ישיבת מליאה, כנסת 18, פרוטוקול מספר 155, 2010-07-12 00:00

ראובן ריבלין: חברותי וחברי חברי הכנסת – בעוד השרים עדיין לא הגיעו – היום יום שני, ראש חודש אב, א' באב התש"ע, 12 בחודש יולי 2010 למניינם.

ראובן ריבלין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת ואת ישיבות הכנסת לשבוע זה.

ראובן ריבלין: הודעה למזכירת הכנסת – בבקשה, גברתי.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – מכתבי בדבר דיון בנטילת זכויות מחברת הכנסת חנין זועבי.

ירדנה מלר-הורוביץ: לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק בתי-המשפט (תיקון מס' 59), התש"ע–2010, שהחזירה ועדת החוקה, חוק ומשפט.

ירדנה מלר-הורוביץ: לדיון מוקדם: החל בהצעת חוק פ/2510/18 וכלה בהצעת חוק פ/2524/18 – הצעת חוק שלילת שכר וגמלאות מחבר הכנסת או חבר הכנסת לשעבר בשל ביקור במדינת אויב (תיקוני חקיקה), התש”ע–2010, מאת חבר הכנסת דני דנון; הצעת חוק ירושלים רבתי, התש”ע–2010, מאת חברי הכנסת ציפי חוטובלי, אברהם דיכטר, , אברהם מיכאלי, זאב אלקין ויצחק וקנין; הצעת חוק להכרזה על התנועה האסלאמית הצפונית בישראל כהתאגדות אסורה, התש”ע–2010, מאת חבר הכנסת אופיר אקוניס; הצעת חוק איסור הפליה במוצרים, בשירותים ובכניסה למקומות בידור ולמקומות ציבוריים (תיקון – הפליית איש כוחות הביטחון), התש”ע–2010, מאת חברי הכנסת כרמל שאמה, אלכס מילר ורוברט טיבייב; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (פטור ממס רווח הון בקופות גמל וקרנות השתלמות), התש”ע–2010, מאת חבר הכנסת מאיר שטרית; הצעת חוק הגברת המשילות במינהל הציבורי, התש”ע–2010, מאת חברי הכנסת יריב לוין, דליה איציק, אברהם מיכאלי, זבולון אורלב, איתן כבל ורוברט אילטוב; הצעת חוק פיצוי לפגועים מלידתם, התש"ע–2010, מאת חברי הכנסת מאיר שטרית, זאב אלקין, אברהם מיכאלי וחיים כץ וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק תאגידי מים וביוב (תיקון – פטור לתעריפי מים ממס ערך מוסף), התש”ע–2010, מאת חברי הכנסת ומשה גפני; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – דמי אבטלה למתמחים), התש”ע–2010, מאת חבר הכנסת אורי אורבך; הצעת חוק לתיקון סדרי המינהל (החלטות והנמקות) (תיקון – חיזוק השקיפות השלטונית), התש”ע–2010, מאת חברי הכנסת יריב לוין, דליה איציק, אברהם מיכאלי, זבולון אורלב, איתן כבל ורוברט אילטוב; הצעת חוק ירושלים בירת ישראל (היבטים כלכליים) (תיקוני חקיקה), התש”ע–2010, מאת חברי הכנסת אורי אריאל, אורי מקלב, זאב אלקין, אברהם מיכאלי, זבולון אורלב, רוברט אילטוב, משה גפני ונחמן שי וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק הבחירות לכנסת (תיקון – הצבעה על-ידי אזרחים בחוץ-לארץ), התש”ע–2010, מאת חבר הכנסת ; הצעת חוק ההתיישנות (תיקון – התיישנות תביעות שעניינן יחסי עבודה), התש”ע–2010, מאת חברי הכנסת שלי יחימוביץ, חיים כץ ומרינה סולודקין; הצעת חוק העונשין (תיקון – איסור כיסוי פנים במקום ציבורי), התש”ע–2010, מאת חברת הכנסת מרינה סולודקין;

ירדנה מלר-הורוביץ: הצעת חוק גיל פרישה (שינוי גיל הפרישה לעובדים בענף הבנייה), התש”ע–2010, מאת חברי הכנסת עפו אגבאריה וקבוצת חברי הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: מסקנות ועדת הכספים בעקבות דיון מהיר בנושאים: קריסת מערך מועדוניות היום של משרד החינוך, הצעתם של חברי הכנסת חיים אורון, אורלי לוי אבקסיס ועמיר פרץ; טיפול נקודתי בעיר נצרת-עילית, הצעתם של חברי הכנסת אורי אריאל, כרמל שאמה ומירי רגב; מפת הטבות המס והעדיפויות הלאומיות בישראל, הצעתם של חברי הכנסת טלב אלסאנע ודב חנין.

ירדנה מלר-הורוביץ: החלטת בדבר מועדי הכנסים במושב השלישי של הכנסת השמונה-עשרה.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ראובן ריבלין: תודה למזכירת הכנסת.

בממשלה בשל: 1.

בממשלה בשל: נתניהו שוב בוחר לקצץ ולפגוע בשכבות החלשות כדי לממן את ממשלתו הבזבזנית והמנופחת;

ראובן ריבלין: רבותי, לצערי הרב, השר שצריך להשיב על הצעות האי-אמון אינו נוכח באולם.

יעקב אדרי: אולי ננהיג שמי שמביע אי-אמון גם ישיב.

רוני בר-און: זה תקדים – חד-פעמי.

רוני בר-און: לא היה כדבר הזה בתולדות הכנסת.

ראובן ריבלין: אני לא דיברתי על תקדימים, אני ציינתי את העובדה לרגע זה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אדרי, אתה אמור לנמק את הצעת האי-אמון של קדימה.

ראובן ריבלין: האם אתה מבקש שקודם יגיע השר?

רוני בר-און: להצביע מייד.

רוני בר-און: להצביע מייד.

ראובן ריבלין: מה יעזור?

רוני בר-און: תגיד אי-אמון בממשלה – – –

ראובן ריבלין: נו, אז מה?

דליה איציק: תבקש שר.

רוני בר-און: לא יהיו 61, אדוני היושב-ראש.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אדרי, כל מה שאני שואל אותך, האם אתה תוכל להתחיל לדבר?

ראובן ריבלין: אני לא אמנה את הדקות.

יעקב אדרי: לא.

יעקב אדרי: מכיוון שאין שר, אני מציע ישר לגשת להצבעה.

ראובן ריבלין: לא.

ראובן ריבלין: הצבעת אי-אמון לא – גם זה אני יכול לעשות, אבל היא לא תעזור.

ראובן ריבלין: השאלה שלי אם אתה רוצה שאני אעשה הפסקה ואנחנו נחכה לשר.

דליה איציק: כן.

דליה איציק: נו, יעקב.

יעקב אדרי: ראוי שיהיה שר במליאה.

ראובן ריבלין: מאה אחוז.

ראובן ריבלין: כל מה ששאלתי אותך, אני נתתי לך את האפשרות.

ראובן ריבלין: ובכן, רבותי, אני מכריז על הפסקה, בשלב זה לחמש דקות.

ראובן ריבלין: (הישיבה נפסקה בשעה 16:03 ונתחדשה בשעה 16:06.

ראובן ריבלין: )

ראובן ריבלין: חברי הכנסת, אדוני סגן השר, השר יצחק כהן, נא להודיע למזכירות הממשלה כי הודעתי היום בישיבת הנשיאות: אם לא יהיה שר בשעה היעודה ובפתיחת הישיבה על מנת להשיב על הצעות האופוזיציה להביע אי-אמון בזמן, אני פשוט אדחה את הישיבה בשעה, ובאותו יום לא יובאו שום הצעות של הממשלה לדיון.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אדרי, בבקשה, נא לעלות.

ראובן ריבלין: הדבר הוא בלתי מתקבל על הדעת, שאנחנו מתחילים ב-16:00, ואתם מגיעים כאילו הדבר היה תוכנית כבקשתך.

ראובן ריבלין: אין תוכנית כבקשתך בכנסת, יש תקנון.

ראובן ריבלין: אוקיי, הצעת אי-אמון בממשלה, של סיעת קדימה, המבקשת להביע אי-אמון בממשלה בשל: נתניהו שוב בוחר לקצץ ולפגוע בשכבות החלשות כדי לממן את ממשלתו הבזבזנית והמנופחת.

ראובן ריבלין: עד כאן הגדרת ההצעה.

ראובן ריבלין: ינמק את ההצעה חבר הכנסת יעקב אדרי, בשם סיעת קדימה.

ראובן ריבלין: כבוד שר האוצר נמצא כאן על מנת להשיב על הצעת האי-אמון.

ראובן ריבלין: בבקשה.

יעקב אדרי: אדוני יושב-ראש הכנסת, שר האוצר מכובדי, גברתי יושבת-ראש האופוזיציה, חברי חברי הכנסת, כולנו יודעים שבפוליטיקה הכול אפשרי, או כפי שנאמר: נפלאות הן דרכי הפוליטיקה.

יעקב אדרי: המפלגות החברתיות, או לפחות אלה שחרתו על דגלן את הנושא החברתי, הפכו למפלגות בורגניות אשר אין להן שום קשר לנושאים החברתיים, ויתירה מכך, אין להן בושה גם להטיל גזירות פעם אחר פעם, וכמובן להטיל את הגזירות דווקא על הציבור שבחר בהן.

יעקב אדרי: אדוני היושב-ראש, אתה, אני, שר האוצר ועוד רבים מאתנו יודעים מי התומכים של הליכוד.

יעקב אדרי: הם באים מדימונה, משדרות, מנתיבות, אופקים, אור-עקיבא.

זאב בילסקי: רעננה.

יעקב אדרי: זה הציבור שבוחר בליכוד ומאמין תמיד – יש להם האמונה הבסיסית שהנה, הנושאים החברתיים הולכים להסתדר ויוקל להם.

יעקב אדרי: ומה לעשות, שדווקא בתקופת הליכוד הגזירות נוחתות האחת אחר השנייה.

יעקב אדרי: כל תקציב מביא "בשורות" יותר קשות, וכמובן, על זה כבר נאמר: רק הליכוד יכול.

יעקב אדרי: רבותי, אנחנו מסיימים – הולכים להביא תקציב חדש, כאשר בתקציב שיסתיים בעוד חודשים מספר, הדו-שנתי, שהיללו ושיבחו, אבל שכחו שמי שמשלם בסופו של דבר זה הציבור הפשוט.

יעקב אדרי: רק היום היה דיון על נושא המים – איפה היתה התייקרות בשנה אחת, התייקרות כל כך גבוהה?

יעקב אדרי: סגן השר, אתה זוכר דבר כזה?

יעקב אדרי: אני זוכר לאורך שנים עליות מתונות, מדודות, מתחשבות.

יעקב אדרי: מים זה מצרך בסיסי, והנה השנה, נדמה לי זה יגיע ל-50%.

יעקב אדרי: ומי כמובן צריך לשלם – אלה שיש להם, אז עוד 50 שקלים, עוד 100 שקלים, לא יקרה כלום.

יעקב אדרי: אבל מי משלם?

יעקב אדרי: האנשים הפשוטים, זה מעיק עליהם עוד יותר.

יעקב אדרי: אני שומע את הזעקה, מה לעשות.

יעקב אדרי: כל יום שאני נמצא בבית אני שומע את הדברים, וודאי גם אתם שומעים, קוראים, יודעים.

יעקב אדרי: אנחנו שומעים את הציבור, הם משלמים ביוקר על המים.

יעקב אדרי: כמובן, מה שמחכה לנו בשנים הקרובות, עוד פעם, בתקציב החדש – מי יכול לייקר את הדלק בזמן הקרוב?

יעקב אדרי: רק הליכוד יכול.

יעקב אדרי: באמת, אף-על-פי שבעניין הדלק אני רוצה להיות הגון ולומר שזה מותנה בתנאים אובייקטיביים, עליית מחירי הדלק בעולם.

יעקב אדרי: עדכון בתקציב המדינה ל-2011–2012 – יש גם עדכון קצבאות הילדים.

יעקב אדרי: מי מבקש לדחות?

יעקב אדרי: שוב – רק הליכוד יכול.

יעקב אדרי: מי מבקש להפחית בתקציב 1.5% מקצבאות הביטוח הלאומי?

יעקב אדרי: שוב – רק הליכוד מבקש.

יעקב אדרי: הנושא של המע"מ שהוסיפו בתקציב הקודם, זה כמובן אוטומטית מייקר הכול, ומי סובל מהעניין הזה?

יעקב אדרי: שוב, הצרכנים, העם הפשוט הוא זה שמשלם, כי אלה שיש להם, אז גם יש להם הזדמנות להוסיף, להרוויח מכל מיני כיוונים.

יעקב אדרי: אני רוצה לומר שבעניין הזה, רבותי, אדוני שר האוצר, אני יודע שכוונותיך טובות, אבל לאורך הדרך התוצאה היא שאנשים נפגעים, ודווקא השכבות החברתיות החלשות, בכל מיני תחומים.

יעקב אדרי: מובן שגם רוצים לקצץ בהיקף של 1.4 מיליארד שקל – ממה רוצים לקצץ?

יעקב אדרי: מהחינוך?

יעקב אדרי: מהרווחה?

יעקב אדרי: מהבריאות?

יעקב אדרי: רבותי, אני חושב, שר האוצר, אתה מנהל מאבק בקיצוץ תקציב הביטחון.

יעקב אדרי: אני באופן אישי תומך בזה; כמובן, צריך להפנות את הכסף הזה לחינוך ולנושאים מאוד חשובים.

יעקב אדרי: אני מאמין שהביטחון הראשוני של מדינת ישראל הוא החינוך, אבל מה לעשות, הכול הולך הפוך והתוצאות הן קשות.

יעקב אדרי: התוצאות של מערכת החינוך, כולנו מרגישים אותן – הנוער, האלכוהול, הסמים.

יעקב אדרי: רבותי, מי שקרוב לעניינים צריך להבין שהמצב הולך ומתדרדר, מי שחושב שאנחנו באיזה תקופה של פריחה – לא.

יעקב אדרי: נעשים מאמצים גדולים במערכת החינוך, אבל התוצאות – אם לא נשקיע, ולהשקיע זה תקציבים, אזי לא יהיה לנו; שלא נבוא בתלונות על התוצאות של מערכת החינוך – חייבים לתת תקציבים נוספים.

יעקב אדרי: ושוב, אני אומר את זה במלוא הצניעות כאיש שהוביל מערכת חינוך מאיפה שהיתה עד לאן שהיא הגיעה, זה פונקציה של תקציבים.

יעקב אדרי: כמובן, יש עוד דברים חוץ מזה, כוח הוראה משובח ועוד ועוד.

יעקב אדרי: אבל לקצץ, להוסיף לביטחון ולקצץ בחינוך, ברווחה, בבריאות, שוב, העם הפשוט הוא שייפגע.

יעקב אדרי: איפה המשנה החברתית?

יעקב אדרי: באמת, איפה הליכוד שדוגל – ומשנתו החברתית היא בכל זאת לצמצם פערים.

יעקב אדרי: אני כבר לא מדבר על מפלגת העבודה שלא נשאר ממנה לא מפלגה ולא עבודה, רק עבודה בעיניים.

יעקב אדרי: זה פשוט כך.

יעקב אדרי: לא הייתי פה, אבל שמעתי על ההצגה הזאת של עמיר פרץ שהביא הצעה בנושא העלאת שכר המינימום.

יעקב אדרי: אפשר היה לעשות את זה במדורג, אפשר היה לעשות את זה במתינות, אפשר להבין גם את צורכי הממשלה.

יעקב אדרי: אבל לגייס את כל העולם בשביל להפיל את זה – זה פשוט חבל.

יעקב אדרי: ומי עושה את זה?

יעקב אדרי: אני יכול להבין את הליכוד שמוביל איזה קו מסוים, אבל שמפלגת העבודה תתגייס נגד חבר שלה, זה גם מאוד נחמד.

יעקב אדרי: זה דבר שאני לא מכיר, לא מבין, לא יודע.

יעקב אדרי: אבל שוב, אמרתי כבר בהתחלה – נפלאות דרכי הפוליטיקה.

יעקב אדרי: מפלגת העבודה לא נשאר ממנה, היא פשוט נאחזת בכיסאות, או חלק ממנה, וחבל שזה כך, וחבל שזה כך כי בסופו של דבר הם גם פוגעים בתפיסה, במשנה החברתית שעוד היתה להם, שהם תמיד התהדרו בה, אבל לא נשאר ממנה כלום.

יעקב אדרי: אני קורא לך, אדוני שר האוצר, אני מאוד מקווה שמה שנכנס כתקציב מדינה דו-שנתי, מה שיצא לא יהיה כפי שהיה, כי בסופו של דבר, אנחנו יודעים שמחכים לנו עוד הרבה גזירות, עוד הרבה דברים שאנחנו נראה בהמשך בדיונים על התקציב, אבל התוצאה של התקציב הקודם היא שהפער הולך וגדל.

יעקב אדרי: ראיתי אתמול את שכר הבכירים, זאת פשוט בושה; ואתם גם מתנגדים לטפל בעניין הזה.

יעקב אדרי: לפחות הייתם עושים משהו ואומרים לציבור המסכן, את שכר הבכירים – ראיתי אתמול בשורה, בתמונות – 1.8 מיליון לחודש.

יעקב אדרי: אני בטוח שאתה לא היית מאפשר את זה, היית עושה משהו.

יעקב אדרי: אנחנו גם מבינים שיש מקומות – סקטורים מסוימים – שהשכר צריך להיות שכר בכירים, אבל 1.5 מיליון שקל לחודש?

יעקב אדרי: לזה צריך להסכים?

יעקב אדרי: אדוני שר האוצר, אתה צריך להסכים לזה?

יעקב אדרי: אני ראיתי אתמול ליד כל תמונה – 1.2 מיליון לחודש, 800,000 לחודש.

יעקב אדרי: אני לא רוצה להגיד את השמות, כולם מוכרים.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אדרי, אדוני, אני יודע מידיעה אישית שאתה היית שר.

ראובן ריבלין: בזמן שלך המשכורות היו אותו דבר.

ראובן ריבלין: לא קשור.

ציפי לבני: זה ממש לא.

ציפי לבני: אז צריך להשאיר את העוולות?

יעקב אדרי: קודם כול, אדוני היושב-ראש – – –

ראובן ריבלין: הציבור לא – – –

יעקב אדרי: אדוני היושב-ראש, אני מקבל את ההערה שלך, זה תמיד התחיל מלמטה.

יעקב אדרי: אני זוכר היה פעם – מבנק לאומי, היה יושב-ראש הסוכנות – יפת.

זאב בילסקי: – – – הוא לא היה בסוכנות.

ראובן ריבלין: זה לא טוב שאצל שר האוצר הזה היה.

זאב בילסקי: ארנסט יפת.

יעקב אדרי: כן.

יעקב אדרי: הוא היה יושב-ראש הסוכנות.

