוד זה יעמוד בתנאים של וופ"א ופיפ"א, אז כמובן זה יהיה טוב.

לימור לבנת: "טדי", להערכתנו, יהיה מוכן ב-2013, בחיפה גם פחות או יותר ב-2013, ונראה בהמשך.

לימור לבנת: תודה.

יריב לוין: ב"טדי" יהיו 30,000 מקומות ב-2013?

לימור לבנת: "טדי" יהיה – זאת הערכה.

אלכס מילר: תודה, אנחנו מודים לך, גברתי השרה.

אלכס מילר: חבר הכנסת חיים אורון אינו נוכח, ואנחנו ממשיכים בסדר-היום.

אלכס מילר: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/335).

אלכס מילר: ]

אלכס מילר: חברי חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (מס' 97) (ריכוז אלכוהול שונה לנהגים מסוימים בבדיקת שכרות), התש"ע–2010, של חבר הכנסת חמד עמאר וקבוצת חברי הכנסת – קריאה ראשונה.

אלכס מילר: אני מזמין את יוזם הצעת החוק, חבר הכנסת חמד עמאר, להציג אותה בפני חברי הכנסת.

אלכס מילר: לאחר מכן אם יהיו נרשמים נקשיב גם להם, ואם לא – אנחנו נצביע.

חמד עמאר: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הצעת חוק זאת אמורה למנוע כל ספק באשר לכמות וריכוז האלכוהול המותר בדם לנהגים שנמצאים בקבוצות סיכון.

חמד עמאר: הצעת החוק מדברת על שלוש קבוצות סיכון: נהגים חדשים ונהגים צעירים עד גיל 24, נהגים רכבים ציבוריים ונהגים של משא כבד.

חמד עמאר: כשהצעתי את הצעת החוק בדקתי עם הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים, והתברר שנהגים עד גיל 24 מעורבים בתאונות דרכים אחרי שתיית אלכוהול באחוזים גבוהים.

חמד עמאר: החלק השני, נהג מקצועי שהוא נהג רכב ציבורי, שצריך להסיע אנשים – נהג אוטובוס, לא יכול להיות מצב שהוא ישתה אלכוהול ויעלה על ההגה.

חמד עמאר: לכן הצעת החוק שלי מדברת על כמות מסוימת של אלכוהול בדם, כדי שלא יהיה ספק שמי שאכל משהו שיש בתוכו אלכוהול יוגדר כשיכור.

חמד עמאר: ולכן אחד – – – שלפי דגימת נשיפה מצוי בגופו אלכוהול בריכוז העולה על 50 מיקרוגרם אלכוהול בליטר אוויר נשוף, או לפי דגימת דם בריכוז העולה על 10 מיליגרם אלכוהול ב-100 ליטר דם.

חמד עמאר: אני מבקש מחברי הכנסת לתמוך בהצעת החוק.

חמד עמאר: אנחנו מכירים את הבעיה שיש היום עם תאונות הדרכים, ואני הגדרתי את תאונות הדרכים כמחלת הסרטן.

חמד עמאר: יש כל כך הרבה טיפולים למחלת הסרטן, ואין תרופה שתרפא את המחלה.

חמד עמאר: בתאונות דרכים יש כל כך הרבה דרכים לטפל בתאונות, אבל אין תרופת פלא שתפטור אותנו מתאונות דרכים.

חמד עמאר: אבל אולי הצעת החוק הזאת תחסוך חיי אדם ותמנע תאונות דרכים.

חמד עמאר: תודה רבה.

אלכס מילר: תודה לאדוני.

אלכס מילר: חברי הכנסת שנרשמו לדיון על הצעת החוק אינם נוכחים כאן.

אלכס מילר: אני לא רואה לא את חנין, לא את בן-ארי ולא את אריאל.

אלכס מילר: חברי חברי הכנסת, אנחנו נעבור להצבעה.

אלכס מילר: הצבעה מס' 2 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 11 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (מס' 97) (ריכוז אלכוהול שונה לנהגים מסוימים בבדיקת שכרות), התש"ע–2010, לוועדת הכלכלה נתקבלה.

אלכס מילר: 11 חברי כנסת בעד, נגד – אין, נמנע – אין.

אלכס מילר: הצעת החוק תמשיך לדיון בוועדת הכלכלה לקראת לקריאה שנייה ושלישית.

דוד רותם: – – –

אלכס מילר: חבר הכנסת רותם, החוק הוא כבר אחרי קריאה ראשונה, ודנו בו בוועדת הכלכלה.

אלכס מילר: ועדת הכלכלה הכינה אותו לקריאה ראשונה.

אלכס מילר: אני מודה לכם על ההצבעה.

אלכס מילר: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/336).

אלכס מילר: ]

אלכס מילר: אנחנו ממשיכים בסדר-היום.

אלכס מילר: הצעת חוק שירות הקבע בצבא-הגנה לישראל (חיילות בשירות קבע), התש"ע–2010, של חברי הכנסת מירי רגב וחיים כץ – קריאה ראשונה.

אלכס מילר: תציג את הצעת החוק חברת הכנסת מירי רגב.

אלכס מילר: בבקשה, גברתי.

מירי רגב: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, הצעת החוק המונחת על שולחן הכנסת היום נועדה לתת ביטוי לצורך הברור להגן על משרתות הקבע בצה"ל.

אלכס מילר: חבר הכנסת מג'אדלה.

גאלב מג'אדלה: אני מקשיב לה.

אלכס מילר: לא, אבל אתה לא יכול לעמוד עם הגב.

מירי רגב: לא, תשב, תשב, תקשיב.

מירי רגב: אתה צריך להצביע בעד.

מירי רגב: משרתות קבע בצה"ל מבקשות ליישם את זכותן הטבעית לממש את אימהותן ולהביא ילדים לעולם מבלי שייאלצו לחשוש כי ההיריון או חופשת הלידה יובילו לפיטוריהן מצה"ל.

מירי רגב: סעיף 9 לחוק עבודת נשים מעניק לנשים עובדות הגנה זו, ומונע מהמעבידים שלהן לפטר נשים בהיריון, בחופשת לידה או מייד לאחר חופשת הלידה, אלא אם כן השר הממונה על החוק או מי מטעמו אישרו את הפיטורים לאחר שמצאו שאין קשר בין הפיטורים לבין ההיריון.

מירי רגב: אלא שחוק זה לא חל בצה"ל, והוא מרשה לעצמו לפטר נשים בהיריון בלי שאף גורם אובייקטיבי, חיצוני למערך כוח-האדם של צה"ל, יאשר את הפיטורים.

מירי רגב: אין כל הצדקה להפלות לרעה את משרתות הקבע על פני אוכלוסיית הנשים בכלל.

מירי רגב: נהפוך הוא, הנשים המשרתות בצה"ל נאלצות, גם בלי קשר להיריון, להתמודד בסביבה גברית, שלעתים רואה בהן עדיין משום נטע זר.

מירי רגב: המצב המשפטי הקיים גורם לתחושה קשה בציבור נשות הקבע בצה"ל, כאילו הן צריכות לבחור בין אימהות לבין שירות בצה"ל.

מירי רגב: חוק זה נועד להבהיר לצה"ל שאין זה המצב, וכי חובה עליו לאפשר לאשת הקבע להיות אשת קבע ולהתגאות בכך שהיא גם אמא.

מירי רגב: הצעת החוק שבה אנוכי וחברי חבר הכנסת חיים כץ מבקשים את תמיכתכם, תשווה את מעמדן של משרתות הקבע בהקשר זה למעמדן של כלל הנשים במדינת ישראל.

מירי רגב: בדיוני הוועדה נשמעה עמדת צה"ל, עמדת ארגוני הנשים, עמדתם של אנשי המקצוע העוסקים בתחום, שידעו אף להביא דוגמאות של נשות קבע שפוטרו עקב הריונן.

מירי רגב: גם בג"ץ נדרש לסוגיה זו, ולאחרונה ביטל, בניגוד לעמדת צה"ל, פיטורי אשת קבע.

מירי רגב: אני רוצה בהזדמנות זו להודות ליושב-ראש הוועדה חיים כץ, שמקיים את דיוניה באופן יעיל וענייני ומאפשר את קידום הצעת החוק.

מירי רגב: אני רוצה להודות למערכת הביטחון, לנציגי צה"ל ולמשרד המשפטים, ומקווה כי סיום הליכי החקיקה יתאפשר בקרוב.

מירי רגב: תודה רבה.

אלכס מילר: תודה, גברתי.

דוד רותם: האם החוק הזה לא הופך – – –

מירי רגב: לא, לא, לא.

מירי רגב: זה לא קשור לקשר בין מעביד לעובד.

מירי רגב: אנחנו בדקנו את זה, וזה גם קיבל את אישורו של שר המשפטים.

אלכס מילר: תודה, גברתי.

אלכס מילר: חברי הכנסת אשר נרשמו לדיון: חבר הכנסת אורי אריאל – אינו נוכח כאן.

אלכס מילר: חבר הכנסת בן-ארי גם, וחיים כץ – גם.

אלכס מילר: חברי חברי הכנסת, אנחנו נעבור להצבעה.

אלכס מילר: הצבעה מס' 3 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 13 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק שירות הקבע בצבא-הגנה לישראל (חיילות בשירות קבע), התש"ע–2010, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

אלכס מילר: בעד – 13 חברי כנסת, נגד – אין, נמנע – אין.

אלכס מילר: הצעת החוק התקבלה ותמשיך לדיון בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות של הכנסת.

אלכס מילר: הודעה לסגן מזכירת הכנסת.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיע, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק לנשיאת עונש מאסר במדינת אזרחותו של האסיר (תיקון מס' 3), התש"ע–2010, שהחזירה ועדת החוקה, חוק ומשפט.

נאזם בדר: לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק סדר הדין הפלילי (סמכויות אכיפה – מעצרים) (תיקון מס' 9) (ערר שני ברשות והארכת מעצר או חידושו), התש"ע–2010; והצעת חוק הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו (תיקון מס' 33) (מעבר מזיכיונות לרשיונות בשידורי טלוויזיה), התש"ע–2010.

נאזם בדר: לקריאה ראשונה, מטעם הכנסת:

נאזם בדר: הצעת חוק דיווח לוועדת החוץ והביטחון של הכנסת על פעילות אגף שיקום נכים ואגף משפחות והנצחה במשרד הביטחון (תיקוני חקיקה), התש"ע–2010.

נאזם בדר: החלטת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות בדבר חלוקת סעיף 1 להצעת חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות (תיקון מס' 9), התש"ע–2010.

נאזם בדר: תודה.

אלכס מילר: תודה.

אלכס מילר: [נספחות.

אלכס מילר: ]

אלכס מילר: חברי חברי הכנסת, אנחנו ממשיכים בסדר-היום.

אלכס מילר: החלטת ועדת הכספים בדבר חלוקת הצעת חוק לתיקון פקודת מסי העירייה ומסי הממשלה (פטורין) (מס' 18) (בתי-קברות שאינם משמשים למטרות רווח), התש"ע–2010.

אלכס מילר: יציג את ההודעה יושב-ראש ועדת הכספים, חבר הכנסת משה גפני.

אלכס מילר: ההודעה דורשת הצבעה.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, תודה.

משה גפני: בהתאם להוראות סעיף 121 לתקנון הכנסת, החליטה ועדת הכספים בישיבתה ביום ב' באב התש"ע, 13 ביולי 2010, להביא בפני הכנסת הצעה שהכנסת תרשה לדון ולהביא בפניה רק חלק מהצעת חוק לתיקון פקודת מסי העירייה ומסי הממשלה (פטורין) (מס' 18) (בתי-קברות שאינם משמשים למטרות רווח), התש"ע–2010, כמפורט בנוסח ההחלטה.

משה גפני: מה שאני מבקש, ואני אעשה את זה ממש קצר: זאת הצעת חוק פרטית, של חברי הכנסת אורי מקלב, דוד אזולאי ושלי, שפוטרת בתי-עלמין מתשלום ארנונה, רק בתי-עלמין שהם אינם למטרות רווח, וניסחנו את זה בוועדה עם משרד המשפטים ועם היועצת המשפטית של הוועדה.

משה גפני: אנחנו התחייבנו – המציעים – לתאם את החוק עם הממשלה.

משה גפני: אבל הודענו באופן וולונטרי – לא שמישהו חייב אותנו – שאנחנו רוצים שההחלטה הזאת תעבור פה אחד, ולכן הגענו לנוסח שאליו הגענו.

משה גפני: התעורר ויכוח לגבי העניין של הרטרואקטיביות.

משה גפני: יש שתי רשויות שבהן יש בעיה, וזה יכול ליצור בעיה.

משה גפני: לכן על-פי הצעת היועצת המשפטית של הוועדה סיכמנו שאנחנו מביאים בחוק את מה שהוא מוסכם, רק על מכאן ולהבא, ואת הנושא של הרטרואקטיביות אנחנו משאירים.

משה גפני: אני מעריך שאנחנו לא נצטרך להביא את זה, מכיוון שיש הסכם בין השלטון המקומי לבין החברות-קדישא.

משה גפני: אני מבקש את אישור הכנסת לפיצול ההצעה הזאת, כפי שפירטתי.

משה גפני: על-פי ההצעה של ועדת הכספים יובא רק חלק מהצעת החוק.

משה גפני: בחלק הראשון שיובא בפני הכנסת יוסדר הפטור מארנונה על בתי-קברות כהסדר שיחול מעתה ואילך.

משה גפני: רק על זה נצביע, רק את זה נאשר.

משה גפני: החלק הנותר, קרי, תשלום ארנונה ביחס לשנות הכספים ממועד תיקון פקודת מסי העירייה ומסי הממשלה (פטורין), 1938, משנת 2001 ואילך, יובא בנפרד, אם בכלל.

משה גפני: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

אלכס מילר: תודה.

אלכס מילר: חברי חברי הכנסת, אנחנו נעבור להצבעה על אישור ההודעה.

אלכס מילר: אנחנו נאפשר ליושב-ראש ועדת הכספים להגיע למקומו, ואנחנו נצביע.

אלכס מילר: חברי חברי הכנסת חסון, דניאל ומג'דאלה, אתם רוצים להצביע?

אלכס מילר: הצבעה מס' 4 בעד הצעת ועדת הכספים – 11 נגד – אין נמנעים – אין הצעת ועדת הכספים בדבר חלוקת הצעת חוק לתיקון פקודת מסי העירייה ומסי הממשלה (פטורין) (מס' 18) (בתי-קברות שאינם משמשים למטרות רווח), התש"ע–2010, נתקבלה.

אלכס מילר: בעד – 11, נגד – אין, נמנעים – אין.

אלכס מילר: ההודעה התקבלה.

אלכס מילר: הודעה לסגן מזכירת הכנסת.

נאזם בדר: תודה, אדוני.

נאזם בדר: ברשותך, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת, לקריאה ראשונה, מטעם הכנסת, הצעת חוק הרשויות המקומיות (ביטול איחוד המועצות המקומיות באקה-אל-ע'רביה וג'ת), התש"ע–2010.

נאזם בדר: תודה.

אלכס מילר: תודה.

אלכס מילר: חברי חברי הכנסת, אנחנו ממשיכים בסדר-היום: דיווח על פגישת קבוצת הים התיכון של האספה הפרלמנטרית של נאט"ו, מפי חבר הכנסת אריה אלדד.

אלכס מילר: בבקשה, אדוני.

אריה אלדד: תודה.

אריה אלדד: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, משפט הסבר על הכנס.

אריה אלדד: כולנו יודעים מה זה נאט"ו.

אריה אלדד: לנאט"ו יש גוף הנקרא אספה פרלמנטרית, ובו חברים חברי פרלמנט ממדינות החברות בנאט"ו.

אריה אלדד: לאספה הפרלמנטרית הזאת יש קבוצה מיוחדת שדנה בענייני הים התיכון, ובה חברים גם חברי פרלמנט ממדינות הים התיכון והמזרח התיכון שאינן חברות בנאט"ו.

אריה אלדד: לפני שבועיים התקיימה ברומא פגישה של הקבוצה.

אריה אלדד: היא מתנהלת בראשותו של ואהיט ארדם מטורקיה, שתפקידו הוארך בכנס הזה לקדנציה הנוספת.

אריה אלדד: בכנס השתתפו גם נציגים פרלמנטריים מבלגיה, צרפת, גרמניה, יוון, איטליה, נורבגיה, פורטוגל, ספרד וטורקיה, ומבין מדינות הים התיכון חברות בקבוצה אלג'יריה וישראל, שזכיתי לייצג אותה.

אריה אלדד: ישיבת הפתיחה הוקדשה לתהליך השלום במזרח התיכון, ובמרכזה עמד דיווח של הגברת אליזבת דיבל, סגנית השגריר האמריקני ברומא.

אריה אלדד: כצפוי, במרכז הדיון עמד המשט לעזה.

אריה אלדד: כבר בדברי הפתיחה, כשהוא אמר: בוקר טוב, שלום לכולם, גינה היושב-ראש ארדם את ישראל על התוקפנות שלה שהתבטאה בהריגת תשעה ממשתתפי המשט.

אריה אלדד: בעקבותיו תקף נציג טורקי נוסף בחריפות רבה את ישראל כשהוא קורא הודעה מן הכתב.

אריה אלדד: ההודעה נוסחה עבורו על-ידי משרד החוץ הטורקי, והיתה על נייר של משרד החוץ הטורקי.

אריה אלדד: אחר כך האלג'ירי היה חריף יותר.

אריה אלדד: אבל לשיא השיאים הגיע נציג צרפתי – בושרון, סוציאליסט – והוא היה הארסי מכולם.

אריה אלדד: העמדות של פורטוגל, נורבגיה וספרד היו מאוזנות יותר.

אריה אלדד: האוהד ביותר לישראל היה נציג איטלקי, ראש המשלחת, הסנטור סרג'יו דה גרגוריו.

אריה אלדד: אם חברי הכנסת מכירים אותי, אני לא נשארתי חייב על ההתקפות.

אריה אלדד: בהפסקה שלאחר הדיון ניסה היושב-ראש הטורקי ארדם לומר לי שהוא בעצם נאלץ לומר את מה שהוא אמר כי הוא נציג של טורקיה, אבל עמדותיו האישיות שונות, למרות שהוא חבר במפלגתו של ארדואן.

אריה אלדד: נציגים אחרים, נציגי נורבגיה ופורטוגל, הודו על ההבהרות שקיבלו ממני, והביעו צער על כך שהעובדות על המשט נודעו להם אך ורק מהתקשורת הערבית והטורקית, והם לא קיבלו חומרים מישראל.

אריה אלדד: המושב הבא עסק בהתפתחויות בעירק, ובשאלה אם הדמוקרטיזציה העוברת עליה ותוצאות הבחירות שם יביאו ליציבות.

אריה אלדד: המומחים שהופיעו בפני הפורום הפרלמנטרי הזה היו פסימיים ביותר.

אריה אלדד: מושב אחר עסק בפיראטיות הימית מול חופי סומליה ובמגבלות החוקיות והבין-לאומיות הקשות שמונעות מאבק יעיל בתופעה הזאת, שרק הולכת ומחמירה.

אריה אלדד: הנציג הפורטוגלי – ז'וזה ללו, סוציאליסט – היה התקיף ביותר מבין המתדיינים, ודרש לפגוע בבסיסים היבשתיים של הפיראטים בסומליה, וללכת בעקבות הכסף בעיקר לתימן.

אריה אלדד: היום השני של הכנס הוקדש לסקירתו של הרפורטר אנטונלו קאבראס בנושא: התפוצצות האוכלוסייה הצעירה במדינות צפון-אפריקה והמזרח התיכון.

אריה אלדד: הטיוטה שהוצגה בפני המשתתפים לכנס עתידה לעבור למליאת האספה הפרלמנטרית של נאט"ו.

אריה אלדד: ואולי לא במפתיע גם בנושא הזה ישראל הוצגה כאשמה בהתפוצצות האוכלוסייה במדינות הים התיכון והמזרח התיכון, משום שהיוזמה הים-תיכונית של צרפת, שעיקרה השקעות במדינות אפריקה והמזרח התיכון, לא הגיעה לכדי דיון ממשי משום שמדינות צפון-אפריקה והמזרח התיכון הודיעו שהן מחרימות כנס שהיה אמור לעסוק בנושא הזה עד שייפתר הסכסוך הישראלי-פלסטיני בעקבות "עופרת יצוקה".

אריה אלדד: אני מניח שבשנה הבאה יעסוק הכנס בהתחממות הגלובלית ובהתמוססות קרחוני הקוטב, וגם שם ישראל תימצא אשמה.

אריה אלדד: אחר כך נדון בכנס נושא השימוש בכורי כוח גרעיניים לצורכי שלום במזרח התיכון.

אריה אלדד: למרות שאירן לא נכללה בדיון, רוב הדיון עסק באירן.

אריה אלדד: שוב זכינו להתקפה נמרצת מצד נציג צרפתי – אותו בושרון – שהאשים את ישראל במירוץ הגרעיני במזרח התיכון.

אריה אלדד: תוך שהוא מציין כעובדות את מספר פצצות האטום שיש לידיעתו בידי ישראל, הוא תקף את הצביעות הבין-לאומית בנושא הגרעין בישראל, ותבע לאשר מכירת כורי כוח גרעיניים לכל דורש החתום על אמנת ה-NPT, כולל אירן וסוריה.

אריה אלדד: נציגים אחרים היו מאוזנים יותר.

אריה אלדד: הנושא האחרון שנדון בכנס היה ההתמודדות האירופית עם גלי ההגירה מאפריקה ומהמזרח התיכון.

אריה אלדד: הדובר העיקרי היה שר הפנים האיטלקי רוברטו מרוני מה"לגה נורד".

אריה אלדד: לדבריו, המאבק בהגירה הבלתי-חוקית נובע מהחשש שההגירה הזאת קשורה בפעילות המאפיה, סחר בסמים, סחר בבני-אדם ופעילות טרור שזורמים באותם ערוצים.

אריה אלדד: התעשייה של הברחות המהגרים באיטליה לבדה מגלגלת כ-4 מיליארד יורו בשנה, והוא הצביע על הצורך להילחם בה באמצעות חקיקה בין-לאומית, ובעיקר בהסכמים דו-צדדים עם מדינות המוצא של המהגרים, המחייבים קבלה חזרה של מי שאיטליה מבקשת לגרש.

אריה אלדד: הוא ציין שלמצרים ולאיטליה יש הסכמים כאלה.

אריה אלדד: הדבר יכול לשמש גם כלי חשוב בידיה של מדינת ישראל, הנאבקת מול תופעות דומות.

אריה אלדד: תודה רבה.

אריה אלדד: היו"ר ראובן ריבלין הם לא דיברו על תהליך ברצלונה שהם החרימו?

אריה אלדד: ודאי, אני חושב שבדיוק החלפת כאן כיסא.

אריה אלדד: גם בעניין הזה של התפוצצות האוכלוסייה וההגירה ממדינות הים התיכון וצפון-אפריקה, ישראל הואשמה אישום – – – היו"ר ראובן ריבלין זה שמעתי.

אריה אלדד: על זה הם דיברו.

אריה אלדד: היו"ר ראובן ריבלין הרי כל המדינות מחזיקות בתהליך ברצלונה כמוצאות שלל רב.

אריה אלדד: נכון.

אריה אלדד: כלומר, מדינות ערב הציגו את זה שהן לא מוכנות לקבל כסף ממדינות אירופה כדי לפתח את התעשייה ואת החינוך במדינותיהן, כדי שהצורך בהגירה יקטן, כל עוד הסכסוך הישראלי-פלסטיני לא נפתר.

ראובן ריבלין: יש מדינות רבות שמקבלות.

ראובן ריבלין: אני לא מבין פשוט את עמדתם – כנראה חלק מהנציגים לא יודעים מה שמדינותיהן עושות.

ראובן ריבלין: אחד המפגשים היותר חשובים לגבי תהליך ברצלונה היה בקהיר.

ראובן ריבלין: נהפוך הוא – – –

אריה אלדד: אז יכול להיות שמצד אחד הם מוכנים לקבל, ומצד שני – הם רוצים למחות.

ראובן ריבלין: לכן התפלאתי, אבל – אני מודה לך מאוד – –

אריה אלדד: תודה רבה.

ראובן ריבלין: – – על כך שעמדת במאבקים קשים, שלא פעם אנחנו נתקלים בהם במוסדות בין-לאומיים, ואנחנו לא מחרימים את המוסדות הבין-לאומיים, וטוב שקולנו יישמע.

ראובן ריבלין: אני מברך אותך על כך שייצגת את ישראל.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: רבותי, אנחנו עוברים לסעיף הבא בסדר-היום, והוא המלצת ועדת הכנסת ליטול מחברת הכנסת זכויות עד תום תקופת כהונתה בכנסת השמונה-עשרה.

ראובן ריבלין: ההמלצה היא המלצה של ועדת הכנסת.

ראובן ריבלין: ההחלטה היא בידי מליאת הכנסת.

ראובן ריבלין: אנחנו נקיים כאן דיון, אני יודע שהדיון הוא טעון.

ראובן ריבלין: אנחנו נקיים את הדיון בצורה הדמוקרטית ביותר והמכבדת ביותר את הכנסת, שכן חברי כנסת מבקשים ליטול זכויות מחברת כנסת אחרת בתהליך הקבוע בתקנון, ובכל זאת מדובר פה בתהליך מעין-שיפוטי, שבו חברי כנסת שופטים חברי כנסת.

ראובן ריבלין: אני אביע את דעתי לעניין זה ברמה העקרונית.

ראובן ריבלין: אני כבר מודיע שבתום הדיון תתקיים הצבעה.

ראובן ריבלין: אני אנהל את ההצבעה.

ראובן ריבלין: אינני מתכוון להצביע בהצעה זו.

ראובן ריבלין: אהיה נוכח ולא אצביע.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, בהתאם לנוהג, ואני קובע כבר עכשיו את הנוהג, שלא קבוע בתקנון, יציג את הבקשה יושב-ראש ועדת הכנסת, המביא את דברה של ועדת הכנסת לפני מליאת הכנסת.

ראובן ריבלין: הואיל ומדובר בחברת הכנסת, שהיא מזוהה – זכותך, חברת הכנסת זועבי, לבוא ולבחור מתי את מבקשת לדבר, ואני מבין שביקשת לדבר מייד אחר יושב-ראש ועדת הכנסת.

חנין זועבי: כן.

ראובן ריבלין: זכותך לדבר פעם אחת, ולכן אני נותן לך את הזכות הזו, כמובן, ואם את מבקשת בתום הדיון, תקבלי בתום הדיון.

ראובן ריבלין: אם את מבקשת לאחר יושב-ראש ועדת הכנסת, כך יהיה.

ראובן ריבלין: נרשמו חברים.

ראובן ריבלין: ועדת הכנסת קבעה בין ארבע לחמש דקות, אני כבר קובע חמש דקות.

ראובן ריבלין: חמש דקות, יכול להיות פחות, לא יהיה יותר.

ראובן ריבלין: רשימת הדוברים נמצאת כאן על ידי.

ראובן ריבלין: תוך דקה אני סוגר אותה.

ראובן ריבלין: מי שלא יירשם, לא יוכל לדבר.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, יש דיונים טעונים, יש דיונים המבליטים מחלוקות.

ראובן ריבלין: אנחנו נקיים את הדיון הזה כמו שדמוקרטיה חייבת ומסוגלת לקיים אותו.

ראובן ריבלין: אני מזמין את יושב-ראש הוועדה, חבר הכנסת יריב לוין – והוא לא מוגבל בזמן – להביא את החלטת הוועדה, את החלטת הרוב בוועדה, על הנימוקים שהוא מבקש לציין, ולאחר מכן אני אזמין את חברת הכנסת להשיב, ולאחר מכן נקיים את הדיון הכללי.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני.

): אדוני היושב-ראש, תודה רבה, כבוד השר, חברות וחברי הכנסת, אבקש להציג בפניכם את הצעת ועדת הכנסת בעניין נטילת זכויות יתר המוקנות לחברת הכנסת מכוח הוראות חוק החסינות, ולבקש את אישור הכנסת להצעה זו.

מוחמד ברכה: ככה זה נקרא?

מוחמד ברכה: אלה זכויות יתר – – –?

): לא, לא, אלה זכויות, לכולנו יש זכויות יתר.

): זה מינוח משפטי.

ראובן ריבלין: יש זכויות שאינן ניתנות להפקעה אלא על-ידי נטילת החסינות.

ראובן ריבלין: זכויות יתר הן זכויות נוספות שניתנו לחברי הכנסת.

ראובן ריבלין: אין כאן, בהחלטה זו, משום פגיעה בחסינות חבר הכנסת וביכולת לפגוע בחסינותו.

ראובן ריבלין: זה נקרא זכויות יתר.

ראובן ריבלין: הוא מדייק; האמינו לי, חברי הכנסת, כל פעם שמישהו לא ידייק, אני אעיר לו.

מוחמד ברכה: – – – זה החשוב.

ראובן ריבלין: אני מדייק, בוודאי.

): זה לא החסינות המהותית.

ראובן ריבלין: ודאי שלא.

): זה ברור לגמרי.

ראובן ריבלין: בוודאי, כי אם כך יהיה, כל רוב יוכל לבטל את חסינותם של כל היתר.

ראובן ריבלין: בבקשה.

): אני מבקש את אישור הכנסת להצעה הזו, אשר נתקבלה ברוב גדול, חוצה מפלגות ומחנות פוליטיים, של שבעה תומכים ומתנגד אחד.

): בראשית דברי אני אציין כי אני סבור – ולכך היו מודעים גם חברי ועדת הכנסת – שאין זה דבר קל ליטול זכויות מחברת הכנסת, וודאי שאין מדובר במעשה של יום ביומו.

): הפעם האחרונה שבה ניטלו זכויות מחבר הכנסת היתה בשנת 2002, ואז ניטלה זכותו של חבר הכנסת אחמד טיבי לחופש תנועה.

): אלא שהתשתית הראייתית הרחבה שהונחה לפני ועדת הכנסת מלמדת – לצערי, אני מוכרח לומר – כי דרכה והתנהלותה של חברת הכנסת , כמו גם מעשיה והתבטאויותיה בדבר תוכניותיה העתידיות, אינם מותירים בידנו ברירה.

): מן הראיות שהובאו בפני הוועדה עולה תמונה קשה, שלפיה חברת הכנסת זועבי מנצלת באופן שיטתי את מעמדה כחברת הכנסת ואת הזכויות הנובעות מכך על מנת לפעול כנגד המדינה, לעודד את מדינות העולם לפעול כנגד ישראל, לתמוך בארגוני הטרור, לסייע למי שפוגעים בחיילי צה"ל, ולא פחות חמור מכך – להתסיס את הציבור הערבי בישראל.

): פעולות חמורות אלה, אשר הגיעו לשיאן עם אירועי המשט לעזה, שבו נטלה חברת הכנסת זועבי חלק פעיל, ואם יורשה לי לומר גם בוטה, לא רק שאין להן דבר עם ביצוע תפקידו של חבר הכנסת, אלא שהן עומדות בסתירה מוחלטת לחובותיו של אזרח כלפי מדינתו, לא כל שכן של חבר פרלמנט כלפי המדינה והפרלמנט שבו הוא מכהן, בעיני גם כלפי כלל הציבור.

): מדינת ישראל, כנסת ישראל ובראש ובראשונה אזרחי ישראל, זקוקים היום להגנתנו, להגנת הכנסת.

): הם משוועים לאמירה ברורה ולקביעת כללים מחייבים אשר ישימו סוף למצעד האיוולת המתרחש לנגד עינינו, שהגיע לאחד משיאי השפל שלו באירועי המשט ובתפקיד המרכזי שמילאה בעניינו חברת הכנסת זועבי.

): לא אכחיש, וכך סברו גם חלק מחברי ועדת הכנסת שהשתתפו בדיוני הוועדה, כי אין די בצעדים שהחליטה הוועדה לנקוט כנגד חברת הכנסת זועבי.

): אומר לחברת הכנסת זועבי את דעתי באופן הברור ביותר: אין לך מקום בכנסת ישראל, אינך ראויה להחזיק בתעודת זהות ישראלית.

מוחמד ברכה: זו עמדת הוועדה?

חיים אורון: זו עמדת הוועדה או עמדתך?

): אני אמרתי את עמדתי.

): אמרתי – – –

ג'מאל זחאלקה: אתה פאשיסט קטן ועלוב.

ג'מאל זחאלקה: מותר לקרוא לו אפס.

ראובן ריבלין: רגע, רגע, חבר הכנסת זחאלקה.

ראובן ריבלין: אני מבקש, זהו.

): חבר הכנסת זחאלקה, האמת היא קשה.

מיכאל בן-ארי: מי כיוון טילים כאן?

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת – – –

קריאות: – – –

ראובן ריבלין: שמעתי.

ראובן ריבלין: שמעתי, אני מודיע לכם, עוד מעט אתם תדברו.

): זו עמדתם של רבים מחברי הוועדה, כפי שבאה לידי ביטוי בדיוני הוועדה.

ג'מאל זחאלקה: – – –

קריאה: חבורת פאשיסטים.

אילן גילאון: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת זחאלקה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת זחאלקה, אני קורא לך לסדר פעם ראשונה.

ג'מאל זחאלקה: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת זחאלקה.

): אדוני היושב-ראש, זו לא עמדתי האישית, זו עמדה שהובעה על-ידי רבים מחברי הוועדה.

ראובן ריבלין: – – – הסכת ושמע.

חיים אורון: – – –

ראובן ריבלין: הסכת ושמע – – –

מיכאל בן-ארי: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בן-ארי.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בן-ארי, אני קורא לך לסדר פעם ראשונה.

ראובן ריבלין: כבוד יושב-ראש ועדת הכנסת, אני מבקש ממך להבחין הבחנה יתירה בין הודעתך כיושב-ראש ועדה לבין דעותיך.

חיים אורון: – – –

ראובן ריבלין: רק רגע, חבר הכנסת אורון.

ראובן ריבלין: אותך עוד לא זכיתי לקרוא לסדר בחיים שלי.

חיים אורון: – – – בפעם הבאה תגרש גם אותי, תציג – – –

ראובן ריבלין: אל תזכה אותי.

ראובן ריבלין: עכשיו אני מבקש מכבוד יושב-ראש ועדת הכנסת, אתה תודיע את החלטת ועדת הכנסת.

ראובן ריבלין: עמדותיך, אשמח לתת לך אפשרות לעלות לאחר מכן ולהביע את עמדותיו של חבר הכנסת יריב לוין.

ראובן ריבלין: צריך להבחין הבחנה יתירה בין יושב-ראש ועדה לבין חבר הכנסת.

קריאה: – – –

): אדוני היושב-ראש, כך אני עושה.

ראובן ריבלין: הוא יושב-ראש הוועדה.

): אלו הדברים שנאמרו בוועדה וקיבלו את ביטוים בהחלטת הוועדה, בהחלטת הרוב – –

ראובן ריבלין: אוקיי, בבקשה.

ראובן ריבלין: בבקשה.

): – – ואני מצווה להביא כאן את החלטת הרוב, על כל השיקולים שעמדו מאחוריה.

ראובן ריבלין: אם אתה מקריא את החלטת הוועדה, אין לי בעיה.

): בוודאי, זו החלטת וזו עמדת הוועדה.

ראובן ריבלין: רק אני מבקש לדייק.

עפו אגבאריה: אין שום זכר – – – הוועדה.

ראובן ריבלין: חברי הכנסת, אני מבקש לדייק.

חיים אורון: – – –

ראובן ריבלין: אני מבקש לדייק.

ראובן ריבלין: שמעתי – הוא הצהיר הצהרה, אני מבקש – – –

): חבר הכנסת אורון, בפעם הבאה שיקריאו מלה במלה את החלטות הוועדה, כולם בלי יוצא מן הכלל, גם אני אצמד לכלל החדש שאתה מנסה לייצר.

חיים אורון: – – –

): חבר הכנסת אורון, לא תסתום לי את הפה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת יריב לוין.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אורון, נא לא להפריע.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת כולם, אני מבקש לנהל את הישיבה הזאת לא בכדי, והישיבה תנוהל, מכל הצדדים – – –

): הרוב – – –

ראובן ריבלין: כבוד יושב-ראש הוועדה, חבר הכנסת אורון לא ממציא שום המצאה.

ראובן ריבלין: הוא נמצא פה כבר כמה כנסות.

ראובן ריבלין: יש החלטת ועדה, אתה צריך להביא אותה.

ראובן ריבלין: אתה רוצה לומר את דעתך?

ראובן ריבלין: אין לי שום בעיה.

): אדוני היושב-ראש, אני לא אומר את דעתי, זו החלטת הוועדה.

): אולי אדוני רוצה להציג את ההחלטה במקומי?

ראובן ריבלין: לא, לא, החלטת הוועדה היא כתובה.

ראובן ריבלין: אתה יכול לתת הסברים.

): אדוני היושב-ראש, אדוני היושב-ראש – – –

קריאה: – – –

ראובן ריבלין: רבותי, עד כאן, הוא יאמר על אחריותו מה שהוא רוצה.

): אני מבקש שיתאפשר לי לסיים את הדברים.

ראובן ריבלין: ברצון, בבקשה.

): תודה.

ראובן ריבלין: ברצון, בבקשה.

קריאות: – – –

ראובן ריבלין: בבקשה.

ראובן ריבלין: בבקשה, רבותי, אני מודיע לכם שיושב-ראש הוועדה מציג את עמדות הוועדה כפי שהוא רואה אותן.

): נכון, אמת ויציב.

ראובן ריבלין: למה להתחיל להתווכח?

ראובן ריבלין: בבקשה.

): לא אכחיש, ואני מדגיש, כך סברו גם רוב חברי הכנסת שהשתתפו בדיוני הוועדה, ואני ממשיך: כי חברת הכנסת זועבי – הם סברו, וכך אמרו גם עלי הפרוטוקול – כי את מביישת את אזרחי ישראל, את הכנסת, את הציבור הערבי.

): וכן, אני מוכרח לומר לך, אפילו רבים מבני משפחתך הענפה ועתירת הזכויות, שאגב, אני יכול לומר, גם חלקם פנו אלי וביקשו – – –

ג'מאל זחאלקה: מה עם המשפחה שלך?

): – – – וביקשו – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת זחאלקה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת זחאלקה, אני קורא לך לסדר פעם שנייה.

): – – – ביקשו – – –

ג'מאל זחאלקה: מה עם אבא שלך, עם אמא שלך?

): – – – ביקשו להביע – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת זחאלקה, אני קורא לך לסדר פעם שנייה.

ג'מאל זחאלקה: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת זחאלקה, אם אתה רוצה שאני אוציא אותך, אני אעשה זאת.

ראובן ריבלין: אין לי שום בעיה, אני אעשה זאת.

מיכאל בן-ארי: לבשארה הוא רוצה ללכת.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בן-ארי, לך קראתי רק פעם אחת.

): – – – ביקשו להביע את סלידתם – – –

ג'מאל זחאלקה: אתה פאשיסט בן פאשיסט.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת זחאלקה, עוד קריאת ביניים אחת – – –

קריאה: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת זחאלקה, עוד קריאת ביניים אחת, אתה בחוץ.

ראובן ריבלין: בבקשה.

): – – – ביקשו להביע, חבר הכנסת זחאלקה, את סלידתם מהכתם שהם כולם, על לא עוול בכפם, מוכתמים בשל ההתנהלות וההתנהגות הזאת של חברת הכנסת זועבי.

): הסמכות להגיש כנגדך, חברת הכנסת זועבי, כתב אישום בגין מעשייך ולהביא בסופו של תהליך אולי אף לסיום כהונתך כאן, איננה מצויה בידינו, אלא בידי היועץ המשפטי לממשלה.

): הוא המוסמך לאשר נקיטת צעד, גם של שלילת אזרחות, ונעשתה פנייה אליו.

): מנגד, סמכויותיה של ועדת הכנסת מוגבלות ביותר ונוגעות אך ורק לשלילתן של זכויות יתר, כפי שהסביר כאן קודם כבוד היושב-ראש.

): ואולם, חברות וחברי הכנסת, גם אם סמכויותינו מוגבלות, סברנו כי אין זה גורע מחובתנו לעשות בהן שימוש.

): ראינו בכך חובה, לא איזו זכות שאפשר להשתמש בה אם רוצים ואם לאו.

): אם נקבל היום החלטה לאמץ את המלצת ועדת הכנסת, תהא זו החלטה בעלת משמעות היסטורית.

ג'מאל זחאלקה: היסטרית.

): אני תקווה – וזו היתה תקווה משותפת, נדמה, לי לרוב מוחלט של חברי הוועדה – כי ההחלטה הזאת תהווה נקודת מפנה שתסרטט גבול ברור בין חופש הפעולה של חבר הכנסת לבין ניסיון לא לגיטימי לעשות שימוש בזכויותיו כדי לקעקע את יסודות המדינה מבפנים, להכפישה ולחסלה כמדינה יהודית ודמוקרטית.

): את זאת, רבותי, כך סברו חברי הוועדה, לא ניתן.

): עתה אבקש להביא בפניכם את עיקרי הדברים הנוגעים להליך שהתקיים בוועדת הכנסת ולהחלטות שקיבלה הוועדה.

מוחמד ברכה: מה ההערה הזאת?

): אתה רוצה שאני אחזור אם לא הבנת?

): להקריא מחדש?

ראובן ריבלין: חבר הכנסת ברכה.

): אני מוכן לחזור עוד פעם אם אתה רוצה.

ראובן ריבלין: אני מבטיח לך שלא ישאלו – – –

מוחמד ברכה: זה מרתק.

מוחמד ברכה: תחזור.

ראובן ריבלין: תודה.

): סעיף 13 לחוק החסינות מאפשר לכנסת, לפי הצעה של ועדת הכנסת, ליטול מחבר הכנסת חסינויות וזכויות שמעניק לו החוק, למעט, כפי שנאמר כאן, החסינות המהותית, הקבועה בסעיף 1 לחוק, שאותה לא ניתן ליטול.

): חוק החסינות מעניק לחברי הכנסת זכויות יתר על מנת לסייע להם למלא את תפקידם כנציגי ציבור ומסדיר את הליך שלילתן של זכויות אלה.

): בחודש אפריל 2010 פנה חבר הכנסת מיכאל בן-ארי בבקשה ליטול זכויות משישה חברי כנסת – –

ג'מאל זחאלקה: איש כהנא.

): – – טלב אלסאנע, אחמד טיבי – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת זחאלקה.

): – – מוחמד ברכה – – –

ג'מאל זחאלקה: איש כהנא, צריך להגיד – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת זחאלקה.

ג'מאל זחאלקה: – – חבר תנועת "כך".

ראובן ריבלין: חבר הכנסת זחאלקה, הוא יקרא לך איש של מישהו אחר.

ראובן ריבלין: הוא נבחר לכנסת.

מיכאל בן-ארי: הוא איש בשארה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת זחאלקה, אתה רוצה לשלול את זכויותיו?

ראובן ריבלין: תגיש בקשה לוועדה, היא תשקול את זה.

עפו אגבאריה: הוא חבר שלו – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת עפו אגבאריה.

עפו אגבאריה: – – הם שייכים לאותו זרם – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת עפו אגבאריה, אתם לא תאמרו עכשיו – – –

עפו אגבאריה: – – –

): חבר הכנסת אגבאריה – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת עפו אגבאריה.

): – – אל תיגרר אחרי בל"ד.

): אתם לא שם, ואתם יודעים את זה.

): אל תיגרר אחריהם.

ראובן ריבלין: אדוני יושב-ראש – – –

ג'מאל זחאלקה: תנועת "כך" היא לא מחוץ לחוק, היא החוק היום.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת זחאלקה.

): אל תיגרר אחריהם.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת זחאלקה, עוד מלה אחת, אתה בחוץ.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני.

): תודה.

ראובן ריבלין: נא לא להעיר.

ראובן ריבלין: אני אבקש לא להעיר, לא מצד זה – – –

ג'מאל זחאלקה: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת זחאלקה, אם אתה מאוד מעוניין, תכתוב לי, אני אוציא אותך בלי שלוש קריאות.

): בחודש אפריל 2010 פנה חבר הכנסת מיכאל בן-ארי בבקשה ליטול זכויות משישה חברי כנסת: טלב אלסאנע, אחמד טיבי, מוחמד ברכה, ג'מאל זחאלקה, עפו אגבאריה ו, וזאת בעקבות נסיעתם ללוב ופעולות נוספות שלהם.

): ועדת הכנסת החליטה כמתחייב שלא לדון בכל חברי הכנסת כמקשה אחת, אלא לדון בהם בנפרד ולקיים את הדיון הראשון בעניינה של חברת הכנסת .

): לפיכך מונחת בפניכם כרגע המלצה הנוגעת לעניינה בלבד.

מוחמד ברכה: יש לנו כל שבועיים הצגה.

טלב אלסאנע: – – –

): חבר הכנסת אלסאנע, אולי – – –

ראובן ריבלין: האם אתם שוללים את זכות – – –

קריאות: – – –

ראובן ריבלין: חברי הכנסת, חברי הכנסת, האם אתה שולל את זכותו של חבר הכנסת להביע את דעתו ולומר איך הוא רואה את תפקידו?

ראובן ריבלין: אתה שולל את זכותו?

דב חנין: – – –

טלב אלסאנע: – – –

ראובן ריבלין: אני חשבתי שאתה דמוקרט גדול, שאתה יכול לסבול לשמוע כל דבר.

): חבר הכנסת אלסאנע, אנחנו מצווים על-פי החוק לדון בעניינו של כל אחד בנפרד, כך צריך להיעשות.

): לו היינו עושים אחרת, היית הרי בא בטענות, ואז אגב גם היית צודק, מה מסתכלים על כולם כמכלול.

): לא.

): דנו בעניין פרטני, ונמשיך לדון בכל עניין פרטני, עד שבכנסת ישראל הדברים יגיעו למקום, כפי שזה קיים בכל פרלמנט אחר.

טלב אלסאנע: – – –

עפו אגבאריה: עד שחברי הכנסת יהיו ימנים וקיצוניים כמוך.

ראובן ריבלין: חברי הכנסת.

): זה יקרה, רבותי, לא יעזור.

מסעוד גנאים: – – –

ראובן ריבלין: חברי הכנסת, עוד רגע אתם עולים על הבמה.

עפו אגבאריה: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת עפו אגבאריה, אני קורא לך לסדר פעם ראשונה.

): חבר הכנסת אגבאריה, אתה הרי תפסיד לחבר הכנסת זחאלקה בתחרות הקיצוניות.

): אין לך סיכוי נגדו, אז בשביל מה?

): אתה לא שם.

): אתה לא שם – –

עפו אגבאריה: אתה קיצוני, לא אני.

מסעוד גנאים: – – –

קריאות: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת עפו אגבאריה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מסעוד גנאים.

): – – בשביל מה?

): בשביל מה?

ראובן ריבלין: רבותי, אתם לא מבינים?

ראובן ריבלין: בעניין זה, ככל שקריאות הביניים גוברות, כך האיש שרוצה להביא את עניינו מגביר את עוצמתו.

): רבותי, ועדת הכנסת קיימה שני דיונים בנושא.

): הדיון הראשון התקיים ביום 24 במאי 2010.

): בפתח הדיון הוצגו בפני הוועדה מסגרת הדיון וסמכויות הוועדה.

): הובהר כי בדיונים בעניינים אלה יושבת ועדת הכנסת כגוף מעין-שיפוטי שחלים עליו כללי דיון מיוחדים.

): עוד הוצגה בפני הוועדה פסיקת בית-המשפט העליון, שדן בהחלטה של הכנסת ליטול זכויות מחבר הכנסת לשעבר מוחמד מיעארי, וקבע עקרונות מנחים לעניין זה.

): נקבע כי בבואה של הכנסת ליטול זכות מחבר הכנסת, עליה לבחון את קיומה של תשתית ראייתית הולמת, הכוללת נתונים עובדתיים, שממנה ניתן להסיק שחבר הכנסת עלול לעשות שימוש לא נאות בזכויות היתר שלו, שלא למטרות שבגינן ניתנו לו זכויות אלה.

): בית-המשפט קבע כי הסמכות שניתנה לכנסת ליטול את זכויותיו של חבר הכנסת באה לקדם התנהגות עתידית בלתי הולמת או אסורה, ואין מטרתה להשית עליו עונש בגין התנהגותו בעבר.

): היועץ המשפטי לכנסת, עורך-הדין איל ינון, שנכח בדיונים, הסביר את המסגרת הדיונית והדגיש כי על ועדת הכנסת לנקוט זהירות יתירה בהפעלת סמכויותיה.

): הישיבה השנייה התקיימה ביום 7 ביוני.

): בישיבה זו הציג היועץ המשפטי של הכנסת, עורך-הדין איל ינון, סקירה משפטית של סמכויות הוועדה, והבהיר כי על מנת שלא לעוות את המטרה שלשמה הופקדה בידי ועדת הכנסת הסמכות להמליץ בדבר נטילת זכויות, יהיה על הוועדה לבחון את הטענות באופן מעמיק, וכי אם תבחר הוועדה להפעיל את סמכותה ביחס לזכויות היתר שפורטו בפנייה או ביחס לחלקן, יהיה עליה, לצד הקפדה על כללי הדיון המיוחדים, לבסס קשר סיבתי בין הזכויות הנשללות לבין הסיכון העתידי הצפוי מכל אחד מחברי הכנסת, ומכאן כמובן הצורך לקיים דיון פרטני בעניינו של כל אחד בנפרד.

): כפי שנעשה במקרים קודמים שבהם נטלה הכנסת זכויות, הוצגו בפני הוועדה מידע שהתפרסם באינטרנט וכן תמלילי ראיונות ברדיו ובטלוויזיה, ואף הוקרנו, על מסך, ראיונות שהעניקה חברת הכנסת זועבי לתקשורת.

): החומרים והפרוטוקולים עמדו ועודם עומדים לעיון כלל חברי הכנסת.

): בתום הצגת התשתית הראייתית שמענו מפי עורך-הדין רז נזרי, עוזרו של היועץ המשפטי לממשלה, כי היועץ החליט שלא לנקוט הליכים כנגד חברי הכנסת שנסעו ללוב.

): ביחס למשט מסר עורך-הדין נזרי כי חברת הכנסת זועבי נחקרה ב-31 במאי בשעות הלילה, וכי החקירה נמצאת בעיצומה והמשטרה טרם הביאה את סיכום ממצאיה – שוב, נכון למועד שבו קיימנו את הישיבה.

): בדיון בוועדה נטלו חלק חברי כנסת רבים.

): חברי הכנסת התייחסו למעשיה של חברת הכנסת זועבי ולדברים שאמרה, הן בכנסת והן בתקשורת, ולאורם הצביעו על החשש שחברת הכנסת תעשה שימוש לרעה בזכויותיה הפרלמנטריות, ולפיכך, על החשיבות שבנטילתן.

): יהיה נכון להזכיר כי הדיון המקורי התקיים בעקבות נסיעתם של חברי הכנסת ללוב, אולם תוך כדי הדיון, בעוד ועדת הכנסת בוחנת את הסיכון העתידי הצפוי מהתנהגותם של חברי הכנסת שנסעו ללוב ואת החשש מניצול לרעה של זכויותיהם, הנה הגיעה פרשת המשט והוכיחה את התממשותו של הסיכון ביחס לחברת הכנסת זועבי בעוד אנו דנים בעניינה.

טלב אלסאנע: מה זה, אתם המטה הכללי?

ראובן ריבלין: חבר הכנסת טלב אלסאנע, הוא אומר עכשיו מה שהוא רוצה, לא מה שאתה – – –

טלב אלסאנע: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת טלב אלסאנע, אני קורא לך לסדר פעם ראשונה.

ראובן ריבלין: שמעת?

ראובן ריבלין: זה הכול, אני אנהל פה את הדיון כפי שאני רואה אותו.

ראובן ריבלין: בבקשה.

): על מנת למנוע את האפשרות שמעשים מהסוג הזה, של נסיעה להיפגש עם ראשי מדינות הפועלים נגד מדינת ישראל, של הצטרפות למשט של ארגוני הטרור, של הסתה בחוץ-לארץ כנגד מדינת ישראל במטרה לעודד את העולם להיאבק בה ולהחרים אותה – על מנת למנוע שמעשים אלה יחזרו גם בעתיד, סברה ועדת הכנסת כי אין מנוס ויש ליטול שלוש זכויות יתר אשר נוגעות לעניין הזה באופן ישיר.

): המלצה זו של ועדת הכנסת היא, יש להודות על האמת, המלצה מצומצמת ומאופקת.

): חבר הכנסת בן-ארי הציע לשלול את כל הזכויות והחסינויות שמעניק חוק החסינות, אך הוועדה, לאחר ששמעה בעניין זה את היועץ המשפטי של הכנסת, הגבילה את עצמה לדיון בנטילת חלק מן הזכויות בלבד, כאלה שמתקיימת בהן תשתית הולמת בדבר החשש לשימוש לרעה בהן ושקיים קשר בין המעשים שנעשו לבין אותן זכויות.

): נוכח הדברים ששמענו בישיבה הוצע כי נטילת הזכויות תהיה עד תום תקופת כהונתה של הכנסת השמונה-עשרה.

): לאחר דיון ארוך, ולאחר שהוועדה קיבלה סקירה מקיפה מהיועץ המשפטי לכנסת בנוגע למשמעותה של כל זכות וזכות, התקיימה הצבעה ביחס לכל אחת מזכויות היתר בנפרד.

): בכל ההצבעות זכתה ההצעה בדבר נטילת הזכויות לתמיכה של שבעה חברים מול מתנגד אחד בלבד.

): לפיכך, המלצתה של ועדת הכנסת היא כי הכנסת תיטול מחברת הכנסת את הזכויות הבאות עד תום כהונתה של הכנסת השמונה-עשרה: 1.

): הזכות שלפיה "שום הוראה המתנה את היציאה מן המדינה בקבלת היתר או רשיון לא תחול על חבר הכנסת אלא בימי מלחמה", הוראת סעיף 10(א) לחוק החסינות; 2.

): הזכות לקבל דרכון דיפלומטי – הוראת סעיף 10(ב) לחוק החסינות; 3.

): הזכות להשתתפות בהוצאות משפטיות לפי סעיף 10א לחוק, אם ההוצאות קשורות להליך משפטי בקשר ליציאה מן הארץ או לכניסה למדינה או לשטח זר או להפרה של הוראות פרק ז' לחוק העונשין, שכותרתו "ביטחון המדינה, יחסי חוץ וסודות רשמיים".

): אדוני היושב-ראש, בפרק הראשון של הקוראן, וכמדומני אביך היה המתרגם הגדול של הקוראן לעברית, וכולנו קוראים בתרגום הזה עד היום, בסורת אל-פאתחה, פונים המאמינים אל אללה ובפיהם בקשה.

): אין הם מבקשים בקשות רבות.

): כפי שאתם יודעים, הם מבקשים בקשה אחת ויחידה: אהדנא א-צראט אל-מסתקים: הנחה אותנו בדרך הישר.

): ואנחנו צריכים לשאול את עצמנו: האם דרכה של חברת הכנסת זועבי, אשר תומכת בעקביות במנהיגי הטרור השולחים את צעיריהם להתאבד ברחובותינו ומדכאים את בני עמם, זאת דרך הישר?

): כך יכול לנהוג חבר כנסת בישראל?

): הלשם כך נועדו זכויות היתר המוקנות לו?

): ועדת הכנסת סברה ברוב גדול שלא.

ראובן ריבלין: אני רק מוכרח להעיר שאבא שלי תרגם את הקוראן, לא את הפרשנות.

): כן, אוקיי.

ראובן ריבלין: הפרשנות היא פרשנות בהחלט לגיטימית.

שלמה מולה: למען הדיוק, לא כל חברי ועדת הכנסת השתתפו, וגם לא נתתם – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מולה, בבקשה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מולה.

): חבר הכנסת מולה, כדי להתייחס להערתו, שחייבים להתייחס אליה, אין דבר כזה "לא נתנו", ואל תאמר את זה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מולה, אל תשאל שאלות.

): החוק והוראות החוק והוראות התקנון קובעים במפורש, באופן ברור, ומסדירים את כל סדרי הדיון.

ראובן ריבלין: אין על זה ויכוח.

): רק על-פיהם פעלנו, ואנחנו מצווים לכך שחבר כנסת יהיה נוכח בכל הישיבות ולפחות במחצית זמן הישיבה בכל אחת מהן כדי שיוכל להצביע.

ראובן ריבלין: התקנון ברור, ועד שלא ישונה, הוא זה שקיים.

): נוהל רישום.

שלמה מולה: נוהל רישום, אבל – – –

): חבר הכנסת מולה, אגב, הדבר הזה גם מופיע בהזמנות לדיונים, צוין במפורש מראש.

ראובן ריבלין: אין ויכוח.

): נוהל רישום מסודר על-ידי מנהלת הוועדה, גברת אתי בן-יוסף, שרשמה כל אדם מתי נכנס ויצא, כולל במהלך הישיבה, והתאפשר להצביע רק למי שיכולנו לתת לו להצביע, למי שזכאי להצביע.

): נדמה לי שראוי שתמשוך את הטענה הזאת, שהיא לא במקומה.

): חברות וחברי הכנסת, בהחלטה המובאת בפניכם היום סבורה ועדת הכנסת כי אנו שבים ומסמנים את דרך הישר, דרך שיש בה נתיב רחב של חופש ביטוי וחופש עשייה.

): אנו מסמנים היום את הדרך, ובה בעת מממשים את זכותנו וחובתנו להגן על הכנסת, על המדינה ועל אזרחיה מפני מי שבוחר לסטות אל השוליים המסוכנים שבצדה.

): על כן, חברות וחברי הכנסת, אבקש כי הכנסת תאמץ את המלצתה של ועדת הכנסת ותאשר ליטול מחברת הכנסת את שלוש הזכויות שפורטו בפניכם.

): תודה.

ראובן ריבלין: תודה.

ראובן ריבלין: לפני שאזמין את חברת הכנסת אני רוצה לומר כמה מלים וגם, כמובן, לתת הוראות ביוּם של הדיון שייערך פה.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, אין כל ספק שהוועדה פעלה בהתאם לסמכותה ובהתאם לתקנון הכנסת.

ראובן ריבלין: הכנסת לא הרבתה לדון בנושאים כאלה, מתוך כך שהבינה שנושא של כל ועדה ההופכת להיות מעין-שיפוטית, שבה חברי כנסת שופטים חברי כנסת, יכול להביא לידי מצב שבו חברי כנסת יפסלו את זכותם של חברי כנסת לומר את דעתם.

ראובן ריבלין: שהרי מה שבעיני הוא מדרון חלקלק, הוא בעיני חיים אורון – בכוונה אני מביא את שני הקצוות בציונות – בבחינת פסגת ההישגים של הציונות.

ראובן ריבלין: ואם, חלילה, אני הוא זה שאקבע מהי הדעה הלגיטימית, הרי שאני מבטל את זכותו של חבר הכנסת חיים אורון לומר את דבריו.

ראובן ריבלין: יש דברים שעוברים את המותר וזה, כמובן, דברים אשר החוק קבע אותם, אם בסעיף 7א, שכמובן הקנה סמכויות ייחודיות ובלעדיות לרשות החקירה, שהיא היועץ המשפטי, על מנת לקבוע מתי יש עבירה ומתי אין עבירה במעשיו של אזרח ובמעשיו של אזרח שהוא גם חבר כנסת.

ראובן ריבלין: הדברים האלה, כמובן, באים לידי עימות בנושא הזה.

ראובן ריבלין: אני אומר שבמישור העקרוני יש לי קושי גדול מאוד כאשר הרוב יכול לפסוק נגד מיעוט, ואפילו אם הוא רוב גדול, לא רוב קואליציוני, משום שהדבר יכול לפגוע בדמוקרטיה עצמה.

ראובן ריבלין: יחד עם זה, התקנון מאפשר זאת, ואני מזמין כל חבר כנסת אשר חושב שהתקנון הזה אינו ראוי ושלא צריך להקנות מידה של איזשהו שיקול דעת מעין-שיפוטי לחבר כנסת להגביל חבר כנסת אחר – מתוך כך שברור לו שחבר הכנסת האחר פועל בניגוד לטובת המדינה.

ראובן ריבלין: הדבר הזה יכול אחר כך לבוא לידי מצב שבו אני וחבר הכנסת לוין, ואני לא מדבר על יושב-ראש הוועדה, המחזיקים בעמדות מאוד ברורות בכל מה שקשור בעמדותינו הציוניות, אשר לפעמים הן יוצרות פער כמעט לא ניתן לגישור בין תנועות אחרות בתנועה הציונית, יכולים לבוא ולהיות במצב שבו יבואו ויחליטו שאנחנו לא לגיטימיים, חלילה.

ראובן ריבלין: והיו דברים מעולם במדינת ישראל.

ראובן ריבלין: מדינת ישראל היא דמוקרטיה חזקה, שיכולה גם תוך נשיכת לשון לעמוד בכל אותם אתגרים שמציבים בפניה.

ראובן ריבלין: אני מוכרח לומר שגם אני, כישראלי, אם אומר בלשון המעטה, לא הייתי מאושר ממעשיה של חברת הכנסת .

ראובן ריבלין: אבל זה עניינה, ואם חלילה היא עברה – – –

דני דנון: – – –

מירי רגב: – – –

ראובן ריבלין: – – – זה עניינה, ואם חלילה, ואם חלילה, היא עברה על חוקי מדינת ישראל, יקום היועץ המשפטי, שבידיו ניתנה בצורה חד-משמעית ובלעדית הזכות להעמידה לדין – היא גם חובה להעמיד לדין כאשר פוגעים במדינה.

דני דנון: גם עזמי בשארה – – –

מירי רגב: – – –

ראובן ריבלין: רבותי, אנחנו בכנסת נבחרנו על-פי דעתנו.

ראובן ריבלין: אנחנו בכנסת נבחרנו על-פי דעתנו.

ראובן ריבלין: היום זה מופנה לצד הזה, מחר זה יוכל להיות מופנה לצד הזה.

ראובן ריבלין: אני רק הבאתי דוגמה של מאבק אידיאולוגי לא פשוט בין מה שנקרא פעם "ימין" ו"שמאל", ואני חושב שאנחנו צריכים כולנו לחיות במצב שבו אנחנו ננהג רק לפי התקנון.

ראובן ריבלין: והתקנון קובע שהוועדה היתה רשאית לדון בנושא ולהביא את המלצותיה, והכנסת היא זו שתחליט אם לאמץ את המסקנות, אם לא לאמץ את המסקנות, כל אחד לפי רצונו, כל אחד לפי אמונתו.

ראובן ריבלין: אני מאמין, בטוח בדמוקרטיה הישראלית, ומאמין בזכותו של כל אדם לומר את דברו, גם כאשר היא מאוד לא נוחה לי או אפילו כואבת לי כאב גדול.

ראובן ריבלין: רבותי, אני מזמין את חברת הכנסת לשאת את דברה.

ראובן ריבלין: את לא מוגבלת בזמן.

מירי רגב: מי מוגבל בזמן?

ראובן ריבלין: כל חברי הכנסת שישתתפו בדיון.

ראובן ריבלין: חמש דקות אנחנו נתנו, לא שלוש דקות.

מירי רגב: למה היא לא?

ראובן ריבלין: משום שאנחנו מבקשים להסיר את חסינותה ויושב-ראש ועדה דיבר כאן, את אותה מידה של זמן.

ראובן ריבלין: אני לא אתן לה לדבר פה 16 שעות, אני אתן לה לדבר באותה מידה שדיבר יושב-ראש הוועדה.

ראובן ריבלין: כל זמן שתדבר לעניין ולא תחזור – רבותי, למה לדבר כל כך הרבה?

ראובן ריבלין: תנו לה לדבר.

ראובן ריבלין: חברי הכנסת, אני הזהרתי כמה מחברי הכנסת היושבים מולי, ולא אהסס להזהיר חברי כנסת היושבים לצדדי.

חנין זועבי: אדוני היושב-ראש, תודה.

חנין זועבי: גם כאן מגייסים את הקוראן נגדי.

חנין זועבי: אתה רואה, אדוני היושב-ראש, שאי-אפשר לקיים דיון כזה בצורה מכובדת, זה דיון שמבייש כל פרלמנט בעולם.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: לא היה דיון, את הכנת נאום לא נכון, סליחה.

חנין זועבי: כי תוכן הדיון מבייש כל פרלמנט בעולם.

חנין זועבי: אי-אפשר גם לקיים דיון כזה – – –

מירי רגב: איך את לא מתביישת להיות כאן?

ראובן ריבלין: אני אומר לכם, כל זמן שזה קריאת ביניים, אני לא מתערב.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: לא היה דיון.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת ברקוביץ, אני קורא לך לסדר פעם ראשונה.

אחמד טיבי: מה השם שלה?

ראובן ריבלין: חבר הכנסת טיבי.

ראובן ריבלין: אני מבקש מחברי הכנסת שלא לעלוב אחד בשני.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת דנון.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת מירי רגב, את קראת קריאות ביניים עד עכשיו.

ראובן ריבלין: מרגע זה, כאשר תמשיכי, זו תהיה הפרעה.

ראובן ריבלין: בבקשה, גברתי.

חנין זועבי: אי-אפשר, כמו שאתם רואים, לקיים דיון כזה בצורה מכובדת, כי התוכן של הדיון לא מכבד אף פרלמנט בעולם.

חנין זועבי: כמו כן, אי-אפשר לקיים דיון כזה ולטעון שקיימת דמוקרטיה ולהתחיל לדבר גם כן על דמוקרטיה.

חנין זועבי: תרשו לי, חברי הכנסת וחברות הכנסת – – –

מירי רגב: אף פרלמנט לא היה מוכן שתהיי חברת כנסת, רק בישראל – – –

ראובן ריבלין: רבותי, אני יודע להגן על כבודי.

ראובן ריבלין: אם דעתה שהכנסת היא לא דמוקרטית, זו דעתה, נו.

ראובן ריבלין: מישהו הכריח אותה לבוא לכנסת?

ראובן ריבלין: היא חושבת שהכנסת לא דמוקרטית, בסדר, אולי היא רוצה לעזוב.

מיכאל בן-ארי: שתלך לסוריה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בן-ארי, היא אזרחית ישראלית ונבחרה בדיוק כמוך.

חנין זועבי: אולי אני אתרום משהו לדמוקרטיה.

מיכאל בן-ארי: שתשוט לסוריה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת טלב אלסאנע, אני מבין שאתה רוצה לעזור לי.

ראובן ריבלין: אני מזהיר אתכם, רבותי.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת , תנזפי במי שאת רוצה, תתרכזי.

חנין זועבי: תרשו לי להציג את עצמי, חברות וחברי הכנסת, קוראים לי , אני אשה, אני ליברלית, אני פלסטינית, אני אזרחית במדינה הזאת, אני חברת כנסת ואני חברת כנסת מטעם בל"ד.

חנין זועבי: אני ליברלית, משמע, אני מאמינה בערכים אוניברסליים של חירות, חופש, צדק ושוויון.

חנין זועבי: והערכים האלה הם ערכים אוניברסליים – – –

מיכאל בן-ארי: בטרוריזם.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בן-ארי.

מיכאל בן-ארי: היא מאמינה גם בטרוריזם.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בן-ארי, אני קורא לך לסדר פעם שנייה.

ראובן ריבלין: רבותי, נא להפסיק.

ראובן ריבלין: אני קורא לך לסדר פעם שנייה.

ראובן ריבלין: אם אתה רוצה שאני אוציא אותך, זה טוב, אני אוציא אותך, אין לי בעיה.

יואל חסון: אדוני, היא לא מוגבלת בזמן?

ראובן ריבלין: לא.

ראובן ריבלין: היא נמצאת פה בתור בן-אדם שנקרא בפי הבריות נאשם; אתה מבין את זה, חבר הכנסת חסון?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אדוני היושב-ראש, שכחת מה היא עשתה?

ראובן ריבלין: באמת, חברת הכנסת ברקוביץ, אולי אתם לא מבינים את העניין הזה, אז אני אסביר לכם.

ראובן ריבלין: היא תדבר, ומותר לך לדבר, בבקשה.

חנין זועבי: תודה.

חנין זועבי: אני יודעת שיש הרבה חברי כנסת פה שלא מאמינים בערכים האלה, שהם ערכים אוניברסליים שאין להם שום קשר ללאום, דת, גזע או מין.

חנין זועבי: אני פלסטינית, משמע, אני ילידה פה וזו המולדת שלי.

חנין זועבי: לא מדינה ולא צבא ולא אלימות ולא כלא ולא הסתה ולא הפחדה ולא אנשים ולא חברי כנסת ישנו את העובדה הזאת, ולא ימנעו ממני לפעול על-פי העובדה הזאת שאני פלסטינית.

חנין זועבי: אני אזרחית, משמע, שאני מקבלת את כללי המשחק של אזרחות, את היחס אזרח-מדינה.

חנין זועבי: אני חברת הכנסת, משמע, שאני פועלת למען הערכים והעמדות שלי.

חנין זועבי: אני חברת הכנסת – לא רק שיש לי זכות לעשות ככה, אלא גם חובה להיאבק למען הערכים והעמדות שלי.

דני דנון: גם של עזמי בשארה.

חנין זועבי: ואני חברת כנסת מטעם בל"ד, משמע, העמדות שלי שונות בהרבה מהעמדות של הליכוד, של קדימה ושל רוב חברי הכנסת פה.

חנין זועבי: לכן, אני לא מייצגת את קדימה, אני לא מייצגת את העבודה, אני לא מייצגת את הליכוד, אני מייצגת את אלה שבחרו בי.

יואל חסון: אני לא בטוח בזה.

חנין זועבי: במקרה שלי, אני מייצגת קונסנזוס של חברי הכנסת הערבים.

דני דנון: את עזמי בשארה את מייצגת?

חנין זועבי: אני מייצגת את כל חברי הכנסת הערבים ואני גם מייצגת קונסנזוס בחברה שלי.

דני דנון: את עזמי בשארה את מייצגת?

ראובן ריבלין: רבותי, שעת השאלות לשרה היתה בשעה 16:30.

ראובן ריבלין: עכשיו זו , זו לא שרה.

ראובן ריבלין: אין שום שאלות, אני לא מרשה שאלות.

ראובן ריבלין: אחר כך אתם שואלים כמה זמן.

ציון פיניאן: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת ציון פיניאן, אני מבקש מכם לאפשר לחברת הכנסת לומר את דברה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת דנון, אני לא רוצה לקרוא לסגן יושב-ראש לסדר, אבל לא אהסס, מה אני יכול לעשות.

חנין זועבי: אני חברת כנסת מטעם בל"ד, משמע שאני נגד הכיבוש, אני נגד המצור, אני נגד דיכוי עמים, ואני פועלת ונאבקת נגד הכיבוש ונגד המצור.

חנין זועבי: ואני לא מציעה – – –

נסים זאב: – – –

מירי רגב: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת נסים זאב.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת רגב.

חנין זועבי: ואתם, חברי הכנסת, הייתם דווקא אמורים להגן על הזכות שלי לייצג את העמדות שלי – –

כרמל שאמה-הכהן: הגנו עליך, מה עשינו לך, יצאת בזול.

חנין זועבי: – – על הזכות שלי לפעילות פרלמנטרית או פוליטית חופשית.

חנין זועבי: לכן אנחנו נמצאים באותו מקום.

ציון פיניאן: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת פיניאן, אני קורא לך לסדר פעם ראשונה.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת מירי רגב, אני קורא לך לסדר פעם ראשונה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת נסים זאב, אתה רשום לדיבור, אני מבטיח לך – חבר הכנסת נסים זאב, האם אתה זוכר איזה יום שלישי אחד שהיו כל כך הרבה חברי כנסת במליאה?

נסים זאב: לא.

ראובן ריבלין: אבל זה מה שמבקשים, בוודאי, אתם עוזרים יותר מכול לאנשים להשיג את יעדם בהליך הזה.

ראובן ריבלין: בבקשה.

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, אתה צודק.

חנין זועבי: לכן, אתם הייתם אמורים דווקא להגן עלי מפני הגזענות וההסתה ומפני אלה שרוצים לרדוף אותי ולצמצם את חופש הפעילות והביטוי שלי.

חנין זועבי: אבל תהיו בטוחים, לא רק שאני יודעת – – –

מירי רגב: אין ספק שב"חמאס" ייתנו לך להתבטא יפה.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת רגב.

חנין זועבי: אבל תהיו בטוחים שאני יודעת והעולם יודע עד כמה אתם רחוקים מזה.

חנין זועבי: מאות חברי פרלמנט מכל רחבי העולם, ארגונים וגופים בין-לאומיים הביעו תמיכה בי ובהשתתפותי במשט, נגד יוזמת

חנין זועבי: כם לשלול את זכויותי הפרלמנטריות.

חנין זועבי: ובמקרה שלי, כמו שאמרתי, לא רק שאני מייצגת את העמדות של המפלגה שלי, אלא אני גם מייצגת את העמדות של חברי הכנסת הערבים, אני מייצגת קונסנזוס ברחוב הערבי, שתדעו את זה.

חנין זועבי: לכו ותשאלו – לא רק את המשפחה שלי, דרך אגב, חבר הכנסת לוין.

חנין זועבי: למה רק את המשפחה שלי?

חנין זועבי: תשאל ברחוב את כל המשפחות.

חנין זועבי: אתה לא יכול לשאול את כל המשפחה שלי, שהיא מונה כמעט 20,000 אנשים, אני חושבת.

חנין זועבי: אני מייצגת גם קונסנזוס עולמי.

חנין זועבי: אני חושבת שתפקידכם הוא לא לייצר או לחזק אטימות חברתית כללית לגבי מה אומר העולם על המדיניות בישראל, אלא תפקידכם הוא דווקא לחדד את הרגישות של דעת הקהל ואת הביקורתיות העצמית של החברה פה, שהיא היא חלק מהביטחון של כל עם, ושבלעדיה אין אפשרות להתקדמות, ולהתקדמות השלום באזור מסוכסך.

חנין זועבי: אל תיתנו לתחושות ולמדיניות הכוחנית, לא בצבא ולא בממשלה, לנצח.

חנין זועבי: זה התפקיד שלכם, לכן אתם חברי כנסת, לכן אתם לא בצבא.

דני דנון: את מטיפה לנו מוסר, את לא מתביישת?

ראובן ריבלין: חבר הכנסת דנון, מותר לה.

ראובן ריבלין: היא אומרת את דעתה, חבר הכנסת דנון.

ראובן ריבלין: אתה רוצה שאני אוציא צו כרגע שאסור לבן-אדם לומר מה שלא מוצא חן בעיניך?

דני דנון: שלא תטיף לנו מוסר.

ראובן ריבלין: היא מטיפה לך מוסר – תוציא אותה מהכנסת?

ראובן ריבלין: היא מטיפה לך מוסר, כן.

ראובן ריבלין: היא מטיפה לי מוסר כל הזמן.

ראובן ריבלין: תאמין לי, יש לי חוסן נפשי ואני יכול לקרוא גם את הקוראן בערבית.

ראובן ריבלין: יש לי חוסן נפשי לשמוע את הביקורת שלה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: זאת לא ביקורת.

ראובן ריבלין: דרך אגב, עד אשר לא קפצתם, לא רבים בעולם הכירו אותה.

ראובן ריבלין: לא רבים הכירו אותה בעולם עד שאתם לא – כל כך מוחים.

ציון פיניאן: היא מנוהלת על-ידי עזמי בשארה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת פיניאן, אתה רוצה באמצעותה שיכירו אותך ואותי?

ראובן ריבלין: אם אתה רוצה, אני אאפשר לך מפעם לפעם.

ראובן ריבלין: רבותי, לא כדאי לכם להשוות.

ראובן ריבלין: בבקשה.

חנין זועבי: לגבי האטימות והסתרת העובדות ובחירה בכוחניות כתחליף למדיניות – נהרגו תשעה אנשים, פעילים פוליטיים שהיו על המשט.

חנין זועבי: לפי ההיגיון, הם היו אמורים להיות הכי אלימים והכי טרוריסטים.

דני דנון: מחבלים.

חנין זועבי: כך אומר שר הביטחון, שביקש לאסוף מידע מודיעיני לפני כן ולא אספו.

חנין זועבי: אז למה שלא תתחילו לאסוף עכשיו מידע ביטחוני ומודיעיני על תשעה האנשים שנהרגו מהצבא?

חנין זועבי: נראה אתכם מוציאים חומר על אברהים, מהנדס החשמל, בן 61 שנה.

חנין זועבי: נראה אתכם מוציאים חומר מודיעיני על עלי, בוגר התרבות הערבית, על הסטודנט בן – – –

מירי רגב: – – –

חנין זועבי: – – – על הסטודנט בן ה-19 שנה – – –

מירי רגב: – – –

ראובן ריבלין: חברת הכנסת רגב, אני קורא לך לסדר פעם שנייה.

חנין זועבי: על הסטודנט, בן 19 שנה, שהצבא הרג.

חנין זועבי: נראה אתכם מוציאים עכשיו את המידע הזה.

חנין זועבי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת – –

יואל חסון: נראה אותך אומרת משהו – – –

חנין זועבי: – – אתם לא בחרתם בי, ואני לא אמורה – – –

נסים זאב: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת נסים זאב, אני קורא לך לסדר פעם ראשונה.

נסים זאב: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת נסים זאב, אני קורא לך לסדר פעם שנייה.

נסים זאב: מה עם כל – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת נסים זאב.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת נסים זאב, לצאת מהאולם עד שהיא תסיים את דברה.

ראובן ריבלין: לצאת מהאולם עד שהיא תסיים את דברה.

ראובן ריבלין: אתה מצפה שהיא תאמר דברים על גלעד שליט, חבר הכנסת חסון?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: כן, כן, אני מצפה – – –

ראובן ריבלין: אתה מצפה?

ראובן ריבלין: אני מצפה שאנחנו נדבר.

ראובן ריבלין: אנחנו נאמר את דברנו.

ראובן ריבלין: רבותי, בבקשה.

חנין זועבי: שתממש הממשלה את הסכם המשא-ומתן בינה לבין "חמאס".

ראובן ריבלין: נסים, נסים, לך תשתה קפה.

ראובן ריבלין: לך תשתה קפה.

ראובן ריבלין: אתה צריך לעזור לי – – –

חנין זועבי: אתם יכולים להוציא את שליט יותר ממני.

מירי רגב: – – –

ראובן ריבלין: חברת הכנסת מירי רגב, עד שהיא תסיים את דברה את רוצה להיות – אני מודיע לך שבפעם הבאה ניאלץ.

ראובן ריבלין: נסים, לך, לך – – –

נסים זאב: אני חוזר בי.

ראובן ריבלין: אתה חוזר בך?

נסים זאב: כן.

ראובן ריבלין: ולא תקרא אף קריאת ביניים יותר?

נסים זאב: בעזרת השם.

ראובן ריבלין: בתור ותיק חברי הכנסת, אני חוזר בי מהקריאה השלישית ומשאיר אותך בקריאה שנייה.

נסים זאב: – – –

ראובן ריבלין: משאיר אותך בקריאה שנייה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: בבקשה, גברת זועבי, חברת הכנסת זועבי.

ראובן ריבלין: רבותי, שקט.

חנין זועבי: חברי הכנסת, אתם לא בחרתם בי ואני לא אמורה לייצג אתכם, ואין לכם זכות של הצבעה שנייה לגבי העמדות שלי.

חנין זועבי: זכות ההצבעה ניתנה לכם פעם אחת, לכלל האזרחים, ולא ניתן להעניק אותה לחברי הכנסת עוד פעם, לקבוע מי ייצג ומה ייצג.

חנין זועבי: וחבר הכנסת לוין, האם אתה באמת חושב שאני צריכה לקבל ממך או מכל חבר כנסת אחר את האישור לפני כל אמירה או לפני כל הפגנה או לפני כל השתתפות בפעילות פוליטית?

דני דנון: – – –

חנין זועבי: האם אתה חושב שאתה צריך לאשר ולהעניק לי לגיטימיות פה?

חנין זועבי: אני לא חושבת ככה.

חנין זועבי: וגם מי נתן לכם את הזכות – – –

מיכאל בן-ארי: את יכולה להתייעץ עם בשארה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בן-ארי, אתה לא זוכר, אבל אתה בקריאה שנייה.

חנין זועבי: מי נתן לכם את הזכות להנפיק תעודת כשרות פוליטית?

חנין זועבי: למי יש פה את הזכות הזאת?

חנין זועבי: דווקא בתור מיעוט אתם צריכים להגן עלי ועל חברי הכנסת הערבים יותר מעל כל חבר כנסת אחר.

חנין זועבי: דווקא אתם צריכים להגן עלינו יותר, בגלל שאנחנו מיעוט ובגלל שאתם הרוב.