ראובן ריבלין: לא, הוא היה ראש בנק לאומי, לא היה לו זמן לזה.

יעקב אדרי: פרסמו אז את המשכורת שהיתה אז בממדים, וזה עשה הד בכל הארץ, סקנדל, וכל המדינה רעדה.

יעקב אדרי: היום כלום, זה עובר, חלף עם הרוח.

יעקב אדרי: אני ראיתי את זה אתמול, פשוט התפלצתי.

יעקב אדרי: אמרתי, איך ממשלה של הליכוד, של מפלגת העבודה, מאפשרת דבר כזה.

יעקב אדרי: אדוני שר האוצר, צריך אומץ בעניין הזה.

יעקב אדרי: אפשר למצוא את האיזונים הנכונים.

יעקב אדרי: הציעו גם פי-50 משכר המינימום.

יעקב אדרי: פי-50, אפשר להגיד אולי יותר, אבל לא להשאיר את זה כך, העם רואה את זה ואומר, מה קורה.

רוני בר-און: בגלל זה הם התנגדו להגדלת שכר המינימום.

רוני בר-און: אתה יודע, זה היה – – –

יעקב אדרי: ומצד שני, מתנגדים להעלאת שכר המינימום.

יעקב אדרי: מילא אתם לא רוצים לטפל בשכר הבכירים, לפחות תגידו, בואו נלך לשכר המינימום של העם הפשוט, מלמטה.

יעקב אדרי: אני גם לא הייתי מאפשר, שר האוצר, ואני לא דמגוג – לא הייתי מאפשר העלאת שכר השרים וחברי הכנסת עד שיהיה המסלול של שכר המינימום; זה היה נותן תדמית מאוד חיובית, ואני לא רוצה שוב להישמע כאחד מחברי הכנסת, אני מבין שגם חברי הכנסת הוסיפו להם.

ראובן ריבלין: עוד לא הוסיפו.

יעקב אדרי: עוד לא – יוסיפו.

ראובן ריבלין: יש שאלה, בפעם הקודמת הכנסת ויתרה.

ראובן ריבלין: היום, כמובן, בכל פעם שהיא מוותרת – היא מוותרת, שוכחים את כל אותה תקופה שלא עלה, וזה טייס אוטומטי.

ראובן ריבלין: השאלה אם עכשיו עוד פעם אנחנו נבוא ונאמר שאנחנו מוותרים.

ראובן ריבלין: מבחינתי אין בעיה.

יעקב אדרי: אני מאוד מבין.

רונית תירוש: זה לא קשור.

רונית תירוש: תפסיק להתעסק – – –

יעקב אדרי: אני אמרתי, רבותי, תשימו לב לחלק השני של מה שאמרתי.

רונית תירוש: – – – אין קשר בין הדברים – – – כל חברי הכנסת לא נוסעים במחלקה ראשונה – – – צריכים להוריד להם משכורת, באמת יש גבול.

ראובן ריבלין: לא, לא, עוד מעט חברי הכנסת ישלמו על – – – זה רעיון טוב, רק הם ייקחו את הכסף מבעלי ההון, אתם מבינים.

יעקב אדרי: זה נראה לא טוב כאשר לא רוצים להגביל את שכר הבכירים, לא רוצים לתקן את שכר המינימום, ומוסיפים לשרים.

יעקב אדרי: חברי הכנסת, מה לעשות, זה לא נראה טוב, לא נראה טוב.

יעקב אדרי: אתם שומעים כמוני את העם.

יעקב אדרי: ושוב, זה לא איזה דברים – אם היו עושים את זה במקביל, או שמתחילים במסלול של העלאת שכר המינימום, זה היה נראה טוב, כך צריך להיות, כך נותנים את הדוגמה.

יעקב אדרי: לא היה טוב בממשלה הקודמת, זה לא אומר שצריך להמשיך כך.

יעקב אדרי: מה לעשות, כך אני מרגיש, כך אני חש, כך צריך לומר.

יעקב אדרי: אני מאוד מקווה, אדוני היושב-ראש, אדוני השר, שהדברים יתוקנו ולא ימשיכו ויגדילו את הפערים שהפכו להיות בלתי נסבלים, בלתי נעימים, בלתי מתקבלים על הדעת.

יעקב אדרי: אני מקווה שבכל זאת הליכוד שנחשב למפלגה חברתית, אולי יתקן את דרכיו.

יעקב אדרי: אני מסופק בעניין הזה.

יעקב אדרי: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: ישיב כבוד שר האוצר על הצעת האי-אמון של סיעת קדימה.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני.

ראובן ריבלין: אחריו תעלה חברת הכנסת חנין זועבי על מנת לנמק את הצעת האי-אמון של סיעות בל"ד, רע"ם-תע"ל וחד"ש.

ראובן ריבלין: צריך לקרוא כבר לשר הפנים.

יובל שטייניץ: מכובדי יושב-ראש הכנסת, מכובדי סגן השר, רבותי חברי הכנסת, ידידי – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אדרי.

יובל שטייניץ: כן, ראש העיר לשעבר, חבר הכנסת אדרי, שעשה באמת, צריך להגיד, נסים ונפלאות בתחום החינוך בעיר שלו.

יובל שטייניץ: הממשלה הזו – – –

שלמה מולה: הבעיה שההישגים של העיר הזאת הלוא הולכים לטמיון בגלל הפערים החברתיים.

שלמה מולה: זאת הבעיה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מולה, לפני דקה חברך נימק אי-אמון.

ראובן ריבלין: ביקשתי מהשר להשיב על האי-אמון.

ראובן ריבלין: אם אתה רוצה, אני אתן לך עוד חמש דקות לדבר באי-אמון, ואז הוא ישיב.

ראובן ריבלין: אבל לא יכול להיות.

ראובן ריבלין: הוא עוד לא פתח את הפה; הוא עוד לא פתח את הפה.

נחמן שי: אנחנו חוזרים, הוא חוזר מדבריו.

נחמן שי: היושב-ראש, הוא חוזר מדבריו.

נחמן שי: הבנו.

יוחנן פלסנר: הוא עושה אקסטרפולציה.

ראובן ריבלין: בסדר.

רונית תירוש: – – – לפחות זוארץ לא אמרה.

אורית זוארץ: אני לא אמרתי כלום.

יובל שטייניץ: אני בטוח שחבר הכנסת מולה יקשיב קשב רב לדברי.

יובל שטייניץ: מכובדי היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בעולם כולו בשנים 2009–2010, ממשלות, ראשי ממשלות ושרי אוצר בעולם כולו, נאבקים במשבר כלכלי שלא היה דוגמתו זה 70 שנה.

יובל שטייניץ: בתחילת 2009, כאשר נכנסתי לתפקידי, כאשר הממשלה החדשה הוקמה, התחזיות גם באוצר וגם בבנק ישראל דיברו על רמות אבטלה בלתי נמנעות – כבר כתוצאה מהדינמיקה של המשבר, הפיטורים, הירידה בצמיחה, הגירעונות – של בין 10% ל-15%.

יובל שטייניץ: ואכן, בכל מדינות המערב, מארצות-הברית ועד אירופה, האבטלה היא בין 10% בארצות-הברית ל-20% בספרד, ובכל שאר המדינות, להוציא שתיים-שלוש יוצאות דופן, שיעורי האבטלה הם בין 10% ל-20%.

יובל שטייניץ: הממשלה הכלכלית החברתית הזאת היא אחת הבודדות במערב – – –

יואל חסון: חברתית?

יואל חסון: זו ממשלה חברתית?

יובל שטייניץ: זה לא סגנון, ולא צורה, אדוני היושב-ראש.

ראובן ריבלין: לעת עתה הוא אמר כמה מלים.

יובל שטייניץ: הממשלה – – –

יואל חסון: מה לא סגנון ולא רמה בזה – לקרוא קריאת ביניים?

יובל שטייניץ: אני לא נהגתי לקרוא קריאות ביניים כחבר כנסת, להוציא מקרים נדירים.

ראובן ריבלין: כבוד השר.

ראובן ריבלין: כבוד השר, אני אעיר לו אם צריך.

יואל חסון: אתה בתור שר בממשלה קורא קריאות ביניים.

ראובן ריבלין: אני הערתי לשר שזו היתה קריאה – – –

יואל חסון: בוא נשמור את זה, כי יום אחד גם אתה תצטרך אותה.

יובל שטייניץ: אוקיי.

יובל שטייניץ: בוא נגיד שצמצמתי בזה, אוקיי?

יובל שטייניץ: זה מקובל עליך?

יואל חסון: הסכמתי.

יובל שטייניץ: אוקיי.

יובל שטייניץ: הממשלה הזו הצליחה במשימה כלכלית וחברתית אדירה בניגוד לתחזיות של בנק ישראל ושל האוצר, ושל רוב הכלכלנים במדינת ישראל.

יובל שטייניץ: הממשלה הזאת היא אחת הבודדות במערב – שהצליחה לבלום את האבטלה על 8%, ולהוריד אותה.

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש, הנתון האחרון הוא 6.9%.

ראובן ריבלין: 7%.

ראובן ריבלין: 6.9% – הנתון הרשמי האחרון.

אורית זוארץ: על בסיס – – –

יובל שטייניץ: לפני המשבר היה 6.2%.

יובל שטייניץ: זאת אומרת שהשינוי באבטלה בישראל, לפי הנתון הרשמי האחרון שפורסם, הוא פחות מ-1% מהרמה של לפני המשבר.

יובל שטייניץ: בארצות-הברית היא יותר מכפולה, גם ברוב אירופה.

יובל שטייניץ: ממשלה מהבודדות בעולם שהצליחו למנוע אבטלה של בין 10% ל-20% למרות המשבר.

יובל שטייניץ: עליה הייתי רוצה להגיד בפרפראזה על דבריו של יעקב אדרי: אכן רק הליכוד יכול.

יובל שטייניץ: אבל זה לא הליכוד לבד, זו ממשלה רחבה, זה שילוב ידיים עם ההסתדרות והמעסיקים שתרם לזה.

יואל חסון: טוב שלא אמרת ממשלת – – –

יובל שטייניץ: זה תקציב דו-שנתי ראשון בהיסטוריה.

אורית זוארץ: על הבסיס הכלכלי שרוני בר-און השאיר – שר אוצר.

יובל שטייניץ: זה משק חזק וגמיש שעמד במשבר בכבוד.

מירי רגב: שר אוצר הכי גרוע שהיה.

יובל שטייניץ: עכשיו – – –

קריאה: מה קרה?

ראובן ריבלין: מה זה?

ראובן ריבלין: מי קרא?

ראובן ריבלין: מעתה אי-אפשר, חברת הכנסת הנכבדה ביותר.

ראובן ריבלין: אי-אפשר לדבר בטלפון באולם, ואי-אפשר לקרוא קריאות ביניים מתא – – –

יובל שטייניץ: כשמדברים על הישגים חברתיים, ועל שכבות חלשות, הדבר החשוב והראשון במעלה, והוא המשימה החשובה ביותר שלי כשר האוצר בתקופת המשבר הזה, הוא קודם כול, בראש ובראשונה – יש משימות נוספות, אני תיכף אמנה – לבלום ולצמצם את ממדי האבטלה.

יובל שטייניץ: וזאת, אדוני היושב-ראש, עשינו ועודנו עושים, ובהצלחה בלתי מבוטלת בהשוואה ליתר המדינות בעולם המפותח.

יובל שטייניץ: את זאת גם ידידי, חבר הכנסת יעקב אדרי, לא יכול להכחיש, בדיוק כמו שאני לא יכול להכחיש את הצלחתו כראש עיר בתחום החינוך, ובכלל.

יובל שטייניץ: הוא יכול לנסות, אבל הוא לא יכול להכחיש את ההצלחה החד-משמעית של ממשלת נתניהו בבלימת האבטלה והורדתה מתחת לשיעורים באירופה ובמערב כולו – בארצות-הברית, ובמערב כולו.

ראובן ריבלין: דרך אגב, כשיעקב אדרי היה רץ, והייתי רץ אתו לזכות באמונם של אזרחי עירו שלא היו צריכים את העזרה שלנו – זאת האמת, לא היו צריכים – היו אומרים כבר: רק הליכוד יכול, ורק יעקב אדרי יכול.

ראובן ריבלין: פשוט אני נזכר עכשיו.

אורית זוארץ: – – –

יובל שטייניץ: דרך אגב, אני מוכרח להגיד מלב אל לב, ידידי ויריבי הפוליטי מהאופוזיציה יעקב אדרי, היו ימים ששנינו אמרנו: רק הליכוד יכול.

אריה ביבי: אז הליכוד היה יכול.

יובל שטייניץ: וישבנו ביחד – –

קריאה: – – –

יעקב אדרי: עכשיו אני – – – כל שבוע.

יובל שטייניץ: – – ואני מתגעגע לימים האלה.

יובל שטייניץ: אולי הם עוד יחזרו יום אחד.

יובל שטייניץ: אולי גם יחזרו יום אחד.

אריה ביבי: צודק, אז הליכוד היה יכול.

מגלי והבה: – – – אילו מצבנו המדיני היה אותו הדבר.

מגלי והבה: אבל, לצערי הרב – – –

אריה ביבי: יעקב, אז הליכוד היה יכול.

יובל שטייניץ: אבל אתה יודע, אני רגיל לענות לעניין, וההצעה הזאת, ושמעתי את נאומו של חבר הכנסת אדרי, ואני עונה לעניין.

אריה ביבי: אדוני השר, אז הליכוד היה יכול.

יובל שטייניץ: הוא גם יכול היום.

יובל שטייניץ: ועכשיו, לעניין, שוב, הפערים והשכבות החלשות.

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש, ראשית, התקציב החדש המונח בפני הכנסת הוא תקציב מוטה חינוך, צמיחה, הקטנת פערים וטיפול בפריפריה.

יובל שטייניץ: הוא תקציב שבו אנחנו מציעים ריסון – לא קיצוץ – ריסון בתוספות; ריסון בתוספות בתחום הביטחון כדי לחזק את החינוך, את ההשכלה הגבוהה, את הצמיחה, ולא לפגוע בשירותים לאזרחים בתחום הרווחה והבריאות ובתחומים נוספים.

אורית זוארץ: אולי תרסנו את מספר השרים, ואז יהיה – – –

יובל שטייניץ: אני רוצה לפרט בקצרה מה נעשה ומה ייעשה.

יובל שטייניץ: ואני מציע – תתאזרו בסבלנות.

יובל שטייניץ: בקרוב יתפרסמו ודאי נתונים על 2009, ותרשו לי לנבא, אף שהנבואה אנחנו יודעים למי ניתנה; לא לנבא, לשער, לשער שיכול להיות שלמרות המשבר אנחנו נראה דווקא בתקופת הממשלה הזו בלימה של הגדלת הפערים, ואולי איזה תזוזה בכיוון השני, מגמה אולי של התחלה של צמצום פערים בחברה – התחלה.

יובל שטייניץ: נמתין ונראה את הנתונים שיתפרסמו, אני מניח, בקרוב.

יובל שטייניץ: גם אני סקרן.

יובל שטייניץ: אולי הם יצביעו על בלימה של הגדלת הפערים, ודווקא על התחלה של הקטנת פערים, והקטנת ממדי העוני, אולי.

מגלי והבה: אדוני שר האוצר, היום התכנסה שדולת הרשויות המקומיות המוניציפליות של כל – – – ריכוז גדול מכל הארץ.

יובל שטייניץ: רגע, שנייה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מגלי, הוא הרגע – חבר הכנסת והבה – – –

מגלי והבה: לא, אם הוא מתאר את התיאורים האלה, אני אחשוב שאני חי בסרט אחר.

ראובן ריבלין: לא, לא.

ראובן ריבלין: הוא אומר מה שהוא חושב.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת, אני מתחייב בפניך, ובפני כל אזרחי ישראל, שאף אחד לא חושב שאתה חושב כמוהו.

מגלי והבה: לא, לא.

מגלי והבה: זה ברור.

ראובן ריבלין: הוא אומר מה שהוא חושב עכשיו.

מגלי והבה: אבל הוא היום קובע – – –

יובל שטייניץ: מגלי, אבל אולי אני אתייחס לנקודה.

יובל שטייניץ: ואם לא – תעלה את זה בסוף דברי.

מגלי והבה: בבקשה.

מגלי והבה: השלטון המקומי – – –

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש, למרות המשבר הכלכלי, הממשלה הזו הגדילה באופן ניכר את קצבאות הקשישים במדינת ישראל, קצבאות הזיקנה, הגדלה משמעותית.

יובל שטייניץ: ההגדלה הזו מסייעת לשכבות החלשות.

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש, הממשלה הזו הגדילה את הקצבאות לזקנים ולקשישים.

יובל שטייניץ: היא הגדילה גם את הקצבאות לנכים ולנפגעי רדיפות הנאצים, לניצולי השואה.

אורית זוארץ: מתווה שקדימה – – –

יובל שטייניץ: היא הגדילה גם קצבאות ילדים.

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש, מה מתוכנן לנו בתקציב החדש?

יובל שטייניץ: מה פירוש ההפניה הזאת שאמרתי – תקציב מוטה צמיחה, חינוך וטיפול בפערי שכר ופערים בחברה?

יובל שטייניץ: בוא נראה מה מתוכנן בתקציב הזה.

יובל שטייניץ: קודם כול, מערכת החינוך, שאתה אמרת בצדק שהיא המפתח לכול; בתקציב החדש, אדוני היושב-ראש, שמנו את החינוך בעדיפות גבוהה ביותר.

יובל שטייניץ: אנחנו מתכוונים להוסיף לחינוך, להרחיב את תוכנית "אופק חדש", שר החינוך מוביל את זה ביד רמה, לשפר את מערכת החינוך, לעשות פיילוט של מחשוב בתחום החינוך, גם רעיון חדשני שמשרד החינוך ושר החינוך גדעון סער מובילים בסיוע של הממשלה ושלנו.

יובל שטייניץ: לצאת עם תוכנית חומש להצלה ולהזנקה של ההשכלה הגבוהה בישראל, האוניברסיטאות והמכללות, והשבת עטרה ליושנה.

יובל שטייניץ: היתה לנו פעם מערכת השכלה גבוהה – אוניברסיטאות – מפוארת בעולם.

יובל שטייניץ: היא קצת הידרדרה בעשור האחרון.

יובל שטייניץ: אנחנו מתכוונים לתת לה תנופה.

יובל שטייניץ: זה חינוכי, זה כלכלי, אבל זה גם חברתי.

יובל שטייניץ: טיפול בחינוך – מה שאתה עשית בעירך.

יובל שטייניץ: אנחנו מתכוונים להרחיב ולעשות צעדים בכיוון דומה ברחבי הארץ.

יובל שטייניץ: בתקציב החדש, אדוני היושב-ראש, תהיה תוספת בחינוך, תוספת ברפורמה, תוספת במשאבים להשכלה גבוהה.