חנין זועבי: ובגלל שאנחנו לא אמורים ואנחנו לא מייצגים קונסנזוס פה.

חנין זועבי: וכן, אנחנו מחוץ לקונסנזוס, ודמוקרטיה לא נקבעת על-פי הקונסנזוס של הרוב.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: את מחוץ לקונסנזוס.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת ברקוביץ.

חנין זועבי: זו המשמעות של דמוקרטיה, ואני היא זו שמגינה על הדמוקרטיה, לא אתם.

חנין זועבי: ואני היא זו שמגינה על כללי המשחק הדמוקרטי ולא אתם.

חנין זועבי: אתם מאיימים על הדמוקרטיה.

חנין זועבי: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, בנוסף לכך, ההתייחסות שלכם אלי, ההתייחסות של המדינה הזאת אלי ואל חברי הכנסת הערבים ואל ההנהגה הערבית, היא היא המבחן לדמוקרטיה.

יואל חסון: – – – רק אלייך.

חנין זועבי: אין לכם חופש בחירה.

חנין זועבי: אין לכם חופש – – –

דני דנון: – – –

חנין זועבי: גם אלי.

חנין זועבי: כן, גם אלי.

חנין זועבי: גם אלי.

חנין זועבי: כן, גם אלי.

חנין זועבי: זה המבחן – – –

דני דנון: – – –

ראובן ריבלין: אני מזהיר אותך.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת דנון, אני פשוט מזהיר אותך.

יואל חסון: אין לנו כבוד אלייך, רק אלייך.

מירי רגב: – – –

ראובן ריבלין: חברת הכנסת מירי רגב, אני אומר לך, בפעם הבאה את מוצאת.

ראובן ריבלין: הסדרנים, אתם יכולים להתקרב לכיוון הזה.

חנין זועבי: אין לכם חופש בחירה לגבי כללי המשחק הדמוקרטיים.

חנין זועבי: אתם לא תבחרו בכללי המשחק הדמוקרטיים.

חנין זועבי: יש כללים שהם קבועים, וכללים אלה אינם משתנים כאוות נפשכם.

חנין זועבי: אתם לא צריכים להגן על הדמוקרטיה ממני, אתם צריכים להגן עלי למען הדמוקרטיה.

חנין זועבי: אתם מטילים עלי עונש הנובע מיצר הנקמה, ואת זה צריכים לרסן.

חנין זועבי: אני לא שטתי בשביל להטיל מצור על תל-אביב.

חנין זועבי: אני שטתי ונהרגו תשעה בני-אדם בגלל שהם נאבקו למען שחרורה של עזה.

חנין זועבי: חברי הכנסת, אני חושבת שכן אתם צריכים להודות לי, או לפחות לעזור לי – –

דני דנון: אני מודה לך מאוד – – –

חנין זועבי: – – שנעמיד את הדמוקרטיה – – –

ראובן ריבלין: רגע, רגע, חברת הכנסת זועבי, אבקש לא לחזור על דברים שאמרת.

חנין זועבי: שמה?

ראובן ריבלין: אמרת לנו, אמרת לכנסת שאת מבקשת מהם להודות לך.

ראובן ריבלין: שמענו, אבל אי-אפשר לחזור על זה עד אין קץ.

חנין זועבי: למה?

חנין זועבי: אני חושבת שאני תורמת לדמוקרטיה.

דני דנון: בית-הסוהר מודה לך.

ראובן ריבלין: בבקשה, חבר הכנסת דנון.

חנין זועבי: אני כן חושבת שאני תורמת לדמוקרטיה.

ראובן ריבלין: בהחלט, הבנו את עמדתך זו.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מי מלמד אתכם דמוקרטיה – – –

ראובן ריבלין: חברת הכנסת ברקוביץ.

חנין זועבי: ואני חושבת – אני מסיימת – – –

דני דנון: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת דנון, אני קורא לך לסדר.

חנין זועבי: כאשר מאיימים עלי וכאשר מאיימים על חברי הכנסת הערבים, וכאשר מאיימים על ההנהגה הערבית ועל זכותנו לקיום פוליטי, אז אתם בעצם מאיימים על האפשרות היחידה לקיום דמוקרטי ולקיום שוויוני אמיתי, ולקיום של שוויון אמיתי בין הערבים לבין היהודים במדינה הזאת.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחברת הכנסת זועבי.

ראובן ריבלין: רבותי, שיניתי את הרשימה של הדוברים בכך שאני נותן – לפי דעתי אני נותן פעם לצד זה ופעם לצד זה, כדי שלא יהיה גוש.

ראובן ריבלין: אני מוכרח לומר שחברי הכנסת הערבים רשמו את עצמם ראשונים, ולכן הם היו צריכים לבוא ראשונים.

ראובן ריבלין: שיניתי מהסדר, על מנת לדאוג לכך שהדיון יהיה יותר מאוזן.

חיים אורון: שידפיסו את הסדר החדש.

ראובן ריבלין: הסדר החדש מודפס.

ראובן ריבלין: הוא מודפס.

ראובן ריבלין: והנה, אני קורא: חבר הכנסת הראשון אשר ידבר הוא חבר הכנסת מוחמד ברכה, ואחריו – חבר הכנסת אריה אלדד, ואחריו – דב חנין, ואחריו – אנסטסיה מיכאלי, אם תהיה באולם, ואחריה – עפו אגבאריה, ואחריו – אופיר אקוניס, אם יהיה באולם.

ראובן ריבלין: אם אופיר אקוניס לא יהיה, אחד מחבריו יוכל להקדים.

ראובן ריבלין: אני אהיה מאוד גמיש בעניין זה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מוחמד ברכה – בבקשה, אדוני.

מוחמד ברכה: כמה זמן, אדוני?

ראובן ריבלין: חמש דקות לכל אחד.

ראובן ריבלין: אני מודיע שלא אתן יותר, כי אם אתן יותר – אצטרך לתת לכל אחד יותר, ובכל זאת אנחנו רוצים להתחיל מחר את הדיון ב-11:00 בנושאים אחרים.

ראובן ריבלין: אז אני מבקש מהחברים להסתפק.

ראובן ריבלין: נרשמו עד עכשיו 25, כפול חמש דקות.

יואל חסון: – – –

ראובן ריבלין: אין חובה לדבר חמש דקות, אבל כמובן אני לא נותן יותר מזה.

ראובן ריבלין: בבקשה.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, האמת היא שאני מרגיש בוז לאותו רוב שקיבל את ההחלטה האומללה ההיא.

מוחמד ברכה: ואם אני כועס, אני כועס רק על דבר אחד: שאני נאלץ להיות במליאה במקום להיות בהפגנה נגד הריסת בתים ברמלה, שמתקיימת ברגעים האלה – –

מירי רגב: אז אולי – – –

מוחמד ברכה: – – וזו הזדמנות שאני אשלח ברכה מכאן לאותם אנשים שמפגינים כדי לשמור על ביתם – – –

יואל חסון: אתה תומך בבנייה לא חוקית?

יואל חסון: אתה תומך – – –

מוחמד ברכה: אני שולח מכאן ברכה לאנשים שמפגינים ברגע הזה כדי להגן על ביתם – – –

יואל חסון: – – – שהורסים בתים לא חוקיים?

יואל חסון: אתה תומך בבנייה בלתי חוקית, אתה תומך בעבריינים – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת חסון, שמעו אותך.

יואל חסון: – – – עבריינים.

ראובן ריבלין: אבל שמעו אותך.

ראובן ריבלין: אתה לא יכול לקבל את זכות הדיבור במקומו.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: – – –

ראובן ריבלין: חברת הכנסת ברקוביץ.

ראובן ריבלין: תראו, רבותי – – –

מירי רגב: – – –

ראובן ריבלין: חברת הכנסת רגב, את לא תעירי לכל אחד מהנואמים מה הוא צריך לומר.

ראובן ריבלין: אתם לא תעירו, אתם שומעים?

ראובן ריבלין: הואיל ואני רוצה לשמור על לוח הזמנים, אם מישהו יפריע, אני לא אתן עוד זמן, אני אוציא את המפריע.

ראובן ריבלין: שמעתם?

ראובן ריבלין: כל אחד מהצדדים.

ראובן ריבלין: בבקשה, חבר הכנסת ברכה, אני מתחיל אתך, הנה אני נותן לך עוד עשר שניות ועכשיו אנחנו מתחילים הכול מההתחלה.

ראובן ריבלין: בבקשה.

מוחמד ברכה: לכן, אדוני היושב-ראש, אני רואה באותו מאבק למען הבית, מאבק למען הקיום.

מוחמד ברכה: וגם הישיבה הזאת וההופעה שלנו כאן הן מאבק למען הדמוקרטיה, זכות הדיבור והזכות להיות שונה, והזכות להיות אחר.

מוחמד ברכה: אבל האמת היא, אדוני היושב-ראש, כשאני רוצה להביא הוכחות על מידת ההתרסקות של הדמוקרטיה הישראלית ועל הנחיתות שהיא הידרדרה אליה, אני רואה מול עיני רוחי את אותם אנשים שקיבלו את הרוב הזה.

מוחמד ברכה: אתם ההוכחה הנחרצת לאומללות הדמוקרטיה.

מוחמד ברכה: אתם אלה שקיבלתם החלטות.

מוחמד ברכה: אני רוצה להיות כן אתך, אדוני היושב-ראש.

מוחמד ברכה: אם יש אדם שהוא מסוכן למה שאני אומר, זה יושב-ראש הכנסת רובי ריבלין.

מוחמד ברכה: הוא האדם הכי מסוכן באולם הזה.

מוחמד ברכה: הוא איש ימין שתומך בסיפוח ירושלים המזרחית, בסיפוח הגולן, בהתנחלויות ובחוסר פשרה, ולא מאמין בשתי מדינות.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת, אני רק רוצה לתקן אותך, באווירה יותר טובה.

ראובן ריבלין: אני לא תומך בסיפוח ירושלים המזרחית.

ראובן ריבלין: אני תומך בירושלים מאוחדת, יחידה, מזרחה ומערבה אחת היא.

ראובן ריבלין: אין מזרחית.

ראובן ריבלין: זו דעתי כמובן.

מוחמד ברכה: אני אומר את הדברים – – –

ראובן ריבלין: זו דעתי, כמובן.

מוחמד ברכה: אני אומר את דברי במילותי שלי.

מוחמד ברכה: אני אומר את דברי, והוא עושה את כל זה, הוא מאמץ את כל המשנה הזאת, ופה הוא מנסה לקיים תהליך דמוקרטי, שהוא הניגוד הגמור לאותה התבהמות של אנשים מהימין, שאפילו לא רוצים לעשות את מראית העין של כאילו דמוקרטיה.

מוחמד ברכה: לפחות אתה עושה את זה.

מוחמד ברכה: כל הכבוד, מה אני אגיד לך.

דני דנון: התבהמות תקרא למי שעלה על הספינה הזאת, עם כל הכבוד לך.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת דנון.

דני דנון: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת דנון.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת דנון, אני קורא לך לסדר פעם שנייה.

דני דנון: אתה לא תגיד התבהמות – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת דנון, אני קורא לך לסדר פעם שלישית.

ראובן ריבלין: נא לצאת לעשר דקות.

מוחמד ברכה: אני אגיד התבהמות, אני אגיד התקרנפות – –

ראובן ריבלין: נא לצאת לעשר דקות.

דני דנון: – – –

מוחמד ברכה: – – ואני אגיד קהות-חושים, ואתה אחד מאלה שנמנים עם התופעות האלה.

מוחמד ברכה: אתה אחד מאלה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת דנון, נא לצאת.

ראובן ריבלין: סדרנים, נא להוציא אותו.

ראובן ריבלין: הדר.

ראובן ריבלין: הדר.

מוחמד ברכה: אתה אחד מנציגי ההתבהמות בכנסת הזאת.

מוחמד ברכה: (חבר הכנסת דני דנון יוצא מאולם המליאה.

מוחמד ברכה: )

ציון פיניאן: הפוסל במומו פוסל.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת פיניאן.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני.

מיכאל בן-ארי: – – – על טרוריסטים – – –

מוחמד ברכה: זו הכנסת של כהנא, שקם לתחייה בדמותו של בן-ארי.

מוחמד ברכה: ומפלגות גדולות, וכביכול מפלגות שלטון, הולכות מאחורי ההזיה הזאת, ההזיה הכהניסטית.

מיכאל בן-ארי: מהלך אימים – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בן-ארי, אני קורא לך.

מוחמד ברכה: הרי מה הולך כאן, על מה אנחנו דנים?

מוחמד ברכה: על מה אנחנו דנים?

מוחמד ברכה: חברי כנסת דנים חברת כנסת שחלוקה אתם בדעותיה.

מוחמד ברכה: אם היא עשתה עבירה – –

מירי רגב: – – –

מוחמד ברכה: – – יש ממסד משפטי.

מוחמד ברכה: אגב, אני לא אוהב את כל החלטותיו, עובדה שאני עומד לדין בגין פעילות פוליטית בבית-משפט בתל-אביב.

מוחמד ברכה: אבל לפחות תשחקו את מראית העין.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אבל למה לשקר?

מוחמד ברכה: תשחקו את מראית העין.

מוחמד ברכה: תשחקו כאילו שזה דמוקרטיה, אותו ישראבלוף של דמוקרטיה – –

מירי רגב: – – –

מוחמד ברכה: – – תשחקו כאילו ותיתנו ליועץ המשפטי שיגיד אם היתה כאן עבירה או לא.

מוחמד ברכה: אבל מה – –

 משה (מוץ) מטלון: תשחק כאילו אתה לא טרוריסט.

מוחמד ברכה: – – יצר ההתבהמות, יצר הנחיתות, יצר הנקמנות, מעביר אתכם על דעתכם – –

מיכאל בן-ארי: יצר הקיום שלנו.

מוחמד ברכה: – – מעביר אתכם על דעתכם.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בן-ארי.

מוחמד ברכה: כל אחד ישן בלילה והוזה איזה הזיה מה הוא יעשה לערבים מחר על מנת להיראות טוב בעיני אותו אספסוף ימני, ששוטף את המדינה – –

ציון פיניאן: – – –

מירי רגב: – – –

מוחמד ברכה: – – והוזה, ומתהפך על משכבו מצד לצד – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת פיניאן, הוא מסיים את דבריו.

נסים זאב: אתה חוזר – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת נסים זאב, אני קורא לך.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת נסים זאב, אני קורא לך לסדר פעם שלישית.

ראובן ריבלין: להוציא אותו לעשר דקות.

קריאה: – – –

ראובן ריבלין: לא, לא.

ראובן ריבלין: אותך.

ראובן ריבלין: צא לפוש.

ראובן ריבלין: בבקשה.

נסים זאב: אני כל הזמן יוצא.

נסים זאב: אני עכשיו יצאתי.

ראובן ריבלין: עכשיו אתה תצא באמת.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת נסים זאב, צא.

קריאה: – – –

נסים זאב: עכשיו שתיתי קפה.

נסים זאב: אסור לי לשתות הרבה קפה.

ראובן ריבלין: צא.

ראובן ריבלין: עוד פעם יצא.

ראובן ריבלין: כן.

ראובן ריבלין: אני אמרתי לך שאני מבטל את הקריאה השלישית.

ראובן ריבלין: נא לצאת.

ראובן ריבלין: בבקשה.

ראובן ריבלין: (חבר הכנסת נסים זאב יוצא מאולם המליאה.

ראובן ריבלין: )

רחל אדטו: אולי נקצר את הזמן.

ראובן ריבלין: רבותי, אנחנו לא נגמור.

ראובן ריבלין: הרי כל אחד ירגיז את האחר.

ראובן ריבלין: לא נגמור את הדיון.

ראובן ריבלין: אנחנו חייבים לגמור את הדיון, כי יש לנו שלוש הצבעות.

ראובן ריבלין: מבקשים להסיר שלוש מזכויות היתר, וכל אחת היא הצבעה נפרדת.

רחל אדטו: אולי נקצר את הזמן, שכל אחד ידבר פחות, שלוש דקות לכל אחד.

ראובן ריבלין: מה אני יכול לעשות, אני לא רוצה לסתום פיות.

ראובן ריבלין: אינני רוצה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: נצביע וזהו.

ראובן ריבלין: את רוצה שרק חברת הכנסת תזכה אצל בוחריה – –

רחל אדטו: הלך עלינו – – –

ראובן ריבלין: – – יש פה עוד חברי כנסת שרוצים להתפרנס.

רחל אדטו: הלך עלינו, הפסדנו בזה – – –

ראובן ריבלין: גברתי, יש תקנון לכנסת ואנחנו נקיים אותו.

ראובן ריבלין: בבקשה, חבר הכנסת ברכה.

מוחמד ברכה: מה שקורה, שאנשים חושבים שהסחורה הזאת – סחורת הגזענות, ולהיות פאשיסט – זו סחורה שמשתלמת.

מוחמד ברכה: למרבה הצער, היא אכן משתלמת.

מוחמד ברכה: חושבים שבכך הם רושמים נקודות זכות פוליטיות.

מוחמד ברכה: אבל אתם חברי הכנסת.

מוחמד ברכה: אתם לא אספסוף.

מוחמד ברכה: אתם אמורים להיות חברי פרלמנט ולא אספסוף ברחוב, משתולל.

מוחמד ברכה: אבל למה שאני אשאף את השאיפה המוגזמת הזאת?

מוחמד ברכה: בעצם, האספסוף עבר מהרחוב – –

מירי רגב: – – – אספסוף ברמאללה – – –

מוחמד ברכה: – – לתוך המשכן – –

ראובן ריבלין: נא להוציא את חברת הכנסת מירי רגב מהאולם.

מוחמד ברכה: – – האספסוף עבר מהרחוב ל"מיינסטרים" של הפוליטיקה הישראלית.

ראובן ריבלין: נא להוציא אותה.

ראובן ריבלין: נא להוציא אותה לעשר דקות.

ראובן ריבלין: נא להוציא אותה לעשר דקות.

ראובן ריבלין: בבקשה.

מוחמד ברכה: באים לשלול זכויות יתר מחברת הכנסת – בסדר.

מירי רגב: אני חוזרת בי.

מוחמד ברכה: אני אומר לך, אדוני היושב-ראש, מניסיוני – דרכון דיפלומטי בדרך כלל מסבך את המעברים בגבולות.

מוחמד ברכה: אני אומר לך.

מוחמד ברכה: באמת, זה לא מוסיף הרבה.

מוחמד ברכה: מניסיוני – –

חיים אורון: מה?

מוחמד ברכה: – – זה מסבך את המעברים בגבולות בכל מיני מקומות, הדרכון הדיפלומטי, ואני חושב ש – ולא אני ולא אף אחד אחר – אם הוא היה צריך לנהל מאבק משפטי, היה נשען על קשר עם הציבור.

מוחמד ברכה: מה זה, מה זה?

מוחמד ברכה: איזה מין רמה נמוכה, איזה מין רמה נמוכה – –

מירי רגב: – – – (חברת הכנסת מירי רגב יוצאת מאולם המליאה.

מירי רגב: )

מוחמד ברכה: – – יריב פוליטי רוצה לחסל חשבון עם מי שחלוק על דעתו באמצעות הרוב האדמיניסטרטיבי שאתה מחזיק בו, יריב פוליטי – יריב לוין, אתה רוצה לשחק את המשחק הזה?

מוחמד ברכה: אתה חושב שאתה פוגע ב?

ראובן ריבלין: נא לסיים.

מוחמד ברכה: אתה טועה.

מוחמד ברכה: אני רוצה לומר, אדוני היושב-ראש, שההמולה הזאת, המתקפה הזאת על חברי הכנסת הערבים, על חברי הכנסת מהשמאל, על כוחות השלום במדינת ישראל, לא תרפה את ידינו במאומה.

מוחמד ברכה: ואם מישהו חושב שדרך איומים ולנפנף בכל מיני סנקציות הוא יגרום לנו להתכווץ בתוך עצמנו – זה לא יקרה.

מוחמד ברכה: תירגעו, זה לא יקרה.

מוחמד ברכה: למרבה הצער, מה שקורה כאן זה לא פרלמנט – –

ראובן ריבלין: תודה רבה.

מוחמד ברכה: – – זה לא כנסת, זה לא מקום שמקבלים בו החלטות ברומו של עולם.

מוחמד ברכה: אתם הופכים את הבית הזה לבית-דין שדה.

מוחמד ברכה: תודה, אדוני.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת מוחמד ברכה.

ראובן ריבלין: הדובר הבא הוא חבר הכנסת אריה אלדד, שגם לו עומדות חמש דקות, ואחריו – דב חנין.

אריה אלדד: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, אינני יודע מדוע החלטת שאני צריך להיות משובץ בין שניים מתומכיה של חברת הכנסת – – –

ראובן ריבלין: אתה משובץ לבד.

ראובן ריבלין: הם באים במקרה אחד לפניך והשני אחריך.

אריה אלדד: לא לא.

אריה אלדד: כיוון שאני חבר בוועדת האתיקה של הכנסת, ואינני מתכוון לפסול את עצמי מלעסוק בעניינה – –

ראובן ריבלין: אני לא עוסק עכשיו בוועדת האתיקה, אדוני.

אריה אלדד: – – לכן, אינני מתכוון בכלל לעסוק בחברת הכנסת חנין, אלא לעסוק בפרק מרתק של ההיסטוריה.

אריה אלדד: אולי חלק מכירים, אולי לא.

אריה אלדד: אני רוצה לספר לכם על אדם בשם ויליאם ג'ויס, שהאזרחות שלו זה קצת עניין מפוקפק – הוא במידה רבה היה בריטי.

אריה אלדד: הוא נולד בניו-יורק ב-1906 לאם אנגלייה ולאב אירי.

אריה אלדד: בגיל שלוש חזר לאירלנד ובגיל 16 עבר מאירלנד לבריטניה.

אריה אלדד: הוא הצטיין במיוחד בשנאה לוהטת לקומוניסטים וליהודים.

אריה אלדד: הוא עבד תקופה מסוימת ב-MI5 כמלשין על קומוניסטים, אחר כך הוא הצטרף למפלגה הפאשיסטית הבריטית והיה סגנו של אוסוואלד מוסלי והיה אחראי לתעמולה, אבל אפילו עבורם הוא היה קיצוני מדי, אז הם גירשו אותו.

אריה אלדד: ב-1937 הוא הקים את המפלגה הנציונל-סוציאליסטית הבריטית, וב-1939, כשכבר היה ברור לו שעומדת לפרוץ מלחמה, הוא השיג במרמה דרכון בריטי – תזכרו את הדרכון, הדרכון משחק פה תפקיד מכריע.

אריה אלדד: הוא היה צריך להשיג את זה במרמה, כי הוא לא היה נתין בריטי, לא היתה לו אזרחות בריטית, לכן הוא לא היה זכאי לדרכון, אבל הוא קיבל דרכון ויצא לגרמניה.

אריה אלדד: הוא התחיל לעבוד בשידורי התעמולה הנאציים באנגלית, ואז גם זכה לכינויו "לורד האו האו".

אריה אלדד: כיוון שהאנגלית שלו היתה ממש טובה והמידע שלו על אנגליה היה מעודכן, היתה האזנה רבה לשידורים שלו, ואפילו חיילים רבים בצבא הוד מלכותו האזינו לשידורים.

אריה אלדד: עומק המידע שהוא הפגין על בריטניה – ולא רק מידע מזמן שהוא זכר אלא מידע מעודכן – אפילו גרם לרבים לחשוב שיש לו רשת מודיעין בבריטניה.

אריה אלדד: הוא שידר כל משך המלחמה מברלין, ולאחר המלחמה נתפס, הובא לבריטניה והועמד לדין על בגידה במלך, כלומר בממלכה.

אריה אלדד: הבגידה התבטאה, על-פי כתב-האישום, בעצם התאזרחותו בגרמניה, שהיתה מדינת אויב, וכן בקריאתו לחיילי בריטניה לבגוד בארצם.

אריה אלדד: היה שם עניין משפטי סבוך מאוד, משום שלכאורה, מי שמעולם לא היה נתין בריטי – האם הוא יכול להיות נאשם בבגידה בבריטניה?

אריה אלדד: אבל פסקו, ה"אולד ביילי" פסק שכן אפשר, משום שהוא החזיק – גם אם ברמייה – בדרכון בריטי, ונפסק שעצם החזקת הדרכון מטילה עליו חובת אמונים.

אריה אלדד: הוא הורשע בבגידה, נתלה בכלא וונדסוורת', והבריטים, כידוע, הם שומרי מסורת ולכן כדין בוגדים קברו אותו קבורת חמור בחצר הכלא, ואפילו מצבה לא הקימו על קברו.

אריה אלדד: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אני מאוד מודה לחבר הכנסת אריה אלדד.

ראובן ריבלין: אני מזמין את חבר הכנסת דב חנין.

ראובן ריבלין: גם לרשותך עומדות עד חמש דקות.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, חבר הכנסת אלדד הפנה אותנו לדפי ההיסטוריה, ואני מציע שאכן נסתכל בדפי ההיסטוריה, ויש הרבה מה ללמוד מדפי ההיסטוריה.

דב חנין: כן, עמיתי חברי הכנסת, אפשר להסתכל על פרלמנט שהחליט להוציא משורותיו 96 חברי פרלמנט של המפלגה הקומוניסטית.

דב חנין: למי זה עזר?

דב חנין: אני מדבר על הרייכסטג הגרמני, פברואר–מרס 1933.

ראובן ריבלין: הוציאו אותם מחוץ לחוק.

דב חנין: אחרי שהוציאו את המפלגה הקומוניסטית של גרמניה אל מחוץ לחוק, כמובן באווירה של התלהמות והסתה, והאשימו אותם בשרפת הרייכסטג.

כרמל שאמה-הכהן: זאת דוגמה רעה.

יואל חסון: תודה רבה על ההשוואה.

דב חנין: כן, זאת השוואה, בהחלט.

דב חנין: וכך מחוסלת דמוקרטיה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת שאמה, קריאת הביניים נשמעה.

דב חנין: וכך חוסלה דמוקרטיה, חבר הכנסת חסון, בדיוק כך חוסלה הדמוקרטיה.

יואל חסון: – – –

דב חנין: בדיוק כך חוסלה הדמוקרטיה, בחסות אנשים כמוך – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת חסון.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת שאמה.

דב חנין: – – – בחסות אנשים כמוך, בחסות אנשים כמוך.

ראובן ריבלין: יש לו חמש דקות.

ראובן ריבלין: אתם תעלו ותדברו.

יואל חסון: – – –

דב חנין: לא על חשבון הזמן שלי.

דב חנין: לא על חשבון הזמן שלי.

דב חנין: שיצאו החוצה.

ראובן ריבלין: אני מבקש.

ראובן ריבלין: חברי הכנסת, אם זה מפריע לחבר הכנסת ברכה, אל תשבו שם.

דב חנין: הם מפריעים לי, אבל זה לא על חשבון הזמן שלי.

ראובן ריבלין: אתה צודק.

ראובן ריבלין: אני אוסיף לך, אני עצרתי.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת שאמה, חבר הכנסת חסון, מכובדי יושב-ראש הוועדה לביקורת המדינה, המקומות נקבעו על-ידי הוועדה המסדרת, כאשר כל סיעה יושבת במקום אחר.

כרמל שאמה-הכהן: ברגע שהוא לא נוכח – – –

ראובן ריבלין: הוא לא נוכח.

ראובן ריבלין: מבקש ממך ראש סיעתו שלא תשב שם.

מוחמד ברכה: זה מייצג את יצר ההתנחלות.

כרמל שאמה-הכהן: אדוני היושב-ראש, מה הבעיה?

ראובן ריבלין: חבר הכנסת שאמה, אל תקבע לי את הסדר, שבו במקומותיכם או במקום שלא אכפת לאחרים שאתם יושבים בו.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת ברכה ביקש שלא תשבו.

כרמל שאמה-הכהן: – – –

ראובן ריבלין: זה מקומות סיעתו, מה אתה רוצה?

יואל חסון: – – –

ראובן ריבלין: כי אתם קוראים קריאות ביניים מתוכו.

ראובן ריבלין: למה ליצור מוקדי מתח שאינם צריכים?

ראובן ריבלין: למה ליצור מוקדי מתח, למה?

ראובן ריבלין: למה?

ראובן ריבלין: מה קרה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: כרמל, בוא תשב לידי פה.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת ברקוביץ, אני מאוד מודה לך.

ראובן ריבלין: באמת, אני מאוד מודה לך על רצונך לעזור לי כל הזמן, אבל אין צורך, אני מסתדר.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אבל, אדוני היושב-ראש, זה הפילוג.

ראובן ריבלין: אני מסתדר, אני לא רוצה לשמוע אותך עכשיו.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת חסון וחבר הכנסת שאמה, אני שומע אותם היטב ואני מדבר אתם.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת, אם יזמינו אותך, אם זחאלקה מסכים או חנין שתשב במקומות הסיעה, אין בעיה.

ראובן ריבלין: עד היום לא נשמעה בקשה כזאת.

כרמל שאמה-הכהן: אדוני היושב-ראש, מגרשים יהודים.

ראובן ריבלין: לא מגרשים משום מקום.

מוחמד ברכה: – – –

ראובן ריבלין: בסדר גמור.

ראובן ריבלין: אתם רואים לאן אנחנו מגיעים.

ראובן ריבלין: הוא לא רוצה, זה עניינו.

ראובן ריבלין: אתה בוודאי תזכיר לו את זה פעם אחרת, אם כי חבר הכנסת ברכה, אף פעם – כשהוא נכנס לאולם לא יושב אלא על כיסאו.

ראובן ריבלין: זה איזה מנהג.

ראובן ריבלין: בבקשה.

דב חנין: אפשר, אדוני היושב-ראש, להיזכר איך גורשו עשרות חברי פרלמנט קומוניסטים מפרלמנט אחר, הפרלמנט הצרפתי, 1940, ולמי זה הועיל?

דב חנין: כן, עמיתי חברי הכנסת, ככה מתחיל חיסול הדמוקרטיה וככה אנחנו מגיעים לפאשיזם.

דב חנין: כן, ככה אנחנו מגיעים לפאשיזם, בדיוק כך זה מתחיל.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: – – –

דב חנין: והדברים האלה, חברת הכנסת ברקוביץ, נעשים תמיד בתמיכת אנשים כמוך, אנשים שנבחרו ממפלגת מרכז וגילו פתאום שהם שייכים לימין הקיצוני.

דב חנין: זאת הבעיה הגדולה.

דב חנין: כן, וכמובן גם כמוך, חבר הכנסת חסון.

יואל חסון: אל תבלבל את המוח.

יואל חסון: אתה פשוט נמצא בקצה-בקצה של השמאל ההזוי ביותר.

יואל חסון: אדם שרצה להיות ראש העיר הראשונה.

יואל חסון: אלוהים ישמור – שזה לא קרה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת חנין, אל תפנה אליהם כדי שלא יענו לך.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת חסון, ענית לו.

ראובן ריבלין: רבותי, יש גבול, אבל.

יואל חסון: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת חסון יש גבול.

ראובן ריבלין: יש גבול, אנחנו רוצים לסיים את הדיון הזה באיזו שעה משעות היום.

דב חנין: לכן, עמיתי חברי הכנסת, יש הרבה מה ללמוד מההיסטוריה.

דב חנין: יש מה ללמוד מההיסטוריה ויש מה ללמוד ממצב שבו מנסים ומציעים לסלק מהפרלמנט, או לפגוע בזכויותיו של חבר פרלמנט בגלל עמדותיו.

יואל חסון: בגלל התנהגותו ומעשיו.

דב חנין: עמדותיה של חברת הכנסת חנין זועבי לא צריכות להיות עמדותיך, הגיע הזמן שתבין את זה.

קריאות: – – –

ראובן ריבלין: מספיק כבר.

דב חנין: אתה לא תשתיק אותי ואתה גם לא תשתיק חברי כנסת אחרים, חבר הכנסת חסון, אף-על-פי שאתה מעוניין בזה.

ראובן ריבלין: אל תפנה אליו.

ראובן ריבלין: אני מבקש מחברי הכנסת הנואמים לא לפנות לחברי כנסת באולם.

חיים אורון: רק לחברי כנסת לא – – –

דב חנין: לכן, עמיתי חברי הכנסת, המהלך הזה של שלילת זכויות מחבר כנסת בגלל עמדותיו, בגלל דעותיו, בגלל דרכו הפוליטית, הוא מהלך חמור ומסוכן.

דב חנין: אני רוצה שתבינו היטב: הדיון האמיתי כרגע לא מתנהל על חברת הכנסת .

דב חנין: תאמינו לי, היא לא צריכה אף אחת מאותן שלוש זכויות שאתם לוקחים ממנה.

דב חנין: הדיון האמיתי מתנהל על השאלה אם החברה בארץ הזאת רוצה לשמור על מרחב דמוקרטי.

דב חנין: התשובה שלי לשאלה הזאת: בהחלט כן.

דב חנין: אני אומר את זה גם לחברי הכנסת מהמרכז.

דב חנין: אם אנחנו לא נדע לשמור על המרחב הדמוקרטי, לא יישאר מחר מרחב דמוקרטי שיגן עליכם, לא רק עלינו.

דב חנין: האיומים בכנסת הזאת הם רשימה ארוכה.

דב חנין: זה התחיל מחברי הכנסת הערבים.

דב חנין: אבל אני כבר שמעתי בכנסת הזאת אפילו דיבורים, שאני לא רוצה לחזור עליהם, כלפי חברי כנסת מתנועת מרצ, ממפלגת העבודה, שתמכו בקרן החדשה.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, אתם לא רואים את ההידרדרות שמתרחשת פה?

דב חנין: אתם לא רואים את המדרון, שהוא כבר לא חלקלק אלא תלול ומהיר ומסוכן, שאתה ושכמותך גורמים לו, חבר הכנסת חסון?

דב חנין: אלה שמתלהמים אל מעבר לימין הקיצוני.

דב חנין: אתם לא מתביישים?

דב חנין: אתם, שזכיתם בקולות של ליברלים שחשבו בטעות שאתם מפלגת מרכז?

יואל חסון: בקולות של השפויים.

יואל חסון: תצא לרחובות של תל-אביב ותראה שאין הבדל בין שמאל וימין.

יואל חסון: לך לרחוב רוטשילד בתל-אביב – – –

ראובן ריבלין: אני מזמין את כל חברי הכנסת שרוצים לצאת – חבר הכנסת חסון, חבר הכנסת חסון, אתה לא נואם עכשיו.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת חסון.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת חסון, אני קורא לך פעם ראשונה.

יואל חסון: אני מזמין – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת חסון, אני קורא לך לסדר פעם שנייה.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, אני פונה לחברי הכנסת מהמרכז, ואני מציע לחברי הכנסת – – –

ג'מאל זחאלקה: הסתכלת בראי הבוקר?

ראובן ריבלין: חבר הכנסת זחאלקה, אתה מפריע לחבר הכנסת חנין לדבר.

ראובן ריבלין: רבותי, אל תנהלו דיונים ביניכם.

ג'מאל זחאלקה: תסתכל בראי ותראה.

דב חנין: אני מציע לחברי הכנסת מהמרכז ללמוד – – –

ראובן ריבלין: אתה רוצה לדבר, לך שב על ידו, זחאלקה.

ראובן ריבלין: לך שב על ידו אם אתה רוצה לדבר אתו.

ראובן ריבלין: בבקשה.

דב חנין: אני מציע לחברי הכנסת מהמרכז דווקא ללמוד משגיאותיהם של חברי כנסת בפרלמנט מהמרכז בארצות האחרות.

דב חנין: מה יש?

דב חנין: ההיסטוריה לא מתחילה היום.

דב חנין: אנשים כמוכם, לפעמים מתוך תמימות ונאיביות וחוסר הסתכלות והבנה של תהליכים היסטוריים, שיתפו פעולה עם מהלכים מסוכנים וחמורים ובסופו של דבר הפכו בעצמם לקורבנות שלהם.

דב חנין: לכן, עמיתי חברי הכנסת, הקריאה שלי לבית הזה היא ברגע הזה, שהוא אומנם רגע אחד מאוחר מדי, אבל עדיין רגע שאפשר לעשות בו מעשה: לעצור את המהלך המסוכן הזה, לקבל החלטה שדוחה את מסקנותיה והצעותיה המופקרות של ועדת הכנסת, לקבל החלטה שאנחנו שומרים על מעמדו של הבית הזה, כולל על מעמדם של חברי כנסת ממיעוט.

ראובן ריבלין: דב, חבר הכנסת חנין, אתה אחד מהממושמעים מחברי הכנסת, תם זמנך.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת אנסטסיה מיכאלי, ואחריה – חבר הכנסת עפו אגבאריה.

ראובן ריבלין: לא אתן לאף אחד להפריע לך, עפו אגבאריה, כי כשאתה תהיה פה לא תוכל להפריע לך כשאתה פה, אתה מבין.

ראובן ריבלין: כולם ידברו, כולם.

ראובן ריבלין: בבקשה, גברתי, חמש דקות תמימות.

אנסטסיה מיכאלי: אדוני היושב-ראש, השר, חברי חברי הכנסת, בריאיון הראשון שנתנה חברת הכנסת ל"ג'רוזלם פוסט", לאחר שהיא נבחרה, בפברואר 2009, הבהירה חברת הכנסת החדשה למי נתונה נאמנותה.

אנסטסיה מיכאלי: באופן חד-משמעי הצהירה זועבי שהיא מצדדת במתן נשק אטומי להשמדת המונים בידי אירן.

אנסטסיה מיכאלי: נשק זה יאיים על כל יהודי, מוסלמי, דרוזי ונוצרי שגר במדינת ישראל.

אנסטסיה מיכאלי: הרצון של זועבי לתמוך בהשמדת מדינת ישראל עולה בקנה אחד עם יוזמתה שנתיים קודם לכן, כאשר הארגון שהיא עמדה בראשו חתם עם ארגונים ערביים ישראליים נוספים על "הצהרת חיפה" – Haifa Declaration.

אנסטסיה מיכאלי: הצהרה זו דוגלת בהשמדת הישות יהודית והזכות לבית יהודי עבור ישראל בארץ-ישראל.

אנסטסיה מיכאלי: עשר הנקודות של "הצהרת חיפה" מרוכזות סביב מטרה אחת, והיא: פלסטין הערבית תחליף את מדינת ישראל ותעודד את זכות השיבה; זכות השיבה תזרים מיליוני פליטים ונינים שלהם לכפרים שעזבו בשנת 1948, תוך כדי גירוש יהודים ישראלים שבנו חייהם במדינה היהודית הריבונית.

אנסטסיה מיכאלי: השאיפה הזו של זועבי לנקמה ברוח ה"נכבה" היא לא סתם עניין של נוסטלגיה, אלא שאיפה ממשית לתמיכה במאבק המזוין של האויב הרוצה להשמיד את מדינת ישראל מבפנים.

אנסטסיה מיכאלי: בטוחני, גברת זועבי – שלא נמצאת כאן, היא בוגדנית וגם פחדנית; היא יצאה מהאולם עכשיו, היא לא שומעת, אין לה כוח – שרוב הערבים במדינת ישראל, גברת , הם מספיק פיקחים, והם נאמנים למדינת ישראל ואינם הולכים בעיניים עצומות אחרי ההסתה שלך.

אנסטסיה מיכאלי: את לא מייצגת אותם, גברת זועבי.

אנסטסיה מיכאלי: בכל מדינה מתוקנת חבר פרלמנט שחוצה את הקו האדום, המזדהה עם אויב ועם התחמשותו בנשק להשמדה על מנת להשמיד את הבסיס הלאומי של המדינה, לא יימצא בכיס שלו דרכון דיפלומטי של המדינה שאותה הוא שאף להשמיד.

אנסטסיה מיכאלי: גברת זועבי, אני לוקחת את הנאמנות שלך לאירן ברצינות רבה, ואני מציעה לך לפנות לאחמדינג'אד על מנת שיעניק לך, אולי, אזרחות או שגם דרכון דיפלומטי אירני.

אנסטסיה מיכאלי: ובינתיים, תרשי לי לתת לך דרכון דיפלומטי אירני זמני, שיועיל לך בכל נסיעות ההסתה שלך, כי אני חושבת שאת הדרכון הדיפלומטי הישראלי אנחנו נשלול ממך – –

ראובן ריבלין: לא, לא.

ראובן ריבלין: אסור, אסור.

אנסטסיה מיכאלי: – – עוד הערב.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת מיכאלי, אסור.