יובל שטייניץ: תקציב משרד הבריאות צפוי לכלול את המשך הרחבת סל הבריאות, נוסף על צעד היסטורי חברתי, שהוביל אותו, כנגד הרבה ביקורת והתנגדויות, אבל הוביל אותו, בהצלחה, בתעוזה, סגן שר הבריאות, סגן השר ליצמן.

יובל שטייניץ: בפעם הראשונה בתולדות מדינת ישראל טיפולי שיניים לילדים – דרך אגב, בתמיכה ובגיבוי של האוצר.

יובל שטייניץ: פעם ראשונה בהיסטוריה טיפולי שיניים לילדים במימון המדינה, במימון ביטוח הבריאות.

ראובן ריבלין: אדוני, זה על חשבון סל הבריאות?

אורית זוארץ: זה על חשבון סל הבריאות, ומה גם שביטלתם את זה.

אורית זוארץ: אתה מתכוון להחזיר את הסכום שקוצץ?

יובל שטייניץ: סל הבריאות, כפי שאמרתי, יגדל, ויגדל מעבר לתוספת הזאת.

ראובן ריבלין: זאת בשורה – כשזה יהיה.

אורית זוארץ: אתה מתכוון להחזיר את הסכום שקוצץ?

ראובן ריבלין: כך הוא אומר.

יובל שטייניץ: התוכנית היא להשקיע בתקציב כ-150 מיליון ש"ח לטיפולי שיניים לילדים.

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש, אנחנו הצגנו את עיקרי המדיניות הכלכלית לעשור הקרוב – לחומש הקרוב לפחות.

יובל שטייניץ: זאת מדיניות של צמיחה, של מנועי צמיחה, של היי-טק, תעשיות מתקדמות, תמיכה בתעשיות מסורתיות, אבל תוך כדי שמירה על כך שמעגל הצמיחה החדש לא ילווה בגידול הפערים אלא בהקטנת פערים.

יובל שטייניץ: לצורך זה מוצע טיפול מיוחד בשתי האוכלוסיות שהעוני בהן נפוץ, לצערנו, וההשתתפות שלהן במעגל העבודה נמוכה.

יובל שטייניץ: יש תת-השתתפות, או חוסר בהשתתפות, במעגל העבודה והיצירה והפרנסה בשתי אוכלוסיות בישראל, באוכלוסייה החרדית ובאוכלוסייה הערבית, וזה בולט במיוחד בקרב גברים חרדים ובקרב נשים ערביות.

יובל שטייניץ: אנחנו בתוכנית הכלכלית החדשה, ובתקציב, ובחוק ההסדרים, אנחנו כבר מציעים התחלה של טיפול נמרץ, שייצור מקומות תעסוקה וגם יקדם השכלה והכשרה מקצועית, כדי לשלב יותר ויותר חרדים ובני מיעוטים במעגל העבודה בישראל.

יובל שטייניץ: זה ימנע עוני, זה יחזק אותם וגם יחזק אותנו ואת כלכלת ישראל.

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש, אנחנו מתכוונים להביא לממשלה ולכנסת תוכנית לפריסת מס הכנסה שלילי ברחבי מדינת ישראל בתקציב הדו-שנתי 2012-2011.

יובל שטייניץ: זאת בשורה חברתית – זה הקטנת פערים, זה תמיכה במשפחות חלשות, אבל תמיכה שמגדילה את התמריץ לעבוד, ולא מגדילה את האבטלה.

יובל שטייניץ: זאת בשורה חברתית.

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש, אנחנו מתכוונים להביא תוכנית מורחבת ומשופרת של "אורות לתעסוקה" ברחבי המדינה, שתסייע לעשרות אלפי מובטלים להשתלב במעגל העבודה – תוכנית משופרת שמתקנת פגמים שהתגלו בעבר.

יובל שטייניץ: היתה הפקת לקחים, משרד התמ"ת בשיתוף אתנו מעבד עכשיו את התוכנית הזאת לפרטי פרטיה.

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש, אנחנו מתכוונים להוסיף סכום משמעותי למעונות לנשים עובדות, כדי לתמוך ביציאת נשים לעבודה.

יובל שטייניץ: כל הדברים הללו, ועוד רבים אחרים, הייתי יכול לומר בפרפראזה: רק הליכוד יכול, אבל אני אומר: מדינת ישראל יכולה.

יובל שטייניץ: עכשיו שים לב, חבר הכנסת אדרי:

יובל שטייניץ: מה האצבע הביקורתית שאתה מפנה כלפינו?

יובל שטייניץ: על קיצוצים.

יובל שטייניץ: נכון, בתקציב יש גם התאמות והפחתות מאוד מדודות ושקולות.

יובל שטייניץ: אבל אני רוצה להסב את תשומת לבך למה שקורה שם בחוץ, בעולם.

יובל שטייניץ: בעולם כולו, אדוני היושב-ראש, בכל רחבי אירופה, שני מטרים מכאן, מיוון ועד בריטניה, מאיטליה ועד אירלנד, מגרמניה ועד ספרד – בכל רחבי אירופה, ראה את התקציבים שמוצעים שם, בעולם המערבי, קיצוצים דרמטיים בבשר החי: מורידים שכר, מורידים, לא מקפיאים, מורידים קצבאות, גם לקשישים וגם לילדים, חותכים בחינוך – בכל רחבי אירופה – בחינוך, בבריאות, בשירותי הבריאות, בתשתיות, ברווחה, בביטחון, בביטחון הפנים.

יובל שטייניץ: בכל רחבי אירופה.

יובל שטייניץ: בבריטניה הקיצוצים מגיעים ככל הנראה לקיצוץ flat של 25%.

יובל שטייניץ: מעלים את גיל הפנסיה.

יובל שטייניץ: והנה כאן, במדינת ישראל, על-ידי ממשלת ישראל, ממשלת נתניהו, אנחנו מגישים תקציב מדוד, מחושב, שקול – כי אנחנו לא נשתולל תקציבית, אבל תקציב שלא רק שאין בו קיצוץ, יש בו תוספת; יש בו תוספת, אדוני היושב-ראש, של כמעט 9 מיליארדים ב-2011 ו-7 מיליארדים ב-2012, יחד 16 מיליארד שקלים, לא כולל תוספת מחירים.

יובל שטייניץ: מעבר למחירים.

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש, זאת תוספת משמעותית.

יובל שטייניץ: רובה, חבר הכנסת אדרי, מכוון לחזק את החינוך, לחזק את ההשכלה, להגביר את התעסוקה, להילחם באבטלה, לתדלק את מנועי הצמיחה, לשפר את התחבורה לפריפריה, לשפר את הביטחון האישי של אזרחי ישראל, ועוד כהנה וכהנה.

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש, כששואלים מהם הביצועים של ממשלת נתניהו עד כה, והתוכניות של הממשלה לתקציב הדו-שנתי הבא, ומסתכלים על זה ביושר ובהגינות בפרספקטיבה של המשבר הכלכלי העולמי החמור ביותר זה 70 שנה – כשמשווים את ההישגים, וגם את התוכניות שלנו, לשאר העולם המפותח, אני יכול להגיד לך, מדינת ישראל יכולה להיות גאה, ממשלת נתניהו יכולה להיות גאה, אנחנו באוצר יכולים להיות גאים, ואתה, חבר הכנסת אדרי, יכול להיות גאה שרק הליכוד יכול, כי אתה היית חבר בכיר ונכבד בליכוד, ואני, וזאת תקוות הלב שלי, כמי שמאוד מעריך אותך – – –

זאב בילסקי: רגע, גם אני יכול?

יובל שטייניץ: גם אתה יכול.

יובל שטייניץ: אני מקווה עוד לראות את כולכם בחזרה בליכוד, ואז אני בטוח שתאמרו כמוני: רק הליכוד יכול.

יובל שטייניץ: תודה רבה.

יעקב כץ: רק הליכוד לא יכול.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אנחנו עוברים להצעת אי-אמון – – –

יעקב כץ: – – – עניתי לך בהומור.

ראובן ריבלין: האם אני יכול להמשיך את הישיבה, חבר הכנסת כץ?

ראובן ריבלין: אני מאוד מודה לאדוני.

ראובן ריבלין: אנחנו עוברים להצעת אי-אמון אשר הוגשה על-ידי סיעות בל"ד–רע"ם-תע"ל וחד"ש בנושא: מדיניות הריסת הבתים והתעלמות הממשלה מההצעה להקפאת ההריסה.

ראובן ריבלין: תנמק את הצעת האי-אמון של הסיעות הנ"ל חברת הכנסת חנין זועבי.

ראובן ריבלין: ישיב השר מרגי, בשם שר הפנים.

חנין זועבי: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, אין עיר ואין כפר ערבי שלא נבנים בהם בתים בלי רשיונות.

חנין זועבי: ואין כמו המדיניות של הקרקעות, אי-אישור תוכניות מיתאר, אי-מתן רשיונות לבנות והריסת הבתים בשביל להעמיד אותנו על היחס של המדינה, של הכנסת, של הממשלה – אלינו.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת כץ, חבר הכנסת הורוביץ, חבר הכנסת רותם, צאו לאכסדרה, למה להפריע לחברת כנסת כאשר היא אומרת את דבריה?

חנין זועבי: בוואדי-עארה, בטייבה, בטירה, בנגב, ממש בימים אלה נהרסים עשרות בתים כמעט בכל יישוב ערבי.

חנין זועבי: נניח עכשיו לסוגיית הקרקעות, שהיא סוגיה לאומית-אזרחית.

חנין זועבי: ניתן, אדוני היושב-ראש, להתייחס לסוגיית קורת הגג במישור אחר, לא לאומי ואפילו לא אזרחי.

חנין זועבי: הזכות לקורת גג היא אחת מזכויות האדם.

חנין זועבי: זכויות אדם, יש להן זיקה ישירה לכבוד האדם.

חנין זועבי: כאשר אתה מתעלם, אדוני היושב-ראש, מהזיקה הלאומית וההיסטורית שלי לקרקע אתה אולי מפר זכויות לאומיות, ועל זה יש ביני לבינך ויכוח אידיאולוגי.

חנין זועבי: אבל כשאתה מתעלם מזכויות אדם אתה נמצא ברובד אחר לגמרי.

חנין זועבי: זכויות אדם הן זכויות יותר בסיסיות מזכויות האזרח.

חנין זועבי: מבחינה פוליטית הסוגיה של הריסת הבתים היא נגזרת – כן, היא נגזרת – מסוגיית הקרקע, אבל מבחינת חומרת ההפרה, הסוגיה של הריסת הבתים היא סוגיה הרבה יותר חמורה, ואינה נגזרת לוגית מהפרת הזכות שלי לבעלות על הקרקע.

ראובן ריבלין: הריסת בתים של ערבים, כמובן, לא של יהודים.

ראובן ריבלין: ליהודים זה מותר.

חנין זועבי: זה לא מותר, אבל בדרך כלל אין תופעה של הריסת בתים ליהודים, אדוני היושב-ראש.

חנין זועבי: יש תופעה – – –

ראובן ריבלין: רק אם אני אבנה חצי מרפסת יבוא ויהרוס לי ראש העיר שלי, מה זה?

חנין זועבי: אין תופעה – –

ראובן ריבלין: טוב.

חנין זועבי: – – של הריסת בתים לאזרחים היהודים.

חנין זועבי: יש תופעה כזאת לאזרחים הערבים.

ישראל חסון: למה העובדות חשובות, אדוני היושב-ראש?

חנין זועבי: זאת עובדה.

זאב בילסקי: אנחנו הרסנו כל בנייה בלתי חוקית מייד עם התבצעה.

ראובן ריבלין: ליברל גדול.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בילסקי היה ראש עיר.

ראובן ריבלין: אם הוא היה מעלים עין מאיזו בנייה בלתי חוקית, כל רעננה היתה הפקר, מה זה?

חנין זועבי: אין שם הבעיה של אישור תוכניות מיתאר, אדוני היושב-ראש – – –

ראובן ריבלין: זה עניין אחר.

חנין זועבי: זה לא עניין אחר.

ראובן ריבלין: זה עניין אחר.

חנין זועבי: בגלל אי-אישור תוכניות מיתאר, אין אפשרות לערבים לבנות עם היתרים ועם אישורי בנייה.

חנין זועבי: זאת אותה סוגיה, זאת אותה בעיה, זו הנגזרת של הבעיה של אישור תוכניות מיתאר.

ראובן ריבלין: אני לא רוצה להפריע לך, אבל שר הפנים – אני אתן לך זמן, אל תדאגי – אומר: כל רשות מקומית ערבית במגזר הערבי אשר מבקשת לבנות לגובה, אנחנו נוציא לה מייד אישורי בנייה ותוכנית מיתאר כהרף עין.

חנין זועבי: ב-48% מהכפרים והערים הערביים אין אישור לתוכניות מיתאר.

חנין זועבי: אין תוכניות מיתאר ב-48% מהכפרים והערים הערביים.

חנין זועבי: מצד שני, אדוני היושב-ראש – ואני חייבת לומר את זה – אנחנו לא רוצים להתנצל כל פעם על זה שירשנו אדמות; אנחנו לא רוצים להתנצל על העובדה שיש בבעלותנו אדמות.

חנין זועבי: אנחנו בעלי אדמה.

חנין זועבי: אני מסרבת שהמדינה תעניש אותי ולא תכיר בזכויות האדם שלי כי היא חושבת – והיא נחושה – על סכסוך לאומי אתי ועל תפיסתי בתור אויבת ולא זכאית לאדמה שלי.

חנין זועבי: המדינה, אדוני היושב-ראש, מענישה אותי מכיוון שירשתי אדמות, ואתה אולי לא ירשת.

חנין זועבי: אתה אולי קיבלת חינם.

חנין זועבי: אני לא קיבלתי חינם אדמות מהמדינה.

חנין זועבי: ממני רק לוקחים.

חנין זועבי: אני אפרט שלוש סוגיות: בנגב, בוואדי-עארה ובדהמש.

חנין זועבי: לאחר כמה שנים שבהן שרר שקט יחסי, ובתים לא נהרסו בנגב, התחדשה בסוף שנת 2001 מדיניות הריסת בתים בכל הכפרים – כמעט בכל הכפרים – הבלתי-מוכרים.

חנין זועבי: בשנתיים האחרונות מתקיימת, אדוני היושב-ראש, הסלמה ניכרת: הוצאת צווי פינוי, הריסת בתים, השמדת יבולים ועקירת עצי פרי.

חנין זועבי: כפר אחד נהרס 44 פעמים.

חנין זועבי: בשנה האחרונה פתחה קרן קיימת מסע עוין נגד האוכלוסייה הערבית בנגב: נטעה שם אלפי עצים בשטח של עשרות אלפי דונמים, שרובם בבעלות ערבית, או שלגביהם, כמו שהמדינה אוהבת לטעון, קיימות תביעות, או יש סכסוך, או מחלוקת וסכסוך, בין האזרחים לבין המדינה.

חנין זועבי: לא מדובר רק בבתים ללא רשיון – מדובר ביישובים שלמים ללא רשיון.

חנין זועבי: הכפרים הלא-מוכרים בנגב מונים יותר מ-83,000 תושבים; התוכנית שם, אדוני היושב-ראש, היא להרוס כפרים שלמים, ולעשות טרנספר, אחר כך, לעשרות אלפי אזרחים.

חנין זועבי: יישובים שקיימים מלפני קום המדינה, והמדינה החליטה שהיא לא מכירה בהם.

חנין זועבי: הורסים בתים, מעלים אנשים למשאיות, למשאית שנייה מעלים את העדרים ובמשאית שלישית מעמיסים את כל השאר.

חנין זועבי: בדהמש, ליד לוד וליד רמלה – שהיא לא חלק מלוד ולא חלק מרמלה, אלא באזור שיפוטה של המועצה האזורית עמק-לוד, ומונה 600 נפש, 70 בתי אב, יושבים גם שם על אדמותיהם הפרטיות, הרשומות על שמם בטאבו כחוק.

חנין זועבי: הבתים קיימים גם הם עוד מלפני קום המדינה, אדוני היושב-ראש.

חנין זועבי: ב-1948 האזור כולו הוגדר קרקע חקלאית.

חנין זועבי: עם השנים התקבלו בקשותיהם של כל תושבי האזור להסבת ייעוד הקרקע מחקלאות למגורים, להוציא את בקשותיהם של תושבי דהמש.

חנין זועבי: כמעט כל תושבי האזור נענו, רק לא תושבי דהמש.

חנין זועבי: הם עדיין מתדיינים בבתי-המשפט.

חנין זועבי: במרשם האוכלוסין ובתעודות הזהות יש לכל 600 התושבים כתובת אחת משותפת – רמלה.

חנין זועבי: למרות זאת, עיריית רמלה אינה רוצה להכיר בתושבי דהמש כתושבי העיר.

חנין זועבי: ככה גם העיר לוד והמועצה האזורית עמק-לוד.

חנין זועבי: בשנת 2007 הסכים בית-המשפט לעצור את צווי ההריסה של חלק מתושבי דהמש, בתנאי שיגישו לוועדת התכנון המחוזית תוכנית מיתאר לבינוי, שתסדיר את כל המבנים הקיימים בכפר.

חנין זועבי: הוועדה – והנה, אדוני היושב-ראש, עוד פעם הבעיה של אי-אישור תוכנית המיתאר; הוועדה המחוזית לתכנון ובנייה לא אישרה את התוכנית של דהמש.

חנין זועבי: הדיון בבית-המשפט בצווי הריסה של 14 בתים יתקיים מחר או מחרתיים, אחרי שהוועדה, כמו שאמרתי לך, דחתה את התוכנית.

חנין זועבי: גם במשולש, אדוני היושב-ראש, יכולים לזהות לא רק את התופעה של הריסת הבתים, אלא איך הופכים מבצע, חבר הכנסת מולה, של הריסת בית, למבצע של אלימות משטרתית.

חנין זועבי: מאות שוטרים הגיעו לאבטח את הריסת הבית בכפר עארה לפני ארבעה ימים.

חנין זועבי: המשטרה גם ידעה לעצור שלושה בני-אדם, וגם אחרי ההריסה המשיכו כוחות משטרה גדולים להתייצב במקום.

חנין זועבי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, בשנתיים האחרונות אנחנו עדים למתיחות גדולה לנוכח צווי ההריסה הרבים.

חנין זועבי: בחלק מהמקרים מתנהל מאבק משפטי למנוע את ההריסה, ובחלק הוקמו ועדות עממיות שנאבקות מאבק ציבורי בניסיון למנוע את ביצוע צווי ההריסה.

חנין זועבי: אנחנו נאבקים מול שיתוף פעולה של כל רשויות המדינה – רשויות התכנון עם משרד הפנים, עם קרן קיימת, עם המשטרה; כוחות גדולים ביותר של המשטרה, הנוהגים בברוטליות.

חנין זועבי: מי במדינה לא משתתף, אדוני היושב-ראש, במבצע גירוש הערבים מאדמותיהם, ריכוזם והריסת הבתים שלהם?