ראובן ריבלין: אני אומר לך: אסור, אסור.

אנסטסיה מיכאלי: אני אמסור לה את זה עם החותמת: בברכה מאנסטסיה מיכאלי.

ראובן ריבלין: את יכולה, רק בלי מגע גופני.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

נסים זאב: אני בטוח שהיא תקבל את זה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת נסים זאב, ברוך החוזר, אבל – – – אני מזמין את חבר הכנסת עפו אגבאריה, ואחריו – חבר הכנסת אופיר אקוניס.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת שאמה, אני אמרתי לך שאתה אחריו כי לא ידעתי שאקוניס חזר.

קריאה: – – –

ראובן ריבלין: חברת הכנסת אנסטסיה מיכאלי, נא להוציא אותה מהאולם.

ראובן ריבלין: נא להוציא אותה מהאולם.

ראובן ריבלין: נא להוציא אותה מהאולם.

ראובן ריבלין: לא, לא, להוציא אותה מן האולם.

ראובן ריבלין: בבקשה, בבקשה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

מוחמד ברכה: זה תיאטרון אבסורד.

נסים זאב: לקח שנתיים – – – ויזה לא קיבלתי.

שלמה מולה: זה בשביל העיתון.

שלמה מולה: (חברת הכנסת אנסטסיה מיכאלי יוצאת מאולם המליאה.

שלמה מולה: )

ראובן ריבלין: חבר הכנסת נסים זאב, תשמע.

ראובן ריבלין: זה טוב גם בשבילך.

ראובן ריבלין: הואיל והיית עסוק הרבה זמן בקריאות ביניים.

ראובן ריבלין: חמש דקות עומדות לרשותך, כי אולי לא שמעת.

ראובן ריבלין: בבקשה.

מסעוד גנאים: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מסעוד גנאים, אתה בדרך כלל עוזר לי.

ראובן ריבלין: מספיק, שמענו.

ראובן ריבלין: כל אחד רוצה להתפרנס פה, וכולם רוצים להתפרנס על חשבון הכנסת.

מוחמד ברכה: אבל יש מקצועות מכובדים ויש מקצועות בזויים.

שלמה מולה: קריקטורה.

ראובן ריבלין: אני לא אמרתי – רבותי: אולי לא ידוע לכם – חבר הכנסת מולה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מולה, היום התנהגת בצורה – חבר הכנסת מולה, היום אתה בלי עניבה, אתה מתנהג כמו בן-אדם, כל הכבוד.

ראובן ריבלין: אתה, באמת.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מסעוד גנאים.

ראובן ריבלין: רשות הדיבור לחבר הכנסת עפו אגבאריה.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני.

עפו אגבאריה: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה – – –

מוחמד ברכה: מה?

עפו אגבאריה: כנסת נכבדה, כי אני מקווה שהכנסת תישאר נכבדה למרות כל מה שישנו.

עפו אגבאריה: אני לתומי חשבתי שאעלה לדבר אחרי יצור נעים, יצור עדין, יצור יפה.

עפו אגבאריה: מתברר שאני מדבר – – –

ראובן ריבלין: זה לא יצור, זה בן-אנוש.

ראובן ריבלין: אני מבקש.

ראובן ריבלין: "יצור" זה על סף המותר הפרלמנטרי.

עפו אגבאריה: מתברר שאני מדבר אחרי איוון גרוזני, אחרי איוון האיום, ואני תוהה מאיפה כל הפטריוטיזם, הסופר-פטריוטיזם, סופר-ציוניזם של חברת הכנסת אנסטסיה מיכאלי, שבאה מהעיר לנינגרד.

עפו אגבאריה: כנראה היא שאפה את הציונות הזו עוד מימי הקומסומול שלה שמה, שזה – – –

יואל חסון: זה הייחוד שלנו, העם היהודי, ששמרנו – – –

עפו אגבאריה: אני תוהה על זה, כמה יש בזה אמת, אם זה לא אינטרסים של מישהו.

עפו אגבאריה: וצריך לחשוב על זה.

עפו אגבאריה: אבל זה לא יוצא דופן, זה יוצא מבית-המדרש של ה"ביג בוס" שלה, של המפלגה שלה, שחרתה על דגלה את הקיצוניות, את האפליה, את הגזענות.

עפו אגבאריה: ולצערי הרב, המפלגה הזאת יש לה גרורות שהתחילו להתפתח גם במפלגות אחרות, ובמפלגה שהיתה אמורה להיות לפחות דמוקרטית וליברלית, מי שמייצגת את ראש הממשלה והממשלה.

עפו אגבאריה: אבל לצערי הרב, חלחלו לתוך המפלגה הזו גם אנשים כמו הפייגלינים, לתוך המפלגה, וגם הגרורות של מפלגת ישראל ביתנו, כדי להטות את קו המפלגה הזו מאיזשהו דיבור דמוקרטי והתחשבות במיעוט, כפי שבא על לשונו של יושב-ראש הכנסת, ראובן ריבלין, לא מזמן, באזכרה של ז'בוטינסקי.

עפו אגבאריה: שמענו את הקטע על היחס של התנועה הרוויזיוניסטית למיעוט.

עפו אגבאריה: איפה זה נשמע?

עפו אגבאריה: איפה זה נמצא?

עפו אגבאריה: האם באמת אתם עושים את הדברים האלה, או שמא אתם נותנים ליריב לוין ולכל הצעירים המתלהמים, שכאילו רוצים להשרות את הדמוקרטיה בבית הזה בצורה שהם רוצים?

עפו אגבאריה: אנחנו עוד זוכרים את העימותים שהיו בין ראשי המפלגה שלכם לבין ראשי המפלגות הערביות בזמנו, וראשי השמאל בישראל.

עפו אגבאריה: אבל לא ראינו את ההידרדרות הזו שאתם חותרים אליה, את ההידרדרות לכיוון האפרטהייד נגד האוכלוסייה הערבית.

עפו אגבאריה: חברת הכנסת עשתה את הדבר הנכון.

עפו אגבאריה: היא רוצה גם, אפילו בזה שהיא עשתה את הדבר הזה, להכריז שמדינת ישראל – מדינה שאמורה להיות דמוקרטית, ובזה ההשתתפות שלה במשט היתה מאוד מוצדקת.

עפו אגבאריה: כי אסור למדינה דמוקרטית להחזיק 1.5 מיליון אנשים בבלוקדה.

עפו אגבאריה: בלוקדה – מה זה בלוקדה?

עפו אגבאריה: אתם אומרים מצור, אבל זה עוד יותר גרוע ממצור – של כמה שנים, והרבה לפני המלחמה האחרונה על עזה.

מירי רגב: להם מותר לעשות טרור?

עפו אגבאריה: והאנשים שעושים את הטרור מהצד הזה בשביל למנוע כל איזושהי עזרה אנושית לאנשים במצוקה, אני חושב, אלה הם הטרוריסטים.

עפו אגבאריה: לכן היא עשתה את הצעד הנכון, בכיוון הנכון, וזה רק היה יכול לעזור למדינת ישראל ולתושבים ולאזרחי מדינת ישראל לצאת, לא רק מהמצור החברתי שבו הם נמצאים, גם מהמצור הפוליטי, שאתם אומרים ובוכים על זה: מה כל העולם נגדנו?

עפו אגבאריה: ואתם מכנים נציגים של 40 מדינות שהיו על המשט הזה כטרוריסטים.

עפו אגבאריה: 40 מדינות שהן כאילו טרוריסטיות.

מירי רגב: – – –

עפו אגבאריה: אני פונה לחברי הכנסת לעשות שיקול דעת ולחשוב לאן חותרים.

עפו אגבאריה: האם באמת אנחנו חותרים, ואתם, לחסל את הדמוקרטיה, לצמצם את המרחב הדמוקרטי ולהצביע עם הקיצוניים האלה, או באמת לשמור על בית דמוקרטי, שיהיה מקום טוב לכולם לחיות בו?

עפו אגבאריה: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אני מאוד מודה לחבר הכנסת עפו אגבאריה, ומזמין את חבר הכנסת אופיר אקוניס, שגם לרשותו חמש דקות תמימות.

ראובן ריבלין: אחרי אופיר אקוניס יבוא חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני.

אופיר אקוניס: תודה.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אם ישראל לא תהיה דמוקרטיה מתגוננת, היא עלולה לא להיות בכלל.

אופיר אקוניס: אם ישראל תמשיך להיות רכרוכית ולעצום עין מפני ניסיונות ברורים להשתמש בדמוקרטיה שלה כדי לפגוע בה ולפרק אותה, היא עלולה לא להיות.

אופיר אקוניס: אין מדינה בעולם, שלא לדבר על מדינות רבות בעולם הערבי, שהיתה מתירה לגורמים שפועלים מתוכה – מפה, לא רחוק, זה מרחק קצר – לחבל מתוך בית-המחוקקים באינטרסים שלה.

אופיר אקוניס: האם מישהו מחברי הכנסת הערבים יבוא ויראה לי פרלמנט כזה בעולם הערבי, או בעולם בכלל?

אופיר אקוניס: בשם הדמוקרטיה, אדוני היושב-ראש – קודם דיבר כאן חבר הכנסת חנין, הלשון החלקלקה, חופש הביטוי, על ליברליזם ועל ניאו-ליברליזם.

אופיר אקוניס: לצערי – גם חלקה של העיתונות.

אופיר אקוניס: אתם פועלים – אתם, חבר הכנסת טיבי – פועלים לחיסולה של מדינת ישראל.

אופיר אקוניס: ואגב, חבר הכנסת אגבאריה, ז'בוטינסקי לא דיבר על חיים משותפים בִּמְקום.

אופיר אקוניס: הוא לא אמר שהערבים יהיו כאן במקום היהודים, אדוני היושב-ראש, הוא דיבר על חיים משותפים, לצד ולא במקום.

ראובן ריבלין: נכון.

אופיר אקוניס: זה בדיוק מה שדיבר ז'בוטינסקי, לצד.

אופיר אקוניס: שנינו, אחד לצד השני.

אופיר אקוניס: אתם מחריבים כל דבר, את כל התורה הזאת, וגם מצטטים אותו.

אופיר אקוניס: אנחנו כבר בסיפור של מחר.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, אנחנו בסיפור של מחר.

אופיר אקוניס: ונדמה לי שמדובר פה על סוג של קנאת סופרים, או הייתי אומר קנאת תומכי הטרור.

אופיר אקוניס: ליד חברת הכנסת זועבי יושב חבר הכנסת טיבי.

אופיר אקוניס: הוא כנראה התקנא בפרסום הרב שקיבלה חברת הכנסת זועבי, והוא רץ לו לארגן משט טרור משלו.

אופיר אקוניס: בדקות אלה עושה משט טרור את דרכו באזור הים התיכון.

אופיר אקוניס: והוא אומר גם, הוא מתגאה – – –

חיים כץ: בתמיכתו של מי?

אופיר אקוניס: בתמיכת אחמד טיבי וגורמים לוביים.

אופיר אקוניס: ואגב, אני מוכרח להגיד לך, חבר הכנסת כץ, שהוא גם אומר את זה.

אופיר אקוניס: תקשיב מה הוא אומר, אני מצטט: אני מעורב במשט ומקיים מגעים עם חברי פרלמנט מטעם "חמאס" בעזה.

חיים כץ: יכול להיות שהוא עובד שותף עם ה"חמאס"?

ראובן ריבלין: אתה מפריע לחבר הכנסת אקוניס, כי הזמן רץ.

אופיר אקוניס: אני ממשיך ומצטט, חבר הכנסת כץ, את חבר הכנסת טיבי.

חיים כץ: לא, אולי זה מתואם עם ה"חמאס".

אופיר אקוניס: חבר הכנסת טיבי אומר: הספינה תפליג לעזה ולא לשום מקום אחר.

אופיר אקוניס: אנחנו – אומר חבר הכנסת טיבי, אנחנו – מוכנים שיבדקו את הספינה בים.

אופיר אקוניס: אנחנו?

אופיר אקוניס: אנחנו, חבר הכנסת טיבי?

אופיר אקוניס: האם אתה חלק מניסיון הפיגוע הזה?

אופיר אקוניס: האמת, אתה יודע, כשאני חושב על זה, זה לא מפתיע.

אופיר אקוניס: אני זוכר שאתה כבר היית יועץ – איך אפשר, תאמין לי, לקרוא לך היועץ לארכי-טרוריסט, האיש שהדם של אלפי יהודים על ידיו?

אופיר אקוניס: הארכי-טרוריסט יאסר ערפאת, זכרו – – –

מוחמד ברכה: תסתום את הפה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת ברכה, אתה לא תסתום לאף אחד את הפה.

מוחמד ברכה: תסתום את הפה.

ראובן ריבלין: לא, לא, הוא לא יסתום את הפה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת ברכה, אתה לא תסתום לאף אחד את הפה.

מוחמד ברכה: הוא לא יכול להגיד מלה על ערפאת.

מוחמד ברכה: הוא יסתום את הפה.

מוחמד ברכה: הוא יסתום את הפה.

ראובן ריבלין: לא, לא, הוא לא יסתום את הפה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת ברכה, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

כרמל שאמה-הכהן: הוא טרוריסט.

ראובן ריבלין: הוא לא אמר שום דבר שלא אמרו על קציני צה"ל.

מוחמד ברכה: הוא מנהיג של העם הפלסטיני.

מוחמד ברכה: מי אתה שתדבר על יאסר ערפאת?

מוחמד ברכה: הוא המנהיג של העם הפלסטיני.

אורי אריאל: אבל הוא טרוריסט.

כרמל שאמה-הכהן: וגם גנב.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת ברכה, אני קורא אותך לסדר פעם שנייה.

נסים זאב: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת נסים זאב.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת ברכה, אני קורא אותך לסדר פעם שלישית.

ראובן ריבלין: להוציא את חבר הכנסת ברכה.

קריאות: – – –

ראובן ריבלין: אולי לא שמעת מה שדיברו החברים כאשר באו ודיברו.

קריאות: – – –

ראובן ריבלין: אדוני, באו אליו בטענה, חבר הכנסת דנון, ולא נתתי לחבר הכנסת דנון לבוא ולומר.

ראובן ריבלין: לצאת.

מוחמד ברכה: – – –

אורי אריאל: – – – (חבר הכנסת מוחמד ברכה יוצא מאולם המליאה.

אורי אריאל: )

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אורי אריאל, נא לא לעזור לי.

יואל חסון: יאסר ערפאת היה מושחת וגם טרוריסט.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת חסון, לא לעזור לי.

ראובן ריבלין: בבקשה.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, חבר הכנסת טיבי שימש שנים רבות כיועצו, לא פחות ולא יותר.

דב חנין: לא עוסקים בחבר הכנסת טיבי עכשיו.

ראובן ריבלין: אתה רוצה שאני אעשה צנזורה לדבריו, חבר הכנסת חנין?

דב חנין: לא, אני מנסה להבין.

ראובן ריבלין: אתה מנסה להבין, אני אתן לך את הסטנוגרמה אחר כך ופרשנים.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת חנין, אני מבקש.

ראובן ריבלין: אני נותן לך עוד דקה.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת חנין, אתה לא מתבייש להגן על רב-המרצחים הזה, יאסר ערפאת, זכרו לקללה?

דב חנין: – – –

יואל חסון: – – –

ראובן ריבלין: רבותי, נאמרו פה דברים.

ראובן ריבלין: רבותי, אתם מעלים מן האוב, אתם בכוח מעלים מן האוב אנשים.

ראובן ריבלין: בכוח מן האוב מעלים אנשים.

חיים אורון: מה אתם צועקים?

חיים אורון: היחידי שחיבק את ערפאת זה ביבי.

יואל חסון: זה נכון.

יואל חסון: ביבי חיבק את ערפאת.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת חסון, אתה היית לידו אז.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, עובדה היסטורית: אריאל שרון היה ראש הממשלה הראשון שלא פגש את ערפאת.

יואל חסון: נתניהו קרא לו "ידידי הגדול".

ראובן ריבלין: אני הכרתי את אריאל שרון קצת יותר טוב ממך.

מירי רגב: – – –

ראובן ריבלין: חברת הכנסת רגב.

ראובן ריבלין: בבקשה, חבר הכנסת אקוניס.

דב חנין: חבר הכנסת חסון מציע – – –

ראובן ריבלין: רבותי, חבר הכנסת אקוניס רוצה להעלות מן האוב – יעלה מן האוב.

ראובן ריבלין: אני לא אפריע לו.

ראובן ריבלין: רבותי, עכשיו הוא מסיים את דבריו.

ראובן ריבלין: יש לו עוד דקה ו-23 שניות.

ראובן ריבלין: בבקשה.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, אנחנו לא מעלים את שמו של יאסר ערפאת מן האוב, באמת יימח שמו וזכרו, הוא לא העניין.

אופיר אקוניס: העניין הוא שיושב פה יועץ לטרוריסט, שממשיך את משנתו, וזה חבר כנסת בישראל, ואתה צריך לשים לב טוב לזה, אדוני היושב-ראש, וזה חבר הכנסת טיבי.

ראובן ריבלין: האם אני יכול, על-פי שיקול דעתי, להוציא חבר כנסת מהכנסת, לפי דעתך?

אופיר אקוניס: אני אספר, מכיוון שתיארתי לעצמי – – –

ראובן ריבלין: כי מחר אני אוכל להוציא אותך.

אופיר אקוניס: לא, אתה לא תוכל, אני גם אומר לך מדוע.

ראובן ריבלין: כן.

ראובן ריבלין: אבל את אחמד טיבי אני כן יכול להוציא?

אופיר אקוניס: בוודאי, ואני גם אומר לך מייד מדוע.

אופיר אקוניס: מכיוון שאני חיכיתי לשאלה, אדוני היושב-ראש – – –

עפו אגבאריה: זה הגזענות.

עפו אגבאריה: בדיוק לזה הם חותרים.

ראובן ריבלין: אתה עוזר לי?

אופיר אקוניס: חבר הכנסת אגבאריה, אולי תירגע קצת?

ראובן ריבלין: יש לך עוד דקה ו-11 שניות ואתה תסיים.

אופיר אקוניס: אני מודה לך, ובדקה הזאת אני אספר לך, אדוני היושב-ראש, את מה שאתה בוודאי יודע, כיוון שתיארתי לעצמי שתאתגר אותי בשאלות מהסוג הזה.

אופיר אקוניס: לא אני, לא חבר הכנסת אקוניס הגזען או חברי מסיעת הליכוד הגזענים.

אופיר אקוניס: קודמינו, אדוני היושב-ראש, חוקקו בבית הזה את חוק-יסוד: הכנסת, ובסעיף 7א, תיקון 3, אם אינני טועה, שר התחבורה היום, חבר הכנסת השר ישראל כץ, היה אחראי לתיקון הכל-כך חשוב הזה, אדוני היושב-ראש:

אופיר אקוניס: רשימת מועמדים לא תשתתף בבחירות לכנסת ולא יהיה אדם מועמד בבחירות לכנסת אם יש במעשיו תמיכה במאבק מזוין של מדינת אויב או של ארגון טרור נגד מדינת ישראל.

אופיר אקוניס: לא אני כתבתי את זה, לא הגזענים מהליכוד – –

ציפי חוטובלי: אה, אה.

אופיר אקוניס: – – לא הימין הקיצוני.

אופיר אקוניס: קודמינו בבית כתבו את הדבר הזה.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת טיבי, אף אחד לא – – –

ראובן ריבלין: אני מזמין אותך בפעם הבאה לבקש לפסול את חבר הכנסת טיבי מלשמש בכנסת.

ראובן ריבלין: אתה חושב שהסעיף הזה נותן לך את האפשרות להוציא אותו?

ראובן ריבלין: אתה לא.

אופיר אקוניס: אני מאוד מודה לך, אדוני.

אופיר אקוניס: אני מודיע לך, והדבר מוקלט, שאני כנציג הליכוד בוועדת הבחירות לכנסת התשע-עשרה אפעל לפסילתו של חבר הכנסת טיבי, וגם לפסילה של רשימת חד"ש ורע"ם-תע"ל וכל הרשימות הללו.

ראובן ריבלין: בסדר גמור.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

עפו אגבאריה: הכנסת רק ליהודים, אין ערבים.

עפו אגבאריה: זה חוק, תעשה את זה.

ראובן ריבלין: אבל בינתיים כולם חברי הכנסת, כמוך וכמוני.

אופיר אקוניס: אדוני, זוהי דמוקרטיה מתגוננת.

אופיר אקוניס: כאן, אדוני, המקום לקיים את הוויכוח הזה.

ראובן ריבלין: אני מאוד מודה לחבר הכנסת אקוניס.

אופיר אקוניס: אדוני, אם הם לא ייעצרו בכנסת השמונה-עשרה, הם ייעצרו בכנסת התשע-עשרה.

ראובן ריבלין: טוב, תודה רבה.

ראובן ריבלין: בכנסת השמונה-עשרה הם כבר נבחרו בדיוק כמו שאתה ואני נבחרנו.

ראובן ריבלין: חברי הכנסת, אני מזמין את חבר הכנסת זחאלקה, בבקשה.

ראובן ריבלין: כל מי שנדמה לו שלא יוכל לשמוע את חבר הכנסת זחאלקה, אני מזמין אותו לצאת.

ג'מאל זחאלקה: למה ההקדמה הזאת, אדוני היושב-ראש?

ראובן ריבלין: לא, אני אומר לאותם אלה.

ג'מאל זחאלקה: תודה רבה.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני.

ג'מאל זחאלקה: מכובדי היושב-ראש, רבותי וגבירותי חברי וחברות הכנסת, אני מודה שלפעמים קשה לפנות אל המצפון, ועל כן אני רוצה לפנות אל השכל הישר.

ג'מאל זחאלקה: כל אדם טוען שיש לו די והותר שכל ישר, כפי שנכתב במשפט הראשון של "המתודה" של דקארט.

ג'מאל זחאלקה: ההליך הזה הוא הליך פסול מעיקרו.

ג'מאל זחאלקה: פוליטיקאים שופטים פוליטיקאים.

ג'מאל זחאלקה: מטבע הדברים, לרוב יש רוב, והרוב יכול להחליט להעניש מיעוט כראות עיניו ומשיקולים פוליטיים ורק פוליטיים.

ג'מאל זחאלקה: אף אחד לא חושד בחברי הכנסת שהצביעו בוועדת הכנסת בעד שלילת זכויותיה של חברת הכנסת חנין זועבי שהם לא מונעים משיקולים פוליטיים.

ג'מאל זחאלקה: חבר הכנסת לוין, דרך אגב, הבטיח לנו שהעניין יימשך.

ג'מאל זחאלקה: בוועדה, כבוד היושב-ראש, אמר חבר הכנסת לוין שלא מדובר בענישה, ושיש לו – כך, ואני מצטט: "סמכות לנקוט צעדים מניעתיים על מנת שהתנהגות שאנחנו מוצאים אותה" – אנחנו מוצאים אותה – "התנהגות בלתי ראויה ופסולה כפי שבעיני היא ההתנהגות של חברת הכנסת , לא תחזור על עצמה".

ג'מאל זחאלקה: קודם כול, מדובר בענישה.

ג'מאל זחאלקה: כל השיח הוא שיח של ענישה, ושלא יספרו לנו סיפורים ויכתבו משהו לפרוטוקול למען בג"ץ.

יואל חסון: לא, היא נהנית שאתה – – –

ג'מאל זחאלקה: אתה אומר ככה, בסדר גמור.

יואל חסון: הכנסת תחליט, לא אני.

ג'מאל זחאלקה: כי היושב-ראש אמר, יושב-ראש הוועדה, שמדובר בצעד מניעתי.

ג'מאל זחאלקה: שתיים, מה זה התנהגות פסולה ובלתי ראויה?

ג'מאל זחאלקה: הרי כמעט כל מה שאנחנו עושים ומה שאנחנו אומרים, בעיני חבר הכנסת לוין ושותפיו לדעה הוא פסול ובלתי ראוי; כל דבר.

ג'מאל זחאלקה: אז אם פסול ובלתי ראוי, ככה, יכול בסיטונות.

ג'מאל זחאלקה: ומי מחליט מה פסול ובלתי ראוי?

ג'מאל זחאלקה: חבר הכנסת לוין.

ג'מאל זחאלקה: הוא שם את עצמו כסגנו של אלוהים עלי אדמות.

ג'מאל זחאלקה: אומר: "כפי שבעיני".

יואל חסון: לא, ועדת הכנסת.

יואל חסון: ועדת הכנסת – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת זחאלקה, הוועדה קבעה.

ראובן ריבלין: הוא חושב כך, אבל הוועדה קבעה.

ג'מאל זחאלקה: "כפי שבעיני" – ככה.

יואל חסון: לא, מליאת הכנסת תחליט.

יואל חסון: אבל ועדת הכנסת – – –

ג'מאל זחאלקה: אדוני, חבר הכנסת חסון – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת חסון, אל תנהל פה את העניינים.

ג'מאל זחאלקה: יואל חסון, יואל חסון.

ג'מאל זחאלקה: אני מציע לך להקשיב ותחשוב.

ג'מאל זחאלקה: תשתמש עכשיו בראש, בתאים האפורים שיש מעל הצוואר שלך, ולא בתחושת הבטן.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת חסון, אני עצרתי את השעון.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת זחאלקה התחיל עם ציטטה מתוך דבריו של אחד מראשוני האקזיסטנציאליסטים, הוגה הדעות דקארט, שאמר בלטינית: cogito, ergo sum, שפירושו: אני חושב, משמע אני קיים.

עפו אגבאריה: יואל, אחר כך אני אסביר לך מה הוא אמר על תאים אפורים.

ראובן ריבלין: אני חושב, משמע אני קיים – –

יואל חסון: ממש יירשם ב"דברי הכנסת".

ראובן ריבלין: – – וכל אחד בהתאם ליכולתו.

ג'מאל זחאלקה: אדוני היושב-ראש, אדוני היושב-ראש – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת זחאלקה, אני עצרתי, ואני ממשיך.

ראובן ריבלין: להמשיך בבקשה, לא להפריע.

ג'מאל זחאלקה: – – – בלתי ראוי ופסול בלי קריטריונים, בלי חוק, בלי תקנון, אפילו בלי נורמה.

ג'מאל זחאלקה: ככה – גחמות של איש.

ג'מאל זחאלקה: על-פי מה?

ג'מאל זחאלקה: על-פי איזה קריטריונים?

ג'מאל זחאלקה: מה עשתה חברת הכנסת ?

ג'מאל זחאלקה: היא עברה על החוק?

קריאות: כן.

ג'מאל זחאלקה: היא לא עברה.

ג'מאל זחאלקה: בבקשה, בבקשה.

ג'מאל זחאלקה: אז אני רוצה להגיד לכם – – –

מירי רגב: היא גם לא ראתה כלום בספינה, מסכנה.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת רגב, אבל, לצערי הרב – – –

ג'מאל זחאלקה: אני ניסיתי לפנות אל השכל הישר שלכם.

ראובן ריבלין: לצערי הרב, חברת הכנסת רגב, את חושבת שהיא עברה על החוק.

ראובן ריבלין: דרך אגב – –

ג'מאל זחאלקה: אני מנסה לפנות אל השכל הישר.

ראובן ריבלין: – – אני חושב שהיא עשתה דבר שהוא צריך חקירה של היועץ המשפטי.

ראובן ריבלין: היועץ המשפטי לא חושב כך.

ג'מאל זחאלקה: תגיש תלונה נגד, אדוני היושב-ראש.

מירי רגב: – – –

ראובן ריבלין: אין זה מתפקידך, אף-על-פי שנבחרת לכנסת, בדיוק כפי שאין זה מתפקידי, לבוא במקום היועץ המשפטי לממשלה, שסמכות החקירה וההעמדה לדין נתונה לו, ולו בלבד.

מירי רגב: סמכות הסרת החסינות נתונה לו – – –

ראובן ריבלין: אין על זה ויכוח.

ראובן ריבלין: בעניין הזה שלא יהיה ויכוח לגבי הדמוקרטיה הישראלית.

ראובן ריבלין: הכנסת רשאית לעשות מה שהתקנון מאפשר לה, ואתם מנסים לעשות.

קריאה: – – –

ג'מאל זחאלקה: אדוני היושב-ראש, אני חושב שחברי הכנסת, מן הראוי – – –

ראובן ריבלין: בבקשה, בבקשה, רבותי.

ג'מאל זחאלקה: – – – מן הראוי שיירגעו, יחשבו ויקראו מה כתב בג"ץ; למשל: צריך לבסס קשר סיבתי בין הסיכון העתידי לבין זכויות היתר שמבקשים ליטול.

ג'מאל זחאלקה: אפילו דמיון פרוע לא יכול למצוא איזשהו קשר סיבתי, אז על מה מדובר כאן?

ג'מאל זחאלקה: אני חושב שצריך גם להקשיב למה שאמר היועץ המשפטי של הוועדה, של הכנסת.

ג'מאל זחאלקה: הוא אומר: צריך לחשוב מה היתה מטרתה בצאתה למשט.

ג'מאל זחאלקה: האם ידעה על אלימות, האם היתה שותפה לאלימות, האם יש כוונה להעמידה לדין?

יואל חסון: היום כולם יודעים שזה היה מתוכנן.

ג'מאל זחאלקה: חסון, בחייך.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת יואל חסון.

יואל חסון: מה היא לא ידעה?

ראובן ריבלין: חבר הכנסת יואל חסון, אתה לא נמצא פה לבד מול כולם.

ראובן ריבלין: אתה לא נמצא פה.

ראובן ריבלין: עם כל רצוני לתת לך את כל הסמכויות הניתנות שרוצה ליטול חבר הכנסת אחר מסיעתך שיושב לפניך, אני לא יכול לתת לך את זה.

ראובן ריבלין: אני לא יכול להעניק לך את הסמכויות האלה.

יואל חסון: הוא שומר לך עליו.

ראובן ריבלין: מאה אחוז.

ג'מאל זחאלקה: ובכן, אני מודיע לכם מידיעה ברורה: חברת הכנסת עשתה כל שביכולתה כדי למנוע שפיכות דמים נוספת על הספינה.

ג'מאל זחאלקה: היא גם לא הועמדה לדין.

ג'מאל זחאלקה: אף שאלה משאלות היועץ המשפטי, אין תשובה עליהן לחבר הכנסת יריב לוין.

ג'מאל זחאלקה: על זה לעצמו היו צריכים חברי הכנסת להצביע נגד.

ראובן ריבלין: נא לסיים.

ג'מאל זחאלקה: עכשיו, אני רוצה להגיד.

ג'מאל זחאלקה: חברת הכנסת – – –

ראובן ריבלין: לא להגיד, לסיים עכשיו.

ג'מאל זחאלקה: אדוני, זמן פציעות.

ראובן ריבלין: כן, זמן פציעות זה זמן פציעות – שניים, שלושה משפטים.

יואל חסון: פציעות היו במשט.

ג'מאל זחאלקה: טוב, זמן פציעות.

ג'מאל זחאלקה: קודם כול, היא פעלה בשם סיעת בל"ד.

ג'מאל זחאלקה: היא מייצגת ציבור, ומייצגת אותו כראוי.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו בסיעה נותנים לה גיבוי מלא ותמיכה מלאה.

ראובן ריבלין: אז בטח – – –

ג'מאל זחאלקה: ואני רוצה להודיע לכם שאנחנו קיבלנו מפרלמנטרים בעולם, מארגונים בין-לאומים, מאות מכתבי תמיכה בעמידתה של חברת הכנסת זועבי ונגד שלילת זכויותיה וההסתה נגדה.

ראובן ריבלין: נא לסיים.

ראובן ריבלין: נא לסיים, הוא מסיים.

ג'מאל זחאלקה: אני רוצה משפט סיום.

ראובן ריבלין: משפט סיום, הוא מסיים.

אלכס מילר: – – –

ראובן ריבלין: לא, אל תשאל.

ראובן ריבלין: מילר, לא לשאול.

חיים כץ: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת כץ, הוא מסיים.

ראובן ריבלין: הוא מסיים, הוא מסיים.

ג'מאל זחאלקה: אני חייב להודות שאתם עוזרים לנו לחשוף את האפליה נגד הציבור הערבי ונציגיו, ועוזרים לנו לחשוף את האפליה נגד חברי הכנסת הערבים.

ג'מאל זחאלקה: ההחלטה היום תקבע אם פני הכנסת הם פני חבר הכנסת הכהניסט מיכאל בן-ארי, אם תנועת "כך" היא מחוץ לחוק, או היא החוק היום.

ראובן ריבלין: תודה רבה, תודה רבה.

ג'מאל זחאלקה: בעיקר ההחלטה היום תקבע רשמית: יש ח"כים רגילים, ויש ח"כים ערבים.

מיכאל בן-ארי: ויש טרוריסטים.

ג'מאל זחאלקה: בידכם הדבר, תרתי משמע.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אני מאוד מודה לך.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת כרמל שאמה.

ראובן ריבלין: ואחריו – חבר הכנסת אחמד טיבי.

יואל חסון: הרשימה במחשב מעודכנת, של הדוברים?

ראובן ריבלין: כן, כן.

ראובן ריבלין: אחרי אחמד טיבי, אורי אריאל.

ראובן ריבלין: ואחריו – טלב אלסאנע.

ראובן ריבלין: בבקשה.

כרמל שאמה-הכהן: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, כנסת נכבדה, חברות וחברים, כולל חברת הכנסת – תשמור על סדר.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת רגב, את מפריעה לחבר הכנסת כרמל שאמה.

ראובן ריבלין: הוא ביקש ממני להגן עליו.

כרמל שאמה-הכהן: אתם מטילים עלי עונש, עמדה וזעקה כאן – בעדינות אומנם – אותה חברת כנסת שהגיעה אלינו במשט.

ג'מאל זחאלקה: אז אמרה, לא זעקה.

ג'מאל זחאלקה: יש מלה בעברית.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת זחאלקה, אני לא שמעתי אותו מעיר לך – – –

ג'מאל זחאלקה: – – – תיקוני לשון.

ראובן ריבלין: הוא יכול לומר מה שהוא רוצה, ובלבד – – –

ג'מאל זחאלקה: לא, תיקוני לשון.

ראובן ריבלין: הוא אומר מה שהוא התרשם.

ראובן ריבלין: בבקשה.

כרמל שאמה-הכהן: אתם מטילים עלי עונש, אמרה אותה חברת כנסת שהגיעה אלינו במשט לא מזמן.

כרמל שאמה-הכהן: לא את נענשת היום, ולא את נאשמת, שהרי העונשים שאנחנו אמורים להצביע היום עליהם הם בגדר בדיחה, עבור מה שאת עשית.

כרמל שאמה-הכהן: אם יש מישהו שיש להאשים אותו זה את עצמנו.

כרמל שאמה-הכהן: אנחנו, שלא יודעים לטפל במקרים כמו שלך כמו שצריך, שאין לנו מספיק כלים, אומץ, לשלוח אותך מפה בצורה מסודרת, לא באלימות, לאיפה שאת רוצה לתפקד, ולאיפה שאת רוצה לפעול, בתוך – – –

חיים כץ: – – – עזמי בשארה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת כץ, אני מבקש.

יעקב כץ: להגיד חיים כץ.

ראובן ריבלין: חיים כץ – בהחלט, כן.

כרמל שאמה-הכהן: לכן נבחרת.

כרמל שאמה-הכהן: זו עובדה, נבחרת בצורה דמוקרטית לכהן בכנסת ישראל.

כרמל שאמה-הכהן: את לא יכולה להצביע על גרם אחד של תועלת שפעולתך הביאה למי שבחר אותך.

כרמל שאמה-הכהן: גרם אחד של תועלת.

כרמל שאמה-הכהן: להיפך, טונות של נזק ביחסים שבין יהודים לערבים במדינת ישראל.

שלמה מולה: אבל אתם מוסיפים על זה, לאש ומדורה.

כרמל שאמה-הכהן: חבר הכנסת מולה, זה שלבשת היום חולצה ירוקה, זה לא אומר שיש לך אור ירוק להפריע.

שלמה מולה: – – –

ראובן ריבלין: לא, לא, חבר הכנסת מולה.

שלמה מולה: לא, אני רק אמרתי – – –

ראובן ריבלין: אסור להפריע לאף אחד.

ג'מאל זחאלקה: אני מבקש ממך, הירוק זה התנועה האסלאמית, זה שלי.

ראובן ריבלין: אוקיי, בבקשה.

כרמל שאמה-הכהן: חוק-יסוד: הכנסת, אדוני היושב-ראש, בסעיף 7א, אכן מתכוון להתמודד עם פעולות חתרניות תחת עצם קיומה של מדינת ישראל, אבל הוא מסייג את תחולתו לרשימות מועמדים לכנסת.

כרמל שאמה-הכהן: אי-אפשר להשתמש בסעיף הזה, ואין טעם לחכות עד לבחירות הבאות, צריך לשנות את חוק-יסוד: הכנסת, שאותם כללים שחלים על מועמדים, יחולו גם על חברי כנסת מכהנים.

כרמל שאמה-הכהן: אין הבדל.

כרמל שאמה-הכהן: אם הדמוקרטיה בחרה להתגונן מפני מועמדים, קל וחומר שהיא צריכה, על-פי אותם פרמטרים, על-פי אותם מבחנים, שגם נקבעו בפסיקה של בית-המשפט העליון – – –

חנין זועבי: אז העונש הזה הוא בדיחה לגבי העונש שאתה רוצה.

חנין זועבי: הוא בדיחה לגבי העונש שאתה מתכנן.

ראובן ריבלין: גם אז תישאל השאלה מי הוא שיחליט.

חנין זועבי: זו הבדיחה.

ראובן ריבלין: אם הכנסת תחליט שחבר הכנסת עבר על 7א – – –

חנין זועבי: זו הבדיחה.

חנין זועבי: העונש הזה בדיחה.

כרמל שאמה-הכהן: העונש הזה בדיחה.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת זועבי.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת זועבי.

חנין זועבי: רשימה של עונשים.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת זועבי, אני קורא לך לסדר פעם ראשונה.

חנין זועבי: – – –

חיים כץ: – – – להוציא אותה.

ראובן ריבלין: לאט לאט.

ראובן ריבלין: אתה כל כך רוצה לעזור לה, אתה כל כך רוצה לעזור לה.

חיים כץ: – – –

חנין זועבי: – – –

ראובן ריבלין: חברת הכנסת זועבי, אני קורא לך לסדר פעם שנייה.

ראובן ריבלין: בבקשה.

כרמל שאמה-הכהן: חברי חבר הכנסת כץ, זה לא רק שהיא טרוריסטית, היא גם חוצפנית, היא מעזה – – –

חנין זועבי: אתה תרדוף אותי, שיהיה בפרוטוקול.

יואל חסון: שתדע שאנחנו נרדוף אותה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת יואל חסון.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת זועבי.

יואל חסון: שתדע שאנחנו נרדוף אותה.

ראובן ריבלין: בסדר, שמענו.

חנין זועבי: – – –

ראובן ריבלין: חברת הכנסת זועבי.

ראובן ריבלין: ממש, חבר הכנסת יואל חסון, אתה נותן לכל העולם, כל העולם שהכיר כל הזמן את חברת הכנסת זועבי – אתה נותן לו הזדמנות עכשיו באמת לראות אותה עוד פעם.

יואל חסון: אין לי ציפיות.

ראובן ריבלין: מישהו הכיר אותה לפני שאתה הרמת עליה קול?

יואל חסון: – – – על זה אני לא צריך להגיב?

ראובן ריבלין: חבר הכנסת יואל חסון, שמעתי.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת יואל חסון, אני קורא לך לסדר פעם ראשונה.

ראובן ריבלין: עכשיו אני אומר לך דבר אחד, חבר הכנסת שאמה.

ראובן ריבלין: אמרת דבר חשוב – סעיף 7א יקנה זכות, אתה אומר, בחוק חדש להוציא חברי כנסת מהכנסת על-פי סעיף 7א, ולא רק להיבחר.

כרמל שאמה-הכהן: נכון.

ראובן ריבלין: יפה.

ראובן ריבלין: מי יחליט?

ראובן ריבלין: האם ועדת הכנסת היא שתחליט שרובי ריבלין לא מתאים להיות חבר כנסת, כי הוא לא עומד – – –

כרמל שאמה-הכהן: אם זו הבעיה, מי שיחליט – נמצא.

כרמל שאמה-הכהן: נדון ונחפש משפטית.

כרמל שאמה-הכהן: לא אנחנו נחליט.

ראובן ריבלין: לא אנחנו?