חנין זועבי: מי לא משתתף?

חנין זועבי: אנחנו אפילו נאבקים מול חברי הכנסת.

חנין זועבי: זה לא ייאמן כמה יזמו פה דיונים בוועדת הפנים לא לדון בזכויותיהם של הערבים, לא לדון בתופעה ולמחות נגד תופעת הריסת הבתים, אלא להיפך, על מנת לעורר את השאלה למה משרד הפנים לא הורס את הבתים של הערבים, למה לא מתבצעים צווי הריסת הבתים.

חנין זועבי: זה הדבר הכי הזוי שנציגי פרלמנט יכולים לעשות – לבקש הריסת בתים של האזרחים.

חנין זועבי: איפה שמעתם על דבר כזה בעולם?

ראובן ריבלין: אני מוסיף לך שלוש דקות.

חנין זועבי: תודה, תודה רבה.

חנין זועבי: אבל אני רוצה להגיד לכם שהמאבק על הקרקע גבר בשנים האחרונות, וככל שמאיימים על האזרח, האזרח נאחז יותר בזכויות שלו.

חנין זועבי: יש משפחות צעירות הנוטשות כיום את העיירות וחוזרות לקרקעותיהן ולאדמותיהן.

חנין זועבי: תגידו לי, חברי הכנסת, מה מסכן את הביטחון השפוי של המדינה יותר מאשר להפוך אזרחים לגורם עוין?

חנין זועבי: מה מסכן ביטחון שפוי, לא הביטחון כפי שמשתמשים פה, במקום הזה; מה מסכן ביטחון שפוי יותר מאשר להפוך אזרחים לפולשים?

חנין זועבי: יותר מאשר להפוך אזרחות ולהתייחס לאזרחות ככלי להחליש את האזרח ולהפוך את החיים של האזרח לעומס ולנטל?

חנין זועבי: מה יותר מסוכן ממדינה שהחליפה את עצמה בבולדוזרים, במשטרה ובשב"כ וקוראים לנו להיות נאמנים?

חנין זועבי: להיות נאמנים למה?

חנין זועבי: אולי לבולדוזרים?

חנין זועבי: אולי למשטרה?

חנין זועבי: אולי לשב"כ?

חנין זועבי: לסיום, אדוני היושב-ראש, אנחנו הצענו את הפתרון.

חנין זועבי: חברי הכנסת פה הציעו עשרות פעמים את הפתרון.

חנין זועבי: גם יש יוזמה מטעם ועדת המעקב העליונה, שאומרת: הקפאה מוחלטת של הריסת הבתים מול התחייבות הרשויות המקומיות הערביות למנוע בנייה בתקופת התהליך וכניסה למסלול של שנתיים לאישור תוכניות מיתאר לכל הרשויות.

חנין זועבי: עוד הפעם, זו הבעיה, אדוני היושב-ראש, אישור תוכניות מיתאר.

חנין זועבי: אני קוראת לממשלה להיענות ליוזמה הזאת.

חנין זועבי: אני קוראת לחברי הכנסת גם כן להירתם ליוזמה הזאת ולהפסיק את היוזמה שלהם ליזום דיונים בוועדות הפנים תחת הכותרת:

חנין זועבי: למה לא הורסים בתים לערבים?

ראובן ריבלין: תודה רבה לחברת הכנסת חנין זועבי.

ראובן ריבלין: אני מזמין את השר יעקב מרגי על מנת שיבוא וישיב בשם שר הפנים על הצעת האי-אמון של סיעות בל"ד, חד"ש ורע"ם-תע"ל, כפי שנומקה על-ידי חברת הכנסת חנין זועבי.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, נכון להיום, מתוך 128 יישובים, לא כולל ערים מעורבות, 120 יישובים עברו או עוברים הליך תכנון מיתארי, מתוכם 90 תוכניות מיתאר מקומיות, בהובלה של משרד הפנים, ורוב התוכניות הנוספות בהובלה של הרשויות המקומיות עצמן.

יעקב מרגי: עד לסוף 2010 יושלם המהלך התכנוני ב-106 יישובים.

יעקב מרגי: מהלך זה כולל 88% מאוכלוסיית המגזר הערבי, כמיליון ו-280,000 נפש.

יעקב מרגי: התכנון נערך בשיתוף המנהיגות והציבור המקומי וניתן בו מענה מלא, איכותי ובר-קיימא על צורכי היישובים ותושביהם.

יעקב מרגי: לאחר שיסתיים תהליך התכנון המיתארי, מימוש התוכנית מחייב את הרשויות להקצות קרקעות לדרכים ולצורכי ציבור, ובעיקר למנוע בנייה בלתי חוקית המסכלת כל אפשרות לקידום התוכניות שיאושרו.

יעקב מרגי: אכיפה יעילה נגד הבנייה הבלתי-חוקית, על-ידי ראשי הרשויות ועל-ידי מוסדות המדינה, היא תנאי הכרחי למימוש של תוכניות המיתאר והשגת רווחה ואיכות חיים ביישובים במגזר הערבי.

חנין זועבי: איך אפשר, אדוני השר, לפרוס נתונים שהם כל כך לא מדויקים?

חנין זועבי: יש בינינו ויכוח על העובדות הכי בסיסיות.

חנין זועבי: זו הסטטיסטיקה של הוועדות והסטטיסטיקה – – –

יעקב מרגי: חברת הכנסת חנין זועבי, מאחר שאני תושב הדרום, אחרי שאסיים את תגובת משרד הפנים, אומר לך מעדויות מה קורה בדרום בנושא בנייה ותוכניות.

ראובן ריבלין: הוא עכשיו עונה לך, הוא עכשיו עונה לך.

חנין זועבי: הורסים כל יום.

יעקב מרגי: משרד הפנים השקיע עשרות מיליוני שקלים בתוכניות המיתאר למגזר הערבי.

יעקב מרגי: על המנהיגות של הציבור הערבי לפעול ליישומן של תוכניות המיתאר.

יעקב מרגי: חברת הכנסת חנין זועבי, על הדוכן הזה אני אמרתי שיחד עם יד קשה חייבות להיות תוכניות מיתאר למגזר הערבי.

חנין זועבי: כמה כפרים יש לנו?

יעקב מרגי: סליחה, תני לי, תני לי.

יעקב מרגי: חייבים לאשר את תוכניות המיתאר ובד בבד לעשות אכיפה ביד קשה כלפי כל הפרת חוק ובנייה בלתי חוקית – כמו שאני לא מעז לבנות ליד הבית שלי מבנה לא חוקי.

חנין זועבי: אבל אין – – – של תוכניות מיתאר.

יעקב מרגי: אני ישבתי פה בסבלנות, חברת הכנסת זועבי, והקשבתי קשב רב לעובדות שאת מביאה, כשאת אומרת שהעובדות לא נכונות.

ראובן ריבלין: לא, לא, זה לא ילך כך.

ראובן ריבלין: זה לא ילך ככה.

ראובן ריבלין: עכשיו הוא עונה לך.

ראובן ריבלין: הוא שמע מה שאת אמרת והוא עונה לך.

ראובן ריבלין: היו לו כנראה הערות כשאת דיברת ועכשיו הוא עונה.

ראובן ריבלין: או שהוא צודק או שהוא לא צודק.

ראובן ריבלין: ודאי, אם הוא לא צודק, יביעו בו אי-אמון.

ראובן ריבלין: את מפקפקת בכלל בזה?

עפו אגבאריה: זה לא עניין של אי-אמון.

עפו אגבאריה: העניין אם באמת העובדות נכונות או לא.

עפו אגבאריה: כבוד השר – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת עפו אגבאריה, שנינו חיים פה באיזה מאתיים השנים האחרונות.

ראובן ריבלין: אני מודיע לך שלא פה נכונות ולא פה נכונות, וחלק פה נכון וחלק פה נכון.

יעקב מרגי: אני עוד לא ציינתי עובדות.

יעקב מרגי: חכה.

ראובן ריבלין: והרבה חברים שלי מהמגזר הערבי מתלוננים על הפקרות גדולה בבנייה.

עפו אגבאריה: גם אני מתלונן על הפקרות – – – מי צריך לכפות את זה, הנכבדים או שלטון החוק?

ראובן ריבלין: עכשיו כל דבר גורר דבר אחר וכל אחד נגוע באיזה דעות כאלה ואחרות.

ראובן ריבלין: כרגע אנחנו בפרלמנט, אין לנו ברירה.

ראובן ריבלין: לא אני אקבע אם השר דובר עובדות נכונות ולא הוא יקבע אם אני דובר דבר נכון, ולא שנינו אם חברת הכנסת חנין זועבי.

ראובן ריבלין: היא דיברה ועכשיו הוא מדבר.

ראובן ריבלין: מה עושים בכנסת?

ראובן ריבלין: מצביעים.

ראובן ריבלין: ודאי שאם היא צודקת על דעת רוב חברי הכנסת, מייד יפילו את הממשלה.

ראובן ריבלין: זה עניין של עוד שעה מקסימום.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני עוד לא ציינתי עובדות, רק הקראתי את תגובת משרד הפנים.

יעקב מרגי: עכשיו אני אדבר על העובדות.

יעקב מרגי: ישבתי כאן ושמעתי בקשב רב את התיאור שלך.

יעקב מרגי: אני לא בקי בצפון.

יעקב מרגי: אני מכיר את כל כבישי הארץ, את כל היישובים, מכיר את הבנייה.

יעקב מרגי: לומר לך – חריגות?

יעקב מרגי: לא תוכנית?

יעקב מרגי: לא בקי.

יעקב מרגי: בטייבה לא בקי.

יעקב מרגי: תאמיני לי שאני מכיר כמעט כל גבעה בנגב.

יעקב מרגי: במשך שני עשורים חרשתי את כביש באר-שבע–דימונה ומעבר לדימונה לכיוון הערבה וכן לכיוון ערד.

יעקב מרגי: בואי את, תגידי לי מה היישובים שהיו קיימים 200 שנה – אמרת פה על הדוכן – לא יישובים, לא 200 שנה ולא נעליים.

חנין זועבי: אתה לא מכיר את האנשים אפילו.

יעקב מרגי: סליחה.

יעקב מרגי: אזורים נידחים, גבעות טרשים שלא היו מאוכלסות ולא היו מיושבות נתפסות ונכבשות בבנייה בלתי חוקית.

יעקב מרגי: אני שוב אומר: היד הקשה צריכה לבוא ביחד עם אישור תוכניות, אבל לבוא ולומר פה עובדות, כשמציינים עובדות לא נכונות – אני הייתי מצפה ממך לעמוד פה ולומר עובדות מדויקות כשאת מצפה שמישהו ייתן לך עובדות.

יעקב מרגי: אני הקראתי מסמך של משרד ממשלתי וזה נכון.

יעקב מרגי: הבאתי פה בשבוע שעבר תשובה של שר הפנים על הצעה לסדר-היום של חבר הכנסת צרצור, ואני חוזר על זה היום.

יעקב מרגי: נכון להיום יש עבודה מסיבית במשרד הפנים ובאגפי התכנון להכין את תוכניות המיתאר ליישובים האלה.

יעקב מרגי: והנה, אני אומר לך, יהיו תוכניות המיתאר אשר יהיו, אם תימשך ההתפרעות של הבנייה הבלתי-חוקית, עם כל הכבוד לתוכנית מיתאר, הכביש לא ייסלל והכיכר לא תיבנה והמרפאה לא תיבנה והרחבות היישובים לא יהיו, כי הבנייה הבלתי-חוקית היא גורם מפריע.

יעקב מרגי: זה מה שרוצה לומר לך שר הפנים בתגובתו.

יעקב מרגי: השאלה אם באמת יש פה יד.

יעקב מרגי: אני חושב ששנים רבות המדינה גררה רגליים, מסכים אתך, אבל היום, כשיושבים על תוכניות המיתאר, אם לא תהיה אמירה ברורה מצד הנהגת המגזר הערבי וראשי היישובים שהולכת להיות יד קשה בד בבד עם אישור תוכניות המיתאר, לא נביא בשורה ולא נהיה אנשי בשורה ונראה את אותן תופעות שאנחנו רואים היום.

דני דנון: תודה רבה.

דני דנון: אני מודה לשר יעקב מרגי.

דני דנון: אנחנו עוברים לדיון.

דני דנון: מסגרת הדיון היא ארבע דקות, והדובר הראשון הוא חבר הכנסת שלמה מולה מסיעת קדימה.

דני דנון: אחריו – יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט דודו רותם.

דני דנון: כנראה זה קשור לנושא הגיור.

דני דנון: שמנו אתכם ביחד היום.

דני דנון: חבר הכנסת מולה, בבקשה.

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, היה עצוב הבוקר לראות את ישראל ביתנו ואת נציגיהם מצביעים בהוראת ראש הממשלה יחד עם נציגי אגודת ישראל וש"ס.

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לומר לך בקביעה חדה וברורה: ראש הממשלה ביבי נתניהו מחלק את העם היהודי.

שלמה מולה: ראש הממשלה במסגרת הצעת החוק הזאת נותן מכה קשה ליחסי ישראל והתפוצות.

שלמה מולה: ראש הממשלה, בהוראה שלו באמצעות ישראל ביתנו, אמר ואומר: אנחנו רוצים את הכסף שלכם, אנחנו רוצים שהם יפתחו את הדלתות אצל אובמה, אבל כאשר מדובר בהיותכם יהודים, ברצון שלכם להיות בקשר עם העם היהודי, אני בוש בכם, לא רוצה אתכם; כך אמר ראש הממשלה.

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, ראש הממשלה ביבי, כמו שהוא אמר באוזניו של הרב כדורי, אמר מה שהוא אמר, היום הוא אמר בריש גלי: אני בוש, לא רוצה את יהדות התפוצות.

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, לא יכול שמדינת ישראל, ביתו של העם היהודי כולו, באמצעות חקיקה יעדיפו מגזר מסוים.

שלמה מולה: ועוד איך?

שלמה מולה: יעדיפו מגזר מסוים במסווה של עזרה לעולים.

שלמה מולה: אין בזה ואין בזה, אין שום קשר בין זה לזה.

שלמה מולה: הקשר היחיד הוא שראש הממשלה מחלק את העם.

שלמה מולה: ראש הממשלה רוצה למצוא חן בעיני השותפים הקואליציוניים שלו.

שלמה מולה: זאת לא הנהגה, זאת לא מנהיגות.

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, איך אפשר לבוא ולהגיד ליהדות התפוצות – אתם אינכם רצויים?

שלמה מולה: ואכן כן, כשהוא מגיע לוועידת הנשיאים, לפדרציות, מבקש מיושב-ראש הסוכנות היהודית, מנתן שרנסקי, מבקש ממנו: תעזור לי ליצור קשר, אבל במקביל הוא נותן הוראה להצביע על הצעת חוק שפוגעת ביהדות התפוצות – ברפורמים, בקונסרבטיבים.

שלמה מולה: אדוני יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט, אתה יכול להתנדנד על הכיסא שלך, אבל זאת בדיוק האמת.

שלמה מולה: תגידו את האמת בפרצוף.

שלמה מולה: אתם אומרים לעם היהודי בתפוצות, בארצות-הברית, אנחנו רוצים אתכם שתהיו חברים באיפא"ק, אתם תהיו חברים בוועידת הנשיאים, אנחנו כן באים אליכם, הולכים לבתי-הכנסת שלכם, מסתובבים בין הארגונים, אומרים להם, תבואו לארץ, אבל כשאתם באים לכאן, אתם לא רצויים.

שלמה מולה: לא רק זה, אתם משנים סטטוס-קוו.

שלמה מולה: באיזה מקום זה נמצא היום?

שלמה מולה: אתם נותנים מונופול לאורתודוקסיה.

שלמה מולה: בסופו של דבר, מי שעבר גיור רפורמי לא יכול לעלות לארץ.

שלמה מולה: דודו, אתה לא מתבייש?

שלמה מולה: הסיעה שלך לא יכולה להתבייש?

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, אני חושב שמי שמקל ראש במה שהיה היום בבוקר לא יודע על מה הוא מדבר.

שלמה מולה: הרצל, כאשר רצה שתקום מדינה יהודית, הוא לא התכוון שתהיה מדינה חרדית, הוא רצה שכל האזרחים בה יהיו שווים, הוא רצה שיהיו פה 8 מיליוני יהודים, הוא רצה לתת שוויון מלא לערבים, אבל המפלגה הזאת של ישראל ביתנו, כל מה שאתם עושים, אתם בדיוק אנטיתזה לתפיסת העולם שלו, של הרצל.

שלמה מולה: אתם פוגעים ביחסים בינינו לבין השכנים הערבים כאן.

שלמה מולה: עכשיו הגיע הזמן, אתם מחלקים את העם היהודי.

שלמה מולה: איזו בושה לכם, ישראל ביתנו, בשם הגיור.

שלמה מולה: אף אחד לא אמר שלא נסייע להקל בגיור, אדרבה ואדרבה.

שלמה מולה: אנחנו רוצים לעזור לכם, לסייע ברבני ערים, אבל תפסיקו את הקשר הגורדי הזה ביניכם לבין החרדים.

שלמה מולה: דודו, אני מסתכל עליך, אני יודע שיש לך רצון טוב, אבל לא יעלה על הדעת שאתה תיתן יד לחלק את העם.

שלמה מולה: אנחנו בבית הזה נילחם בחוק הזה, לא ניתן לכם לחלק את העם היהודי.

שלמה מולה: תודה רבה.

דני דנון: תודה רבה לחבר הכנסת שלמה מולה.

נסים זאב: כשאתה צועק, לא מבינים אותך.

נסים זאב: מולה, לא מבינים אותך.

שלמה מולה: אתה לא רוצה להבין, אחרים מבינים מצוין.

דני דנון: הדובר הבא – חבר הכנסת דודו רותם מסיעת ישראל ביתנו.

עפו אגבאריה: אין רשימה של דוברים, אדוני היושב-ראש.

יוחנן פלסנר: דווקא יושב-ראש הליכוד הלאומי אמור להבין את החשיבות של הקשר עם התפוצות.

דני דנון: ראשית, זה ליכוד עולמי, ואני אכן מבין את הקשר הזה היטב.

שלמה מולה: בגלל זה לא באת היום להצביע.

דני דנון: ביליתי רבות בנושא הזה יחד עם ידידי זאב בילסקי ושלמה מולה במושבנו בסוכנות היהודית לפני כמה שנים.

דני דנון: חבר הכנסת דודו רותם, בבקשה.

זאב בילסקי: בגלל זה הוא לא בא היום להצביע.

יוחנן פלסנר: יכולת לבוא ולהצביע, אתה חבר בוועדת חוקה.

יוחנן פלסנר: הקול שלך היה חסר.

יוחנן פלסנר: אדוני היושב-ראש, הקול שלך היה חסר בוועדת החוקה היום.

דוד רותם: אני חושב, אדוני, שמגיעות לי שמונה דקות; ארבע דקות בגלל האי-אמון וארבע דקות להודעה אישית.

דני דנון: אני בטוח שתצליח בארבע דקות לשלב גם תשובה וגם – – –

דוד רותם: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, לו חשבתי שאנשי קדימה מבינים על מה הם מדברים, אז הייתי מקשיב להם, וגם הייתי אולי מתרגש מזה.

דוד רותם: חבר הכנסת מולה, במה אתם מאיימים עלינו?

דוד רותם: אתם תילחמו.

דוד רותם: אני רואה כמה אתם נמצאים פה בכנסת שאתם מסוגלים להילחם על משהו.

דוד רותם: אתם הרי לא מסוגלים להילחם על כלום חוץ מאשר על תקשורת, פופוליזם וניסיון ליצור כותרות.

דוד רותם: רבותי, תביאו בבקשה את חברת הכנסת ציפי לבני, שרת החוץ המהוללת, היא כבר דיברה היום על העניין של הגיור, על חוק הגיור.

דוד רותם: רבותי, תגידו לי, היא בכלל יודעת מה כתוב בחוק?

דוד רותם: הרי אין לה מושג על מה מדובר.

רחל אדטו: אנחנו בהשמצות אישיות עכשיו, חבר הכנסת רותם?

שלמה מולה: אולי תדבר על החוק?

דוד רותם: חברת הכנסת אדטו, השם דודו רותם נשמע בנאומו של מולה יותר פעמים ממה שאני אמרתי ציפי לבני בינתיים, ואני אגיד עוד הרבה פעמים.

דוד רותם: אין בעיה, משום שאין לכם מה למכור – – –

יוחנן פלסנר: נגמרו לך הטיעונים, אז אתה עכשיו תוקף אחד-אחד מאנשי סיעת קדימה?

דוד רותם: אין לכם מה למכור, קדימה, ולכן אתם מחפשים את הפופוליזם.

דוד רותם: בואו קודם כול נשים קלפים על השולחן: אתם מעדיפים את הרפורמים בארצות-הברית על פני האורתודוקסים החרדים במדינת ישראל, קודם כול, משום שאחרת השנאה שלכם לציבור הדתי בישראל לא היתה מגיעה לכאלה ממדים.

רחל אדטו: זה לא בסדר להגיע לזה.

שלמה מולה: גם שרנסקי אותו דבר כמונו?

שלמה מולה: שמעת אותו, מה הוא אומר.

דוד רותם: שרנסקי נבחר לתפקידו על-ידי קואליציה של קדימה, העבודה והרפורמים בסוכנות היהודית.

דוד רותם: באמת, מה אנחנו, מטומטמים?

דוד רותם: אנחנו לא יודעים?

דוד רותם: הוא חייב לכם.

יוחנן פלסנר: גם הוא שונא?

דוד רותם: הוא חייב לכם.

שלמה מולה: גם הוא שונא יהודים כמונו?

דוד רותם: בואו נעשה דבר פשוט, רבותי, על מה אתם באים בטענות?

דוד רותם: מה כתוב בהצעת החוק?

דוד רותם: שתהיה אחריות לרבנות הראשית בענייני גיור בישראל.

דוד רותם: מה רע ברבנות הראשית לישראל?

דוד רותם: הרי הרבנות הראשית של היום היא רבנות שרוצה, היא רוצה לעזור.

דוד רותם: הרב עמאר רוצה לעזור.

דוד רותם: הם כולם רוצים לסייע, הם כולם מתאמצים, ויש כאלה שמחבלים במאמצים שלהם.

דוד רותם: חבר'ה, זו לא המצאה שלי, אני מצטט את חבר הכנסת מולה על הדוכן הזה רק ביום רביעי.

דוד רותם: אז תחליטו, הרבנות הראשית מתאמצת, הרב עמאר מנסה לסייע, רק בתי-הדין הרבניים מפריעים לו, או שפתאום הרבנות הראשית מיום רביעי להיום הפכה להיות אויב העם?

דוד רותם: הבעיה הגדולה היא שאתם לא יודעים מה אתם רוצים.

דוד רותם: אתם הרי לא רוצים לסייע לעולים, אלא מה שקרה היום זה דבר נורא פשוט.

דוד רותם: אתם ניסיתם בשנה האחרונה עוד פעם ועוד פעם ועוד פעם להעביר חוקים שחשבתם שיפתרו את בעיית הגיור של העולים.

דוד רותם: עוד פעם ועוד פעם נלחמתם – –

יוחנן פלסנר: עוד פעם ועוד פעם הפרתם את ההבטחות שלכם לבוחרים – –

דוד רותם: – – ועוד פעם ועוד פעם נלחמתם כאריות ונפלתם כזבובים – –

יוחנן פלסנר: – – שיקרתם ל-300,000 איש.

דוד רותם: – – כי זה מה שאתם מסוגלים לעשות.

דוד רותם: והנה, ישראל ביתנו, העבירה את החוק שלה בקריאה ראשונה – –

יוחנן פלסנר: אז אתה מביא אותו ביום רביעי?

דוד רותם: – – וזה לא מוצא חן בעיניכם, משום שמה תגידו לעולים החדשים שטענתם שאתם מייצגים?

יוחנן פלסנר: אתה מביא את החוק ביום רביעי?

דוד רותם: אין לכם מה לומר להם.

דוד רותם: רימיתם אותם, שיקרתם להם ואתם לא מביאים להם שום פתרון.

דוד רותם: אז עכשיו יש לכם פטנט חדש – –

רחל אדטו: אנחנו לא בתעמולת בחירות עכשיו.

דוד רותם: – – אתם תתקפו את ישראל ביתנו שהצליחה להגיע להסדר גם עם הסיעות החרדיות, מה שאתם בחיים לא הייתם מצליחים.

דוד רותם: אתם רציתם, כמו שאמר לכם היום חבר הכנסת הרב גפני – – –

יוחנן פלסנר: אבל ביבי אמר לך שהוא לא מרשה לך להביא את זה ביום רביעי.

דוד רותם: – – – אתם הרי הייתם מוכנים לתת להם יותר ממה שהם קיבלו מממשלת הליכוד, אבל הם לא היו מוכנים ללכת אתכם, כי אצלכם אין הגינות.

יוחנן פלסנר: למה ביבי אמר לך שהוא לא ירשה לך להביא ביום רביעי למליאה?

דוד רותם: אז ביבי אמר.

דוד רותם: הוא אמר שהוא לא ירשה.

דוד רותם: רבותי, אני מתרגש מראש הממשלה בדיוק כמו מהגברת לבני.

דוד רותם: משניהם אני לא מתרגש.

דוד רותם: תודה רבה.

יוחנן פלסנר: אני חותם על הודעת הסיכום שלך.

דני דנון: תודה רבה לחבר הכנסת .

דני דנון: חבר הכנסת נסים זאב מסיעת ש"ס, בבקשה.

דני דנון: חבר הכנסת דודו רותם, כרמל שאמה, אפשר לקיים את הדיון ביניכם בנושא הגיור בחוץ או בחדר הוועדה.

דני דנון: תודה רבה, חבר הכנסת דודו רותם.

דני דנון: חבר הכנסת נסים זאב, בבקשה.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, שלמה המלך אומר: אל יתהלל חוגר כמפתח.

נסים זאב: עומד פה חבר הכנסת מולה, מומחה לענייני גיור, הוא מבין בדיוק את האסון של עם ישראל ושל העם היהודי בחוק הזה?

נסים זאב: זה החוק שימיט אסון?

נסים זאב: ראש הממשלה אומר ליהודי ארצות-הברית: לכו מפה, אנחנו לא רוצים אתכם.

נסים זאב: כמה הסתה, כמה דברי בלע, אפשר לומר בנשימה אחת?

נסים זאב: כמו עשרת בני המן.

נסים זאב: בנשימה אחת.

נסים זאב: שקר והבל ורעות רוח.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, מי שהמיט אסון אמיתי – – –

גאלב מג'אדלה: התחלפנו בינתיים.

נסים זאב: שלום, אדוני היושב-ראש המכובד.

נסים זאב: המצב בארצות-הברית, ההתבוללות שקיימת באירופה, זו השואה שלנו היום, של הדור שלנו, ואם אתה לא מבין את זה, חבר הכנסת מולה, מה המשמעות לשמר ולשמור את העם היהודי, ואיך העם היהודי נשאר במשך אלפיים שנה בזכות זה שהוא לא התבולל – אז מה אתה רוצה, להביא את הרפורמים למדינת ישראל היום?

שלמה מולה: אין לך מונופול.

נסים זאב: מה זה גיור?

נסים זאב: מה זה גיור, גיור זה חוק או זה הלכה?

שלמה מולה: אין לך מונופול על היהדות.

נסים זאב: בוודאי לא לאדם כמוך, שאין לו סמכות רבנית – –

שלמה מולה: כמוך בדיוק.

נסים זאב: – – אין לך שום סמכות הלכתית, ולכפות על הרבנות הראשית לישראל – – –

גאלב מג'אדלה: חבר הכנסת מולה, זה לא דו-שיח.

גאלב מג'אדלה: אתה היית פה.

רחל אדטו: תוציאו את זה מהדיון האישי.

שלמה מולה: אני יהודי יותר טוב ממנו.

גאלב מג'אדלה: חבר הכנסת מולה, לא שואלים אותך עכשיו מי יותר יהודי.

שי חרמש: אתה בוודאי לא מתבקש לפסוק בעניין הזה.

גאלב מג'אדלה: אני אפסוק בעניין הזה.

גאלב מג'אדלה: אתם צריכים תמיד גוי שיפסוק בעניינים שלכם.

קריאה: – – –

נסים זאב: לאן העם היהודי נעלם?

נסים זאב: איפה הוא?

נסים זאב: איפה המיליונים הרבים שהיו צריכים להיות בארצות-הברית ובאירופה?

נסים זאב: איפה הם?

נסים זאב: הם מתבוללים.

נסים זאב: אז עכשיו, מה אנחנו רוצים לעשות, לתת הנחות?

נסים זאב: לתת הקלות?

נסים זאב: מה זה, זה מסים?

נסים זאב: מה זה, זה תוכנית עבודה של משרד האוצר?

נסים זאב: ולכן, אדוני היושב-ראש, אני בעד להקל במסגרת ההלכה.

נסים זאב: להקים עוד בתי-דין.

נסים זאב: אבל אי-אפשר שכל הסודנים שהיום – מחר – באים לקבל פה עבודה, מחר כולם יהיו – למה לא?

נסים זאב: נקים להם גם בתי-דין ונגייר אותם.

נסים זאב: אנחנו צריכים פה להרבות, לעשות רוב יהודי.

נסים זאב: אני רוצה להתייחס גם לנושא השני, שנאמר פה על-ידי חברת הכנסת, על הריסת הבתים הבלתי-חוקיים.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, צריך להבין, איפה שאתה הולך בדרום ובצפון אתה רואה אלפי יחידות דיור.

נסים זאב: כל אחד מחליט את התכנון של עצמו, כל אחד בונה כיד המלך בצורה חופשית.

נסים זאב: בשביל מה תכנון?

נסים זאב: הוא מחליט איפה לבנות, על איזו קרקע לבנות, ואם אין קרקע פרטית, אפשר לבנות גם על קרקעות מדינה.

נסים זאב: הלוא המדינה בלאו הכי לא עושה כלום, אז מקסימום יכשירו את זה בידי הוועד.

נסים זאב: פשוט קטסטרופה.

נסים זאב: יכול להיות שאנחנו נישאר פה רוב יהודי, יכול להיות, אני מאמין שכן.

נסים זאב: אבל אנחנו נמצא את עצמנו – שרוב קרקעות המדינה ביד הערבים.

נסים זאב: זה עניין של כמה זמן.

נסים זאב: אני הייתי בוועדת החוץ והביטחון בשבוע שעבר.

נסים זאב: שמעתי מהקצין של הבסיס שהיינו בו.

נסים זאב: הוא אומר: אנחנו משלמים פעמיים או שלוש פעמים לפעמים על אותן קרקעות כדי להוציא את הבדואים משם.

נסים זאב: משלמים כסף מלא; כשמדובר באדמות מדינה, לא מדובר באדמות פרטיות.

נסים זאב: המדינה משלמת על אותן אדמות ששייכות לה פעם ראשונה.

גאלב מג'אדלה: רק אל תסגיר את הקצין ואת המקום – סודות מדינה.

נסים זאב: ודאי שלא.

נסים זאב: ודאי, זה סודות מדינה.

גאלב מג'אדלה: נכון.

נסים זאב: אבל מכיוון שלא גידרו בזמן, או גידרו ולא גידרו כמו שצריך, הם חזרו, אותם אנשים או אחרים, ושוב התיישבו על אותן קרקעות.

נסים זאב: ואמר לוועדה אותו קצין בכיר: אנחנו חייבים עכשיו לשלם פיצויים, ושוב את אותם כספים, חלק לאותם אנשים וחלק לאחרים שבאו ופלשו.

נסים זאב: כך אנחנו עובדים.

נסים זאב: חכמי חלם.

נסים זאב: איך אנחנו יכולים להתמודד עם הבעיה הזאת, וכאשר מקימים קול זעקה – באים להרוס לנו את הבתים שלנו.

גאלב מג'אדלה: חבר הכנסת זאב, נא לסיים.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, אני מסיים.

נסים זאב: צריך להבין שיש חוק במדינת ישראל, והחוק הוא לא חד-צדדי.

נסים זאב: אי-אפשר שכל צווי ההריסה – ב-80%–90% אנחנו רואים שמרפסת דואגים להרוס, ופה יש הפקרות שלמה, בונים פה בתים שלמים על קרקעות של המדינה, ואין פוצה פה ומצפצף.

נסים זאב: לכן הניסיון הזה לומר שהמדינה הורסת בתים, זה דבר שהוא רק כדי לזרוע ארס ולהסית את הציבור הערבי נגד ממשלת ישראל, דבר שאנחנו עדים שנעשה יום-יום פה, בכנסת ישראל, מאותם החברים היקרים שיש לנו פה.

גאלב מג'אדלה: תודה רבה.

גאלב מג'אדלה: כבוד הרב יעקב ליצמן, חבר הכנסת, בבקשה.

גאלב מג'אדלה: לא טעיתי, רב, נכון?

יעקב ליצמן: רב זה מי שלומד.

גאלב מג'אדלה: אתה לומד כל הזמן.

יעקב ליצמן: כן, מכל החברים.

יעקב ליצמן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני אומר את זה כרגע כחבר כנסת – אנחנו למודי ניסיון בקיצוצים בקצבאות ילדים, והנושא של הקצבאות כרגע שוב פתאום עולה – הקפאה לשנה.

יעקב ליצמן: אנחנו לא יודעים מה זה הקפאה, מה זה שנה, הרי לצערנו התנסינו כבר בכל הדברים האלה, ופגעו בשכבות חלשות.

יעקב ליצמן: לכן אני לא רואה אפשרות – ואני בטוח שגם חברי וגם סיעת ש"ס, יחד נעמוד על זה שזה לא יעבור.

יעקב ליצמן: אני חושב שאסור להסכים לזה.

יעקב ליצמן: אני רוצה לדבר, אדוני, על דבר אחר, על נושא הדיור.

יעקב ליצמן: אני חייב לחזק את שר השיכון, אטיאס, הוא עושה עבודה טובה, אבל מפריעים – האוצר מפריע.

יעקב ליצמן: וזה לא בעיה חרדית, רבותי.

יעקב ליצמן: בעיית הדיור היא בעיה קשה של כל הזוגות הצעירים.

יעקב ליצמן: לא משנה איפה תסתכלו על זה, הממשלה לא מעודדת דיור לזוגות צעירים.

יעקב ליצמן: אם הייתי רואה שהממשלה אומרת: רבותי, אנחנו לא רוצים שתבואו – – –

גאלב מג'אדלה: למה?

גאלב מג'אדלה: הוא בונה את חריש עכשיו.

יעקב ליצמן: כן.

יעקב ליצמן: לפי המצב שלי הוא בונה את חריש עשר שנים, ונראה לי שכבר יש לו תוכנית לבנות את זה עוד עשר שנים.

יעקב ליצמן: אני יודע על חריש – לא מגזים לך – המון שנים.

גאלב מג'אדלה: אבל לא היה לך שר שיכון כזה אופטימי.

יעקב ליצמן: נכון, בגלל זה אמרתי רק עשר שנים, כי אם היה שר שיכון אחר, זה היה לוקח 20 שנה.

יעקב ליצמן: לצערי, מפריעים לשר.

יעקב ליצמן: לשר יש רצון טוב, הוא באמת מביא פתרונות חדשים, ואני חייב לחזק אותו.

יעקב ליצמן: זו הבעיה האקוטית – אנשים קונים דירות על נייר, עד שהם נכנסים, לוקחים משכנתה, נופלים.

יעקב ליצמן: אני לא מדבר על הבנקים, אני לא מדבר על הריביות שמשלמים, גם אם היא ריבית נמוכה משלמים 20 שנה, ואחרי 20 שנה אפילו לא התחילו לשלם את המשכנתה.

יעקב ליצמן: אחרי ש-20 שנה שילמו משכנתה חודש בחודש.

יעקב ליצמן: הממשלה צריכה לתת.

יעקב ליצמן: אין שום סיבה שבאזורי פיתוח לא תהיה קרקע בחינם ולא יהיה פיתוח בחינם.

יעקב ליצמן: רבותי, מי שרוצה לגור בתל-אביב, בירושלים ואפילו בבני-ברק או בפתח-תקווה, שישלם את המחיר.

יעקב ליצמן: אין לי שום בעיה.

יעקב ליצמן: אבל מי שרוצה ללכת לפריפריה, למה?

יעקב ליצמן: כמה עולה שם קרקע?

יעקב ליצמן: הקרקע חינם.

אורלי לוי אבקסיס: צריך לעודד אותם ללכת לשם.

יעקב ליצמן: כן.

יעקב ליצמן: אז צריך לתת מענק, צריך לתת עוד דברים, צריך לבטל את המע"מ שם, אבל במקום זה צריך להתווכח על הפיתוח ולא נותנים.

יעקב ליצמן: לדעתי, אחד המשברים הגדולים שיהיו בממשלה – אני לא מדבר דווקא פוליטית, גם משבר אמון בעם – יהיה על נושא הדיור.

יעקב ליצמן: כל זמן שלא יבואו עם פתרון – וזה לא כל כך הרבה כסף.

יעקב ליצמן: נכון, אפשר להגיד שמי שיש לו דירה ראשונה עד סכום x – לא צריך לתת למי שקונה דירה ב-5 מיליוני דולר או אפילו ב-5 מיליוני שקל.

יעקב ליצמן: אבל מי שקונה בפריפריה – אפשר להגדיר את זה בפריפריה – שיקבל חזרה את המע"מ, שיקבל פטור ממע"מ, לא משנה מה, שיקבל פיתוח בחינם, שיקבל את הקרקע בחינם, ואז אולי זוגות צעירים יוכלו לעמוד בזה.