כרמל שאמה-הכהן: לא אנחנו, ברור, ברור.

ראובן ריבלין: בסדר גמור, יכול היועץ המשפטי לממשלה – – –

כרמל שאמה-הכהן: אני מקווה שכבוד היושב-ראש לא חושד בי בכוונות לא דמוקרטיות.

ראובן ריבלין: ודאי שלא, לכן רציתי שלא יבינו אותך לא נכון.

כרמל שאמה-הכהן: ברור.

ראובן ריבלין: יכול היועץ המשפטי לממשלה – –

כרמל שאמה-הכהן: נכון.

ראובן ריבלין: – – לבקש להסיר את חסינותה של חברת הכנסת זועבי ולהעמיד אותה לדין, מה קרה?

מירי רגב: בסדר, אבל גם לנו יש תפקיד, אי-אפשר להפיל הכול על היועץ המשפטי.

ראובן ריבלין: הא, לך יש תפקיד?

ראובן ריבלין: אני מודה לאלוהים שסוף-סוף אנחנו נדע מה הפרק בדמוקרטיה.

ראובן ריבלין: אני מהכנסת השתיים-עשרה פה.

ראובן ריבלין: יש חברי כנסת שהיו אפילו מהכנסת האחת-עשרה או העשירית.

שלמה מולה: – – –

מירי רגב: – – –

ראובן ריבלין: את טועה גם בעניין זה, אבל לא חשוב.

שלמה מולה: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מולה, ברוך הבא.

ראובן ריבלין: ברוך הבא, אתה הדובר האחרון, תוכל לדבר חמש דקות.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת שאמה, הואיל והפריעו לך, אני נותן לך עוד דקה.

כרמל שאמה-הכהן: מה?

כרמל שאמה-הכהן: אבל לא הסתיימו חמש הדקות שלי.

כרמל שאמה-הכהן: לא, אדוני היושב-ראש, אבל אני ממש לא דיברתי.

ראובן ריבלין: תתחיל לדבר.

כרמל שאמה-הכהן: הגדילה ועשתה אותה חברת כנסת, אדוני היושב-ראש, חברי וחברותי לכנסת, שלאחר הפיגוע המדיני, וכמעט גם ביטחוני, שכמעט עלה בחיי חיילים, ובכל מכה ומכה שקיבלו החיילים יש לה חלק; הגדילה ועשתה והגישה תלונות לוועדת האתיקה נגד חברי הכנסת על התנהלותם באותו דיון מפורסם, כולל נגדי, שניהלתי את הישיבה, ובניגוד לדעותי – וזה עלה לי בבריאות, אדוני היושב-ראש, כי נאלצתי להגן על זכותה לדבר – הלכה וכתבה תלונה לוועדת האתיקה, אבל הפרוטוקול מדבר בעד עצמו.

עפו אגבאריה: אז בגלל זה אתה רוצה להתנכל?

ראובן ריבלין: הוא ניהל את הישיבה בצורה מעוררת כבוד מבחינת הדמוקרטיה.

כרמל שאמה-הכהן: לכן מה שצריך, אדוני היושב-ראש, כמו שאמרנו, זה תיקון לחוק-יסוד: הכנסת, תיקון פשוט, אך מתחייב.

חנין זועבי: כנסת בלי ערבים.

כרמל שאמה-הכהן: לא, כנסת בלי טרוריסטים.

חנין זועבי: זה התיקון שאתה מבקש, כנסת בלי ערבים.

כרמל שאמה-הכהן: כנסת בלי טרוריסטים.

ראובן ריבלין: אל תתווכח, אתה מסיים את הזמן.

כרמל שאמה-הכהן: כנסת בלי טרוריסטים.

ראובן ריבלין: נא לסיים.

ראובן ריבלין: אתה עומד כבר על הבמה שבע דקות, שמונה דקות.

כרמל שאמה-הכהן: אז שהיא לא תפריע לי.

ראובן ריבלין: אל תפריעי לו.

כרמל שאמה-הכהן: כל עוד את נמצאת בתוכנו, אנחנו היום נאשמים.

כרמל שאמה-הכהן: כל עוד את נמצאת פה, אנחנו לא יותר מאשר סמרטוטים.

כרמל שאמה-הכהן: את צריכה לא להיות פה, את חייבת לא להיות פה, קודם כול בשביל ערביי ישראל, ואחרי זה בשביל הדמוקרטיה הישראלית.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אחמד טיבי, ואחריו – חבר הכנסת אורי אריאל.

ראובן ריבלין: גם לרשות סגן יושב-ראש הכנסת חמש דקות.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, השנה היא שנת 2022, ממשלת ישראל מחליטה לקבל את המלצת שר החינוך שלה, מיכאל בן-ארי, לשרוף את הספרים בערבית.

יואל חסון: באמת.

אחמד טיבי: השר לענייני שוויון, יריב לוין, אוסר על ערבים ללכת באותו צד של הכביש שבו הולכים יהודים.

יואל חסון: באמת.

כרמל שאמה-הכהן: מאיפה הבאת את זה?

אחמד טיבי: שר התחבורה, אקוניס, אסר על עליית ערבים לאוטובוס, כי הרי מדובר – – –

יואל חסון: – – –

ראובן ריבלין: כרגע אמרתם טרוריסט, יכול להיות שגם אמרתם נכון, יכול להיות שגם הוא אומר נכון.

ראובן ריבלין: אנחנו לא יכולים לבוא ולקבוע.

ראובן ריבלין: כשאתה אמרת טרוריסט הרגע – – –

כרמל שאמה-הכהן: מה, אבל יריב לוין הוא שר? שר לענייני תרבות?

אחמד טיבי: אני מדבר על 2022.

ראובן ריבלין: אני חושב שיריב לוין מסוגל להיות שר, ובעזרת השם הוא גם יהיה שר, מה אתם רוצים?

ראובן ריבלין: בבקשה.

קריאה: מסוגל, אבל הוא לא.

ראובן ריבלין: טוב, רבותי, כרגע אחמד טיבי לא ממנה את הממשלה.

ראובן ריבלין: הוא עוסק במטאפורה, וזאת זכותו המלאה.

טלב אלסאנע: רוצה משרד אחר, כרמל?

טלב אלסאנע: אולי נשדרג את המעמד של יריב לוין?

ראובן ריבלין: חבר הכנסת טלב אלסאנע, מה קרה עכשיו?

ראובן ריבלין: אתה עוד מעט מדבר.

יואל חסון: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת חסון, זה בלתי אפשרי.

ראובן ריבלין: עמד ראש ממשלה ואמר: היה דיון מצוין, כי יואל חסון היה בשליחות העם והמולדת בחוץ-לארץ.

ראובן ריבלין: דחילק.

ראובן ריבלין: אתה איש כל כך – – –

יואל חסון: – – –

ראובן ריבלין: אני ראיתי, אני ראיתי.

כרמל שאמה-הכהן: אדוני היושב-ראש, לאחמד טיבי עצרת את השעון.

כרמל שאמה-הכהן: השעון עצר.

ראובן ריבלין: אני עצרתי, בוודאי, כי אני מדבר.

ראובן ריבלין: תאמין לי, אתה עמדת על הבמה למעלה מתשע דקות.

ראובן ריבלין: בבקשה, חבר הכנסת.

אחמד טיבי: שר התחבורה, אקוניס, אסר על עלייה לאוטובוס, כי הרי מדובר באוטובוס במדינת היהודים, אוטובוסים ליהודים.

אחמד טיבי: השר לענייני מיעוטים, איתמר בן-גביר, מנע מערבים להגיע למסגדים בשעות היום.

אחמד טיבי: שרת ההיסטוריה, יוליה שמאלוב-ברקוביץ, הרחיקה לכת והורתה על חקירת נכדו של דן מרידור באשמה של פגישה עם תלמידים ערבים.

אחמד טיבי: שרת המסחר, מירי רגב, אוסרת מכירת ראי בחנויות, כי הפנים המשתקפות בראי הן כל כך מכוערות.

מירי רגב: אני נזכרת בכם, נורא.

אחמד טיבי: בבחירות באותה שנה, 2022, נבחרו 120 חברי כנסת ללא ערבים.

אחמד טיבי: זאת היתה כנסת – – –

קריאות: – – –

אחמד טיבי: זאת היתה כנסת של יהודים, זאת היתה כנסת של יהודים.

כרמל שאמה-הכהן: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת שאמה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת שאמה, אתה לא יכול להתערב בכל מלה שמדברים פה.

ראובן ריבלין: אתה לא יכול להתערב בכל דבר שאומרים פה.

כרמל שאמה-הכהן: למה, מה עם מג'אדלה?

כרמל שאמה-הכהן: חבר הכנסת הוא לא ערבי?

עפו אגבאריה: גם הוא לא ייבחר.

כרמל שאמה-הכהן: אבל זו הערה מהותית.

ראובן ריבלין: אני קורא לך לסדר פעם ראשונה, חבר הכנסת כרמל שאמה, ואני מודיע לכם, מרגע זה אקרא לסדר על כל הפרעה.

ראובן ריבלין: אנחנו לא יכולים לקיים פה דיון אין-סופי.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני.

אחמד טיבי: כנסת ללא ערבים.

אחמד טיבי: באותה כנסת, אדוני היושב-ראש, אתה לא משמש כיושב-ראש הכנסת, ולכן נאסר על ערבים לבקר בשערי הכנסת אפילו כמבקרים.

אחמד טיבי: אנסטסיה מיכאלי, שרת הפוליטיקלי קורקט, מחליטה לגרש מבתי-הספר את ילדיו של שלמה מולה בגלל צבע עורו.

יריב לוין: נו, באמת, איזה דמגוגיה.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, אני כבר 11 שנה חבר בכנסת.

אחמד טיבי: חוויתי הרבה התקפות, מופעים על חברי כנסת ערבים.

אחמד טיבי: הכנסת הולכת ומידרדרת.

אחמד טיבי: הכנסת הולכת ונהיית יותר ויותר – –

מירי רגב: – – – רצון העם, ולא מסתירה את זה בצביעות.

ראובן ריבלין: אני לא אתן לך להיכנס בפעם הבאה שאני אוציא אותך.

אחמד טיבי: – – קיצונית, פנאטית, רדודה, ראויה, בחלקה לפחות, לבוז עמוק.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, מהי דמוקרטיה, מהו פרלמנט אם לא זכותם של חברים להביע דעות מנוגדות, קוטביות, קשות, מתריסות; בעיקר זכותם של נציגי הרוב?

אחמד טיבי: האם מותר לנציגי הרוב לחלוק על מדיניות החוץ והביטחון של ממשלות ישראל?

אחמד טיבי: הרי אנחנו, חברי הכנסת, לא נגד המדינה – ואני חוזר על זה פעם שנייה – אלא נגד המדיניות.

אחמד טיבי: אם היינו נגד המדינה, נגד עצם קיומה, לא היינו חברים בכנסת הזאת.

אחמד טיבי: אנחנו נגד המדיניות באופן תקיף, גורף – נגד הכיבוש, נגד העוולות היומיומיות, נגד האפליה הגזענית, ההדרה, יחס האדנות, נגד השנאה הרובצת כאן בחלקים של הבית הזה.

אחמד טיבי: אין בכם החמלה והאמפתיה לאנשים שהם שונים מכם גם בדעה, גם בלאום.

אחמד טיבי: הרי הערבים כאן, אדוני היושב-ראש – מי כמוך יודע – לא הגיעו לכאן בספינות ומטוסים, לא הגיעו וביקרו וביקשו רשות או תעודת זהות כדי להישאר פה.

אחמד טיבי: אלה ילידי המקום.

אחמד טיבי: תסתכל על חברי הכנסת הערבים, תסתכל עלינו, אדוני, תסתכל על הפרצופים של כל אחד מאתנו, אתה רואה שהצבע של הפנים שלנו הוא בדיוק כצבע האדמה ורגבי האדמה, כאשר חלק מחברי הכנסת, גם פה וגם שם – הצבע של הפנים שלהם הוא כל כך לבן, כל כך לא מתאים לאדמה הזאת, והסיבות הן כל כך ידועות.

חיים כץ: תזרוק אותם.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, לשלול זכויות פרלמנטריות מחברת הכנסת זועבי רק בגלל העובדה שהיא עשתה דבר שאתם לא מסכימים לו, מאוד לא מסכימים לו – –

יואל חסון: מה?

ראובן ריבלין: עוד חצי דקה הוא מסיים.

ראובן ריבלין: רבותי, נא לא להפריע לו.

אחמד טיבי: – – אתם חושבים שזה משנה את דעתו של מישהו?

אחמד טיבי: שזה משנה מצע פוליטי, דרך פוליטית, משנה דעות?

אחמד טיבי: אתם חושבים שאתם משפיעים על דרכו של חבר כנסת זה או אחר, על השקפת עולם?

אחמד טיבי: מהי דמוקרטיה אם לא בעיקר זכותו של הרוב, לא רק למשול ולדכא – אלא בעיקר זכותו של המיעוט להיות שונה אבל שווה?

ראובן ריבלין: נא לסיים.

אחמד טיבי: בבית הזה אתם אומרים לנו: אתם לא רצויים, כי אתם ערבים.

אחמד טיבי: ואל תגידו משהו אחר, אלא בגלל שאתם מחזיקים בדעה אחרת – – –

ראובן ריבלין: נא לסיים.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, התנסינו כבר במסעים כאלה, במקארתיזם כזה במשך השנים האחרונות.

אחמד טיבי: מישהו מאתנו – – –

ראובן ריבלין: נא לסיים.

אחמד טיבי: אני אסיים, אדוני.

אחמד טיבי: – – שינה את דעתו?

אחמד טיבי: מישהו יתחיל לתמוך במדיניות החוץ והביטחון?

אחמד טיבי: איך אמר אלברט איינשטיין, אדוני היושב-ראש?

אחמד טיבי: יש שני דברים – רק שני דברים הם אין-סופיים: היקום והטמטום האנושי.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

אחמד טיבי: לגבי הראשון, אני לא כל כך בטוח, לגבי הטמטום של חלק מהבית הזה, אוי, כמה זה ברור.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת טיבי.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אורי אריאל.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אורי אריאל, ואחריו – חבר הכנסת טלב אלסאנע.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אורי אריאל, גם לרשותך עומדות חמש דקות.

ראובן ריבלין: נא לא להפריע, חבר הכנסת חסון.

ראובן ריבלין: נא לא להפריע.

ראובן ריבלין: בבקשה.

אורי אריאל: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, לבקשת חלק מחברי הכנסת אני אקצר, ואם נצליח שזה יהיה ההמשך, אז אולי נגיע להצבעה בשעה סבירה.

אורי אריאל: אני כמובן תומך בהצעת ידידי, חבר הכנסת מיכאל בן-ארי, והחלטת ועדת הכנסת שעומדת פה להצבעה, והיום אכן יופחתו זכויותיה של מי שמשתמשת בטרור כלפי המדינה – לא כלפי המדיניות, אלא כלפי המדינה.

אורי אריאל: ומי שעושה דברים כאלה ומי שחושב שיאסר ערפאת, יימח שמו, הטרוריסט, הוא המנהיג שלו – אז אני מתחיל להאמין לאלה שאומרים עליכם שאתם גיס חמישי.

אחמד טיבי: עד עכשיו לא?

אורי אריאל: לא חשבתי כך, אבל אם אלה הדברים שנאמרים פה מעל הבמה הם הדברים שאתם מאמינים בהם, אז אני מתחיל לחשוב שייתכן שאתם – לא הציבור הערבי בכללו, נציגיו פה או חלקם לפחות – אכן גיס חמישי.

אורי אריאל: המציאות שתיאר בפנינו אחמד טיבי, אם היה אפשר להקדים אותה ל-1 בינואר 2011, קרי, למושב החורף, היה בזה יתרון מאוד גדול.

אורי אריאל: אם אתם תעזרו בכך ואכן תעזבו את הבית הזה למחוזות אחרים, יהיה זה שכרנו ונגיד לכם תודה ולהתראות.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת טלב אלסאנע, ואחריו – חברת הכנסת מירי רגב, וכפי שהיא התנהגה יפה, אף אחד לא יקרא קריאת ביניים כאשר היא תדבר.

ראובן ריבלין: בבקשה, חבר הכנסת טלב אלסאנע.

טלב אלסאנע: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני רוצה להרגיע את חבר הכנסת שדיבר לפני, שאין לנו שום כוונות לעבור לשום מקום אחר בעולם, ומי שלא מוצא חן בעיניו, מבחינתנו הוא יכול לעזוב, ואם הוא צריך עזרה, אנחנו ננסה לגייס לו את הסיוע והעזרה.

טלב אלסאנע: אבל אנחנו היינו, נישאר ולנצח נהיה.

אריה ביבי: את האויב התחלתם להבין.

טלב אלסאנע: אני רוצה לומר לכם, רבותי, שמבחנו של אדם איננו היכולת שלו להסתגל למצבים קשים, אלא מבחנו של האדם הוא היכולת לשלוט בעצמו, ביצרים שלו, כשיש בידו הכוח.

טלב אלסאנע: כוח הוא משחית.

טלב אלסאנע: וכוח מוחלט, אדוני היושב-ראש, משחית באופן מוחלט.

טלב אלסאנע: לא כל דבר שעובר ברוב הוא דבר חוקתי או חוקי.

טלב אלסאנע: כולנו עדים לחוקים של נירנברג שעברו ברוב, אבל הם בלתי חוקתיים לחלוטין.

טלב אלסאנע: משורר גרמני אמר פעם: כאשר עצרו ולקחו את היהודים, לא השמעתי מחאה, כי אני לא יהודי.

טלב אלסאנע: וכאשר באו לקחת את הקומוניסטים לא השמעתי מחאה, כי אני לא קומוניסט.

טלב אלסאנע: וכאשר באו לקחת את הסוציאל-דמוקרטים לא מחיתי, כי אני לא סוציאל-דמוקרט.

טלב אלסאנע: כאשר באו לקחת אותי, לא היה מי שישמיע קול מחאה.

טלב אלסאנע: מתחילים עם חברי הכנסת הערבים; לא יעצרו שם.

טלב אלסאנע: יגיע תורו של חבר הכנסת דב חנין, אחר כך חברים ממרצ, וזה ימשיך הלאה.

טלב אלסאנע: זה מנהגו של העולם – הפאשיזם לא יודע גבולות.

טלב אלסאנע: יודעים איפה הוא מתחיל, אבל אף אחד לא יכול לדעת איפה זה יעצור.

טלב אלסאנע: שמעתי, רבותי, מחבר הכנסת יריב לוין – הוא אומר שחברת הכנסת ממש איימה על קיומה ועל יסודות הקיום של מדינת ישראל.

טלב אלסאנע: תארו לעצמכם, מדינת ישראל, שיש לה נשק להתמודד עם כל מדינות ערב, יש לה נשק לא קונבנציונלי – היא איימה על קיומה של מדינת ישראל.

טלב אלסאנע: ואיך הוא רוצה להגן על הקיום הזה שעמד בסכנה?

טלב אלסאנע: על-ידי שלילת הדרכון הדיפלומטי.

טלב אלסאנע: שלל את הדרכון הדיפלומטי, הכול נרגע.

טלב אלסאנע: ממש.

טלב אלסאנע: איזו עליבות, איזו זילות, איזה טמטום.

טלב אלסאנע: וחוץ מזה, מי שמך, באמת, להגן על המדינה?

טלב אלסאנע: אתה אחראי לאכיפת החוק?

טלב אלסאנע: אתה היועץ המשפטי?

טלב אלסאנע: אתה משטרת ישראל?

טלב אלסאנע: אתה בית-משפט?

טלב אלסאנע: באיזו זכות אתה מדבר?

טלב אלסאנע: הגישה הפטרנליסטית הזאת, כאילו שאני – – –

דוד רותם: חבר הכנסת טלב אלסאנע – – –

ראובן ריבלין: רותם, זה נאום סיום.

טלב אלסאנע: הרי היא נבחרה על-ידי בוחריה, היא לא נבחרה בגלל המצע שלך.

טלב אלסאנע: אילו היא האמינה בדרכים שלך, היא בכלל לא היתה נבחרת.

טלב אלסאנע: אלא מה, רבותי, יש כאן מי שמייצג את הכנסת והוא הפך להיות הפנים של הכנסת, וזה, קוראים לו, "חבר כנסת הכהניסט", שבכל משטר אחר שמכבד את עצמו אין לו שום מקום בשום משטר דמוקרטי, אלא שהוא נבחר והוא הפך להיות המאשים, וכולם מאמצים את דרכו.

טלב אלסאנע: ויש לנו פתגם בערבית, אדוני היושב-ראש, שאומר: אד'א כאן אלע'ראב דליל קום פידל בהם עלא רבע אלח'ראב – אם העורב מוביל אנשים, אז לאן הוא יוביל אותם?

טלב אלסאנע: העורב הולך רק לעיי חורבות, לשם הוא יוביל אותם, למקומות נידחים שאף אחד לא הולך.

טלב אלסאנע: ואם אתם הולכים אחרי הכהניסט, כולנו יודעים לאן תגיעו.

טלב אלסאנע: בינתיים הוא נותן את הטון, ויבושם לכם עם הדמוקרטיה, שהדמוקרט הגדול בה הוא מיכאל בן-ארי.

טלב אלסאנע: כל הכבוד.

טלב אלסאנע: אני רוצה לומר לכם, רבותי, מה נעשה כאן בכנסת.

טלב אלסאנע: אמרו חברי: אספסוף, חוליגנים – אתם מוציאים שם רע לחוליגנים, כי מה שנעשה זה לינץ' בחברת הכנסת שפעלה על-פי המצפון שלה, עשתה כל מה שבר-דעת צריך לעשות, להשמיע קול מחאה נגד סגר והרעבה, נגד מחנה ריכוז נגד עם אחר, נגד העם שלה, נגד העם שלי, נגד העם הפלסטיני.

מירי רגב: להשמיע קול מחאה – – –

טלב אלסאנע: אנחנו לא ציונים, אנחנו לא יהודים, הגיע הזמן שתפנימו את זה.

מירי רגב: תעבור לעזה.

טלב אלסאנע: אנחנו חלק מהעם הפלסטיני.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת רגב.

פניה קירשנבאום: אין בעיה, לך לפרלמנט הפלסטיני.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת קירשנבאום.

טלב אלסאנע: אנחנו חלק גאה מעם גאה, שנלחם על זכותו לחיות בחירות ובעצמאות.

טלב אלסאנע: אף אחד לא הכריע אותנו, אף אחד לא הכריע את העם שלנו וגם אף אחד לא ימנע מאתנו להמשיך ולהיאבק נגד הכיבוש, נגד הסגר, נגד ההתנחלויות, למען דו-קיום, אבל דו-קיום אמיתי, שבו אחד מכבד את השני ולא אחד הוא אדון של השני.

טלב אלסאנע: לכן אנחנו לא נחכה לקבל צל"ש מכם.

טלב אלסאנע: להיפך, אם אני שומע מהימין משהו טוב, אומרים שהם מרוצים, אני מתחיל לשאול את עצמי איפה טעיתי.

טלב אלסאנע: כי לצערי הרב, במציאות הקיימת, כאשר אין שום דבר משותף, או, הנוסחה היא: או שאני או שאתה – וזו נוסחה שהיא מסוכנת לדו-קיום, משותף.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

טלב אלסאנע: אדוני היושב-ראש – –

ראובן ריבלין: לסיום.

טלב אלסאנע: – – לסיום, מה שאמרה חברת הכנסת זועבי, היא אמרה שהמלך עירום.

טלב אלסאנע: היא אמרה שמה שעושה הממשלה זה הפשע, ואם מישהו צריך להיות מועמד לדין זה לא היא אלא מי שאחראי להריגתם של תשעה שוחרי חירות, שגרירי שלום.

טלב אלסאנע: מי שצריך להיות מועמד לדין זה שר הביטחון, זה ראש הממשלה, והיא זכאית לצל"ש.

טלב אלסאנע: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה, תודה רבה.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת רגב, את מפריעה לי לקרוא לך לעלות לדוכן.

ראובן ריבלין: בבקשה.

ראובן ריבלין: חמש דקות.

ראובן ריבלין: לאחר חברת הכנסת רגב יעלה ויבוא חבר הכנסת מסעוד גנאים – אחרי חברת הכנסת רגב.

ראובן ריבלין: השיח' מסעוד גנאים?

ראובן ריבלין: מג'אדלה אמר, אני לא – אני יודע שאברהים צרצור הוא שיח'.

ראובן ריבלין: גברתי.

מירי רגב: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, לצערי, כבוד היושב-ראש, הכנסת לא יכולה להסיר את החסינות, רק היועץ המשפטי, ואני מקווה שכך הוא יפעל.

מירי רגב: אנחנו בכנסת נפעל על-פי המותר לנו ונצביע היום על הסרת שלוש זכויות היתר של חברת הכנסת זועבי.

מירי רגב: אין שום סיבה בעולם, חברת הכנסת זועבי, שאנחנו נממן את הוצאות המשפט שלך.

מירי רגב: תבקשי הלוואה מבשארה, אני בטוחה שהוא יהיה מוכן לתת לך הלוואה ללא זכות החזר.

מירי רגב: אין שום סיבה בעולם, חברת הכנסת זועבי, שתמשיכי להסתובב עם דרכון דיפלומטי.

מירי רגב: ואין שום סיבה בעולם, חברת הכנסת זועבי, שאת תיכנסי למדינות שלאזרחים שלנו אסור להגיע לשם, בעוד מפקדינו, חיילינו ומנהיגינו עומדים לדין על פעולה בסיסית – הגנה על אזרחינו.

מירי רגב: ולזה נוסיף שחלקם, בגלל שהם מגינים מפני הטרור, לא יכולים להסתובב באותן מדינות שאת משוויצה בהן עם הדרכון הדיפלומטי שלך.

מירי רגב: חברת הכנסת זועבי מתנהגת כאילו היא לא חלק מהמדינה.

מירי רגב: היא משרתם של הפלסטינים והטרוריסטים – בחסות החסינות שלך.

מירי רגב: בושה וחרפה למדינה שלא תשלול למי שבוגד בה את חסינותו ואת זכויות היתר שלו.

מירי רגב: אין מדינה ופרלמנט בעולם, כבוד היושב-ראש, שהיה מוכן לזה.

מירי רגב: חברת הכנסת , שהשתתפה במשט הטרור, הכחישה, בחוצפתה, בתוקף את הטענות כי החיילים שעלו על הסיפון הותקפו על-ידי ההמון בצורה מתוכננת.

מירי רגב: חברת הכנסת זועבי לא ראתה.

מירי רגב: כנראה שתית משהו באותו יום.

מירי רגב: היא לא ראתה, היא לא ידעה, היא לא ידעה מה יש שם.

מירי רגב: היא בסך הכול היתה על ספינה תמימה, ללא טרור, ללא אמצעי לחימה, שבסך הכול רצתה להגיע לעזה.

מירי רגב: ועדת הכנסת, בראשותו של חברי יריב לוין, דנה בהסרת הטבות היתר שלך, חברת הכנסת זועבי, והחליטה לשלול ממך את זכויות היתר שלך.

מירי רגב: מעט מדי, לטעמי, ולכן הצעתי הצעת חוק אשר תשלול את החסינות שלך והאזרחות של כל אזרח וחבר כנסת במדינה שבוגד במדינת ישראל.

מירי רגב: דמוקרטיה, כבוד היושב-ראש, היא לא הפקרות, היא לא רק זכות המיעוט, היא גם זכות הרוב.

מירי רגב: גם על הדמוקרטיה אנחנו צריכים לשמור.

ראובן ריבלין: אבל הרוב לא יוכל להחליט מי בוגד ומי לא.

מירי רגב: ועל המיעוט לקבל את עמדת הרוב.

מירי רגב: זוהי דמוקרטיה, ומיעוט שמתנגד לעמדת הרוב בדרך של בגידה במדינה לא יכול להיות חלק ממנה.

מירי רגב: על עגלת המשבר ההומניטרי הווירטואלי שלא קיים בעזה קופצים חברי כנסת נוספים.

מירי רגב: מעניין שכולם ערבים.

מירי רגב: אחמד טיבי איבד את הבעלות שלו.

מירי רגב: תפסת לו את המקום.

מירי רגב: הוא התחיל לתווך בין הלובים לפלסטינים.

מירי רגב: הוא צריך גם כן להיות בכותרות.

מירי רגב: הוא לא יכול לסבול את זה שתפסת לו את הכותרות, אז הוא עכשיו מתווך.

מירי רגב: למרות שאין מצור על עזה, למרות שאין בעיה הומניטרית בעזה, אבל איך הוא יתפוס כותרות?

מירי רגב: הרי את יודעת כמו כולם, שהיחידי שנמצא בבעיה הומניטרית בעזה הוא החייל שלנו גלעד שליט, שאותו לא מבקרים, והוא לא משמין כמו האסירים הפלסטינים פה בכלא.

מירי רגב: הוא לא סיים את הדוקטורט שלו בכלא, הוא לא רואה אור יום כבר ארבע שנים, וחברי הכנסת הערבים, שכל כך דואגים למצבם ההומניטרי של אזרחים תמימים, פעם אחת לא דיברו על מצבו של החייל שלנו.

מיכאל בן-ארי: טיבי יטפל בו.

מירי רגב: אבל למה לכם לספר סיפורים?

מירי רגב: הכנסת נותנת לכם פלטפורמה מצוינת לפגוע במדינת ישראל, שאכלתם מכף ידה.

מירי רגב: אתם, המשפחות שלכם, הילדים שלכם.

מירי רגב: זו הטובה שאתם מחזירים למדינה שרוצה שננהג בכם בצורה שוויונית.

מירי רגב: אנחנו לא רוצים סוסים טרויאניים בכנסת, חברת הכנסת זועבי, אנחנו רוצים נאמנות למדינה, ואל תתבלבלי ואל תסיטי את הדיון.

מירי רגב: הדיון הוא לא על ערביי ישראל והדיון הוא לא על זכות הביטוי.

מירי רגב: הדיון הוא על בגידה במדינה שאת אוכלת ממנה.

מירי רגב: זה הדיון, ותפסיקו להתייפייף.

מירי רגב: זו פשוט בושה וחרפה.

מירי רגב: ואת יודעת, בפעם שעברה אמרתי משפט בערבית, הוא היה כזה קליט ופשוט: רוחי לע'זה, יא ח'אאנה.

מירי רגב: אז החלטתי להביא משפט – שאפילו הנביא מוחמד קורא לך בוגדת.

מירי רגב: תקשיבי היטב.

מירי רגב: הפסוק הוא מסורת אל-מונא

מירי רגב: פקון: אד'א חדת' כד'ב, ואד'א ועד אח'לף, ואד'א אא'תמן ח'אן.

מירי רגב: את יודעת מה זה אומר?

מירי רגב: אלה סימני ההיכר של הצבוע הבוגד – כך אמר הנביא מוחמד – הוא משקר בדיבורו, הוא מפר את הבטחתו והוא בוגד באמון שניתן בו.

מירי רגב: תתביישי לך.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: שמע, כל אחד מצטט מאיפה שהוא רוצה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מסעוד גנאים – בבקשה, אדוני.

ראובן ריבלין: אחריו – חבר הכנסת חיים אורון.

מירי רגב: מה קרה?

מירי רגב: נמצא לך פסוק אחר לקראת הסרת חסינותך.

חיים כץ: היא אוהבת בובות, תני לה בובות.

מירי רגב: היא בוגדת, פשוט בוגדת.

מירי רגב: זה הכול.

מסעוד גנאים: אפשר להתחיל?

ראובן ריבלין: בבקשה, חבר הכנסת מסעוד גנאים, חמש דקות.

ראובן ריבלין: רבותי, מה קרה?

ראובן ריבלין: חברת הכנסת, חזרת למקומך ועכשיו את ממשיכה לדבר.

ראובן ריבלין: דיברת בלהט רב ומעומק הלב דברים שהאמנת בהם.

ראובן ריבלין: יש אנשים אחרים שגם מאמינים במה שהם אומרים ואנחנו נגן על זכותם לומר כל דבר כפי שהגנו על זכותך.

ראובן ריבלין: בבקשה, חבר הכנסת מסעוד גנאים.

מסעוד גנאים: תודה.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, האמת שבחיים שלי ראיתי הרבה דברים אבל בכנסת אני עדיין צעיר ועדיין חדש.

מסעוד גנאים: ואתה אולי זוכר שבנאום הבכורה שלי, או לא זוכר – אתה לא חייב לזכור.

ראובן ריבלין: זוכר גם זוכר.

מסעוד גנאים: אמרתי: כמורה לשעבר, אני אנסה לשמור על המחנך שיש בי.

מסעוד גנאים: ועד עכשיו אני מחזיק את המחנך הזה ושומר עליו ולא מוריד את הרמה ולא מנבל את הפה שלי.

ראובן ריבלין: עד היום הצלחת.

מסעוד גנאים: ובזה אני אמשיך, אבל מפלאי הכנסת – לראות את שיח' יריב לוין, אייטולה יריב לוין, שיח'ה מירי רגב, שהיא מופתית ופוסקת הלכה, ומה שקראה זה לא סורה מהקוראן, זה מסורת בעל-פה, חדית' של הנביא על אל-מונאפקין, הצבועים.

מסעוד גנאים: באמת, נכון.

מסעוד גנאים: בקשר לשיח' יריב לוין, המופתי יריב לוין, כאשר קרא רק פסוק מסורת אל-פאתחה: אהדנא א-צראט אל-מוסתקים – תדריך אותנו לדרך הנכונה, הישרה – הוא לא המשיך אותו.

מסעוד גנאים: הוא לא המשיך: ע'יר אל-מע'צ'וב עליהם ולא א-צ'אלין – ולא אלה שאלוהים כעס עליהם ולא הטועים.

מסעוד גנאים: ונדמה לי שבכוונה הוא לא המשיך, משום שהם מעידים עליו ועל החלטתו הטועה ומטעה.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, בעברית אומרים: הדברים מעידים על הדובר, נכון?

מסעוד גנאים: בערבית יש לנו פתגם ויש לנו גם שירה.

מסעוד גנאים: השירה אומרת: חכמנא פכאן אל-עדל מנא סג'יה/ פלמא חכמתם סאלת בא-דם אבטח/ וחסבכם הד'א א-תפרוק ביננא/ וכל אנאא באלד'י פיה ינצ'ח.

מסעוד גנאים: (בעברית: כאשר שלטנו היה הצדק מנהגנו / כאשר שלטתם נשפכו הדמים / מספיק ההבדל הזה בינינו / וכל כלי מכוח מה שיש בתוכו.

מסעוד גנאים: ) אז כל מה שאמרתי זה רק אומר שהדברים מעידים על הדובר.

מסעוד גנאים: עכשיו כדי להראות, לטובת אלה שרואים אותנו, שהערבית שמצטטים אותה – – –

ראובן ריבלין: אם אתה רוצה שזה ייכנס לפרוטוקול, תיתן תרגום מלא.

מסעוד גנאים: כן, כן, אני אתרגם לקלדנית.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, אני אמרתי לך, אני לא סוטה מההבטחה שלי לשמור על המחנך שיש בי, אבל יש דברים שצריך להגיד אותם, שצריך להגיד, שבשפה הערבית יש הרבה דברים יפים וחכמים, חוץ מהדברים שלאחרונה שמענו בערבית בכנסת הזאת, שמעידים על אלה שאמרו אותם.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, מה שקורה היום בהחלטת ועדת הכנסת – לפי דעתי זהו יום שחור ועגום לפרלמנטריזם, משום שזה מנוגד לכל עקרון הפרדת הרשויות.

מסעוד גנאים: הפילוסוף מונטסקיה, כאשר הגה את העניין של הפרדת רשויות, הוא התכוון לזה – להגן על נציגי הציבור והאזרחים מהעריצות של הרשות המבצעת.

מסעוד גנאים: אבל שחברי פרלמנט, חברי כנסת, מענישים חברים שלהם – מונטסקיה בטח לא שמע על זה.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, אני חושב שהיום הדמוקרטיה הישראלית נכשלה במבחן, וכל זה, בעילה, בשם ההגנה על ביטחון המדינה ושמירת צביונה היהודי.

מסעוד גנאים: הם רומסים את הדמוקרטיה תחת העילה הזאת.

מסעוד גנאים: תפקחו את העיניים, אתם הולכים באפלה – אפלה ביטחונית – ומסרבים לחשוב ולראות בעיניים אזרחיות נורמליות.

מסעוד גנאים: אתם מסתגרים מאחורי סורגים של חשדות וחששות ומפחדים מהדעה האחרת ומהראייה האחרת והשונה.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, אומרים שיש שני סוגים של משטרים – או של נשיאים, מה שאתה רוצה.

מסעוד גנאים: משטר אחד אומר: אם האזרח או נציג הציבור, לא מוצאים חן בעיניו הגזירות והחוקים של המשטר, הוא יכול להחליף אותו ולהתנגד לו.

מסעוד גנאים: סוג אחר אומר שאם לא מוצאים חן בעיניך הגזירות והחוקים, תמצא לך מדינה אחרת.

מסעוד גנאים: אנחנו לא מתכוונים למצוא לנו ארץ אחרת, זו ארצנו, מולדתנו, נישאר בה ונתנגד למדיניות הכיבוש והעריצות.

מסעוד גנאים: תודה.

נסים זאב: אז אל תהיה בכנסת.

ראובן ריבלין: שב במקומך.

מסעוד גנאים: אני לא אשיב, מאחר שאמרתי שאשמור על המחנך שיש בי.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת נסים זאב, מה קרה?

ראובן ריבלין: חבר הכנסת חיים אורון, בבקשה.

ראובן ריבלין: אחריו יעלה ויבוא השיח' אברהים צרצור – חבר הכנסת, כמובן, השיח' אברהים צרצור.

חיים אורון: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, חבר הכנסת אחמד טיבי הפך את זה לאיזה אמירה כזאת, חצי אירונית, בכל פעם כאשר משהו נראה לו לא נכון, הוא אומר: יום שחור לכנסת.

חיים אורון: ואני חושב, אדוני היושב-ראש, שהיום מדובר ביום שחור לכנסת.

חיים אורון: אבל עוד יותר מיום שחור לכנסת, מדובר ביום עצוב מאוד.

חיים אורון: אני היהודי הראשון – סליחה, השני אחרי דב חנין, אבל דב חנין חבר במפלגה יהודית-ערבית – שעולה כאן ומציג עמדה, שאדוני היושב-ראש, אתה יודע שעד לא לפני הרבה שנים היתה בתחום המכנה המשותף של חברים רבים בכנסת הזאת, חלקם יבואו כאן להצביע אחר כך, והם לא מהמחנה שלי.

חיים אורון: הדיון איננו מה אני חושב על דבריה של חברת הכנסת .

חיים אורון: הדיון איננו אם כן היתה צריכה או לא היתה צריכה להשתתף במשט.

חיים אורון: זה בכלל לא מעניין אותי.

חיים אורון: הדיון היחידי שנמצא היום על שולחנה של הכנסת הוא מהם גבולות השיח שאנחנו מוכנים לקיים בתוכנו ומהם הכלים שבאמצעותם אנחנו מגבילים את השיח הזה.

חיים אורון: מבחינתי, גבולות השיח הזה הם רחבים עד למקום שבו סעיף 7, שחבר הכנסת אקוניס המציא אותו מחדש עכשיו, קבע אותו – לא פה, יועץ משפטי בבית-משפט.

ראובן ריבלין: 7א, 7א.

חיים אורון: הם הוציאו את כהנא מהכנסת, ואם יחליטו להוציא מישהו מהכנסת, גם אם נתנגד לכך, אני אקבל את זה, אבל פה יש טריבונל פוליטי, שיח' אחד ושיח' שני וגברת שלישית.

חיים אורון: על מי כבר לא נאמר בוגדים, חברת הכנסת מירי רגב?

חיים אורון: על בגין נאמר בוגד כשהוא ויתר על סיני, ככה בארבע אותיות.

חיים אורון: על שרון אמרתם בוגד כשהוא ויתר על עזה, כך בארבע אותיות.

חיים אורון: על אולמרט, שצמח אצלכם, אמרתם בוגד, חופשי.

חיים אורון: גם עליו תפעילו את כל המנגנונים האלה?

חיים אורון: אם יהיה לכם כוח, תפעילו אותם.

חיים אורון: לכן, אין פה בעיה של הסיעות הערביות.

חיים אורון: אתם לא מסוגלים לחיות עם מי שלא חושב כמוכם כי אין לכם ביטחון, לכן אתם הולכים מחר לעשות חוק משאל עם של 81, כי אתם לא סומכים על הממשלה שלכם.

חיים אורון: יש לכם פה רוב.

חיים אורון: מה קרה?

חיים אורון: יש בעיה קשה של דמוקרטיה מתגוננת במדינת ישראל.

חיים אורון: אין עליה שום איום מחברת הכנסת .

חיים אורון: הם יכולים לפגוע בדמוקרטיה שלנו?

חיים אורון: אתם יכולים לפגוע בה.

חיים אורון: אין להם כוח לפגוע בדמוקרטיה.

חיים אורון: היא פי כמה חזקה מהם.

חיים אורון: אני פוחד שהיא לא חזקה מכם, לכן אני עצוב.

חיים אורון: כי קדימה ברחה מהאולם ומי שיבוא לפה, יצביע אתכם.

חיים אורון: העבודה בכלל איננה.

גאלב מג'אדלה: למה?

חיים אורון: סליחה, גאלב, אתה לא מייצג את העבודה.

חיים אורון: אתה לא מייצג את העבודה, היא איננה פה.

חיים אורון: אתם 13 חברי כנסת.

גאלב מג'אדלה: – – –

חיים אורון: אני אומר, ברחתם מפה.

חיים אורון: אני קובע בדיוק, חבר כנסת שלא נמצא ומצביע פה – אין פה מרות קואליציונית, אל תסתתרו מאחורי הדברים האלה.

חיים אורון: אתם לא פה והם לא פה, ומי שיבוא לפה, יצביע אתם.

דני דנון: תסתכל כמה יש פה.

חיים אורון: לכן הדמוקרטיה צריכה להתגונן בפניכם, כי אתם לא מבינים מהי דמוקרטיה.

אנסטסיה מיכאלי: – – –

חיים אורון: אתם לא מבינים מהי דמוקרטיה.

חיים אורון: אני מראש מפנה את הדוכן לבני בגין שיבוא להסביר מהי דמוקרטיה.

חיים אורון: היא לא כזאת, לא רק כשיש רוב מפעילים אותה, אלא כשיש רוב מרסנים אותו, גם משום שזו הדמוקרטיה, וגם כי יש ביטחון, חברת הכנסת מירי רגב.

חיים אורון: כל כך הרבה פחדים את משמיעה פה.

חיים אורון: כל כך קשה לך לשמוע את זה.

חיים אורון: מאיימת עלייך, באמת, נורא ואיום.

מירי רגב: – – –

ראובן ריבלין: חברת הכנסת רגב, האם הוא קרא קריאת ביניים כשאת דיברת?

ראובן ריבלין: האם הוא קרא קריאת ביניים כשאת דיברת?

ראובן ריבלין: את רוצה גם אותו להוציא מהכנסת?

חיים אורון: תמיד הגיבורים האלה מדברים בשם הרוב.

חיים אורון: הם לא סומכים על הרוב פה, הם כל הזמן נועלים אותו.

חיים אורון: על הרוב שלהם, שהם בקואליציה – הם לא סומכים עליו.

חיים אורון: לכן מוציאים את זה החוצה, לכן רוב מיוחס, לכן כל מיני פטנטים.

חיים אורון: אף אחד מאתנו לא מדבר בשם הרוב בנושאים הללו.

חיים אורון: בנושאים הללו יש שתי אפשרויות: או שהיועץ המשפטי יגיע למסקנה שהיה פה מעשה שהוא עבירה פלילית, ישפטו אותה עליה, ואנחנו לא נתערב.

חיים אורון: לכן, עם כל הכבוד, נשאר רק דבר אחד: להגיש תלונה לוועדת האתיקה.

דני דנון: היא אותו הדבר כמו עזמי בשארה.

חיים אורון: כן, גם על עזמי בשארה, אין לך מה לעשות, מה אתה יכול לעשות?

חיים אורון: אין לך מה לעשות, נכון, נכון.

ראובן ריבלין: תפנה ליועץ המשפטי, חבר הכנסת דנון.

ראובן ריבלין: עוד מעט ניתן לך, אתה תחליט הכול בעולם, אתה תחליט מי היועץ המשפטי.

ראובן ריבלין: עוד מעט, זה עניין של ימים.

חיים אורון: יכול להיות שבאת לכנסת ואתה חושב שאתה פופאי.

חיים אורון: אתה כמוני, חבר הכנסת, אתה יכול לחוקק חוקים, אתה יכול לדבר בכנסת, וכל השמות האלה – של עזמי בשארה, ושל חיים אורון ושל אולמרט ושל שרון ושל כל מי שלא צעקתם להם בוגדים, לא אתם קובעים – – –

יעקב כץ: שאתם קראתם להם רוצחים.

חיים אורון: אני לא, אף פעם בחיים שלי, אל תדחוף לי את זה.

יעקב כץ: – – –

חיים אורון: אל תדחוף לי את העניינים הללו.

ציון פיניאן: – – – בכיכר מלכי-ישראל.

חיים אורון: חברים יקרים – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת פיניאן, נא לאפשר לחבר הכנסת חיים אורון לסכם את דבריו.

ראובן ריבלין: בבקשה, חבר הכנסת אורון.

חיים אורון: – – לכן מה שמונח פה על כפות המאזניים הוא לא לתת ציונים להתנהגותה של .

חיים אורון: זה בכלל לא מה שמונח על כפות המאזניים.

חיים אורון: מה שמונח על כפות המאזניים זה יכולתה של הכנסת, גם כאשר חברים בתוכה רותחים מזעם – אתם יודעים כמה אני רתחתי מזעם כשראיתי שחבר הכנסת אלדד הולך לעמונה?

חיים אורון: וכמה אני יצאתי מהכלים כשראיתי חברים פה הולכים ומשתפים פעולה בהפרה של פקודות צה"ל?

יואל חסון: ומתי יצאת מכליך על ההתנהגות של הערבים כאן?

חיים אורון: יצאת מכלי – חבר הכנסת חסון, ברוך הבא.

יואל חסון: – – –

חיים אורון: יצאתי מכלי אלף פעמים, אבל כשאני יוצא מכלי אני מוצא כלים אחרים להיכנס לכלי חזרה, ולא בדרך של טריבונל של חברי כנסת שיתחילו עכשיו להעניש אחד את השני, כי פעם הולכים לפה ופעם הולכים לשם.

חיים אורון: זוהי דרך שאסור לעלות עליה.

חיים אורון: והסכנה לדמוקרטיה במציאות הזאת היא לא מחברי הכנסת הערבים, אלא מהרוב, שלא יודע לבלום את עצמו ולעצור את מה שהוא מחויב לעשות.

מירי רגב: בגלל שידעתם – – – חברי כנסת בוגדניים – – –

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אברהים צרצור.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת רגב, את עוברת כל גבול.

ראובן ריבלין: כל גבול.

ראובן ריבלין: כל גבול, פשוט.

ראובן ריבלין: לא היו דברים כאלה בתולדות הכנסת.

ראובן ריבלין: מספיק, כמה אפשר.

ראובן ריבלין: בבקשה, חבר הכנסת אברהים צרצור, גם לרשות אדוני עומדות חמש דקות.

אברהים צרצור: תודה.

אברהים צרצור: כבוד היושב-ראש, מכובדי השרים, כנסת נכבדה, שני אויבים אורבים לעם היהודי, הן בתוך ישראל והן מחוץ לגבולות ישראל.

אברהים צרצור: האויב הראשון הם אלה מבין היהודים, פוליטיקאים, חברי כנסת וכו', שמובילים את העם היהודי, לצערי הרב, מאסון אחד לאסון שני או מהתנגשות דמים אחת להתנגשות דמים אחרת.

אברהים צרצור: האויב השני הוא מי מהמדינות או מהיחידים שלא אומרים את האמת לעם היהודי – אלה שלא אומרים את האמת לעם היהודי.

אברהים צרצור: היות שאנו הערבים, הן כחברי כנסת והן כמיעוט ערבי במדינת ישראל, והן כפלסטינים בכלל, והן כערבים ומוסלמים בכלל, היות שאנחנו לא האויבים שלכם ואיננו מרגישים טינה או שנאה כלפיכם – אלה ערכי האסלאם שחונכנו על ברכיהם; אלה ערכי האסלאם שחונכנו על ברכיהם.

אברהים צרצור: אנחנו, אף פעם – זה לא החינוך שלנו – אף פעם לא שונאים, לא יהודים, לא נוצרים ולא בכלל.

אברהים צרצור: אנחנו כן שונאים התנהגות של קבוצות, התנהגות של מדינות.

אברהים צרצור: ואין שום ספק שאנחנו מביעים כאן, מעל דוכן הכנסת, שאנחנו שונאים הרבה מההתנהגויות של חברי הכנסת, של מדינת ישראל וכו'.

אברהים צרצור: כבוד היושב-ראש, לפני כחצי שעה, שעה בערך, נפגשתי עם קבוצת תלמידים באודיטוריום של הכנסת.

אברהים צרצור: קבוצה של תלמידים, של ערבים, של יהודים ושל אמריקנים מסן-דייגו.

אברהים צרצור: סיפרתי להם על העתיד.

אברהים צרצור: סיפרתי להם על העתיד, וסיפרתי להם גם על המציאות – המציאות שהגורל שלנו כערבים שזור בגורל של הצד השני, בגורל של היהודים.

אברהים צרצור: אלה העובדות.

אברהים צרצור: תאמינו לי, הסתכלתי בעיניהם של התלמידים מכל הקבוצות האתניות האלה – ערבים, יהודים וגם אמריקנים.

אברהים צרצור: הסתכלתי בעיניהם, הרגשתי את הברק.

אברהים צרצור: הקיום שלכם, גבירותי ורבותי, כבוד היושב-ראש, הקיום של ישראל אכן בסכנה.

אברהים צרצור: לא בגלל תוכנית הגרעין של אירן כביכול, לא בגלל הטרור הפלסטיני כביכול, לא בגלל השנאה שאתם מדמיינים לעצמכם, אבל בגלל ההתנהגות והמדיניות של מדינת ישראל.

אברהים צרצור: נמאס לנו, כבוד היושב-ראש, לשמוע פוליטיקאים וחברי כנסת שמנסים להכשיר כל שרץ בשם הביטחון.

אברהים צרצור: בשנת 1956 ישראל ביצעה טבח בעיר שלי, בכפר-קאסם, בשם הביטחון; ב-1976 ישראל ביצעה טבח נגד ערבים חפים מפשע – –

מירי רגב: בגלל השרץ הזה הקימו ועדת חקירה – – –

אברהים צרצור: – – שבמסגרתו נרצחו נשים וגברים ביום האדמה הראשון; בשנת 2000 נרצחו 13 בחורים, נקצרו חייהם בשם הביטחון; מפקיעים קרקעות של ערבים מאז קום המדינה ועד היום בשם הביטחון; מנשלים זכויות בשם הביטחון; לא מאשרים תוכנית מיתאר של הכפר דהמש, שנמצא בין רמלה ללוד, בשם הביטחון; מבטלים את קיומו של הזולת בשם הביטחון.

אברהים צרצור: לגופו של עניין, כבוד היושב-ראש, מה עשתה גברתנו המכובדת, חברת הכנסת , מה היא עשתה בעצם, איזו פגיעה חברת הכנסת גרמה לביטחון ישראל?

אברהים צרצור: בואו נדון בשאלה הזאת בצורה רציונלית, בצורה פרגמטית, הרחק עד כמה שאפשר מהאמוציות ששולטות בכם.

אברהים צרצור: היא השתתפה במשט של שלום, במשט אנושי ובמשט הומני בצורה מובהקת.

אברהים צרצור: מה היה יכול – בואו נניח הנחה כזאת – מה היה יכול לקרות לו היתה ממשלת ישראל באה ואומרת לכל העולם: המשט נמצא בלב ים, אנחנו מוכנים לתת למשט הזה להגיע לעזה כפי שנתנו בשנים קודמות, אבל אנחנו מבקשים מנאט"ו, מבקשים מהאו"ם, לשלוח ספינות – דרך אגב, יש כל כך הרבה ספינות בים התיכון, דרך אגב – –

ראובן ריבלין: לבנאם את כל מדינת ישראל.

אברהים צרצור: – – לבוא למשט, לבדוק את המשט בצורה דקדקנית עד כמה שאפשר ובהשגחת הלוויינים.

ראובן ריבלין: נא לסכם.

אברהים צרצור: אני מסכם.

אברהים צרצור: מה היה יכול באמת לקרות לו היתה ישראל מרשה?

מירי רגב: הציעו להם – – –

אברהים צרצור: תאמינו לי – עכשיו אני משתמש בהיגיון שלכם – תאמינו לי, התנהגות כזאת של ישראל היתה יכולה להביא ברכות.

אברהים צרצור: העולם היה יכול לבוא ולהגיד: תראו, יש להם חייל שלהם שבוי ברצועת-עזה, הם מותקפים יומם ולילה – אני משתמש בהיגיון שלכם ולאו דווקא במה שאני מאמין.

ראובן ריבלין: נא לסיים.

אלכס מילר: למה זה לא נכון – – –

אברהים צרצור: אני מסכם, כבוד היושב-ראש, בשתי מלים.

אברהים צרצור: תאמינו לי, החלטה כזאת, הגיונית, היתה יכולה לשחק לטובתם.

אברהים צרצור: אני מסכם, כבוד היושב-ראש:

אברהים צרצור: תמיד האמנתי שאין זכות לחברי כנסת לחרוץ את דינם של חבריהם, חברי הכנסת בכנסת ישראל, כמו שלא האמנתי שיש זכות לחברי הכנסת לפסול מפלגות מלרוץ לבחירות.

חיים כץ: כמה – – –

ראובן ריבלין: נא לסיים.

ראובן ריבלין: הוא מסיים.

אברהים צרצור: אכן, זה המקום שכנסת ישראל תתחיל באמת לעשות את הכול כדי לשנות את החוק, להגיש הצעות חוק כדי להוציא את הזכות הזאת מידי חברי הכנסת.

אברהים צרצור: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: יעלה ויבוא חבר הכנסת ציון פיניאן – בבקשה, אדוני.

ראובן ריבלין: ואחריו – חבר הכנסת יעקב כץ, ואחריו – חבר הכנסת דני דנון, ואחריו – מיכאל בן-ארי, ואחריו – יואל חסון, ואחריו – גילה גמליאל, ואחריו – אילן גילאון, יוליה שמאלוב-ברקוביץ, נסים זאב ושלמה מולה.

ראובן ריבלין: דוד רותם ביטל.

ציון פיניאן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, לא היו סכינים, חיילים לא הוכו, לא היתה פרובוקציה – כך התבטאה חברת הכנסת בכל כלי התקשורת.

ציון פיניאן: אבל מה לעשות, תמונה שווה אלף מלים.

ציון פיניאן: מאז המשט האומלל מוקרנות יום-יום תמונות בכל רחבי העולם, ובהן נראים הטרוריסטים בספינה מכים חיילים בפראות חסרת רחמים.

ציון פיניאן: כמו כן, כמות כלי המשחית שהיתה בידיהם היתה אדירה.

ציון פיניאן: כל אדם בעולם ראה זאת.

ציון פיניאן: היחידה שלא ראתה זאת היא חברת הכנסת .

ציון פיניאן: כנראה טרור ושקר הולכים יחד.

ציון פיניאן: חברת הכנסת , הרצחת וגם ירשת?

ציון פיניאן: גם לגרום נזק וגם לשקר במצח נחושה.

ציון פיניאן: אני רוצה רק לומר שאחד מהמגזר שפנה אלי בתחילת הקדנציה, אמר לי: אל תאמין לשום מלה של חברת הכנסת .

ציון פיניאן: אם יעשו לה בדיקת פוליגרף, יהיה קצר חשמלי.

ציון פיניאן: לא האמנתי, היום אני יכול להגיד, אמן ואמן.

ציון פיניאן: חברת הכנסת עשתה מעשה שלא ייעשה הגובל בבגידה.

ציון פיניאן: זועבי חבְרה לעוכרי ישראל ולשונאי ישראל במטרה אחת, והיא לגרום נזק ביטחוני ומדיני למדינת ישראל, וזו בגידה לשמה.

ציון פיניאן: אין הגדרה אחרת למעשיה.

ציון פיניאן: וכל זאת תחת כיסוי חסינות דיפלומטית, חסינות של כנסת ישראל.

ציון פיניאן: אדוני היושב-ראש, זועבי היא עשב שוטה שגדל אתנו בבית הזה, צריך לנכש אותו עכשיו לפני שיהיה פרא נעדר מעצור.

ציון פיניאן: חברת הכנסת מתכסה במעטה חופש הביטוי.

ציון פיניאן: נכון, מדינת ישראל היא המדינה הדמוקרטית ביותר בעולם, ואף יותר מאמריקה הגדולה, אך גבולות לדמוקרטיה חייבים להיות.

ציון פיניאן: לא ניתן להשתמש בחופש הביטוי, לתקוף, להשמיץ, לגדף, לקלל ולשלוח ארס רווי שנאה כלפי מדינת ישראל, ולומר: אני במדינה דמוקרטית.

ציון פיניאן: זה לא חופש ביטוי, זה חופש פעולה לעוכרי ישראל.

ציון פיניאן: לכן, עלינו אנו לשאול היכן גבולות חופש הביטוי מתחילים והיכן מסתיימים.

ציון פיניאן: אצל זועבי הם התחילו והסתיימו ביום השבעתה.

ציון פיניאן: אנו אומרים, אמור לי מי חבריך ואומר לך מי אתה.

ציון פיניאן: ומיהם חבריה של חברת הכנסת זועבי?

ציון פיניאן: המורה הרוחני, עוכר ישראל הידוע לשמצה, השיח' ראאד סלאח, חברה הרוחני, שממנו היא יצקה את שנאתה לעם ישראל, שממנו היא קיבלה את הרעיונות הטרוריסטיים שבה, שממנו היא שואבת את כוח ההרס לחיים בדו-קיום.

ציון פיניאן: ככל שאנו צועדים צעד קדימה לדו-קיום, הטרוריסט ראאד סלאח מחזיר אותנו שניים אחורה.

ציון פיניאן: על המורה הרוחני שלה ניתן לאמור שהתלמידה זועבי עלתה על רבה בכל מה שקשור לשנאת ישראל ולפעילותה נגד ישראל.

ציון פיניאן: בימים אלו אנו מגלים שזרועותיו התמנוניות הגיעו גם עד מערכת החינוך, וגם שם שליחיו מפיצים את תורתו בקרב הנוער, וכל זאת בבתי-הספר הממלכתיים הממומנים בכספי מדינת ישראל.

ציון פיניאן: ומי החבר השני?

ציון פיניאן: החבר השני הוא חבר הכנסת עזמי בשארה הידוע לרעה, איש מפלגתה, שאתו היא נמצאת בקשר הדוק ואפילו יומיומי, שממנו היא שואבת את הפעילות לבגידה במדינה, שממנו היא לומדת איך לפגוע במדינה.

ציון פיניאן: בטוחני שהיא עוד תצטרף אליו למקום שבו הוא נמצא.

ציון פיניאן: אדוני היושב-ראש, כשיש לה שני חברים כמו השיח' ראאד סלאח ועזמי בשארה, זה מתכון בדוק לגידול פרא בתוכנו, זה מתכון בדוק לבגידה, זה מתכון בדוק לטרור.

ציון פיניאן: ואכן, חברת הכנסת זועבי יצאה תלמידה טובה לשני המורים הזכורים לרע.

ציון פיניאן: אדוני היושב-ראש, לסיכום, תופעת השנאה, הארס והקיצוניות נגד עם ישראל והעם היהודי בתוככי המגזר הערבי הולכת ומתרחבת, הולכת ומקצינה, הולכת ומתעצמת – כל זה בשל אוזלת היד שלנו כשניצני השנאה החלו לנבוט.

ציון פיניאן: לא טיפלנו בהם כראוי בעודם באבם.

ציון פיניאן: ראו באוזלת ידנו חולשה, והיכן שיש חולשה יש יותר שנאה, וכך הם נהגו.

ציון פיניאן: חברת הכנסת היא אחת הקיצוניות שצמחו בבית הזה.

ציון פיניאן: היא חצתה את כל הקווים האדומים, כולה נוטפת ארס ושנאה למדינת ישראל, והיא אינה מסתירה זאת.

ציון פיניאן: היא משתמשת בסמכויותיה הפרלמנטריות כקרדום לחפור בו כדי לפגוע במדינה בכל עת ובכל כלי שניתן לה.

ציון פיניאן: לכן, חובה עלינו לטפל בתופעת זועבי בכל הכלים החוקיים והפרלמנטריים שיש בידנו.

ציון פיניאן: היא שור מועד שנגח שלשום, אתמול והיום.

ציון פיניאן: חייבים לעצור אותה שלא תנגח מחר.

ציון פיניאן: את העשב השוטה הזה צריך וחייבים לנכש, ויפה שעה אחת קודם.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת פיניאן.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת יעקב כץ, אחריו – חבר הכנסת דני דנון, ואם לא יהיה – חבר הכנסת מיכאל בן-ארי.

יואל חסון: ואם לא יהיה?

ראובן ריבלין: מיכאל בן-ארי נמצא פה.

שלמה מולה: מיכאל בן-ארי לא – – –

ראובן ריבלין: גם דני דנון נמצא פה.

מיכאל בן-ארי: – – –

יעקב כץ: אדוני היושב-ראש, מכובדי השרים, אני רוצה שגם אתם תקשיבו, כי קודם ג'ומס דיבר בשם הדמוקרטיה המתגוננת והזכיר אותך במפורש, הוא לא הזכיר את השר מרידור.

יעקב כץ: קודם כול, אני רוצה להודות לחברי לסיעה חבר הכנסת מיכאל בן-ארי.

יעקב כץ: יש לפעמים שחבר כנסת זוכה שהוא מביא לידי ביטוי את בקשת העם.

יעקב כץ: אני חושב שהרבה דברים נאמרו נגד חבר הכנסת מיכאל בן-ארי מעל במה זו, עם כל מיני שמות גנאי כאלה ואחרים.

יעקב כץ: כשחבר הכנסת מיכאל בן-ארי הביא את הבקשה לצמצם בזכויותיה של חברת הכנסת זועבי, אני חושב שאם היו עושים סקר באותו יום היו מוצאים שרוב העם היהודי, לפחות בארץ-ישראל, היה אומר לו: יישר כוח.

יעקב כץ: ולכן, השלמתו, והשלמתה של המשימה על-ידי חבר הכנסת יריב לוין, היא היתה במקומה והיה לזה שיקול דעת וביטוי.

יעקב כץ: העם היהודי הוא עם חכם.

יעקב כץ: כמה שהוא טוב, כבוד היושב-ראש, וכמה שהוא חביב, הוא יודע להבחין בין אויבים לידידים.

יעקב כץ: ולכן אני אומר, לא יעזור – לא יעזרו הצעקות, אלה ואחרות.

יעקב כץ: אם בבוא היום, כבוד היושב-ראש, העם היהודי יחליט בצורה דמוקרטית שיש לו סכנה והוא מרגיש שיש סכנה שנשקפת לחיי האומה מקבוצה מסוימת או מאנשים מסוימים, יש לו הזכות להגן על קיומו, ואת זה הוא יחליט בצורה דמוקרטית דרך הנציגים שלו.

ראובן ריבלין: מה יהיה אם חס וחלילה יחליטו שאתה ואני מסוכנים?

יעקב כץ: אמרתי.

יעקב כץ: אני אמרתי שאני חושב שלעם היהודי יש שכל – –

מיכאל בן-ארי: אין גבולות.

מיכאל בן-ארי: אין גבולות.

ראובן ריבלין: טוב.

יעקב כץ: – – הוא ודאי לא חורש מלחמות, ולכן אני רציתי להזכיר.

יעקב כץ: אני הייתי בבית מורשת בגין רק לאחרונה, וראיתי סרטים כיצד כשהוכרזה מדינת ישראל – כבוד השר בגין, כבוד השר מרידור – איך נשחטו יהודים ברחובות עירק, איך נשחטו יהודים ברחובות מרוקו, ובסוריה – – –

ראובן ריבלין: מה זה שייך?

ראובן ריבלין: מה, אתה עושה השוואה?

יעקב כץ: אני אמרתי שנשחטו יהודים על-ידי תועמלנים – – –

ראובן ריבלין: בשביל זה הקמנו את מדינתנו ואנחנו – – –

יעקב כץ: הקמנו את מדינתנו, ובחברון, הידידים הכי טובים של היהודים, באותו לילה קמו – לא שמענו מקרה – הזכיר פה השיח' – – –

ראובן ריבלין: – – –

יעקב כץ: אני רוצה להגיד.

ראובן ריבלין: מאה אחוז.

יעקב כץ: הזכיר פה השיח' – –

ראובן ריבלין: מסעוד גנאים.

יעקב כץ: לא מסעוד גנאים.

ראובן ריבלין: אברהים צרצור.

יעקב כץ: – – אברהים צרצור ואמר: אתם רצחתם במהומות אוקטובר ערבים.

מסעוד גנאים: – – –

יעקב כץ: אנחנו רצחנו ערבים במהומות אוקטובר?

יעקב כץ: היתה התפרעות חריפה של ערבים, ויש על זה ויכוח – איך היה צריך לנהוג, אבל חיילים יהודים רצחו ערבים?

יעקב כץ: ביום האדמה באו יהודים וחיילים יהודים ושוטרים יהודים ורצחו ערבים?

יעקב כץ: לא היה כדבר הזה.

יעקב כץ: אבל כשידידים הכי טובים, החברים שלך – 20 שנה, 30 שנה, ששותים אתך קפה – קמים יום אחד ושוחטים אותך ואונסים את אשתך, איפה שמענו שיהודי עשה את זה לערבי?

יעקב כץ: איפה שמענו מקרה כזה?

יעקב כץ: וזה, הוא מדבר על הערבים הטובים והיהודים הרעים.

יעקב כץ: והוא עומד פה מתנשא ואומר: ואני אומר לכם, היהודים, ככה לא תגיעו – כשאיבדנו שישה מיליון יהודים רק לפני כך וכך שנים.

יעקב כץ: ואתה אומר לי, היושב-ראש: כצל'ה – בסדר.

יעקב כץ: אני ככה מרגיש, שהיה צריך למחות על כך – – –

ראובן ריבלין: אני מבחינתי מרגיש כל כך חזק – – –

יעקב כץ: לא, שהיה צריך למחות על כך.

ראובן ריבלין: הוא יכול לומר מה שהוא רוצה.

ראובן ריבלין: אני כל כך מרגיש חזק במדינתי – – –

יעקב כץ: כבוד השר בגין, וכשעומד פה ג'ומס ומדבר על דמוקרטיה מתגוננת, ואומר: עוד מעט יעלה פה השר, ולא מזכיר – בלי מיקוניס ובלי בגין, כשהם היו בשלטון, וב"אלטלנה", ואיך הם נהגו כלפי מי שהם חשבו – – –

ראובן ריבלין: גם ג'ומס היה מחוץ למערכת.

יעקב כץ: גם היה.

יעקב כץ: כן.

זאב בנימין בגין: לא הבנתי את הקשר – – –

יעקב כץ: הקשר הוא שאנשים משתמשים בשם הדמוקרטיה כשנוח להם, אבל לא מצאנו את ג'ומס בוכה כשעקרו 10,000 יהודים.

יעקב כץ: אם היו עוקרים ערבי אחד מהבית שלו, הוא היה שוכב לפני הגלגלים, אבל כשעקרו 10,000 יהודים וגררו אותם מהבתים שלהם, לא ראינו את ג'ומס צועק.

יעקב כץ: ודב חנין, לא ראינו אותו, כשהוא אומר מה קרה עם רוזה לוקסמבורג – הקומוניסטית הגדולה שנלחמה בשביל הקומוניסטים – אבל כשהגרמנים – – –

חיים כץ: – – –

ראובן ריבלין: הוא מסיים, הוא מסיים.

יעקב כץ: רק שנייה; תקשיב, כץ.

חיים כץ: – – –

ראובן ריבלין: הוא מסיים.

יעקב כץ: אבל, כבוד השר בגין, כשהגרמנים חיסלו אותה ברחובות ברלין, הם לא צעקו לה: קומוניסטית מלוכלכת, הם צעקו לה: יהודייה מלוכלכת.

יעקב כץ: לכן אני רוצה לומר שהדמגוגים מהשמאל – בייחוד ממרצ – יודעים להשתמש באנשים שלנו ולדבר בשם הדמוקרטיה, אבל הם לא כאלה דמוקרטים.

יעקב כץ: והערבים מדברים על היהודים: אתם תעשו עוד חטאים, אז זה הסוף שלכם וזה הסיום של החיים שלכם, כשמי שניסה לסיים את חייהם של היהודים לא היו אחרים מאשר אלה שיושבים פה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת יעקב כץ, כצל'ה, ואני מזמין את חבר הכנסת דני דנון, ואחריו – את מיכאל בן-ארי.

ראובן ריבלין: כל אחד חמש דקות.

דני דנון: אדוני היושב-ראש, חברי הממשלה הנמצאים, חברי הכנסת, השבוע עלינו כולנו לקברו של ראש בית"ר, ולא נשכח את אמרתו "שם ירווה לו באושר ונחת בן ערב, בן נצרת ובני".

דני דנון: חברי הכנסת הערבים כבר לא נמצאים פה במליאה, אבל אני רוצה לומר להם – – –

ראובן ריבלין: לא כתוב נחת.

דני דנון: שפע ואושר ונחת בן ערב, בן נצרת ובני.

ראובן ריבלין: נחת זאת תוספת שלך.

ראובן ריבלין: לא נורא.

דני דנון: אני אומר פה לחברי הכנסת הערבים: אם הייתם רוצים שוויון זכויות אמיתי, הייתם דואגים לציבור שבחר בכם.

דני דנון: בשבוע שעבר, בוועדה לזכויות הילד, דאגנו לאותם ילדים בדואים בני שבע ששולחים לשדות.

דני דנון: לא ראיתי אתכם בוועדה.

דני דנון: השבוע נקיים דיון על מוסדות חינוך במזרח-ירושלים, על המצוקה והפערים.

דני דנון: תבואו לוועדה לזכויות הילד, תנסו אותנו.

דני דנון: תבואו לראות איך אנחנו עוזרים לכם לצמצם פערים.

דני דנון: אבל לא, אתם במקום זה עסוקים בדברים אחרים.

דני דנון: אני רוצה להזכיר לכל חברי הכנסת הערבים.

דני דנון: תסתכלו ימינה – תראו את הרצל; תסתכלו שמאלה – תראו את דגל ישראל; תסתכלו בדרכון הדיפלומטי – תראו את סמל מדינת ישראל; תסתכלו בתלוש המשכורת שאתם מקבלים כל חודש מהכנסת – תראו את סמל מדינת ישראל, מדינה יהודית דמוקרטית.

דני דנון: אם אתם חושבים שאנחנו נרכין את הראש וניתן לכם להלום בנו, זה לא יקרה.

דני דנון: זה לא יקרה, אדוני היושב-ראש, כי בכל דמוקרטיה – אם בארצות-הברית, מעוז הדמוקרטיה, חבר קונגרס או חבר סנאט היה מעז לעלות על אונייה של "אל-קאעידה" ולשוט ולהזדהות עם אותם חיילים שפוגעים באנשי המארינס, כשהוא היה חוזר לבית-הנבחרים, היה מחכה לו ארגז קרטון בצבע חום והיו אומרים לו: תודה רבה, אדוני, אתה כבר לא חבר קונגרס, והיו עוצרים אותו במקום.

דני דנון: הבעיה שלנו, שאנחנו נותנים לחלק קטן – זה לא המיעוט הערבי, זה לא אותם אנשים שצופים בנו עכשיו, זה חלק קטן מההנהגה שמסיתה יום-יום נגדנו.

דני דנון: חברת הכנסת , את מדברת פה במלים גבוהות, מלים יפות.

דני דנון: יום יבוא ויחשפו את הקלטות של ה"מרמרה".

דני דנון: אני אומר לך, חברת הכנסת זועבי, כשיראו את הקלטות של ה"מרמרה" – וזה יקרה, כי אנשים כבר ראו את הקלטות האלה ויראו אותך יושבת בספינה עם אותם מחבלים ומתכננת מה נעשה כשיעלו הכוחות הציוניים.

דני דנון: כשאת ישבת עם אותם מחבלים ותכננת את המעשה הזה לא חשבת שמצלמים אותך במצלמות של האנייה.

דני דנון: הדברים האלה ייחשפו, ואז נראה את חבר הכנסת אורון מדבר על הזכויות שלך.

דני דנון: ואי-אפשר לשכוח את מורך ורבך עזמי בשארה, שהיה מחוקק רהוט, מוכשר, שדיבר פה מהדוכן.

דני דנון: אתם חוצים את הקו שבין הדיבור למעשה; כמו שעזמי בשארה חצה את הקווים, ומלדבר בעד ה"חיזבאללה" הוא נהפך להיות סוכן של ה"חיזבאללה".

דני דנון: ומי שמפקפק בדברי שיקרא פסק-דין של בית-המשפט המחוזי בירושלים, שהרשיע את חלפן הכספים שהעביר 450,000 דולר לחבר הכנסת עזמי בשארה, שבזמן מלחמת לבנון השנייה ישב פה בכנסת, בירושלים, אולי באותו חדר של , ודיבר בטלפון שלו עם ה"חיזבאללה".

דני דנון: זה לא קרה במדינה אחרת, זה לא קרה לפני 100 שנים, זה קרה בכנסת ישראל.

דני דנון: היום אנחנו רואים שזה גם קורה, ש מחליטה לחצות את הקווים.

דני דנון: לצערי, אדוני היושב-ראש, החוקים והתקנות שלנו מאפשרים לנצל את הדמוקרטיה.

דני דנון: מה שאנחנו עושים היום זה אקט סמלי.

דני דנון: אז לא יהיה לה דרכון דיפלומטי.

דני דנון: גם חבר הכנסת טיבי, שמארגן את המשט שמגיע מלוב היום – גם לו ניקח את הדרכון הדיפלומטי.

דני דנון: זה אקט סמלי.

דני דנון: המהות צריכה להיות שאנחנו צריכים להיות דמוקרטיה מתגוננת שתאפשר לנו לפעול גם נגד חברי כנסת שחוצים את הקווים, לא שמדברים.

דני דנון: זכותם לבוא ולדבר ולהגיד מה שהם רוצים, אבל ברגע שהם חוצים את הקווים – והם חוצים את הקווים; לעלות על ספינה עם מחבלים זה לחצות את הקווים; לדבר עם ה"חיזבאללה" בטלפון בזמן מלחמה זה לחצות את הקווים.

דני דנון: ואם הם לא יודעים את הקו, חובתנו לסרטט אותו.

דני דנון: לכן אני בא ואומר פה לחברי: אנחנו נמשיך להתגונן.

דני דנון: ולציבור בבית – אני יודע שאתם מאוכזבים מאתנו היום, ואתם אומרים: זה לא מספיק, מה שאתם עושים, היא לא צריכה להיות בכנסת.

דני דנון: לכן הוגשה הצעת חוק שתאפשר להוציא חברי כנסת מכהנים שחוצים את הקווים ברוב מיוחס של 80 חברי כנסת.

דני דנון: אנחנו חייבים להתגונן.

דני דנון: מי שרוצה בבית לפעול, מוזמן להתקשר ללשכה של חברת הכנסת זועבי עכשיו, למספר שפורסם וקיים גם באתר האינטרנט של הכנסת, המספר 02-6402089 – – –

ראובן ריבלין: זה דבר שעוד לא קרה בכנסת, אבל אתה יודע מה – – –

דני דנון: – – – מוזמן להתקשר – – –

ראובן ריבלין: אני מנסה להתגונן מבחינת הכנסת, אבל אין מה לעשות.

דני דנון: – – – מוזמן להתקשר ולומר לה: מקומך בבית-האסורים, לא בבית-המחוקקים.

ראובן ריבלין: תגיד את זה ליועץ המשפטי, מה אתה אומר את זה לאזרחים?

ראובן ריבלין: תאמר את זה ליועץ המשפטי.

דני דנון: אני אגיד לך למה – – –

ראובן ריבלין: תודה רבה, אני מתנצל, נא לסיים.

דני דנון: אדוני היושב-ראש, שאלת אותי שאלה.

ראובן ריבלין: אני חוזר בי משאלתי.

דני דנון: אני אסיים.

דני דנון: גם נגד עזמי בשארה פנינו ליועץ המשפטי, אבל הוא המשיך לשבת פה ולקבל משכורת ולצחוק מאתנו, והיום הוא עושה זאת מירדן.

ראובן ריבלין: תפטר את היועץ המשפטי.

דני דנון: לכן צריך להתגונן מאותם חברי כנסת שחוצים את הקווים.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת דנון על הסבריו.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בן-ארי, ואחריו – חבר הכנסת יואל חסון.

ראובן ריבלין: אחריו – חברת הכנסת גילה גמליאל, סגנית השר.

מיכאל בן-ארי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, השעה היא שעת חירום.

מיכאל בן-ארי: אנחנו נמצאים בסחף והידרדרות חמורה ביותר של המעוז הקדמי של האויב שנמצא כאן, שעבר, כמו שאמר חבר הכנסת דנון, משלב הדיבורים לשלב המעשים.

מיכאל בן-ארי: אנחנו כולנו זוכרים כיצד חבר כנסת מכאן, עזמי בשארה, שבית-המשפט העליון הכשיר אותו, כיוון טילים ללב-לבה של מדינת ישראל, לסבתא וילד שנהרגו בערב שבת, לפועלים בתחנת הרכבת, לילדים בנצרת שנהרגו ונרצחו כתוצאה מהכוונה של מחבלים שיושבים כאן בכנסת.

מיכאל בן-ארי: מדברים אתי על דמוקרטיה?

מיכאל בן-ארי: צביעות.

מיכאל בן-ארי: מישהו פה מחברי הכנסת הערבים יכול לספר לנו על איזה דמוקרטיה ערבית?

מיכאל בן-ארי: אולי במצרים, ששם ממליכים את הילד?

מיכאל בן-ארי: אולי בירדן, אולי בסעודיה יש דמוקרטיה.

מיכאל בן-ארי: היא מדברת על דמוקרטיה, בחוצפתה?

מיכאל בן-ארי: היום אני מבין למה במדינות ערב לא רוצים דמוקרטיה.

מיכאל בן-ארי: הם יודעים עם מי יש להם עסק.

מיכאל בן-ארי: הם יהרסו כל דמוקרטיה.

מיכאל בן-ארי: רבותי, אני לא רוצה להאריך בדברים.

מיכאל בן-ארי: היום עלינו לעבור משלב הדיבורים לשלב המעשים.

מיכאל בן-ארי: למען הדורות הבאים, למען הילדים שלנו.

מיכאל בן-ארי: כי אם אנחנו לא נעצור את הסחף הזה עכשיו – אדוני היושב-ראש, נמשיך לדבר על דמוקרטיה.

מיכאל בן-ארי: הדמוקרטיה היחידה שישנה במזרח התיכון – אנחנו נחריב אותה במו ידינו.

מיכאל בן-ארי: אנחנו נחריב אותה במו ידינו, בגלל כל מיני צבועים שלפני כמה שנים, נגד הרב כהנא, בקלות, על לא עוול, הלכו ופסלו אותו.

מיכאל בן-ארי: דן מרידור מתקשר לבייניש: יש לך את תפקיד חייך, בואי תפסלי את הרב כהנא.

מיכאל בן-ארי: בואו נראה איך הוא יצביע היום, כשמדובר באויב אמיתי של מדינת ישראל, בחציית קווים שאין כדוגמתה.

מיכאל בן-ארי: רבותי, נכון אמר חבר הכנסת דנון: אנחנו בתחילת הדרך.

מיכאל בן-ארי: אני כבר הגשתי בקשה נגד מי שמכוון, מתחרה בה, אחמד טיבי, שאמר: אנחנו נטפל בשליט.

מיכאל בן-ארי: והוא עוד יושב פה, והוא עוד יושב פה ומדינת ישראל נותנת לו להסתובב חופשי.

מיכאל בן-ארי: הוא יטפל בשליט.

מיכאל בן-ארי: הילד שלנו ארבע שנים שם.

מיכאל בן-ארי: הוא יטפל בו?

מיכאל בן-ארי: הוא נציג ה"חמאס" בכנסת.

מיכאל בן-ארי: רבותי, היכן אנחנו נמצאים?

מיכאל בן-ארי: לכן היום אנחנו נעבור משלב הדיבורים לשלב המעשים.

מיכאל בן-ארי: אני אומר שזה לא עניין של נקמה.