יעקב ליצמן: זוג צעיר, גם מי שגמר את הצבא, ועכשיו התחתן, נו, אז מה, מה הוא הרוויח?

יעקב ליצמן: אין לו שום דבר.

יעקב ליצמן: הוא צריך דירה, מה הוא יעשה?

יעקב ליצמן: הוא לוקח משכנתה.

יעקב ליצמן: מה המשכנתה?

יעקב ליצמן: הוא משלם הון תועפות כל חודש.

אורלי לוי אבקסיס: הוא נשאר אחר כך בלי דירה ועם החזרי משכנתה – – –

יעקב ליצמן: כן, ומי שמרוויח זה הבנקים.

יעקב ליצמן: גם אם מישהו פושט רגל יש הוצאות שעורכי-דין מרוויחים.

יעקב ליצמן: מעבר לכך אין שום דבר.

יעקב ליצמן: אני קורא מכאן לממשלה וגם לאופוזיציה: אפשר להתאחד בנושא הזה, זה נוגע לכולנו.

יעקב ליצמן: תודה רבה.

גאלב מג'אדלה: תודה לכבוד סגן השר.

גאלב מג'אדלה: חבר הכנסת אחמד טיבי, בבקשה.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, האמת היא שאחד הנושאים הכואבים הוא מה שקרוי בעיית התכנון והבנייה בדהמש.

אחמד טיבי: מדובר באנשים – –

גאלב מג'אדלה: שם יש בנייה, אין תכנון.

אחמד טיבי: – – והמדינה מתעמרת, מזניחה, מתעלמת מצרכים אנושיים תכנוניים.

אחמד טיבי: תוכנית שהוגשה לוועדה המחוזית על-ידי התושבים ומומחים, אנשי מקצוע, כדי להציג תוכנית חלופית, נדחתה.

אחמד טיבי: היא נדחתה בצורה בלתי סבירה על-ידי הוועדה המחוזית, ולכן המצב נשאר כפי שהוא.

אחמד טיבי: זה מצער, זה כואב, זה מקומם.

אחמד טיבי: רוצים לדחוק את האנשים האלה לפינה, לזווית, להודיע להם: אתם קיימים ולא קיימים, אתם לא נחשבים.

אחמד טיבי: יעלה על הדעת ששכונה או יישוב יהודי יסבלו מיחס כזה?

אחמד טיבי: לא יעלה על הדעת.

אחמד טיבי: זה לא קורה, זה גם לא יקרה.

אחמד טיבי: לכן הם מתקוממים, שואלים, מפגינים, ואפילו עושים משהו פרוגרסיבי – מעשי – מציגים תוכנית חלופית, שלא מתקבלת, כמו שעשו בסילואן; גם הציגו תוכנית חלופית על-ידי מהנדסים, אדריכלים ואנשי מקצוע, וגם היא נדחתה בצורה אוטומטית על-ידי עיריית מערב-ירושלים, ולכן – יש יד מכוונת.

אחמד טיבי: תכנון ובנייה זה משהו אידיאולוגי.

אחמד טיבי: הנקודה השנייה שאני רוצה לגעת בה, ברשותך, אדוני היושב-ראש, זה נושא באקה–ג'ת.

אחמד טיבי: העברנו בקריאה טרומית את הנושא הזה לפני יותר משבוע, והיום התכנסה ועדת הפנים בראשות חבר הכנסת דוד אזולאי, לדון בהכנה לקריאה ראשונה בכל ההצעות שנתקבלו בקריאה טרומית.

אחמד טיבי: אני מקווה שעוד השבוע יוצבע כאן במליאה בקריאה הראשונה – הראשונה – שעד יום רביעי זה ייעשה; יושב-ראש הכנסת נענה לבקשה שהפנינו אליו כדי שזה יהיה ביום רביעי.

גאלב מג'אדלה: בעזרת השם.

גאלב מג'אדלה: בעזרת השם.

אחמד טיבי: בעיקר בעזרת היושב-ראש במקרה זה, ובעזרת השם באופן כללי.

אחמד טיבי: מובן שאם יש הערכה תקציבית של יותר מ-5 מיליונים זה מחייב 50 חברי כנסת ויותר.

אחמד טיבי: לפני דקות התקבלה הערכה תקציבית של משרד האוצר.

אחמד טיבי: פעם הם אמרו שזה עולה 120 מיליון, עשרות מיליונים, ועכשיו ההערכה עמדה על 10 מיליוני שקל.

אחמד טיבי: זה אומנם יותר מ-5, ולכן זה עדיין מחייב – אם הממשלה לא תתמוך – 50.

אחמד טיבי: שוחחנו עם שר האוצר לפני שעה קלה, והוא גילה גישה חיובית.

אחמד טיבי: אני מקווה שהממשלה תודיע שהיא תומכת, כך שלא נצטרך את ה-50.

אחמד טיבי: על כל פנים, אם זה יבוא ביום רביעי, אני בטוח שנוכל לגייס 50, גם מהקואליציה וגם מהאופוזיציה, כדי שההצעה הזאת תעבור כבר השבוע בקריאה ראשונה, ובשבוע לאחר מכן, לפני היציאה לפגרה, נוכל לסיים את החוק הזה, אם ירצה השם.

גאלב מג'אדלה: אינשאללה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

גאלב מג'אדלה: תודה רבה.

גאלב מג'אדלה: חבר הכנסת יעקב כץ, האיחוד הלאומי, בבקשה.

יעקב כץ: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני הבטחתי שכל עוד תימשך חדירת המסתננים, אני בכל נאום שלי בכנסת אדבר על הדבר ואזכיר את זה לממשלה.

יעקב כץ: אתמול בוועדת השרים לענייני חקיקה אישרו, ועדת השרים אישרה את הצעת החוק שהגשתי, עם חתימה של חברי כנסת נוספים, להקמת מכשול וגדר בדרום למנוע את ההסתננות של עשרות אלפי מסתננים מדי שנה ממצרים למדינת ישראל הריבונית, ללא אישור, ללא רשיון, וגרימת נזק כלכלי, דמוגרפי, חינוכי, תרבותי למדינת ישראל.

יעקב כץ: לצערי הרב, שמעתי ששר האוצר הגיש ערר, והדבר הזה, צריך לדון עליו עכשיו.

יעקב כץ: על כל פנים, אני חושב שההתעלמות של ממשלת ישראל בראשות ראש הממשלה נתניהו ואתו כל השרים, כמו בת יענה, שיודעים שמדי חודש נכנסים 1,200–1,500 מסתננים, והעיר תל-אביב והעיר אילת – כפי שמופיע ראש העיר, ואתם שומעים את התשדירים שלו; הוא מרגיש שהעיר שלו הפכה להיות, כמו שהוא מתאר אותה, סודן-ביץ' או אריתריאה-ביץ'.

יעקב כץ: והעיר תל-אביב, אני אומר לכם מתוך שיחות עם ראש העיר ועם ראשי המחלקות – ואני מדבר אתם כמעט מדי יום – התחושה בעיר תל-אביב, בעיריית תל-אביב, קשה, קשה עד מאוד.

יעקב כץ: שמחתי לשמוע שגם חבר הכנסת אחמד טיבי התבטא פה מעל במת הכנסת – הוא ישב אז כיושב-ראש – ואמר שהחוגים היאפיים והשמאלניים, אני לא זוכר בדיוק איך התבטאת, משהו מעין זה, מועלים בתפקידם ולא מתנהגים בדרך ישרה כלפי ציבורים ערביים רבים, שמפוטרים מהעבודה עקב כניסה של עבודה זולה של מסתננים שנכנסים ללא רשות וללא רשיון, ושוכרים אותם בגרושים לעבודה בכל האזורים, גם בתל-אביב, גם בראשון-לציון וגם בבתי-המלון.

יעקב כץ: אני קורא מפה לחברי הכנסת, כמו שקרא ז'בוטינסקי בוורשה; אני אומר לכם שאנחנו נמצאים בבעיה הלאומית הקשה ביותר שמדינת ישראל התמודדה אתה במשך 60 השנה האחרונות.

יעקב כץ: אם אנחנו לא נפתח את העיניים ולא נהיה ערניים ולא נפסיק את התופעה הזו, גם העיר תל-אביב תהפוך בתוך 12 שנה – בין שלוש שנים לעשר שנים, לעיר עם 250,000–300,000 מסתננים מאפריקה.

יעקב כץ: ואם זה מה שאנחנו חפצים – – –

יוחנן פלסנר: אתה חושב שהגדר תמנע את זה?

יעקב כץ: אני אמרתי שהגדר והמכשול זה פרט חשוב אבל קטן בתוכנית כוללת.

יעקב כץ: אני טוען שהחולה הוא חולה במחלה קשה.

יעקב כץ: יש זיהום קשה וצריך לעבוד על כל המכלול של הגוף.

יעקב כץ: חבר הכנסת פלסנר, שאלת שאלה – –

יוחנן פלסנר: אני מקשיב.

יעקב כץ: – – ואני עונה לך, שהבעיה היא כוללת.

יעקב כץ: צריך למנות שר.

יעקב כץ: הכמות שנכנסת היום גדולה מכמות העולים שמגיעה למדינת ישראל – כ-15,000 בשנה – והעסק פרוץ ואף אחד לא מטפל ואין תקציב, לא לחולדאי ולא לראש עיר אחר.

יעקב כץ: ממשלת ישראל לא מטפלת בנושא הזה.

יעקב כץ: מתעלמת, כמו שהיא מתעלמת מהרבה דברים אחרים, ואנחנו יודעים את זה.

יעקב כץ: אז שאתה תהיה ראש ממשלה, או שאני אהיה ראש ממשלה, או מישהו אחר – בינתיים העסק לא מתנהל.

יעקב כץ: לכן אני קורא מפה – – –

יוחנן פלסנר: אולי הבן שלך.

יעקב כץ: בעזרת השם.

יעקב כץ: תראה, המטכ"ליסטים בסוף מגיעים לכל דבר.

גאלב מג'אדלה: אבל יש מישהו שיחליף אותם בעבודה?

גאלב מג'אדלה: מישהו שרוצה לעבוד?

יעקב כץ: יש שרוצים לעבוד.

יעקב כץ: הם לוקחים עבודה של אנשים.

יעקב כץ: אם מציעים למישהו שעובד – נניח ערבי מטייבה, בוא נגיד – – –

גאלב מג'אדלה: הערבים רוצים לעבוד.

גאלב מג'אדלה: היהודים – – –

יעקב כץ: רגע, רגע, יש גם יהודים.

גאלב מג'אדלה: היהודים רוצים לעבוד?

יעקב כץ: יש הרבה יהודים שהתרגלו – עובדים בשכר מינימום, נניח ב-4,000 או ב-5,000 שקל, ועכשיו הולכים ולוקחים עובד שמעסיקים אותו ב-2,000 שקל, כאשר אין לו רשיון עבודה, אסור להעסיק אותו, אך לא קונסים את המעביד שלו.

יעקב כץ: מה אכפת לכל בתי-המלון להכניס עובדים שמשלמים להם מתחת לשולחן, שעובדים במחירי אפס, ואין מי שמקפיד ואין מי שמסייע.

יעקב כץ: אני קורא מפה לחברי הכנסת ולחברי הבית להצטרף לשדולה שאנחנו הקמנו – שדולה למניעת הסתננות ולהסדרת הנושא, בראשותי, כרמל שאמה מהליכוד, סגן יושב-ראש הכנסת, וחבר הכנסת נחמן שי.

יעקב כץ: ביום רביעי אנחנו מכנסים מסיבת עיתונאים גדולה, יהיו פה ראשי הערים – ראשי העיר אילת, ראשי העיר תל-אביב, יבואו כולם כדי למחות ולראות מה ניתן לעשות מתוך הבית הזה כדי להפסיק את התופעה הנוראה, המפחידה, הבלתי-אחראית הזו, שמדינה מאפשרת כניסה ללא רשיון של עשרות אלפי אנשים, שמשנים את כל המציאות הכלכלית, החברתית, הדמוגרפית של מדינת ישראל.

גאלב מג'אדלה: תודה רבה.

יוחנן פלסנר: אני מצטרף לשדולה.

גאלב מג'אדלה: חבר הכנסת עפו אגבאריה.

רונית תירוש: זה אחרי הגדר.

רונית תירוש: אחרי הקמת הגדר.

יעקב כץ: לא עושים – לא גדר ולא שום דבר – – –

רונית תירוש: כלום, כלום, אין מדיניות, אין כלום, אין אכיפה.

גאלב מג'אדלה: בבקשה, לרשותך ארבע דקות.

עפו אגבאריה: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, כבר דיברו חברי על עניין הריסת הבתים ותוכניות המיתאר במגזר הערבי, במיוחד בדרום ובדהמש, וגם הזכירו את אזור המשולש.

עפו אגבאריה: אדוני היושב-ראש, ברצוני רק להזכיר.

עפו אגבאריה: היסטורית, המשולש – – –

גאלב מג'אדלה: חבר הכנסת כץ, אני דאגתי שלא יפריעו לך כשהיית כאן.

גאלב מג'אדלה: בבקשה.

עפו אגבאריה: המשולש הקטן – שזה מאום-אל-פחם צפונה, עד כפר-קאסם דרומה – – –

גאלב מג'אדלה: הוא קטן אבל הוא איכותי.

עפו אגבאריה: בהחלט.

עפו אגבאריה: אני לא מתכוון למשולש הגדול שנכבש אחרי כן.

עפו אגבאריה: – – – הוא, בהסכמי רודוס עבר לשליטת מדינת ישראל.

עפו אגבאריה: ואני כל פעם תוהה מחדש כאשר פה באים ונואמים שערבים משתלטים על אדמות וקרקעות, וגוזלים קרקעות מדינה – – –

אחמד טיבי: ערבים שבאו מרוסיה?

עפו אגבאריה: אז אני רק רוצה להזכיר לאנשים האלה שלמשל אום-אל-פחם, היו לה עד 20 במאי 1949 140,000 דונם.

עפו אגבאריה: 140,000 דונם, ואחרי 20 במאי 1949 – לא 1948 – יש לה בסך הכול 25,000 דונם, שמתוכם גם איזה 2,000–3,000 דונם כבר נגזלו בתקופה האחרונה על-ידי היישוב מי-עמי, להרחיק מהכביש של מי-עמי 80 מטר של הבניינים באום-אל-פחם.

עפו אגבאריה: אז האדמות האלה של 140,000 דונם, הן לא היו אדמות מדינה.

עפו אגבאריה: אף-על-פי שנשארו רק 25,000 דונם, ואנשי אום-אל-פחם תרמו מעל 85% מהאדמות שלהם כקרקע ציבורית, אז מה שנשאר להם אפילו עד עכשיו לא מוכר כתוכנית מיתאר לאום-אל-פחם.

עפו אגבאריה: אותו דבר לגבי ערערה, אותו דבר לגבי כפר-קרע, באקה, לכולם אותו דבר.

עפו אגבאריה: ומה עוד?

עפו אגבאריה: עכשיו באים ומכניסים לשם את העיר חריש.

עפו אגבאריה: העיר חריש, לא מצאו מקום יותר מרווח בשביל להכניס 150,000 תושבים אלא לבוא ולהכניס את זה לשם.

עפו אגבאריה: למשל, הכפר דאר-אל-חנון.

עפו אגבאריה: כבוד השר אמר שהוא היה בנגב ולא ראה כפרים שהיו מלפני כן, ועכשיו צצו הכפרים האלה.

עפו אגבאריה: אז דאר-אל-חנון קיימת כבר 150 שנה שם במקום, ועדיין הכפר הזה לא מוכר.

עפו אגבאריה: וברגע שבאים לשים את העיר חריש שם, רוצים להוציא אותם, לטרנספר אותם משם, חבר הכנסת כץ.

יעקב כץ: אני לא ראש הממשלה.

עפו אגבאריה: אתה אמרת שכשאתה תהיה ראש ממשלה אתה תתנהג אחרת.

עפו אגבאריה: אני מאוד מקווה.

יעקב כץ: אני אכניס 300,000.

עפו אגבאריה: אז מה קורה?

עפו אגבאריה: תוכניות המיתאר, למשל בעיר אום-אל-פחם – משנת 1980 אין תוכנית מיתאר.

עפו אגבאריה: ולא נכבדי הכפר אלא העירייה עושה מאבק גדול בשביל שתהיה לה תוכנית מיתאר, ועד עכשיו זה במגירות של משרד הפנים.

עפו אגבאריה: וכשהבן-אדם רוצה לבנות – ודרך אגב, רוב הבניינים שאתם רואים מהכביש, וכולם באים ואומרים: אנחנו רואים בניינים, וכאלה בניינים מפוארים – בואו תיכנסו לבניינים האלה.

עפו אגבאריה: בכל בניין גרות ארבע, חמש ושש משפחות.

עפו אגבאריה: תבנו למעלה – כולם בונים למעלה.

עפו אגבאריה: אתם יודעים כמה מותר לנו לבנות למעלה?

עפו אגבאריה: ארבע קומות סך הכול, ומי שבונה יותר – הוא עושה בזה עבירה.

עפו אגבאריה: אז באמת.

עפו אגבאריה: זאת אומרת, זה כמו להגיד למישהו, תאכל כמה שאתה רוצה אבל אל תיגע בלחם.

עפו אגבאריה: ומה אנחנו עושים?

עפו אגבאריה: אנחנו רוצים תוכנית, אז אין.

עפו אגבאריה: אנחנו רוצים שיהיה לנו רשיון, אז גם אין.

עפו אגבאריה: 20 שנה אין, אבל מה, ברגע שהולכים לערכאות משפטיות ומתחילים לבקש את הרשיון, אתה נתקל בקיר אטום, אף אחד לא רוצה אפילו לשמוע אותך.

עפו אגבאריה: וברגע שהעתירה שלך היתה בבית-משפט, למחרת כבר הרסו את הבית, כמו שהיה לפני ארבעה ימים בכפר ערערה.

גאלב מג'אדלה: נא לסיים.

עפו אגבאריה: אני הקשבתי קשב רב לנאום של יושב-ראש הכנסת, ראובן ריבלין, כשהוא דיבר על תורתו של ז'בוטינסקי – פה הזכיר שלמה מולה את הרצל, אבל אני רוצה להזכיר דווקא את ז'בוטינסקי.

עפו אגבאריה: הוא אמר דברים – אם באמת היו נוהגים באוכלוסייה הערבית, כלפי האוכלוסייה הערבית, כפי שציטט ראובן ריבלין, יושב-ראש הכנסת, אני חושב שמזמן אנחנו היינו במצב הרבה יותר טוב ביחסים ובדו-קיום ובשלום במדינה הזו.

עפו אגבאריה: לכן, אני פונה לאנשים, לחברים, למשרד הפנים, לחברי הכנסת, שבאמת יעשו את המקסימום כדי לא להתעמת עם האנשים אלא לתת להם פתרונות.

גאלב מג'אדלה: תודה רבה.