אילן גילאון: איזה מעשים?

מיכאל בן-ארי: זה לא עניין של נקמה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת גילאון, אתה מדבר עוד מעט.

מיכאל בן-ארי: אנחנו נזהיר את האויבים, אנחנו נזהיר את האויבים, חבר הכנסת גילאון.

מיכאל בן-ארי: אנחנו נאמר להם: אם אתם תחצו את הקווים, כמו שהיא עושה, שהיא כיוונה אותם להעיף נבוט בראש לחיילים שלנו ולירות בהם, את האלות מהברזל.

מיכאל בן-ארי: היא ישבה יחד עם הילדים שלך והילדים שלי, ומכה אותם, אז אנחנו לא נעבור על זה לסדר-היום.

מיכאל בן-ארי: יש גבול, אנחנו נציב את הגבול הזה.

מיכאל בן-ארי: מי שחוצה קווים לטובת האויב, מי שעומד מול מדינת ישראל, ידע.

מיכאל בן-ארי: השלב הזה אומנם הוא שלב מועט, שלב של אזהרה, או ברוח הימים האלה – כרטיס צהוב.

מיכאל בן-ארי: אבל שאר השלבים בדרך.

מיכאל בן-ארי: אנחנו נמצה את האפשרויות הדמוקרטיות העומדות לרשותנו ואנחנו נגרום לכך שהמעוז הקדמי של האויב בכנסת יחוסל, ומוטב שעה אחת קודם.

ראובן ריבלין: תודה לחבר הכנסת בן-ארי.

ראובן ריבלין: אני מזמין את חבר הכנסת יואל חסון.

ראובן ריבלין: גם לרשותך חמש דקות.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הסוגיה הזאת שאנחנו דנים בה היא סוגיה משמעותית בעיני.

יואל חסון: היא אולי אפילו בחלק מהדברים גם תקדימית.

יואל חסון: אני רוצה לומר לכם, כאשר היתה פה הסיטואציה הקודמת במליאה כאשר חזרה מאותו משט, אני מודה, אדוני היושב-ראש, אני מודה, פעלתי באופן רגשי יותר מאשר שכלי, אני מודה.

יואל חסון: אני מודה שהתחושה והאווירה באולם לא אפשרה.

יואל חסון: לדעתי יש פה תחושות חזקות של אמונה בארץ הזאת, בזכות הזאת, בדמוקרטיה הזאת, בכל מה שתגיד, והיה קשה מאוד לעמוד מול ההתנהגות, מול ההתנשאות, מול המסרים.

יואל חסון: היה צריך לראות גם באותו דיון – זה באמת חצה פה את הספסלים, מכיוון לכיוון.

יואל חסון: זה בכלל לא נצבע בצבעים של שמאל וימין, קדימה, ליכוד או כל מפלגה אחרת.

יואל חסון: אבל מאז היה לי זמן לחשוב, היה לי זמן לשוחח עם אנשים, היה לי זמן לקרוא מאמרים, היה לי זמן לשמוע דעות והיה לי זמן לראות את השידורים בעולם.

יואל חסון: ואז אתה מתחיל לחשוב.

יואל חסון: אתה אומר: האם זה נכון לנו?

יואל חסון: כי אתה אומר: אני קודם כול דואג לנו.

יואל חסון: "לנו" זה לחברה הישראלית, לכנסת, לדמוקרטיה.

יואל חסון: האם זה נכון לנו?

יואל חסון: אז קודם כול, כנראה, סביר להניח, שבין-לאומית זה לא טוב לנו; סביר להניח שמבחינה דמוקרטית אנחנו על הסף.

יואל חסון: אבל צריך גם לזכור את התהליכים שקורים כאן בשנים האחרונות.

יואל חסון: אני, כילד שהיה עוקב אחרי דיוני הכנסת, ואחר כך כנער ואחר כך כאדם צעיר, אני זוכר התבטאויות קשות מאוד של חברי הכנסת הערבים, אבל, חברי, אלה היו התבטאויות ואלו היו דיבורים.

יואל חסון: אנחנו עוברים – ותשימו לב לתהליך ההקצנה וההסלמה פה – אנחנו עוברים מסיטואציה של דיבורים למעשים, למעשים שאולי הם עדיין לא עבירה על החוק, כפי שקובע או יכול להגדיר היועץ המשפטי לממשלה, אבל הם בהחלט מגיעים למצב שהם על סף חתירה נגד המדינה, כולל שותפות בפעולות שהן חתרניות, שרוצות לפגוע במדינת ישראל.

יואל חסון: וכשזה עובר למעשים, אי-אפשר להגיד שנשארנו בדיבורים ולא להתייחס לדבר הזה.

יואל חסון: לכן גם אני חושב – וחבל שחבר הכנסת חנין לא נמצא כאן – אני חושב שאם חבר הכנסת חנין היה מסתובב ברחובות שהוא גר בהם, כי הוא גר באותם רחובות שאני גר, שאלה כביכול מצביעי המרכז, מרכז-שמאל, מרכז-ימין, אולי חלק גם ממצביעיו – הוא חושב שהם חושבים אחרת.

יואל חסון: אני אומר לו שהם לא חושבים אחרת.

יואל חסון: אני אומר לו שרוב הציבור חושב ש – ולא החברים שלה מסביב, כי בעיני הם לא נחשבים לצורך העניין הזה, כי אנחנו פונים ל והדיון הוא עליה, והכוונה היא לא לערביי ישראל, אלא עברה את הגבול והצליחה לעורר, גם ברחוב וגם פה, מסר אחד שאומר: עד כאן.

יואל חסון: מה אנחנו צריכים לעשות כדי שלא נמשיך לעלות בסולם הזה של ההקצנה?

יואל חסון: אנחנו חייבים להגיב במעשים במידה.

יואל חסון: ואני אומר לכם, חברי הכנסת, הסנקציות שיאושרו או לא יאושרו היום הן לא משמעותיות והן לא דרמטיות.

יואל חסון: סביר להניח שהן גם לא יגבילו באמת את חברת הכנסת חנין – – –

גאלב מג'אדלה: אז בשביל מה לעשות אותן?

יואל חסון: אגיד לך בשביל מה.

יואל חסון: הכנסת צריכה להרים – נהיה קצת באווירת המונדיאל – לפחות כרטיס צהוב, לפחות כרטיס צהוב, שידעו שאנחנו הצבנו כאן איזה גבול, ואנחנו משלמים על זה מחיר.

יואל חסון: אנחנו נשלם על זה מחיר, אני יודע.

יואל חסון: אני גם לא עושה את זה בלב שלם, אני לא בא בלב שלם ומצביע על זה, כי אני מאמין באמונה שלמה בחופש הדמוקרטי וביכולת של חבר הכנסת והפרלמנט לדבר, לבטא, לעשות ולהגיד.

יואל חסון: אבל צריך לזכור דבר אחד – וזה משפט לסיום, אדוני היושב-ראש – היום הוכח, בוודאי בראייה לאחור, שהמשט הזה היה מלכתחילה משט עם כוונות אלימות.

יואל חסון: ב"מרמרה" התכונן צוות להיתקל באופן אלים בנציגי ממשלת ישראל, בחיילי צה"ל.

יואל חסון: היא בחרה להיות ב"מרמרה", באונייה הכי פחות נוחה, הכי עמוסה, הכי לא נעימה.

יואל חסון: היא בחרה להיות ב"מרמרה", ואני לא יודע להוכיח שהיא ידעה מה הולך להיות שם, אבל היא בחרה להיות שם, ועובדה שהיא היתה שם.

יואל חסון: לכן, בגלל שהיא היתה במשט שהיה ועשה פעילות טרוריסטית, בעיני – ואני לא אחזור בי מזה – היא היתה שותפה למהלך של טרור ולפעולה של טרור, ולכן היא הוציאה את עצמה מהמועדון הלגיטימי של כנסת ישראל, ולכן היא צריכה, לדעתי, להיענש על כך.

יואל חסון: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת חסון, הואיל ונתת דוגמה מהכדורגל – ודבריך היו בהחלט דברים עם היגיון – שחקן שרוצים לשבור לו את הרגל, כשהוא אחר כך נותן סטירה, הוא מקבל אדום.

ראובן ריבלין: תודה רבה, חבר הכנסת חסון.

ראובן ריבלין: אני מאוד מודה לך.

ראובן ריבלין: אני מזמין את חברת הכנסת, סגנית השר גילה גמליאל, ואחריה – את אילן גילאון.

ראובן ריבלין: אנחנו מתקרבים לסיום, שכן עוד מעט מגיע נסים זאב, ואחריו – שלמה מולה.

ראובן ריבלין: בבקשה, גברתי.

גילה גמליאל: אדוני היושב-ראש, שרי הממשלה, חברי וחברות הכנסת, שמעתי היום ובימים שעברו מאז אותו משט טרור לעזה את דבריה של חברת הכנסת זועבי.

גילה גמליאל: המתנתי לשווא לשמוע דברי חרטה או התנצלות על הפגיעה בחיילי צה"ל ובריבונות מדינת ישראל.

גילה גמליאל: ההיפך הוא נכון, אני שומעת את חברת הכנסת זועבי שבה ומצדיקה את המשט ומתארת אותו כפעילות פוליטית לגיטימית.

גילה גמליאל: אני שומעת את חברת הכנסת זועבי מגדירה את עצמה בתור פלסטינית, ואני שואלת: אם היא פלסטינית, מדוע היא חברה בכנסת ישראל?

גילה גמליאל: גם בעזה וברמאללה יש פרלמנט, מדוע אינה חברה בפרלמנט המגדיר עצמו כפלסטיני?

גילה גמליאל: אדוני היושב-ראש, גם אם חברת הכנסת זועבי לא היתה מודעת לאופי המשט כשהצטרפה אליו, כפי שהיא טוענת, וחשבה בתום לב כי מדובר במשט שלום, נשאלת השאלה מדוע לא קמה וגינתה כשגילתה כשמדובר במשט טרור, שמטרתו הראשונה והעיקרית היתה לפגוע ואף להרוג את חיילי צה"ל.

גילה גמליאל: חברת הכנסת זועבי אומרת שהיא אינה צריכה לקבל את אישור הכנסת בשביל פעילות פוליטית, אך כיצד ניתן להגדיר משט שהיה מלא במחבלים עם כלי נשק כפעילות פוליטית ולא פעילות טרור?

גילה גמליאל: לא קיימת אף מדינה בעולם שהיתה עומדת מנגד ונותנת לנבחריה לזלזל באופן כה בוטה בחוקיה ובביטחונה.

גילה גמליאל: אין לצפות כי שלטון ה"חמאס", שעליו מגינה חברת הכנסת זועבי בחירוף נפש, היה מגלה ליברליות מסוג זה.

גילה גמליאל: כיצד מסוגלת חברת הכנסת זועבי להסתכל בעיניהם של חיילי צבא-הגנה לישראל, חיילים המגינים על המדינה הזאת, חיילים המאפשרים לכולנו, כולל חברת הכנסת זועבי, לשבת במשכן הזה ולהתדיין בבטחה?

גילה גמליאל: כיצד היא מסוגלת להסתכל בעיניהם ולקרוא לעצמה נציגת ציבור כאשר היא עוברת לסדר-היום ובהתנהלותה אף מעודדת לפגוע בהם?

גילה גמליאל: חברת הכנסת זועבי חברה במפלגתו של חבר הכנסת לשעבר עזמי בשארה, ומצער לראות את קווי הדמיון ההולכים ונבנים ביניהם.

גילה גמליאל: כפי שמפלגתם לא גינתה את פעילותו הפושעת של בשארה, כעת חברת הכנסת זועבי לא מגנה את האלימות הנוראית כלפי חיילי צה"ל.

גילה גמליאל: עזמי בשארה ניצל את מעמדו כחבר הכנסת ובגד במדינת ישראל.

גילה גמליאל: כפי שאנו פועלים היום, בהליך נפרד, על מנת לשלול את זכויותיו, ראוי כי גם חברת הכנסת זועבי תיאלץ לשלם על פעילותה, למען ידעו כי מעמדו של חבר כנסת אינו הרשאה לחתור תחת מדינת ישראל וחייליה.

גילה גמליאל: חברת הכנסת זועבי, כבוד היושב-ראש, מתהדרת בערכיה הדמוקרטיים והליברליים.

גילה גמליאל: יכול להיות שהיא שוכחת שבדמוקרטיה זכויות באות יחד עם חובות.

גילה גמליאל: היא לא רק לא מילאה את חובותיה כלפי אזרחי המדינה כנבחרת ציבור, אלא חיבלה בחובות אלה.

גילה גמליאל: קולו של המיעוט אומנם מוכרח להישמע בדמוקרטיה, אך הדמוקרטיה אינה הרשאה למיעוט לרמוס את חוקי המדינה.

גילה גמליאל: אני מברכת את יושב-ראש ועדת הכנסת, חבר הכנסת יריב לוין, על המלצות הוועדה הפועלת מתוקף סמכותה לפי סעיף 13 לחוק חסינות חברי הכנסת, ואני תומכת בהן בלב שלם.

גילה גמליאל: אני קוראת לחברי וחברות הבית הזה לתמוך בהמלצת הוועדה ולשלול את זכויות היתר של חברת הכנסת זועבי.

גילה גמליאל: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אילן גילאון, ואחריו – חבר הכנסת נסים זאב, ואחרון הדוברים – חבר הכנסת שלמה מולה.

ראובן ריבלין: בבקשה.

אילן גילאון: אדוני היושב-ראש, שרים, חברי חברי הכנסת, חבר הכנסת שלמה מולה בחולצה המהממת – יפה.

אילן גילאון: אני לתומי חשבתי, אדוני, שמצעד האיוולת, אחרי מחשבה שנייה בכל זאת ייפסק.

אילן גילאון: לו הבמאי של המשט הזה מטעם ה"חמאס" היה יודע איזה הישג יהיה לו, שבפסטיבל הסרטים של העולם הוא יכול היה בוודאי לקבל פרס אוסקר כאשר הוא יגיע לביטויו הקיצוני ביותר בעוד יום שחור אחד לדמוקרטיה, ג'ומס – היה יום שחור ראשון שנחסך ממך בפעם הקודמת.

אילן גילאון: דמוקרטיה, אדוני, מחשבת להישבר במקום שאנשים מתבלבלים בתפקידיהם, כאשר המחוקקים הופכים לשוטרים, חברי הכנסת הופכים לשוטרים ולסדרנים ולשופטים, ואני אפילו ראיתי פה חברת כנסת אחת שעלתה על הדוכן כדי להוריד מישהי מפה.

אילן גילאון: לא יודע מה היתה כוונתה.

אילן גילאון: כאשר חברי כנסת הופכים למפגינים במליאתם ומתחילים לחלק כרוזים, וכאשר אני רואה את ההופעה של חבר הכנסת מיכאל בן-ארי, שהיתה דומה יותר מכל דבר אחר לפרלמנט פונדמנטליסטי באחרון המקומות בעולם, כאן – זה הניצחון האמיתי של המשט הזה, אדוני.

אילן גילאון: ולו אני הייתי חברת הכנסת זועבי, ואני לא מזדהה לחלוטין עם המעשה שעשתה, הייתי בא ולקראת הפגרה, אדוני, הייתי קונה מתנה גדולה לכל אחד מחברי הכנסת שהפכו לפינקלשטיינים האישיים שלה.

אילן גילאון: היא לא חלמה, חברת הכנסת מירי רגב, שבמקום שהיא היתה צריכה להיות אילוסטרציה נשכחת את תהפכי לאילוסטרציית המבנה המשנית שלה.

אילן גילאון: היא לא חלמה שיהיו לה מליצי יושר כאלה.

אילן גילאון: אז תראו, תום לב אין הרבה פה, אבל באיוולת יש תחרות אין-סופית בין האנשים.

אילן גילאון: אני לא אחת כועס על החברים הערבים פה על כך שהם גורמים לסגרגציה, ומה שנאמר כאן, שהם לא מספיק מופיעים לטובת האוכלוסייה שלהם, גם זה נכון.

אילן גילאון: אבל אני כל הזמן שואל את עצמי: למה הדבר הזה קורה, למה הגענו עד הלום?

אילן גילאון: ואז תמיד מביאים לי איזשהו טיעון, שאני כבר עייף ממנו, ואומרים לי: לו זה היה קורה בסוריה.

אילן גילאון: מי שרוצה סוריה ושלטון הבעת' שילך לשם.

אילן גילאון: אני, בשביל זה, העבודה לא שווה לי.

אילן גילאון: אבל, אדוני, כאשר מדובר שצריכים שניים לטנגו, כדאי פעם אחת לדעת שבריקוד הזה גם יש תמיד מישהו מוביל; שיש לו מעבר לחובות של ההשתתפות בריקוד, החובות של ההובלה.

אילן גילאון: זה תמיד רוב, זה תמיד מי שבידו הכוח, זה תמיד זה שחושב בבדל-מחשבתו שאולי יש לו גם כן משהו לתקן.

אילן גילאון: ולכן, כאשר צריכים שניים לטנגו, ברור מי צריך להוביל את הטנגו.

אילן גילאון: נעשה בחוכמה אם נשאל קודם כול את השאלה איך התגלגלנו לכל הדברים הללו.

אילן גילאון: לכן אני אומר לך, אדוני, הייתי בוועדה הזאת.

אילן גילאון: אני אדליף לך שאני האיש שהצביע נגד האחרים.

אילן גילאון: משום שאני בן-אדם, כמו ג'ומס, אגב, שלפני משהו כמו 20 שנה כוניתי "בוגד" ו"סכין בגב האומה", ולפני 20 שנה עוד אמרו לנו: לך לרוסיה.

אילן גילאון: היום לא אומרים לנו דברים כאלה כי חושבים שמתכוונים למפלגה אחרת.

אילן גילאון: היו אומרים לנו את זה.

אילן גילאון: ואתה יודע למה, אדוני?

אילן גילאון: למה כינו אותי בוגד ואת ג'ומס?

אילן גילאון: למה כינו אותנו?

אילן גילאון: כי אמרנו את הדברים שהיום אומר ראש הממשלה של ממשלת ישראל מטעם הליכוד.

אילן גילאון: תמכנו בשתי מדינות לשני עמים.

אילן גילאון: אני מקווה שבאותו תום לב, דרך אגב, כמו שאנחנו תמכנו.

אילן גילאון: רק שתבין ברטרוספקטיבה איך הדברים נראים ואיפה הם מתפתחים.

אילן גילאון: מה שמסוכן היום לדמוקרטיה – שסוס טרויאני כהניסטי כזה, שהתנגש עם חיילי צה"ל פי-מאה ופי-אלף מחנין זועבי, שהיא בטלה בשישים בעניין הזה, אדם ש-on camera משלם שוחד לחיילים כדי לסרב פקודה, הוא זה שמוביל את ועדת הכנסת והוא האורים ותומים שלה.

אילן גילאון: כהנא חדש בתוך המשכן וכולם סוגדים ומשתחווים לו, מיכאל בן-ארי.

אילן גילאון: חבר הכנסת עם השערות על הפנים.

אילן גילאון: הוא, הוא היום קובע את הטון בכנסת ישראל.

אריה אלדד: מה עם השערות שלך?

אילן גילאון: מה עם שלי?

אילן גילאון: לא שמתי לב שגם לי יש.

אילן גילאון: לו לא היו לי, לא הייתי מרשה לעצמי, אריה, לומר דברים כאלה.

אילן גילאון: אתה יודע שאני תמיד דורש מעצמי.

אילן גילאון: אני כבר מסיים, אדוני.

אילן גילאון: יש לי עוד שש שניות ובדיוק זה לסיום.

אילן גילאון: ולכן אני בא ואומר לכם: תתעשתו ותצאו מתוך קלוננו, כי מה שמתנהל כאן זה סכנה מוחשית מאוד של התרסקות.

אילן גילאון: ז'בוטינסקי, לו היה חי והיה רואה מה היורשים שלו עושים כאן, תאמין לי, הוא היה מת מבושה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת נסים זאב, אתה מתחלף עם חברת הכנסת יוליה ברקוביץ, תדבר לפניה, ויסיים חבר הכנסת מולה.

ראובן ריבלין: שלושת האחרונים, ולכן אחרי נסים זאב אני אצמצם.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני לא יודע מה רוצים מ.

נסים זאב: הפכנו אותה בסך הכול למלכה – להביא את ושתי המלכה בכתר מלכות להראות העמים והשרים את יופיה, כי טובת מראה היא.

נסים זאב: הפכנו אותה לגיבורת ה"חמאס".

נסים זאב: אני אומר את זה בכל הרצינות.

אילן גילאון: היא לעולם לא תשלם.

נסים זאב: אני אומר לך, היא היתה צריכה לשלם מיליונים כדי להביא לה את הפרסום הזה.

נסים זאב: מה בעצם לוקחים ממנה?

נסים זאב: את הפספורט?

אילן גילאון: אני הייתי מחייב ב-5 מיליון שקלים.

ראובן ריבלין: לא להפריע, רבותי, אנחנו צריכים לסיים.

ראובן ריבלין: רבותי, יש גבול, אנחנו מסיימים את הדיון.

נסים זאב: מה לקחנו ממנה?

נסים זאב: איזה זכויות לוקחים ממנה?

נסים זאב: מה בדיוק לוקחים ממנה?

נסים זאב: אנחנו יותר נותנים לה מאשר אנחנו לוקחים ממנה.

נסים זאב: אנחנו נותנים לה את כל הקרדיט, שהיא הגיבורה של אויבי ישראל.

נסים זאב: היא מתקבלת, באמת, אני אומר את זה בכל הרצינות, בכל מקום בעולם כאשה שניצחה ועומדת בפרץ מול מדינת ישראל.

נסים זאב: היא בסך הכול אומרת דברים שהיא מאמינה בהם.

נסים זאב: היא אומרת שמדיניות ישראל, המדיניות שלנו, מביאה לטיהור אתני.

נסים זאב: הגרעין האירני יהיה יעיל ליצירת כוח נגד מדינת ישראל.

נסים זאב: היא גם אומרת שצריכים להתחיל באינתיפאדה שלישית.

נסים זאב: היא לא אומרת שום דבר, היא מאמינה בזה.

נסים זאב: בשביל זה היא פה, בשביל זה היא מבל"ד, בשביל זה היא התלמידה של עזמי בשארה.

נסים זאב: היא ממשיכת דרכו.

נסים זאב: אז מה אתם רוצים ממנה?

נסים זאב: אנחנו צריכים באמת לבדוק את עצמנו, עד כמה האיוולת שלנו, העיוורון וקהות החושים שלנו, כמנהיגים – אני כולל את היועץ המשפטי לממשלה, שלא מוצא לנכון להעמיד אותה לדין, ואני אגיד לכם על מה אני מתבסס.

גאלב מג'אדלה: לא הבנתי את זה.

גאלב מג'אדלה: מה אמרת?

נסים זאב: ייקח לך זמן, הזמן שלי ייגמר עד שתבין אותי.

נסים זאב: אני רק רוצה לומר, האם יש ספק למישהו שהגוף IHH, שהוא גוף טרוריסטי – היום גרמניה, אגב, הוציאה אותו, אדוני היושב-ראש, מחוץ לחוק; הארגון הזה עשה פיגועי טרור בארצות-הברית, פיגועים ידועים.

נסים זאב: זה ארגון טרור.

נסים זאב: היא ישבה על אוניית המשט, שבעצם זה גוף טרוריסטי לכל דבר.

נסים זאב: ובמה האיוולת שלנו?

נסים זאב: אני רוצה לומר רק את המבט ההשוואתי בין מה שקורה למשל בארצות-הברית, שהיא מדינה נאורה והיא דמוקרטית: החסינות של חברי הקונגרס מתייחסת לסנטורים וחברי הקונגרס בכל מקרה, אבל חוץ מבגידה או פשע או הפרת הסדר והשלום.

נסים זאב: אני רוצה לציין, אדוני היושב-ראש, שישראל יוצאת דופן בעובדה שהוראת החוק מציינת שהחסינות המהותית חלה גם על מעשים.

נסים זאב: פה מדובר במעשים, ולא רק בדיבורים.

נסים זאב: כמעט בכל הדמוקרטיות האחרות החסינות המהותית מתייחסת אך ורק להבעת דעה ולהצבעות.

נסים זאב: אבל כאשר עולה אותה בת-יענה על הספינה, ולא דופקת חשבון לאף אחד פה, מצפצפת על כולם, והיא בעצם אומרת בריאיון ב"אל-ג'זירה" – היא מצהירה באופן גלוי נגד המפעל הציוני, ויוצאת כנגד מדינת היהודים.

נסים זאב: זאת אומרת, כשאנחנו באים בחקיקה ועושים את הכול בוועדות החוקה, ומנסים להעלות את הנושא של מדינה יהודית ודמוקרטית, היא מצהירה באופן הגלוי ביותר: אני נגד מדינת היהודים.

נסים זאב: עכשיו, היא אומרת מפורש: המפלגה היחידה שמתנגדת לישראל, או להגדרת ישראל כמדינה יהודית, ואשר מצעה הוא מדינת כל אזרחיה, היא מפלגת הברית הלאומית הדמוקרטית, שאני נמצאת במקום השלישי ברשימתה.

נסים זאב: אני לא מאשים אותם, אדוני היושב-ראש.

נסים זאב: ויש לנו על מה להסתמך.

נסים זאב: גם בית-המשפט העליון בבג"ץ אמר ש"אין מקום לגלות סובלנות כלפי התבטאויות או מעשים של נבחר ציבור שיש בהם משום שלילת קיומה של מדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית או תמיכה במאבק מזוין של מדינת אויב או ארגון טרור הקמים עליה לחסלה".

נסים זאב: אני רוצה לדעת, ה"חמאס" זה ארגון טרור או לא?

נסים זאב: לאן היא נסעה?

נסים זאב: לא לעזה?

נסים זאב: "עקרונות אלה הינם כה בסיסיים וכה חיוניים לקיומו של המשטר הדמוקרטי הישראלי עד כי יש לראותם כעקרונות הזורמים בעורקי השיטה המשפטית שלנו.

נסים זאב: " ואני רוצה לדעת, אדוני היושב-ראש, אם אנחנו לא ניקח את המושכות – אני כבר מסיים – לידיים ונקבל את ההחלטות הראויות, אנחנו נמשיך פה לצעוק, ובסוף ניקח את הפספורט העלוב הזה – שמבחינתה לא אומר דבר וחצי דבר, היא בזה לנו, היא בזה למדינה היהודית, ובשבילה היא יוצאת גיבורת ה"חמאס", הגיבורה של אויבי ישראל.

קריאה: – – –

נסים זאב: אז לכן אני אומר, צריכים לעשות מעשה, לשנות בחקיקה, ולא להקים קול צעקה שאין לו שום ערך ותכלית.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת שמאלוב-ברקוביץ, ואחריה – אחרון הדוברים, חבר הכנסת מולה.

ראובן ריבלין: נא לצלצל.

ראובן ריבלין: בבקשה.

ראובן ריבלין: מולה הוא האחרון.

ראובן ריבלין: ביקשו אנשים להצטרף.

ראובן ריבלין: הרשימה היתה סגורה לפני שלוש שעות.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אדוני יושב-ראש הכנסת, כנסת נכבדה, נכשלנו.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: נכשלנו בחינוך לאזרחות, נכשלנו בחינוך לדמוקרטיה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: נכשלנו כי הגענו למצב שבו חלק מחברי הכנסת הערבים, כך נראה, מאמינים בלב שלם כי דמוקרטיה היא הזכות לפעול כנגד המדינה, להוציא דיבתה, להשחיר את פניה, לעודד את החרמת מוצריה, לייחל להשמדתה, לחבור לארגון טרור, לייעץ לרב-המרצחים ערפאת ולזכות בהגנה מלאה בכנסת בחסות החוק.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: זאת לא דמוקרטיה, זאת מיעוטיזציה – מיעוט הפועל בחסות הקהילה הבין-לאומית לחתירה כנגד המדינה והחברה שאליה הוא משתייך על-ידי השמצות, דיבה ודורסנות של המיעוט כנגד הרוב.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני לא יודעת מה הכנסת תחליט היום, אדוני היושב-ראש.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: האם תבחר לשלול את זכויות היתר של חברת הכנסת ?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: האם תשלול ממנה את הזכות לדרכון דיפלומטי?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: האם תשלול ממנה את הזכות לחופש תנועה?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אינני יודעת.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: זאת לא השאלה, זוהי שטות.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: השאלה הגדולה, חברי חברי הכנסת, מדוע – מדוע חברת הכנסת עדיין חברת כנסת בישראל?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני תוהה מה היה קורה בטורקיה אם חבר פרלמנט טורקי היה לוקח חלק במשט הזדהות למען המיעוט הכורדי וארגון ה-PKK.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני תוהה מה היה קורה בבריטניה, רק לפני עשור, אם חבר פרלמנט בריטי היה לוקח חלק במשט הזדהות עם ה-IRA.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני תוהה מה היה קורה בפרלמנט ההודי אם חבר פרלמנט היה לוקח חלק במשט הזדהות עם הטרור הקשמירי.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: האמת – אני לא תוהה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני יודעת בדיוק מה היה קורה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: חברת הכנסת זועבי היא חברת כנסת בישראל.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: נפלה בידיה הזכות הנדירה לפעול לקידום האמונות שלה כחברת הפרלמנט הישראלי.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: נפלה בידיה הזכות לפעול למען ציבור של מיליוני ערבים אזרחי ישראל הסובלים מתקציב דל, תשתית רעועה, היעדר ביטחון אישי, עוני, פשע, סמים, אלימות במשפחה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אבל את חברת הכנסת זועבי זה לא מעניין באמת.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: את חברת הכנסת זועבי מעניינת עזה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מאמינה כי אין מקום לפעילות אנטי-ישראלית בכנסת.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני מאמינה כי אין מקום בבית הזה לחברים כ ואחרים המצדדים בארגוני טרור חשוכים וקיצוניים; בטרוריסטים שהשתלטו בכוח על עזה, יצרו משטר של דיכוי והפחדה והפכו את תושבי הנגב ותושבי עזה הפלסטינים כאחד לקורבן במאבק ה"חמאס" להשמדת ישראל.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני מאמינה כי אין בבית הזה מקום לחברי כנסת הבוחרים לכלות את זמנם בדאגה ופועלים למען ה"חמאס", כאילו שאין לאזרחי ישראל הערבים די צרות.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מדינת ישראל היא דמוקרטיה, הדמוקרטיה האמיתית היחידה במזרח התיכון.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: רק בישראל זכאים לא רק האזרחים אלא אפילו התושבים הפלסטינים לעתור לבית-המשפט העליון, לבג"ץ.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: רק בישראל חופש הביטוי הוא כל כך גדול שאנשים כמו שיח' ראאד סלאח מסתובבים חופשיים מדאגות ומשתלחים במדינה תוך הפצת שנאה וארס.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: רק בישראל יכולים חברי פרלמנט לשבת בכנסת ולחתור כנגד מדינתם.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ישראל היא אומנם דמוקרטיה, אולי יתר על המידה לעתים.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אבל – וזה אבל גדול – היא דמוקרטיה מתגוננת המגינה על עצמה מפני איומים שאין להם אח ורע בעולם כולו.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: היא חייבת להגן על עצמה ולקבוע קווים אדומים.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: שלילת זכויותיה של חברת הכנסת זועבי היא לדעתי לעג לרש.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: הייתי רוצה לראות אותה מחוץ לכנסת, עדיף מאחורי סורג ובריח.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: לא אחדל לפעול לסילוקה של זועבי ושכמותה בכנסת.

ראובן ריבלין: נא לסיים.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: את מקומם בכנסת צריכים למלא חברי כנסת ערבים-ישראלים שבאמת אכפת להם מהציבור ששלח אותם לכאן.

ראובן ריבלין: נא לסיים.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: דקה, אדוני היושב-ראש.

ראובן ריבלין: לא, לא דקה.

ראובן ריבלין: חמש דקות עברו.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ההצעה שמובאת לאישורנו היום – – –

ראובן ריבלין: אני לא יכול, צלצלנו.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: כמה שניות.

ראובן ריבלין: בבקשה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ההצעה שמובאת לאישורנו היום היא מינימום.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: חובתנו לאשר את המינימום הזה על מנת להעביר מסר חד-משמעי המבדיל בין המקובל לאסור בהחלט – –

ראובן ריבלין: תודה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: – – מסר המבדיל בין פרלמנטריזם לטרוריזם, מסר המבהיר לטרוריסטים הבוגדים והחתרנים כולם כי לא תהיה להם מחילה.

ראובן ריבלין: תודה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: חבר הכנסת אורון – אדוני היושב-ראש, אני מסיימת – קורא היום ליום של היום יום שחור, יום חושך.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני דווקא מתחילה לראות אור בקצה המנהרה.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אחרון הדוברים, חבר הכנסת שלמה מולה – בבקשה, אדוני.

ראובן ריבלין: חמש דקות לרשותך.

ראובן ריבלין: מייד לאחר מכן נתחיל בסדרת ההצבעות.

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, רבותי השרים, אני שמח להיות אחרון הדוברים, אדוני היושב-ראש.

שלמה מולה: אני לא מסכים עם .

שלמה מולה: אני חושב שהטראומה של העם – מה שהיה עם המשט הזה, זאת טראומה שאנחנו לא יכולים להתאושש ממנה.

שלמה מולה: אבל, אדוני היושב-ראש, אנחנו ממשיכים לתת דה-לגיטימציה למדינת ישראל במו ידינו, שימשיכו לשנוא אותנו.

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לומר לך, אינני מזדהה עם , אבל דמוקרטיה צריכה להיות דמוקרטיה.

שלמה מולה: יכולה להיות דמוקרטיה רק למי שלא רוצה לדרוס את המיעוט.

שלמה מולה: ברגע שהדיון הפך להיות דיון נגד ערביי ישראל, אף אחד לא יכול להימלט מהדיון – – –

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: – – –

ראובן ריבלין: חברת הכנסת ברקוביץ, הרגע הוא קרא קריאות ביניים כשאת דיברת?

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לומר לך, אנחנו בני העם הנרדף, אנחנו בני העם שגורש מספרד, אנחנו בני העם שלא היה לנו בית לאומי.

שלמה מולה: גירשו אותנו, רדפו אותנו, פגעו בנו, בגלל שאנחנו היינו מיעוט.

שלמה מולה: לא יעלה על הדעת שכאן, דווקא בדמוקרטיה שלנו, אנחנו נתקע טריז, כדי שבמקרה הטוב ייקחו דרכון ל.

שלמה מולה: איזה דבר עלוב אנחנו עושים למען עצמנו, איזה נשק אנחנו נותנים לשונאי ישראל, לאנטישמים בעולם.

שלמה מולה: אנחנו אומרים לעולם: אנחנו עם גזעני.

שלמה מולה: למה מגיע לנו?

שלמה מולה: אני רוצה לפנות אל חברי הכנסת מהליכוד.

כרמל שאמה-הכהן: די, די.

שלמה מולה: אני רוצה להסתכל עליכם ולומר לכם: אתם, כל מה שמניע אתכם, כולל באגף הזה אצלי במפלגה, זה יצר הנקמה.

שלמה מולה: עם ישראל הוא לא עם נוקם.

שלמה מולה: עם ישראל הוא לא עם נוקם בגלל פיסת נייר שלוקחים מ.

שלמה מולה: ואני רוצה לומר לכם שהדבר הזה גם לא יעמוד במבחן בית-המשפט.

שלמה מולה: תשאלו כל משפטן דגול, הוא יאמר לכם: זה לא יעמוד במבחן בית-המשפט העליון.

שלמה מולה: אני רוצה להגיד לכם יותר מזה, אני רוצה לספר לכם יותר מזה – גם ההליכים לא היו תקינים.

שלמה מולה: הדיון שהתקיים היה דיון על נושא לוב.

שלמה מולה: במקרה צירפתם את עניינה של – שאני לא מסכים אתה; אני חושב שהיא עשתה דבר חמור.

שלמה מולה: אבל בהליך שהיה, בסמכות שניתנה לחברי הכנסת, שייטיבו עמם, שירצו לפגוע, ירצו לקחת – בהליך הזה, הליך משפטי שהיה אמור להיות, כל מה שהיה, אדוני היושב-ראש בדיון – אני השתתפתי – כולם ראו את הפריימריס שלהם, כולם ראו את אותם אנשים שיבחרו בהם; כמה שיותר לזרות שנאה בינינו, בתוך העם בישראל, ערבים וישראלים.

שלמה מולה: לא יעלה על הדעת שאנחנו נהיה נשק וכלי לאותם אנשים שרוצים לפגוע בדמוקרטיה.

שלמה מולה: מה, אנחנו מתורתו של מיכאל בן-ארי מכהנא, אתם הליכודניקים כהניסטים?

שלמה מולה: איפה אתם נמצאים, באיזה מקום?

שלמה מולה: יוליה שמאלוב-ברקוביץ, את כהניסטית?

שלמה מולה: את מקדימה.

שלמה מולה: איך אפשר שמיכאל בן-ארי יכתיב לבית הזה איך הבית הזה ייראה?

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני – – –

שלמה מולה: מה דמותו של הבית הזה?

שלמה מולה: אתם תתביישו לכם.

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, הכנסת היא מקום לדמוקרטיה.

מיכאל בן-ארי: לא לחיסול המדינה.

מיכאל בן-ארי: לא לחיסול המדינה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בן-ארי, הוא מסיים את דבריו.

שלמה מולה: אתה, אדוני בן-ארי, אתה הגיבור של הבית הזה היום.

שלמה מולה: תאמין לי, תורת כהנא ניצחה.

מיכאל בן-ארי: – – –

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: – – –

שלמה מולה: אבל אני אומר לך, זה יהיה יום ההתפכחות שלנו – האם אנחנו נמשיך לדרדר את הדמוקרטיה שלנו.

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: – – –

שלמה מולה: בדמוקרטיה, נכון, צריך לשמוע את הדברים הלא-נעימים.

שלמה מולה: בדמוקרטיה גם צריך להקשיב למי שאתה לא מסכים אתו.

שלמה מולה: בדמוקרטיה צריך לכבד את הדעות של האחרים.

שלמה מולה: בדמוקרטיה, ידידתי יוליה שמאלוב-ברקוביץ – – –

נסים זאב: מחסלים את הדמוקרטיה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת נסים זאב.

נסים זאב: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת נסים זאב.

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, אני לא מצפה – – –

ראובן ריבלין: נא לסיים.

שלמה מולה: יש לי שמונה שניות.

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, אני לא מצפה מהמתלהמים, אני מצפה מאלה שיש להם שכל ישר, גם כשלא מסכימים עם , לא לתת לה נשק כדי שהמדינה שלנו, ימשיכו לשנוא אותה, ולתת כלי ונשק לאנטישמים.

שלמה מולה: תודה רבה.

מירי רגב: – – –

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תמו קריאות הביניים, וגם כל האנשים שנרשמו – – –

מירי רגב: – – –

ראובן ריבלין: חברת הכנסת רגב, אם תפריעי לי בהצבעה – – –

נסים זאב: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת נסים זאב, יש גבול.

מירי רגב: – – –

ראובן ריבלין: יש גבול, חברת הכנסת, מספיק.

ראובן ריבלין: מספיק, מספיק.

ראובן ריבלין: הממשלה יכולה לבקש הצבעה שמית, או 20 חברי כנסת יכולים לבקש הצבעה שמית, אבל אני אומר לכם בצורה ברורה ביותר: קודם כול, רבותי חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה.

ראובן ריבלין: אתם רוצים?

ראובן ריבלין: יש 20 חברי כנסת שרוצים הצבעה שמית?

קריאות: לא.

נסים זאב: כן, כן.

ראובן ריבלין: אתם תחליטו.

ראובן ריבלין: ובכן, לא הוגשה לי בקשה.

ראובן ריבלין: אני מחליט שיש הצבעה רגילה, נגמר.

קריאה: – – –

ראובן ריבלין: שב, שב, אל תנהל לי פה את העניינים עכשיו.

ראובן ריבלין: שב, שבו, כל אחד.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת כבל, נא לשבת.

נסים זאב: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת נסים זאב, מילאת את כל המכסה – כל המכסה הזאבית והנסית.

ראובן ריבלין: מספיק.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, ועדת הכנסת מבקשת להביא לאישור הכנסת את המלצותיה של הוועדה בעניין נטילת זכויות מחברת הכנסת עד תום תקופת כהונתה של הכנסת השמונה-עשרה.

ראובן ריבלין: אנחנו נקיים שלוש הצבעות על שלוש בקשות לשלילת זכויות יתר של חברת הכנסת זועבי.

ראובן ריבלין: הראשונה היא ליטול זכות שלפיה יישום הוראה המתנה את היציאה מן המדינה בקבלת היתר או רשיון לא תחול על חברת הכנסת אלא בימי מלחמה לפי סעיף 10(א) לחוק.

ראובן ריבלין: אני שואל, מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: אני מודיע לכנסת שהואיל ואין בעמדת יושב-ראש הכנסת את האפשרות לקבוע נוכח, אני לא מצביע.

ראובן ריבלין: בבקשה, רבותי.

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: כדי שלא תהיינה שום אי-הבנות.

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 5 בעד הצעת ועדת הכנסת – 34 נגד – 16 נמנעים – אין הצעת ועדת הכנסת ליטול מחברת הכנסת זכות לפי סעיף 10(א) לחוק חסינות חברי הכנסת, זכויותיהם וחובותיהם, התשי"א–1951, נתקבלה.

ראובן ריבלין: 34 בעד, 16 נגד, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שמליאת הכנסת אימצה את החלטת ועדת הכנסת בדבר שלילת זכויותיה של חברת הכנסת זועבי בנושא היציאה מן המדינה ומתן היתר או רשיון אשר היתה יכולה לקבל אותו.

טלב אלסאנע: יש אור בקצה המנהרה.

ראובן ריבלין: רבותי, נא לא להפריע לי.

טלב אלסאנע: יש אור בקצה המנהרה.

ראובן ריבלין: הכנסת החליטה, כך קובעת הוועדה, לשלול את הזכות הנוגעת ליציאה מן הארץ.

ראובן ריבלין: עכשיו מבקשת הכנסת לאשר את נטילת הזכות לקבל דרכון דיפלומטי לפי סעיף 10(ב) לחוק, מי בעד ומי נגד המלצת ועדת הכנסת?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 6 בעד הצעת ועדת הכנסת – 34 נגד – 16 נמנעים – אין הצעת ועדת הכנסת ליטול מחברת הכנסת זכות לפי סעיף 10(ב) לחוק חסינות חברי הכנסת, זכויותיהם וחובותיהם, התשי"א–1951, נתקבלה.

ראובן ריבלין: 34 בעד, 16 נגד, אין נמנעים, יש שני נוכחים.

ראובן ריבלין: אני קובע שהכנסת אימצה את החלטת ועדת הכנסת בדבר שלילת הזכות לקבל דרכון דיפלומטי מחברת הכנסת זועבי.

ראובן ריבלין: עכשיו מבקשת ועדת הכנסת מהמליאה לאשר את נטילת הזכות להשתתפות בהוצאות משפטיות לפי סעיף 10א לחוק, אם ההוצאות קשורות להליך משפטי בקשר ליציאה מן הארץ, או לכניסה למדינה או לשטח זר, או להפרה של הוראות פרק ז' לחוק העונשין, התשל"ז–1977, שכוונתו ביטחון המדינה, יחסי חוץ וסודות רשמיים.

ראובן ריבלין: מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

קריאות: – – –

ראובן ריבלין: נא לא להפריע בזמן הצבעה.

ראובן ריבלין: נא לא להפריע בזמן הצבעה.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 7 בעד הצעת ועדת הכנסת – 34 נגד – 16 נמנעים – אין הצעת ועדת הכנסת ליטול מחברת הכנסת זכות לפי סעיף 10א לחוק חסינות חברי הכנסת, זכויותיהם וחובותיהם, התשי"א–1951, נתקבלה.

ראובן ריבלין: 34.

ראובן ריבלין: 34.

קריאות: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת עפו אגבאריה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת עפו אגבאריה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת עפו אגבאריה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בן-ארי.

ראובן ריבלין: אני עדיין לא הכרזתי.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת זחאלקה.

ראובן ריבלין: 34 בעד, 16 נגד, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: שניים נוכחים ולא מצביעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שהמלצת ועדת הכנסת בדבר החלטה ליטול את זכות ההשתתפות בהוצאות המשפטיות אושרה על-ידי המליאה.

ג'מאל זחאלקה: – – –

קריאות: – – –

ג'מאל זחאלקה: שיסתום את הפה.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת זחאלקה.

קריאות: – – –

ג'מאל זחאלקה: בושה.

ג'מאל זחאלקה: בושה וחרפה.

ג'מאל זחאלקה: תתביישו לכם – – –

ראובן ריבלין: לא, לא, לא, לא.

ראובן ריבלין: תם הדיון.

ראובן ריבלין: תם הדיון.

ראובן ריבלין: תם הדיון.

ראובן ריבלין: לא נתחיל עכשיו בהודעות.

ראובן ריבלין: כל סיעה שרצתה – חבר הכנסת עפו אגבאריה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת עפו אגבאריה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת עפו אגבאריה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת זחאלקה, נא לצאת מפה.

קריאות: – – –

ג'מאל זחאלקה: אתם לא מתביישים?

ראובן ריבלין: חבר הכנסת זחאלקה, נא לצאת.

ראובן ריבלין: אתה אל תגיד לסדרנים.

ראובן ריבלין: תצא, אז הם לא יובילו אותך.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מוחמד ברכה.

ג'מאל זחאלקה: אני לא מתכוון בכלל להיות פה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת זחאלקה.

ג'מאל זחאלקה: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת זחאלקה.

ראובן ריבלין: נא להוציא אותו מייד.

ראובן ריבלין: נא להוציא אותו.

ראובן ריבלין: יש גבול להפקרות.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת עפו אגבאריה, נא לצאת.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מוחמד ברכה.

ראובן ריבלין: (חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה יוצא מאולם המליאה.

ראובן ריבלין: )

חבר הכנסת ברכה, אני לא נעתר לבקשתך מהטעם הפשוט שכל חברי הכנסת ירצו להודיע הודעות.

תם סעיף זה.

[רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/532).

]

ראובן ריבלין: אני עובר לסעיף הבא בסדר-היום.

ראובן ריבלין: אני קורא לשר התקשורת על מנת שיציע את הצעת חוק רשות השנייה לטלוויזיה ורדיו (תיקון מס' 33) (מעבר מזיכיונות לרשיונות).

קריאות: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אגבאריה.

ראובן ריבלין: הסדרנים, להוציא את חבר הכנסת אגבאריה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת שאמה.

ראובן ריבלין: להוציא את חבר הכנסת שאמה.

מירי רגב: סוף-סוף עשינו צדק.

מירי רגב: סוף-סוף נעשה צדק.

ראובן ריבלין: להוציא, להוציא.

ראובן ריבלין: להוציא אותם.

ראובן ריבלין: השר, אין לנו פה עד אמצע הלילה.

ראובן ריבלין: (חברי הכנסת עפו אגבאריה וכרמל שאמה יוצאים מאולם המליאה.)

 משה (מוץ) מטלון: אפשר להתחיל?

 משה (מוץ) מטלון: בבקשה.

 משה (מוץ) מטלון: אדוני היושב-ראש – – –

ראובן ריבלין: על סדר-היום הצעת חוק הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו (תיקון מס' 33).

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני השר, נא להציג לקריאה ראשונה.

ראובן ריבלין: כל מי שרוצה להשתתף – תשתתף בקריאה ראשונה, חבר הכנסת ברכה.

ראובן ריבלין: תירשם.

 משה (מוץ) מטלון: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני מתכבד להציג הצעת חוק ממשלתית שעוסקת – –

ראובן ריבלין: רבותי, לא להפריע, לא להפריע.

 משה (מוץ) מטלון: – – במעבר בין זיכיונות בשידורי טלוויזיה – – –

ראובן ריבלין: חברי הכנסת, מי שאינו רוצה.

חיים אורון: אדוני היושב-ראש, יש לי הרגשה שכבשנו את תאילנד.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אורון, המשא שנשאנו פה הוא כבד, ובזה נגמר העניין.

ראובן ריבלין: אולי חבר הכנסת אורון לא מבין.

ראובן ריבלין: אולי חבר הכנסת אורון לא מבין, אני הזמנתי את השר להציג את חוק התקשורת.

חיים אורון: עוברים פה – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אורון.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אורון, אני מבקש לאפשר לשר התקשורת לומר את דבריו.

חיים אורון: לא, אני חושב שאתה צריך להגיד לכמה קשקשנים פה שיש גבולות – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אורון, עם כל הכבוד, כל ההליך התנהל לפי תקנון הכנסת.

חיים אורון: אני לא מדבר על ההליך – –

ראובן ריבלין: כל אחד אמר את דברו בהצבעתו.

חיים אורון: – – על האנשים הקטנים פה.

ראובן ריבלין: כל אחד אמר את דברו בהצבעתו.

קריאות: – – –

 משה (מוץ) מטלון: אדוני היושב-ראש, מדובר במעבר של משטר מזיכיונות לשדר לקבלת רשיונות – – –

יוליה שמאלוב-ברקוביץ: – – –

ראובן ריבלין: נא להוציא את חברת הכנסת ברקוביץ מהאולם.

ראובן ריבלין: הסדרנים, נא להוציא, אני אפילו לא קורא יותר לסדר.

ראובן ריבלין: נא להוציא מהאולם.

ראובן ריבלין: בבקשה.

ראובן ריבלין: סגן השר איוב קרא, השר נמצא על הדוכן.

ראובן ריבלין: (חברת הכנסת יוליה ברקוביץ-שמאלוב יוצאת מאולם המליאה.

ראובן ריבלין: )

 משה (מוץ) מטלון: אדוני היושב-ראש, במדינת ישראל נוהג היום משטר זיכיונות, והיות שמתפנים לנו תדרים דיגיטליים ואפשר לתת יותר אפשרויות, יותר מרחב של שידורים – כל זמן שהיו לנו תדרים בכמות מוגבלת נאלצנו לתת זיכיונות, וזכו בהם, כפי שאתם יודעים, חברי, שתי חברות: ערוץ-2 וערוץ-10.

 משה (מוץ) מטלון: ב-2012 אפשר יהיה לתת יותר רצועות, ואפשר לומר שכמות המפעילים יכולה להיות הרבה יותר גדולה: שלושה, ארבעה, חמישה, כמה שרק יהיה מקום בשוק, כמובן מבחינה כלכלית.

 משה (מוץ) מטלון: מבחינת התדרים, יהיו לנו ככל שיידרש.

 משה (מוץ) מטלון: אדוני היושב-ראש, אני לא אפרט את החוק, כי החוק כבר פורט כאן.

 משה (מוץ) מטלון: התקיימו כמה דיונים בוועדת הכלכלה ונאלצנו למשוך את החוק הזה בגלל אי-הסכמות.

 משה (מוץ) מטלון: כעת משרד התקשורת הגיש אותו כהצעת חוק ממשלתית.

 משה (מוץ) מטלון: אני מבקש את תמיכת הכנסת, וכמובן נמשיך לעבד אותו בוועדת הכלכלה.

 משה (מוץ) מטלון: תודה רבה.

אורי מקלב: תודה רבה לך, אדוני השר.

אורי מקלב: אנחנו נעבור לדובר הראשון.

אורי מקלב: חבר הכנסת , בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת נסים זאב, ואחרון הדוברים – חבר הכנסת איתן כבל.

אורי מקלב: תודה.

אורי מקלב: שלושה דוברים.

אורי מקלב: חבר הכנסת .

דב חנין: אדוני היושב-ראש, רבותי השרים, עמיתי חברי הכנסת, השר כחלון הוא איש שידוע ביכולת התִמצות שלו, אבל בכל זאת, עמיתי חברי הכנסת, יש לנו פה חוק גדול ומקיף.

דב חנין: בזמן הדיון הקודם יכולתי לקרוא אותו בתשומת לב, ואני מציע לכולכם, עמיתי חברי הכנסת, לקרוא את החוק הזה בתשומת לב, כי הוא חוק בעל חשיבות גדולה מאוד מבחינת היחסים שבין המערכת הציבורית לבין כוחות השוק בחברה הישראלית.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, החוק הזה עושה מהפכה.

דב חנין: הוא מעביר רכוש ציבורי יקר ערך לידיים פרטיות.

דב חנין: יש הבדל דרמטי בין מערכת של זיכיונות, שבהם השליטה ממשיכה להיות בידי הציבור ובעל הזיכיון מקבל זיכיון בתנאים מוגדרים, לבין משטר של רשיונות.

דב חנין: שני הדברים האלה, עמיתי חברי הכנסת, שונים בתכלית.

דב חנין: כאשר אנחנו נותנים, כפי שמציע החוק הזה, במקום זיכיונות מוגדרים עם תנאים, עם תקופה – אנחנו נותנים רשיונות לשידורי טלוויזיה ל-15 שנים, אנחנו עושים מהלך מרחיק לכת של הפרטה, של העברת השידור הטלוויזיוני לידיים פרטיות.

דב חנין: ולכן, עמיתי חברי הכנסת, המהלך הזה הוא מהלך גרוע, הוא מהלך שאיננו לתועלת הציבור, הוא מהלך שאיננו לתועלת החברה הישראלית.

דב חנין: גם כאשר היה מדובר בזיכיונות, אותם בעלי הון ששולטים בערוצי השידור הפרטיים ידעו להתחמק ממחויבויותיהם, ידעו להתחמק מחובותיהם, ידעו להתחמק מהחבות שלהם למשל ליצירה ישראלית.

דב חנין: אבל כל הדברים האלה יהיו הרבה יותר גרועים כאשר גם המנגנון הזה ייעלם, ובמקומו אנחנו נקנה לזכיינים של היום רשיונות ארוכי טווח, נשחרר אותם מהכבלים, נשחרר אותם מהמסגרות, נשחרר אותם מהמחויבויות.

דב חנין: והתוצאה, עמיתי חברי הכנסת, הפסד לחברה הישראלית.

דב חנין: התוצאה היא יותר שליטה של בעלי הון בשוק התקשורת; התוצאה היא פחות מעורבות ציבורית ויכולת של שליטה ציבורית במה שקורה בערוצי התקשורת; התוצאה היא פחות כסף לתרבות הישראלית, פחות תמיכה בתרבות הישראלית; התוצאה היא נסיגה גדולה לאחור בכל מה שקשור בשידורי הטלוויזיה בישראל.

דב חנין: לכן, עמיתי חברי הכנסת, אנחנו צריכים היום להצביע נגד הצעת החוק הזאת ולבקש מהממשלה להביא במקומה הצעת חוק הפוכה, הצעת חוק שתגדיר טוב יותר את חובותיהם של בעלי הזיכיונות לשידורי טלוויזיה, חובותיהם לציבור, חובותיהם לחברה, חובותיהם לתרבות הישראלית.

דב חנין: תודה רבה.

אורי מקלב: תודה רבה לחבר הכנסת דב חנין.

אורי מקלב: חבר הכנסת איתן כבל, ואחריו – חבר הכנסת נסים זאב.

אורי מקלב: תודה.

אורי מקלב: שלוש דקות לרשותך, אדוני.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, חבר הכנסת חנין, אני יכול לומר שאת רוב הדברים שעולים כאן בכנסת אתה ואני רואים עין בעין – במגוון רחב של עניינים ונושאים.

איתן כבל: אני יכול לומר לך שכנראה זו אחת הפעמים הבודדות שאני חולק עליך, וחולק מאוד.

איתן כבל: אני רוצה רק להגיד שהצעת החוק הזאת במקורה הובאה בקדנציה הקודמת על-ידי ועל-ידי יושב-ראש הכנסת דהיום, חבר הכנסת רובי ריבלין, ואני רוצה להזכיר שאז קמה הממשלה ובעצם נאמה את הנאום שלך.

דב חנין: לפעמים גם הממשלה – – –

איתן כבל: כן, בסדר.

איתן כבל: באה ונאמה את הנאום שלך ואמרה: שומו שמים.

איתן כבל: עד שקמה הוועדה שהקים אז שר התקשורת דאז, אריאל אטיאס, ואמרה בדיוק, אחת לאחת, שאולי, דרך אגב, המשטר הזה של הרשיונות יכול להציל את משק השידורים במדינת ישראל.

איתן כבל: אתה יודע, אתה אחד האנשים היותר נבונים שאני מכיר, בוודאי פה, ואתה יודע להסתכל על הדברים לגופו של עניין.

איתן כבל: לפעמים אנחנו באים מתוך תפיסה, ואומרים: אוקיי, זה לא מסתדר לנו כל כך בתפיסה, אז בואו נחבק את זה ונכניס את זה לתפיסה, או: נוציא את זה מהתפיסה הכללית שלנו.

איתן כבל: אני אומר את זה לך כמי שליווה כאן בעשר השנים האחרונות את שוק התקשורת, ואני מרשה לעצמי להגיד שבבית הזה אני בין הבודדים שליוו אותו הרבה שנים ואני מכיר אותו היטב.

איתן כבל: אם יש משהו שאני לא כל כך אוהב להגיד זה: תלך לפרוטוקולים של .

איתן כבל: אז הזהרתי ואמרתי שזה המצב שנגיע אליו.

איתן כבל: העניין של משטר הרשיונות – אני לא יכול לבוא ולהגיד לך שהוא הולך לעשות פה את הנס הגדול.

איתן כבל: אני בטוח שגם השר כחלון, שעושה עבודה מצוינת בתפקיד שלו כשר התקשורת – פה אני חושב שיש קונסנזוס בבית הזה – בוודאי יותר מרוב קודמיו, אם לא מכולם, למען האזרחים במדינת ישראל – אני יכול לומר לך שגם הוא יודע, וניגש לעניין הזה בדחילו ורחימו.

איתן כבל: אבל אחרי בדיקה ברור לכולנו שהשיטות שהונהגו עד היום קרסו.

איתן כבל: שוק התקשורת במדינת ישראל, או שוק המדיה במדינת ישראל, נמצא במשבר קשה ביותר.

איתן כבל: אי-אפשר להתעלם מהעניין הזה.

איתן כבל: אז אולי זה לא בדיוק מתאים לתפיסה שלי ושלך במובן הרגיל של המלה, ואולי, לפעמים, כשאתה מוציא דברים החוצה – כן, צריך שתהיה רגולציה במובן הנכון של המלה, שלא כל אחד – זה שאנחנו מאפשרים או נאפשר או שהממשלה תאפשר משטר רשיונות, המשמעות היא לא שאיש הישר בעיניו יעשה.

איתן כבל: האם אני טועה, אדוני השר?

 משה (מוץ) מטלון: יש רגולציה.

איתן כבל: יש רגולציה.

איתן כבל: היום גם יש רגולציה.

איתן כבל: נו, אז מה?

איתן כבל: יש לא רק רגולציה.

דב חנין: תהיה רגולציה יותר חלשה.

איתן כבל: לא נכון, ההיפך.

איתן כבל: חבר הכנסת חנין, נהפוך הוא.

איתן כבל: היום יש רגולציה שאמורה, לכאורה, לטפל בדברים.

איתן כבל: אני מסיים, חבר הכנסת חיים כץ.

איתן כבל: אני מסיים.

איתן כבל: אני יודע שמאוחר, אבל השארתם אותי כאן עם חנין, אז תסבלו אותי עוד.

אורי מקלב: תודה רבה שלקחת את תפקיד היושב-ראש, חבר הכנסת חיים כץ.

איתן כבל: לכן אני אומר לכם, אני פונה אל הכנסת לתת את ידה, ואני מציע שכשיתקיימו הדיונים לקראת לקריאה שנייה ושלישית בוועדת הכלכלה, יהיה חשוב שאדם כמוך, ובמידה רבה גם אדם כמוני, יבואו לדיונים, ונכוון את הזרקור לכל מיני עניינים שראוי שיתוקנו.

איתן כבל: תודה.

אורי מקלב: תודה רבה לחבר הכנסת איתן כבל.

אורי מקלב: חבר הכנסת נסים זאב – אחרון הדוברים.

אורי מקלב: שלא יהיו טעויות, אחרון הדוברים.

אורי מקלב: שלוש דקות, ונתחיל אותן רק כשתעלה.

חיים כץ: נסים, תקרע אותם – – –

נסים זאב: איך אומרים בערבית?

נסים זאב: יח'רב ביתהום.

נסים זאב: אז אני אומר לך: ח'רבו ביתנא.

נסים זאב: ככה זה.

נסים זאב: ואני אקריא לכם בדיוק על מה אני רוצה לדבר.

נסים זאב: אנחנו רבים פה – זיכיונות, רשיונות.

נסים זאב: אנחנו מזכים את הרבים.

נסים זאב: בואו אני אגיד לכם איזה זכויות אנחנו מקבלים מהטלוויזיה הישראלית: תוכנית מיוחדת לאכילת שקצים ורמשים וחיות טמאות.

נסים זאב: כותב לי יהודי שהוא לא שומר שבת והוא לא דתי: אני יהודי; בראותי סדר ערוך של בישול ואכילה של ארנבת ושבלולים הזדעזעו נימי נפשי – כאן בארץ-ישראל, אחרי שנות גלות ארוכות של שמירת הדורות.

נסים זאב: אין צורך להאריך, הדבר מוצג לראווה בכל בית שבו טלוויזיה.

נסים זאב: ביום שישי, ט' בסיוון, 22 במאי, טרם כניסת השבת – צריכים להכין את השבת.

נסים זאב: איך מכינים אותה?

נסים זאב: בערוץ-10 בטלוויזיה הישראלית – על זה בעצם החוק בא להגן, על המסכנים של ערוץ-10, נכון?

נסים זאב: אנחנו רוצים לעזור להם גם כן – תוכנית "גידי הולך לאכול".

נסים זאב: וכאן, כאילו לא די בכך, הוא התרברב שהוא עושה את זה ביום השבת, ויותר – ברובע היהודי.

נסים זאב: והוסיף בלעג שקרוב לוודאי הוא עושה 7,000 עבירות וחטאים.

נסים זאב: זאת אומרת, הוא גם לועג לכל תורת ישראל, לכל העם היהודי.

נסים זאב: אז הוא שואל: האם יש ביזוי גדול מזה למורשת המדינה היהודית?

נסים זאב: אילו הראו כאן, במדינת ישראל, בישול, אכילת חזיר, שהיה פוגע ברגשי האסלאם, האם לא היו ארגוני זכויות האדם ורבים עמהם נעמדים על רגליהם האחוריות וצועקים ומפסיקים?

נסים זאב: והוא מצפה ממני לפחות להקים את הזעקה הזאת בכנסת, אדוני השר.

נסים זאב: בואו אני אומר לכם, כי שכחתם מה שאמרתי לפני חודש ימים.

חיים כץ: נסים, מזל שאת התמנון פה אוכלים הגויים, לא היהודים.

נסים זאב: כן, נכון.

איתן כבל: הוא לא יודע על מה אתה מדבר בכלל.

איתן כבל: מה אתה מתקיל אותו עם התמנון?

נסים זאב: מה, הסרטנים?

נסים זאב: סרטני ים?

ציון פיניאן: לא, המונדיאל, המונדיאל.

נסים זאב: אה, שם זה אבי אבות הטומאה.

נסים זאב: מה אתה מדבר אתי עכשיו על המונדיאל הזה?

נסים זאב: עכשיו אני אגיד לכם איזה סיפור של אמא שכואבת, שמספרת איזה סיפור קטן:

נסים זאב: אתמול בערב חזרה בתי מסבתה עם חולצה חדשה שקיבלה מתנה, רק סבתא לא שמה לב להדפס שהיה על החולצה.

נסים זאב: היה כתוב שם: sex online call me.

נסים זאב: על חולצה של ילדה בת עשר.

נסים זאב: מזל שהאמא שמה לב.

נסים זאב: הילדה בכלל לא מבינה מה רוצים ממנה.

נסים זאב: אני רוצה לשאול אותך, אדוני היושב-ראש, איך יכול הנוער שלנו לצאת נורמלי כש"האח הגדול" הוא גדול מאוד ו"הישרדות" ו"הרווק" הן פסגת התרבות שלו?

חיים כץ: הוא שולט בתוכניות, מעורה כל כך.

נסים זאב: אני קורא.

נסים זאב: אני לא יודע תוכניות, לא רואה אותן, אבל אני מאמין למה שכתוב.

אורלי לוי אבקסיס: – – –

נסים זאב: מה?

נסים זאב: לא, זאת חולצה אחרת.

נסים זאב: גם הוא לא החליף את החולצה היום.

נסים זאב: הוא לבש חולצה ירוקה היום.

נסים זאב: מה יכול לצאת מנוער כשכמודל לחיקויים מגישים לו חבורת עבריינים אוכלי חינם שיושבים ומהמרים בין ג'וינט לג'וינט בסדרה "עספור", שגם אותה כבר הוצאתי אל מחוץ לתחום?

אורי מקלב: תודה.

חיים כץ: אתה יודע מה זה סקס?

חיים כץ: סידורים, קניות, ספונג'ה.

אורי מקלב: רבותי, אל תבדקו את המומחיות שלו ואת הבקיאות שלו בתוכניות טלוויזיה.

נסים זאב: תאמין לי, אתה לא יודע?

נסים זאב: אני, מזל שתיקנתי את השיניים שלי בשבוע שעבר, אחרת לא הייתי יכול לומר את מה שכתוב פה.

איתן כבל: אני רואה שיש לך גם "הוט" וגם yes בבית.

 משה (מוץ) מטלון: אל תאפשר לו לדבר.

חיים כץ: אדוני היושב-ראש, עם כל הכבוד – – –

נסים זאב: אז אני רק רוצה לומר לכם, זה לא משנה אם הטלוויזיה יהיו לה רשיונות או זיכיונות, אבל צריך לזכות את עם ישראל.

נסים זאב: הגיע הזמן שבאותן תוכניות יהיו ערכים, תרבות יהודית, מסרים חיוביים, ולא כל הזבל והמזבלה שאוספים מכל העולם ומביאים למדינת ישראל.

אורי מקלב: תודה רבה.

נסים זאב: ואני דורש ממך, אדוני השר, אתה משה כחלון, יש לך גם השם של משה וגם כחלון – אתה יודע מה זה כחלה?

נסים זאב: כחלה זה האיפור ששמים על העיניים של הכלה.

אורי מקלב: ללא כחל ושרק.

אורי מקלב: חבר הכנסת נסים זאב, תודה רבה לך.

נסים זאב: אני מבקש שתשים את האיפור הזה על העיניים שלך, אליך אני פונה, אתה אחראי על זה.

אורי מקלב: תודה רבה.

נסים זאב: אני לא מבין, לא התחלתי עוד לדבר, ויתרתי על כל מה שכתוב פה.

נסים זאב: אני אעביר לכם את זה אחר כך במייל.

נסים זאב: תודה רבה.

אורי מקלב: תודה רבה לחבר הכנסת נסים זאב.

אורי מקלב: חברים, אנחנו ניגשים להצבעה בקריאה ראשונה על הצעת חוק הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו (תיקון מס' 33) (מעבר מזיכיונות לרשיונות בשידורי טלוויזיה), התש"ע–2010.

אורי מקלב: מי שבעד יצביע בעד.

אורי מקלב: מי שנגד – נגד.

אורי מקלב: ומי שנמנע – נמנע.

אורי מקלב: הצבעה מס' 8 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 17 נגד – 2 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו (תיקון מס' 33) (מעבר מזיכיונות לרשיונות בשידורי טלוויזיה), התש"ע–2010, לוועדת הכלכלה נתקבלה.

אורי מקלב: בעד – 17, נגד – 2, אין נמנעים.

אורי מקלב: לפיכך אני קובע שהצעת חוק זו עברה בקריאה ראשונה ותועבר לוועדת הכלכלה להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

אורי מקלב: תודה רבה.

אורי מקלב: נעבור להצעה הבאה על סדר-היום.

אורי מקלב: לפני כן, הודעה למזכיר הכנסת.

אורי מקלב: בבקשה, אדוני מזכיר הכנסת.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיע, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק לתיקון פקודת מסי העירייה ומסי הממשלה (פטורין) (מס' 18), התש"ע–2010, שהחזירה ועדת הכספים; הצעת חוק גנים לאומיים, שמורות טבע, אתרים לאומיים ואתרי הנצחה (תיקון מס' 8), התש"ע–2010, שהחזירה ועדת הפנים והגנת הסביבה.

נאזם בדר: תודה.

אורי מקלב: תודה רבה למזכיר הכנסת.

אורי מקלב: [נספחות.

אורי מקלב: ]

אורי מקלב: הצעה אחת לפני אחרונה זו הצעת דיון – לא דיון אלא הצבעה – בהחלטת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות בדבר חלוקת סעיף 1 להצעת חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות (תיקון מס' 9).

אורי מקלב: חבר הכנסת אילן גילאון, בבקשה, בשם יושב-ראש ועדת הרווחה והבריאות.

אילן גילאון: אדוני היושב-ראש, אני אעשה את זה ממש "בשלוק" אחד.

אילן גילאון: קודם כול, האמת היא, לגבי ההצבעה הקודמת, שוכנעתי על-ידי נסים זאב, הצבעתי נגד.

אילן גילאון: באמת, "הרווק" ו"האח הגדול" זה על הפנים; אתה צודק, אני אתך.

אילן גילאון: פיצול לפי סעיף 121 לתקנון – הצעת חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות (תיקון מס' 9), התש"ע–2010.

אילן גילאון: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות (תיקון מס' 2), התשס"ה–2005, קבע הוראות המחייבות את הממשלה להגיש לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות תקנות שונות בדבר ביצוע התאמות נגישות לאנשים עם מוגבלות עד ליום 1 במאי 2006.

אילן גילאון: כל זאת כדי לממש את סעיף המטרה של חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות, התשנ"ח–1998.

אילן גילאון: עוד נקבע בתיקון מס' 2 האמור, שרשויות ציבוריות יבצעו את התאמות הנגישות בפרקי הזמן שייקבעו בתקנות ולא יאוחר מיום 1 בנובמבר 2018, ומי שאינו רשות ציבורית – עד ליום 1 בנובמבר 2012.

אילן גילאון: עקב מורכבות הנושא מוגשות התקנות לאישור ועדת העבודה, הרווחה והבריאות באיחור.

אילן גילאון: כך, הדיונים על אישור התקנות בדבר התאמות נגישות למקומות ציבוריים קיימים ולהתאמות נגישות בשירות, שהן התקנות המורכבות ביותר שהוגשו לוועדה עד כה, החלו באיחור של למעלה משלוש שנים.

אילן גילאון: כתוצאה מכך נגרעו מכל מי שחייב בביצוע התאמות נגישות למעלה משלוש שנים, שבמהלכן ניתן היה לבצע את אותן התאמות אילו היו התקנות מוגשות במועדן לוועדה.

אילן גילאון: לאור המצב העובדתי הזה הוגשה הצעת חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות (תיקון מס' 9), התש"ע–2010, של חבר הכנסת אילן גילאון, יעני סחבק, כדי לדחות את המועדים בדבר חובת ההנגשה לגבי שני קובצי התקנות שהוזכרו למי שאינו רשות ציבורית וכן לרשויות מקומיות.

אילן גילאון: בדיון בוועדה על הכנת הצעת החוק הובהר שאישור התקנות בדבר התאמות נגישות בשירות על-ידי הוועדה עדיין רחוק, ולפיכך מבקשת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות של הכנסת להרשות לה להביא בפני הכנסת חלק מסעיפים 1–2 להצעת חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות האמורה, כך שבחלק הראשון שיובא בפני הכנסת יתוקן סעיף 19ט לחוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות ויידחה מועד חובת הנגישות לגבי מקומות ציבוריים קיימים, ובחלק השני שיובא בפני הכנסת יונחו סעיפי הצעת החוק כפי שתגבש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

אילן גילאון: הוראה זו תאפשר לדחות את מועד חובת הנגישות רק ביחס לתקנות בעניין מקומות ציבוריים קיימים, שעומדות להיות מאושרות על-ידי הוועדה בתוך פרק זמן קצר.

אילן גילאון: הכנסת מתבקשת לאשר את חלוקת הצעת החוק בהתאם לסעיף 121 לתקנון.

אילן גילאון: יעני, פיצול.

אורי מקלב: תודה רבה לך, אדוני, שעשית את זה מהר.

אורי מקלב: אנחנו נעבור להצבעה, נאפשר לך להגיע למקום ולאחר מכן נעבור להצבעה על החלטת ועדת העבודה.

אורי מקלב: בבקשה, רבותי, הצבעה על החלטת ועדת העבודה, כפי שהקריא חבר הכנסת אילן גילאון.

אורי מקלב: בבקשה.

אורי מקלב: הצבעה מס' 9 בעד ההצעה – 16 נגד – אין נמנעים – אין הצעת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות בדבר חלוקת סעיף 1 להצעת חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות (תיקון מס' 9), התש"ע–2010, נתקבלה.

אורי מקלב: בעד – 16, אין מתנגדים ואין נמנעים.

אורי מקלב: לפיכך אני קובע, שהחלטת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות בדבר חלוקת סעיף 1 להצעת חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות (תיקון מס' 9), התש"ע–2010, אושרה.

אורי מקלב: ["דברי הכנסת", חוב' כ"ט, עמ' 10300.

אורי מקלב: ]

אורי מקלב: נעבור לנושא האחרון על סדר-היום: ההחלטה לתת הטבות הכלכליות לפלסטינים בעוד הרשות הפלסטינית מחרימה מוצרים מישראל – דיון בעקבות הצעות לסדר-היום של חברי הכנסת זאב אלקין ואריה אלדד.

אורי מקלב: בהזדמנות זו נאחל לחבר הכנסת זאב אלקין מזל טוב על הולדת הבן.

אורי מקלב: יפתח את הדיון חבר הכנסת אלדד, בבקשה.

אריה אלדד: אדוני היושב-ראש, גם אני אצטרף לברכות המזל טוב לזאב אלקין על הולדת בנו.

אריה אלדד: ולענייננו, הנושא באמת הועלה על-פי בקשתי ובקשתו של חבר הכנסת אלקין.

אריה אלדד: אבו מאזן חתם על צווים נשיאותיים המטילים חרם על מוצרים מהיישובים היהודיים ביהודה ושומרון, וממשלת ישראל שותקת אף-על-פי שיש בידה כלים חזקים ביותר כדי להיאבק בו.

אריה אלדד: סלאם פיאד, הפרגמטיסט, המתון, שורף מוצרים ישראליים לעיני המצלמות וממשלת ישראל אינה עושה דבר.

אריה אלדד: בדיון בוועדת הכלכלה שקיים חבר הכנסת אקוניס, אמר נשיא ארגון התעשיינים שרגא ברוש כי לו רצתה ממשלת ישראל להפסיק את החרם הזה, הוא היה נפסק בתוך שבוע.

אריה אלדד: די היה לעכב סחורות המיועדות לפלסטינים בנמלים שלנו והם היו באים על ארבע להתחנן להפסיק את החרם.

אריה אלדד: אבל בינתיים הממשלה לא עושה דבר.

אריה אלדד: תעשיינים וחקלאים ביהודה ושומרון נפגעים קשה, מפעלים קורסים, וממשלת ישראל אינה דואגת לשים יד על כספים של הרשות הפלסטינית כדי לפצות אותם.

אריה אלדד: לכאורה, ההתנהגות של הפלסטינים היא לחלוטין לא הגיונית.

אריה אלדד: אם הם אוסרים על פועלים ערבים לעבוד במפעלים שלנו, הם עצמם נפגעים.

אריה אלדד: לכאורה, אם ממשלת ישראל תתרגז ותפעיל עליהם סנקציות כלכליות במקום לתת להם הטבות כלכליות, הם ייחנקו.

אריה אלדד: חתן פרס נובל לכלכלה, ישראל אומן, לימד אותנו שיעור, מהי תיאוריית הסחטן.

אריה אלדד: אם יש שני אנשים שמכניסים אותם לחדר ואומרים להם: יש 1,000 שקלים על השולחן – אם תחליטו ביניכם איך לחלק את הכסף, הכסף שלכם; אם לא תחליטו ביניכם, אף אחד לא מקבל כלום.

אריה אלדד: יוצאים מהחדר, השניים יושבים, ואחד אומר: הדבר הכי הגיוני, שנחלק את הכסף בינינו, חצי-חצי, 500 לך, 500 לי.

אריה אלדד: אומר הסחטן: לא, אני רוצה 900.

אריה אלדד: אומר לו: אבל זה לא הגיוני.

אריה אלדד: אומר לו: הגיוני או לא הגיוני, אתה יכול להחליט אם אתה לוקח 100 או שום דבר, כי אם לא תקבל את הדרישה שלי, לא תקבל כלום.

אריה אלדד: רוב התיאורטיקנים של תיאוריית המשחקים הזאת אומרים שבסוף הרציונלי, האיש שהציע חלוקה חצי-חצי ומולו עומד סחטן, בדרך כלל נכנע, כי הוא אומר: באמת, 100 יותר טוב מכלום, והוא מניח שהסחטן יעמוד על שלו.

אריה אלדד: מדינת ישראל נמצאת מול הרשות הפלסטינית כשהיא בעמדה הרציונלית מול הסחטן, ואנחנו נכנעים לדרישותיהם.

אריה אלדד: אני מקווה שהיום הכנסת תקרא לממשלה קריאה נמרצת ביותר לחסל את החרם הערבי, לפצות את התעשיינים והחקלאים הישראלים שנפגעו בחרם הזה ולהודיע לרשות הפלסטינית שאם החרם לא יופסק לאלתר, ישראל תנקוט סנקציות כלכליות כנגד הרשות.

אריה אלדד: תודה רבה.

אורי מקלב: תודה רבה לאריה אלדד, גם על קיצור הזמן.

אורי מקלב: אם כך, אנחנו נעבור להצעת סיכום שיקריא חבר הכנסת דנין, שהיא – – –

יריב לוין: דנון.

אורי מקלב: דנון, סליחה.

אורי מקלב: הסיכום מטעם – – –

יעקב כץ: על משקל חנין.

יעקב כץ: היום היה לנו הרבה חנין.

אורי מקלב: כן, היום אנחנו עם ה"נין", חבל על הזמן.

אורי מקלב: אני רוצה לציין שהודעת הסיכום היא בשם סיעות הליכוד, קדימה, ישראל ביתנו, ש"ס, יהדות התורה, האיחוד הלאומי, הבית היהודי – מפד"ל החדשה.

אורי מקלב: בבקשה, אדוני.

דני דנון: תודה רבה.

דני דנון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, נושא אחרון ליום חשוב – הודעת סיכום בנושא ההחלטה לתת הטבות הכלכלית לפלסטינים בעוד הרשות הפלסטינית מחרימה מוצרים מישראל, בשם סיעות הליכוד, קדימה, ישראל ביתנו, ש"ס, יהדות התורה, האיחוד הלאומי, הבית היהודי – מפד"ל החדשה: הכנסת רואה בחרם הכלכלי של הרשות הפלסטינית על מוצרים מישראל הפרה של הסכמים בין-לאומיים שעליהם חתומות מדינת ישראל והרשות הפלסטינית.

דני דנון: החרם פוגע באמון ובסיכויים לקדם משא-ומתן בין הצדדים.

דני דנון: הכנסת קוראת לממשלה לבוא בדרישה לרשות הפלסטינית להפסיק את החרם כדי לאפשר אינטגרציה כלכלית בינה לבין מדינת ישראל ולהודיע לפלסטינים כי הפרת ההסכם תביא להשלכות כלכליות.

אורי מקלב: תודה רבה.

אורי מקלב: אנחנו נעבור להצבעה.

אורי מקלב: נאפשר לך להגיע למקומך, בבקשה.

אורי מקלב: הצבעה.

אורי מקלב: מי שבעד – הוא בעד הצעת הסיכום כפי שהוקראה על-ידי חבר הכנסת דני דנון.

יעקב כץ: אנחנו בעד נסים זאב, שוויתר על זכות הדיבור.

אורי מקלב: וחבר הכנסת אריה אלדד גם כן.

אברהם מיכאלי: – – – הצבעה מס' 10 בעד הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת דני דנון – 9 נגד – אין נמנעים – אין הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת דני דנון נתקבלה.

אורי מקלב: בעד – 9, אין מתנגדים ואין נמנעים.

אורי מקלב: לפיכך, אני קובע שהצעת סיכום זו התקבלה.

אורי מקלב: אם כך, אנחנו מגיעים לסוף סדר-היום.

אורי מקלב: אני מכריז שתם סדר-היום.

אורי מקלב: הישיבה הבאה תתקיים, אם ירצה השם, ביום רביעי, ג' באב התש"ע, 14 ביולי 2010, בשעה 11:00.

אורי מקלב: ישיבה זו נעולה.

אורי מקלב: תודה.