גאלב מג'אדלה: חבר הכנסת חיים אורון, מרצ.

חיים אורון: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני יודע שהיתה איזו אי-הבנה בין השר בנימין בן-אליעזר לבין שר החוץ, אבל אני בכל זאת תוהה ושואל אותך, אדוני היושב-ראש – נדמה לי שאתה מקורב לפחות לאחד משני השרים האלה – למה המחיר של האי-הבנה הזו צריך להיות היום חוק גיור.

חיים אורון: אני מבין שצריך לפצות במשהו את ישראל ביתנו, חברת הכנסת פאינה קירשנבאום, ואז אמרו: יאללה, תשחקו עם חוק הגיור, נראה לאן תגיעו.

חיים אורון: אני שומע פה מחברי הכנסת – הסיעות החרדיות אומרות: עזוב, זה רק קריאה ראשונה, זה ימות שם.

חיים אורון: האחרים אומרים: לא, זה לא יעבור.

חיים אורון: ואני רואה אותך, פאינה, אני מעריך אותך מאוד, ואני רואה את החיוך.

חיים אורון: אז מה, מחלקים לכם סוכריות?

פניה קירשנבאום: אני בטוחה שזה יעבור, ואני גם בטוחה שזה יפתור הרבה בעיות.

חיים אורון: אוה.

חיים אורון: ואז מתחילה הבעיה הגדולה, שיש לי הרגשה שבמשבר הבא אתם תעבירו את זה.

חיים אורון: למה?

חיים אורון: כי ראש הממשלה הזה, מה שהוא יודע לעשות זה איכשהו להילחץ, אז הוא ייכנע.

חיים אורון: ואז אני שואל את חבר הכנסת גפני: תגיד, אתה מקבל את זה שכל רב עיר בכל מקום יגייר?

חיים אורון: והוא עושה לי תנועות כאלה.

חיים אורון: אתה תצביע בעד החוק בקריאה ראשונה?

חיים אורון: הוא אומר: לא יודע.

חיים אורון: אני מתרגם את המימיקה של גפני, שעומד לפני, אם מישהו מהציבור לא ראה.

חיים אורון: אז את מי אתם בדיוק מבלפים?

חיים אורון: אבל עם כל הכבוד, אדוני היושב-ראש, ועם כל הכבוד, חברת הכנסת קירשנבאום, אלוהים אדירים, מדובר פה ממש בדיני נפשות.

חיים אורון: פעם אחת בדיני נפשות כי יש מצוקה אמיתית, שאנחנו שותפים לה, של מאות אלפים שבגלל הממסד הדתי בעייתם אינה נפתרת.

חיים אורון: אז אתם שולחים אותם לקיים אורח חיים חרדי?

חיים אורון: אני מכיר כמה מהם, רבים, את מכירה פי כמה וכמה יותר.

חיים אורון: הם הולכים לקיים אורח חיים חרדי?

פניה קירשנבאום: קודם כול, לא כתוב שם שהם מחויבים לקיים אורח חיים חרדי.

פניה קירשנבאום: שנית, אני אומרת לך שדווקא רב העיר הוא זה שמכיר את אורח החיים של המשפחה, ודווקא הכי מתאים שרב העיר יגייר אותם, ולא איזה מוסד שאף אחד בו לא מכיר אותם ולא את אורח החיים שלהם.

חיים אורון: סליחה, אין לי בעיה עם רב העיר, אבל אני מכיר מה זה אורח חיים דתי.

חיים אורון: אני מכיר את זה בעצמי, לא באופן אישי, על אנשים שעברו גיור ואמרו להם: אל תלכו לגור בקיבוץ, כי זה לא אורח חיים מתאים; כולל עולים מחבר המדינות.

חיים אורון: אז מה אתם מספרים סיפורים?

חיים אורון: זה מה שיהיה בסוף.

חיים אורון: ובעיקר, אתם נותנים יד לפתוח חזית עם רוב יהדות ארצות-הברית?

חיים אורון: אתם צריכים להיות הגורם – אתם – שייתן גושפנקה שיש רק גיור אחד, אורתודוקסי, בחוק של כנסת ישראל?

חיים אורון: אני יודע, אתם מגישים המון חוקים, שגורמים חיצוניים לא יתערבו במה שקורה בארץ.

חיים אורון: זה לא יפה, ייתנו כסף וכו' וכו'.

חיים אורון: איך קוראים למעורבות של הק היהודית בארצות-הברית בעניינינו ובענייני ארצות-הברית?

חיים אורון: אז מה אתם בדיוק עושים?

חיים אורון: הכול בשביל מה?

חיים אורון: כדי שביבי יוכל להגיד ולא להתכוון להשלים את החקיקה; להגיד לכם: תשבו בשקט, קיבלתם חוק.

חיים אורון: או יותר גרוע, בפעם הבאה שיטלפנו לריגה, לשר החוץ, הוא יעשה עוד כיפוף ביד, וראש הממשלה יגיד לו: בסדר, גם שנייה ושלישית, ופתאום נקבל חקיקה שמעולם לא עברה כמותה בכנסת.

גאלב מג'אדלה: נא לסיים.

חיים אורון: קיבלתם כאילו יתרון ענק, שרבני ערים – אני כבר ראיתי איך כשהם רוצים, הם משתלטים על רבני ערים.

חיים אורון: אפילו את הגיורים של הרב דרוקמן הם פסלו.

פניה קירשנבאום: עכשיו לא יוכלו לפסול?

חיים אורון: לא יוכלו.

חיים אורון: איך הם יוכלו?

חיים אורון: מה לעשות, אני כבר למדתי שהשלטון שלהם על הרבנים יותר חזק מהשלטון שלכם.

חיים אורון: האמיני לי.

חיים אורון: העברתם כאילו ברית זוגיות.

חיים אורון: כאילו.

חיים אורון: כמה זמן אפשר לבלף את עצמכם?

חיים אורון: אותנו עזבו, אתם לא מבלפים.

חיים אורון: אנחנו יודעים שזה לא נכון.

חיים אורון: אבל את עצמכם.

גאלב מג'אדלה: תודה רבה.

חיים אורון: מה גם שזה על גבם של המון המון אנשים, שמבחינתם זה באמת דיני נפשות.

גאלב מג'אדלה: תודה רבה.

גאלב מג'אדלה: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, בבקשה.

גאלב מג'אדלה: ארבע דקות לרשותך.

ג'מאל זחאלקה: כבוד היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, סיעתי העלתה היום את נושא הריסת הבתים, והשאלה, בכלל, של הבנייה הקרויה בלתי חוקית.

ג'מאל זחאלקה: העניין הזה נדון בדרך כלל על זה שאזרחים בונים בית בלי לקבל רשיון, כביכול עבירה על החוק, והאזרח, או שהוא משלם קנסות גבוהים או שביתו נהרס או שהוא חי בתחושה שמחר-מחרתיים או שיבואו ויהרסו לו או שהוא יצטרך לשלם קנסות.

גאלב מג'אדלה: חבר הכנסת אקוניס, אני אצטרך להגן עליך עוד מעט כאן, על הדוכן.

גאלב מג'אדלה: בבקשה.

ג'מאל זחאלקה: התביעות בדרך כלל הן נגד האזרח.

ג'מאל זחאלקה: אני רוצה לשאול מה אחריות המדינה בנושא הזה.

ג'מאל זחאלקה: האם רשויות מדינה, שנמנעות במשך עשרות שנים מלספק ליישובים תוכניות מיתאר מתאימות לצורכיהן, צריכות לעמוד לדין?

ג'מאל זחאלקה: האם מישהו משלם על כך שתוכנית מיתאר של יישוב מסוים נמצאת 25 שנה בוועדה, כאשר החוק, כבוד היושב-ראש, אומר שבתוך שלוש שנים הם צריכים להביא את תוכנית המתאר לידי אישור סופי?

ג'מאל זחאלקה: מי משלם על כך?

ג'מאל זחאלקה: האם מישהו הועמד לדין?

ג'מאל זחאלקה: האם מישהו שילם קנסות על זה שהוא פגע באלפי אנשים, ואפילו בעשרות אלפי אנשים?

ג'מאל זחאלקה: אף אחד לא שואל אותו.

ג'מאל זחאלקה: אין דרך, אפילו חוקית, להעמיד לדין פקידים, רשויות, שישלמו קנסות, שאפילו יוטלו עליהם עונשים על כך שהם עיכבו תוכניות מיתאר ועל-ידי כך פגעו באלפי משפחות.

ג'מאל זחאלקה: מה שקורה – הנה, השבוע ביקרתי בביתו שנהרס, של האזרח מעארה-ערערה, נועמאן אבו-סאלם.

ג'מאל זחאלקה: ידוע, וכולם יודעים, שהאזור שבו בנוי הבית הוא בדיון בוועדה המחוזית, וכל המתכננים כמעט – – –

גאלב מג'אדלה: כבר עבר ועדה מקומית.

ג'מאל זחאלקה: עבר ועדה מקומית, זה נמצא בהליכי תכנון.

ג'מאל זחאלקה: וידוע שאו-טו-טו, אם לא בעוד שנה, בעוד שנתיים, זה יקבל רשיון.

ג'מאל זחאלקה: ובכל זאת הרסו.

ג'מאל זחאלקה: מה דינו של האזרח בנושא הזה?

ג'מאל זחאלקה: מה דינו של אותו פקיד, שמפני שהוא מעכב ומעכב וסוחב וסוחב, גורם להריסת ביתו של אדם אחר?

ג'מאל זחאלקה: אני חושב שצריך להעמיד את האחראים לדין ולא את האזרחים.

ג'מאל זחאלקה: יישוב שמספר התושבים שלו הוא 15,000 ותוכנית המיתאר מתאימה ל-5,000, מה יעשו שאר ה-10,000?

ג'מאל זחאלקה: כאן אני חושב צריך חקיקה שתטיל עונשים על האחראים ולא לבוא לאזרח בטענות.

ג'מאל זחאלקה: אני רוצה לסיים, ברשותך, בהצעה, שאנחנו אמרנו אותה ונחזור עליו שוב ושוב, עד שמישהו ישמע אותנו.

ג'מאל זחאלקה: כל ראשי הציבור הערבי מסכימים להצעה הבאה, והיא פשוטה, והיא הוגנת, והיא מאוזנת והיא ישימה.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו מציעים להקפיא את כל צווי ההריסה.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו, כלומר ראשי המועצות המקומיות כולם, מתחייבים שימנעו לתקופה של שנה או של שנתיים כל בנייה לא ברשיון.

ג'מאל זחאלקה: והסעיף הכי חשוב הוא סעיף 3: להיכנס למשא-ומתן אינטנסיבי עם ועדות של מומחים כדי לפתור את הבעיה הזאת סוף-סוף.

ג'מאל זחאלקה: יש פתרון ויש הסכמה בין המומחים, ש-98% מהבעיות ניתנות לפתרון.

ג'מאל זחאלקה: יישארו 2%, אנחנו נמצא דרך, הליך, איך לפתור אותן בסופו של דבר.

ג'מאל זחאלקה: אבל בואו נפתור את הבעיה הזאת בצורה כזאת.

ג'מאל זחאלקה: כבר היו ועדות, וכל ועדה שקמה, דרך אגב, אמרה – להכשיר אלפי בתים.

ג'מאל זחאלקה: אז למה להרוס אם אפשר להכשיר ואם אפשר לפתור את הבעיה?

ג'מאל זחאלקה: למה בכוח כשאפשר בהידברות?

ג'מאל זחאלקה: תודה רבה.

גאלב מג'אדלה: תודה רבה.

גאלב מג'אדלה: להזכירך, לפני שלוש שנים ועדת הפנים והגנת הסביבה הציעה את ההצעה הזאת למשרד הפנים.

נסים זאב: והוא לא קיבל?

גאלב מג'אדלה: ומשרד הפנים לא קיבל את ההצעה.

גאלב מג'אדלה: חבר הכנסת אופיר אקוניס, בבקשה, אחרון הדוברים.

גאלב מג'אדלה: עומדות לרשותך ארבע דקות נטו.

אופיר אקוניס: תודה, אדוני היושב-ראש.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, לפני שניגש לעניין האי-אמון, אני מבקש לעדכן את הכנסת באתגר שהציב לי חבר הכנסת אחמד טיבי, והוא ביקש שאני אודיע אותו גם מעל הדוכן, ואני מתכוון להודיע אותו.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת טיבי, אני לא מתכוון לקדם הצעות של חבר כנסת שמסייע למשט טרור.

אופיר אקוניס: אתה הודית ביום – – –

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, אדוני היושב-ראש – – –

אופיר אקוניס: בוודאי.

אופיר אקוניס: אתה הודעת, אדוני.

אופיר אקוניס: אדוני, אתה הודעת – – –

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, זה דבר חסר תקדים.

אופיר אקוניס: זה דבר חסר תקדים.

אופיר אקוניס: יהיה תקדים.

אופיר אקוניס: היה כבר תקדים שאתה מסייע לטרור.

אופיר אקוניס: תתבייש לך.

אחמד טיבי: איזה טרור?

אחמד טיבי: איזה טרור?

אחמד טיבי: תתבייש לך.

אופיר אקוניס: אני מודיע שאני לא מקדם את הדבר הזה.

אחמד טיבי: אתה יושב-ראש ועדה?

אופיר אקוניס: תלך לקדם חוקים בלוב.

אופיר אקוניס: תלך לקדם חוקים בלוב.

חיים כץ: מה אתה רוצה?

חיים כץ: הוא עושה את עבודתו נאמנה, לאלה ששלחו אותו.

אופיר אקוניס: תקדם איזה משט שאתה רוצה, לאן שאתה רוצה, ואל תאתגר אותנו.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, זה דבר חמור מה שהוא אומר.

אופיר אקוניס: אל תאתגר.

אחמד טיבי: מה זה, כנסת של הליכוד?

אופיר אקוניס: אתה הגעת עד כאן.

אופיר אקוניס: אתה הגעת עד כאן.

אחמד טיבי: זאת הסיעה שלך?

אחמד טיבי: ועדות של הליכוד?

אופיר אקוניס: נטפל בזה בנפרד.

אופיר אקוניס: בנוכחות שלך בכנסת נטפל בנפרד.

אופיר אקוניס: יש דרכים לטפל.

אחמד טיבי: מה, אתה מאיים עלי?

אופיר אקוניס: אני לא מאיים, אני אומר לך.

אופיר אקוניס: ביקשת ממני שאני אמסור הודעה.

אופיר אקוניס: אתגרת אותי, מסרתי הודעה.

אופיר אקוניס: ביקשת שאני אעשה את זה – – –

אחמד טיבי: שהציבור ידע שאתה מעכב – – – בשל דעות פוליטיות.

אופיר אקוניס: אתה חשבת שאתה מאיים עלי – – –

עפו אגבאריה: אנחנו נשקול את – – – מה שאתה אומר מעל דוכן הכנסת.

אופיר אקוניס: עד כאן.

אופיר אקוניס: יש גבולות.

מיכאל בן-ארי: הוא יטפל בגלעד שליט, אבל.

מיכאל בן-ארי: הוא יטפל בגלעד שליט.

ראובן ריבלין: רבותי, רק רגע.

מיכאל בן-ארי: לא, הוא רוצה לטפל בגלעד שליט.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת, אתה אל תגיד לי לא.

ראובן ריבלין: עכשיו אני – – –

מיכאל בן-ארי: הוא יטפל בגלעד שליט.

ראובן ריבלין: עכשיו אני.

ראובן ריבלין: רבותי, נא להפסיק את הצעקות.

אופיר אקוניס: לא יעשו פלסתר את הבית הזה, אדוני היושב-ראש.

אופיר אקוניס: לא יעשו פלסתר.

ראובן ריבלין: כבוד יושב-ראש ועדת הכלכלה, חבר הכנסת אקוניס.

מיכאל בן-ארי: אדוני היושב-ראש, הוא יטפל בגלעד שליט.

ראובן ריבלין: שמעתי, שמעתי.

אופיר אקוניס: יש גבול.

אופיר אקוניס: הוא עושה כאן כבביתו.

מיכאל בן-ארי: אתה לא מבין, הוא נציג ה"חמאס" פה.

אופיר אקוניס: התבלבלו היוצרות.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בן-ארי, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

מיכאל בן-ארי: אבל הוא מטפל בגלעד שליט.

מיכאל בן-ארי: הוא יושב פה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אקוניס.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת טיבי ביקש ממני, ואני אחזור על הודעתי.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אקוניס, אתה תרשה לי.

אופיר אקוניס: בבקשה.

ראובן ריבלין: יפה.

ראובן ריבלין: אתה נמצא כאן על הבמה כדובר סיעת הליכוד, ואתה יכול לומר כל מה שעולה על דעתך, ובלבד שלא תדבר בשם הכנסת כאחד מהאנשים המובילים איזה אורגן של הכנסת, וזה ועדת הכלכלה.

ראובן ריבלין: זכותך לומר לחבר הכנסת טיבי כל דבר שהוא במסגרת הרשות הפרלמנטרית.

ראובן ריבלין: עם זה, אני מודיע לך חד-משמעית, שלא יכול להיות מצב שבו יודיע יושב-ראש ועדה שהוא לא יקיים דיונים ולא יקדם הצעות חוק של חבר כנסת אשר פועל לפי דעתו שלא על-פי דעתו.

ראובן ריבלין: אם חבר הכנסת אחמד טיבי עושה דבר שהוא פלילי, אני מזמין כל אזרח בישראל להתלונן עליו במשטרה ולבקש שיערכו נגדו חקירה.

ראובן ריבלין: לא יכול להיות מצב – אני רק אומר לך, אני לא רוצה להתווכח אתך – לא יכול להיות מצב שבו יושב-ראש ועדה, יהיה מסיעה זו או מסיעה אחרת, יבוא ויאמר: אני לא אקיים את תפקידי כיושב-ראש ועדה בגלל עמדותיך המדיניות או הפוליטיות.

אופיר אקוניס: אדוני, אני מודה לך.

ראובן ריבלין: עד כאן.

ראובן ריבלין: עכשיו תמשיך לדבר בתור חבר סיעת הליכוד.

אופיר אקוניס: אדוני, אני רק אומר לך שאני לא הסתתרתי מאחורי שום מסכה, ואני אומר את האמת שלי, שכל הציבור ישמע שחבר הכנסת טיבי מעודד משט טרור שעושה דרכו עכשיו כדי לעשות פה איזה פיגועי טרור, כפי שעשה המשט.

אופיר אקוניס: אתה יודע את זה, אתה יודע את זה, אתה מעודד את זה, אתה גאה בזה, אתה הולך ומדבר על זה בכל מקום ואתה רוצה להשתמש בנו – כְּמה?

אופיר אקוניס: מה אתה חושב שאנחנו?

אחמד טיבי: מה זה קשור לפיצוי טיסות?

אופיר אקוניס: אתה חושב שאנחנו עובדים אצלך?

אחמד טיבי: מה זה קשור לפיצוי על עיכוב טיסות?

אופיר אקוניס: הכול אתה רוצה, גם לעודד טרור?

אופיר אקוניס: הכול אתה רוצה.

אחמד טיבי: איזה טרור?

אופיר אקוניס: אתה מעודד טרור.

אחמד טיבי: הלכתי – – –

אופיר אקוניס: מה אני יכול לעשות שאתה מעודד טרור?

אופיר אקוניס: מה אתה רוצה?

אופיר אקוניס: לא אני מעודד את הטרור.

רוחמה אברהם-בלילא: מה מידת התיאום שהיתה פה?

אופיר אקוניס: חברת הכנסת רוחמה אברהם-בלילא, מידת התיאום היתה אפסית.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת טיבי אתגר אותי ואני עמדתי באתגר, אני חושב בצורה טובה מאוד.

אופיר אקוניס: לא הייתי אומר – – –

אחמד טיבי: אתה מנהל ועדה.

שלמה מולה: דבר אחד: הוועדה הזאת היא לא ועדה של הליכוד, היא ועדה של הכנסת, זאת הבעיה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אקוניס, כל מה שאדוני רוצה לומר על דעתו, יאמר – שלא יאמר כיושב-ראש ועדה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

אופיר אקוניס: אמרתי.

אופיר אקוניס: הדבר נכתב וצולם והוקלט, ויכולים לעשות בו שימוש בטריפולי או במולדובה, בכל מקום.

קריאה: – – –

אופיר אקוניס: עכשיו, אדוני, ברשותך אייחד את הזמן שלי, של תשובה על הצעות האי-אמון של האופוזיציה.

אופיר אקוניס: אדוני, לפעמים גם אופוזיציה צריכה להגיד לממשלה ולעומד בראשה: כל הכבוד.

ראובן ריבלין: על כל ההפרעות אני נותן לך עוד שתי דקות, כמובן.

ראובן ריבלין: בבקשה.

אופיר אקוניס: תודה.

אופיר אקוניס: זה כבר קרה כאן.

אופיר אקוניס: על הדוכן הזה ממש עמדו ראשי אופוזיציה ואמרו לממשלה: כל הכבוד.

אופיר אקוניס: כל הכבוד, ראש הממשלה, על ביקורך האחרון בארצות-הברית, על פגישתך עם נשיא ארצות-הברית ברק אובמה, על הגיבוי העצום שקיבלת, ולא רק מנשיא ארצות-הברית וממשלו, אלא גם על הדברים שאמר מזכ"ל האו"ם באן קי מון ורבים אחרים בנושא המשא-ומתן עם הפלסטינים.

אופיר אקוניס: נכון, אדוני, שלסבב הזה קדם מאבק; מאבק גדול על דעת הקהל בארצות-הברית, באירופה, בק הבין-לאומית.

אופיר אקוניס: הם ניסו למצוא נוסחאות לחידוש המשא-ומתן בינינו לבין ישראל, בינינו לבין הפלסטינים, משא-ומתן שאנו קוראים לו מהיום הראשון להקמת הממשלה.

אופיר אקוניס: אדוני, אני עמדתי על הדוכן הזה ב-31 במרס 2009 ואמרתי שאם הפלסטינים יוכיחו שהם מעוניינים בשלום-אמת עם ישראל, הם לא ימצאו דלת סגורה; שרק במשא-ומתן ישיר מגיעים להסכם, כפי שהגיעו מנחם בגין ואנואר סאדאת, יצחק רבין והמלך חוסיין.

אופיר אקוניס: זה היה קשה, היו מאבקים, אמירות ציבוריות, לעתים נוקבות, ובסוף זה קרה.

אופיר אקוניס: כל העולם הבין כעת שהבעיה באי-חידוש המשא-ומתן איננה בירושלים – היא ברמאללה.

אופיר אקוניס: עכשיו, אדוני, אני מבקש לעדכן את חברי הכנסת, אלה שלא שמעו או שלא ראו או שהעדיפו לראות – חבר הכנסת חסון, באמת אותך לא שמעתי מגיב על הביקור בארצות-הברית – – –

ראובן ריבלין: אתה צריך לסיים.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אקוניס, אתה צריך לסיים.

רוחמה אברהם-בלילא: הוא לא היה פה.

אופיר אקוניס: הוא לא היה, הוא לא היה.

אופיר אקוניס: הבנתי.

ראובן ריבלין: יש לנו סדר-יום ארוך.

ראובן ריבלין: נא לסיים.

אופיר אקוניס: אבל היום אפשר באס.

אופיר אקוניס: אם.

אופיר אקוניס: אסים, אפשר באימיילים, יש אינטרנט, יודעים.

אופיר אקוניס: – – – ולומר כאן, אדוני, ברשותך, לחברי הכנסת כמה אמירות שהשמיע נשיא ארצות-הברית בשבוע שעבר.

אופיר אקוניס: נשיא ארצות-הברית – לא ראש הממשלה, לא חברי כנסת מהליכוד, לא אני – אומר כך: הם, הוא אומר עלינו, על הישראלים, רואים את העוינות מצד השכנים שמקיפים אותם באזור קשה מאוד.

אופיר אקוניס: חברת הכנסת רוחמה אברהם, הנה אני מקריא, לשירותכם ולשירותו של חבר הכנסת חסון, את הדברים שאמר הנשיא אובמה.

אופיר אקוניס: הוא אמר כך: הם רואים היסטוריה של ניסיונות לכונן שלום, שבה גם כאשר נעשו ויתורים לא הצליחו לגבש הסכם.

אופיר אקוניס: הם – כלומר אנחנו, אדוני היושב-ראש, הישראלים – רואים טילים – מדהים, תשמע מי אומר את זה, נשיא ארצות-הברית ברק אובמה – שמשגרים מעזה או מאזורים שונים בלבנון, השר איתן, ואומרים לעצמם – כלומר אנחנו אומרים לנו – שהשנאה או ההיסטוריה כה מקובעות, שאין סיכוי שדבר ישתנה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

אופיר אקוניס: ואמשיך, אדוני.

אופיר אקוניס: אתמול ציינו 70 שנה לפטירתו של מנהיג ציוני דגול, זאב ז'בוטינסקי, שכתב את "על קיר הברזל".

ראובן ריבלין: חבריך לתנועה לא היו פה כשאנחנו קיימנו – חבריך לתנועה, מעטים מהם היו באולם כאשר קיימנו את האזכרה.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, אני הייתי אתמול בהר-הרצל עם כמה מחברי, ואתה כמובן – אתך ועם ראש הממשלה ועם אחרים בהר-הרצל – זכרנו את פטירתו של ז'בוטינסקי, שכבר כתב ב-1923 את "על קיר הברזל".

אופיר אקוניס: אבל תראה מה אומר נשיא ארצות-הברית; נשיא ארצות-הברית, לא אני:

אופיר אקוניס: אני סבור שלא זו בלבד שמר נתניהו הוא פוליטיקאי חכם ומנוסה, העובדה שאין הוא נתפס כיונה מסייעת לו במובן מסוים, שכן יהיה על כל הסכם שלום שיעלה יפה לכלול הן את היונים והן את הנצים בשני הצדדים.

אופיר אקוניס: אדוני, היו לי פה עוד הרבה ציטוטים מדבריו המדהימים של הנשיא אובמה.

ראובן ריבלין: יש הרבה קריאות ראשונות, אתה תצליח היום – –

אופיר אקוניס: רק לפני פחות משבוע – – –

ראובן ריבלין: – – עד 02:00–03:00.

אופיר אקוניס: אני מוכרח להגיד לך, אדוני היושב-ראש, שאני נדהם.

אופיר אקוניס: כאשר היו פגישות אולי פחות טובות, האופוזיציה קפצה ורצה והגיבה, ועכשיו לא שמעו, לא ראו.

אופיר אקוניס: לאן נעלמתם?

אופיר אקוניס: לאן נעלמתם?

ראובן ריבלין: תודה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אקוניס, תעזור לי.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

אופיר אקוניס: אני מאוד מודה לך, אדוני היושב-ראש.

אופיר אקוניס: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: רבותי, נא לשבת.

ראובן ריבלין: ביום שישי האחרון הלך מאתנו הרב יהודה עמיטל, מנהיג ומחנך, ממורי דרכה של הציונות הדתית בדור האחרון, מייסדה של תנועת מימד ושר לשעבר.

ראובן ריבלין: הרב עמיטל שרד בילדותו את השואה ועלה לארץ-ישראל ללחום למען הקמתה בשורות "ההגנה" ואחר כך בצה"ל.

ראובן ריבלין: הוא היה מקברניטי מסלול ההסדר והקים בגוש-עציון את אחת מישיבות הדגל של הציונות הדתית.

ראובן ריבלין: את תלמידיו הוא חינך לקשור את גורלם בחייה של מדינת ישראל.

ראובן ריבלין: בביטחונה, בכלכלתה ובמצוקותיה החברתיות והרוחניות.

ראובן ריבלין: תורתו החינוכית וההגותית של הרב עמיטל היתה עמוקה ומורכבת, וניצבה על אדנים רבים ומגוונים.

ראובן ריבלין: היתה זאת בעיקר תורה רלוונטית, אקטואלית, אמיתית ואנושית, ובשום פנים ואופן לא קלישאתית.

ראובן ריבלין: משום כך נגע הרב עמיטל בקהלים רבים בחברה הישראלית ושימש מורה לרבים.

ראובן ריבלין: הרב עמיטל ייזכר כלמדן נועז ומקורי, ובעל אנושיות ואומץ לב – מן הנעלבים ואינם עולבים, וכמי שחתר כל ימיו לחבר בין תורה לדרך ארץ, בין תורת ישראל למלכות ישראל.

ראובן ריבלין: יהי זכרו ברוך.

בממשלה בשל: 1.

בממשלה בשל: נתניהו שוב בוחר לקצץ ולפגוע בשכבות החלשות כדי לממן את ממשלתו הבזבזנית והמנופחת;

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, לפי מצוות החוק אנחנו חייבים להצביע על הצעות האי-אמון כפי שהוצגו בפני הכנסת ונערך בהן דיון לאחר ששרי הממשלה השיבו.

ראובן ריבלין: לפנינו שתי הצעות אי-אמון.

ראובן ריבלין: הצעת האי-אמון הראשונה היא של סיעת קדימה, בנושא המוגדר: נתניהו שוב בוחר לקצץ ולפגוע בשכבות החלשות כדי לממן את ממשלתו הבזבזנית והמנופחת; הצעת סיעת קדימה, כפי שהוצגה על-ידי חבר הכנסת יעקב אדרי.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, נא להצביע.

ראובן ריבלין: מי בעד האי-אמון, מי נגד?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 1 בעד הצעת סיעת קדימה להביע אי-אמון בממשלה – 36 נגד – 62 נמנעים – אין הצעת סיעת קדימה להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: 36 בעד, 62 מתנגדים, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שהצעת האי-אמון לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת שאמה אומר שהצביע בטעות במקום מירי רגב.

ראובן ריבלין: אני מציע לכל החברים לשבת במקומם ולא לטעות.

ראובן ריבלין: אני לא משנה את תוצאות ההצבעה, אבל חברת הכנסת רגב לא היתה באולם.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת שאמה ישב לשמאלו של חבר הכנסת אקוניס, ולא לימינו.

ראובן ריבלין: נא להיזהר, חברים.

ראובן ריבלין: נאמר: חכמים היזהרו בהצבעתכם.

ראובן ריבלין: אנחנו עוברים להצעת אי-אמון של סיעות בל"ד, רע"ם-תע"ל וחד"ש, כפי שהוצגה על-ידי חברת הכנסת חנין זועבי, בנושא: המשך מדיניות הריסת הבתים והתעלמות הממשלה מההצעות להקפאת ההריסה.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, נא להצביע.

ראובן ריבלין: מי בעד הצעת האי-אמון, מי נגד, מי נמנע?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 2 בעד הצעת סיעות רע"ם-תע"ל–חד"ש–בל"ד להביע אי-אמון בממשלה – 10 נגד – 65 נמנעים – 15 הצעת סיעות רע"ם-תע"ל–חד"ש–בל"ד להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: בעד – 10, 65 מתנגדים, 15 נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שהצעת אי-האמון לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: אני מבקש את הקשבתכם, חברי הכנסת.

ראובן ריבלין: אדוני ראש הממשלה, גברתי יושבת-ראש האופוזיציה, רבותי השרים, משפחת אליאב, הרעיה טניה, הילדים צביקה, עפרה ואייל, הנכדים – יעל, איילת, איילה, טל, עופר, אדם ובן, הנין יאיר, בני משפחה וחברים, גבירותי ורבותי, מורי ורבותי חברי הכנסת, לפני שבועות אחדים הלך לעולמו חבר הכנסת לשעבר אריה לובה אליאב, והוא בן 89.

ראובן ריבלין: לובה אליאב היה מגדולי החולמים, ועוד יותר מזה, מגדולי המגשימים.

ראובן ריבלין: הוא היה איש רוח ומעשה גם יחד, שהטביע את חותמו על ההוויה הישראלית המתחדשת בשורה של תחומים.

ראובן ריבלין: חייו של לובה היו בבואה נאמנה של קורות התנועה הציונית בדור האחרון, דור התקומה.

ראובן ריבלין: בגיל 15 הצטרף לובה לשורות "ההגנה", ובמלחמת העולם השנייה התנדב ליחידת התותחנים של הצבא הבריטי.

ראובן ריבלין: בימי טרום המדינה פיקד על ספינות מעפילים, ובהמשך הקדיש את עיקר מרצו לפעילות למען קליטת עלייה והתיישבות בנגב.

ראובן ריבלין: בשנות ה-50 היה לובה ממנהיגי ההתיישבות בחבל-לכיש.

ראובן ריבלין: הוא פיקד על הצלת יהודי פורט-סעיד, עמד בראש צוות ההקמה של העיר ערד, ולפני 23 שנים החל בהקמת הפרויקט המזוהה אתו ביותר: כפר-הנוער בניצנה.

ראובן ריבלין: לובה לא משך ידיו גם מן השליחות הציבורית.

ראובן ריבלין: בשנות ה-50 וה-60 שימש מזכיר ראשון בשגרירות ישראל במוסקבה; מהכנסת השישית, בשנת 1965, הוא כיהן במשך כמעט ארבע קדנציות, ובכנסת השתים-עשרה התמנה לסגן שר המסחר והתעשייה וסגן השר לקליטת העלייה.

ראובן ריבלין: הנה, רבותי, לובה היה בכל מקום שהמפעל הציוני היה זקוק לו: בהתיישבות, בעלייה, בהנהגה, בחינוך, בחקלאות, בפוליטיקה וביחסי החוץ.

ראובן ריבלין: לא היתה מטרה ציונית אחת שלא ניכרו בה טביעות אצבעותיו של איש דגול זה.

ראובן ריבלין: לאחר מלחמת יום הכיפורים כתב לובה בספרו "עולם מלא" כך: "הרגשה של הבל הבלים לפתה אותי בחוזקה.

ראובן ריבלין: אמרתי בלבי: לך לעסוק, כל עוד אתה מסוגל לכך, בעזרה ישירה ובלתי אמצעית לאנשים במצוקה, לסובלים".

ראובן ריבלין: "לעסוק כל עוד אתה מסוגל", זאת היתה מגמת חייו של לובה והמנוע של אישיותו.

ראובן ריבלין: לובה עסק לא כ"עוד עסקן"; הוא לא הפך את זה למקצוע, ומעולם לא רתם את פירות עסקנותו למאוויים אישיים.

ראובן ריבלין: כאשר לובה עסק בצורכי ציבור, הוא עשה זאת "בגובה העיניים", בידיו ממש, בלי עוזרים ובלי מתווכים.

ראובן ריבלין: הוא לא היה בררן, לא חשש לכבודו, ולא נרתע מלעסוק בבעיות הכאובות ביותר, כאותם תלמידי חכמים שלא חששו ללכלך ידיהם בדם שפיר ובדם שליה כדי לטהר אשה לבעלה.

ראובן ריבלין: כך הוא התנדב לעבוד בלילות כסניטר, כפועל ניקיון בחדר המיון של בתי-חולים, ובימים שימש מורה מתנדב בבתי-סוהר, ולהבדיל אלף אלפי הבדלות, בערי פיתוח.

ראובן ריבלין: לצד תכונותיו ומעלותיו של לובה, כאדם וכיהודי, היה לובה עבורי, בראש ובראשונה, מופת לאיש אמת, אשר פיו ולבו חד הם; איש הדבק בעמדותיו ובעקרונותיו, בלי פשרות, ואינו חושש לשלם בעבורם מחיר אישי.

ראובן ריבלין: אישיותו של לובה לא סבלה פשרנות.

ראובן ריבלין: הוא היה יריב פוליטי קשה, המחזיק בעמדותיו, יהיה אשר יהיה.

ראובן ריבלין: למרות הוויכוח האידיאולוגי ששרר בינינו עד מותו, באשר לדרכה של הציונות, ויכוח שהיה לעתים מר ונוקב, לא יכולתי שלא להעריץ את חוזק אמונתו, את עומק תודעתו ואת עוצמת אחיזתו בהשקפותיו.

ראובן ריבלין: לובה ייזכר בדברי ימי ישראל כאיש חזון והגשמה, כאיש שהיה מאבני היסוד של הציונות בת-זמננו, ודרך חייו היא צוואתו לנו.

ראובן ריבלין: יהי זכרו של איש נפלא זה ברוך.

ראובן ריבלין: תזכו ותזכי להאריך ימים, טניה – וכל משפחתו.

ראובן ריבלין: גאוותכם על לובה כמו גאוותנו.

ראובן ריבלין: אני מזמין את ראש הממשלה לומר דברים לזכרו של לובה אליאב.

בנימין נתניהו: ידידי יושב-ראש הכנסת, ידידי חברי הכנסת, משפחת אליאב היקרה, הרעיה טניה, בתו עפרה, בניו צביקה ואייל, הנכדים והנינים, והחברים, ומוקירי זכרו של לובה, ידידי יצחק מולכו שאינו מרבה לדבר – הוא עושה הרבה בשירות המדינה אבל הוא אינו מרבה לדבר – סיפר לי סיפור, ושאלתי אותו אם אני יכול להשתמש בשמו.

בנימין נתניהו: הוא אמר: למען לובה, כן.

בנימין נתניהו: הוא נזכר שבתחילת שנות ה-70 הוא יצא עם קבוצת סטודנטים מהאוניברסיטה העברית בתקופת מלחמת ההתשה להתנדב בבניית שוחות ותעלות בקיבוץ מעוז-חיים בעמק בית-שאן.

בנימין נתניהו: מייד עם הגעת הקבוצה לקיבוץ הם קיבלו לידם אתי חפירה ומעדרים, ופח גלי וברזלי זווית, והם התחילו בבניית תעלות, שוחות וביצורים.

בנימין נתניהו: כעבור כמה שעות הופיע אדם בשנות ה-50 לחייו והצטרף אליהם ועזר להם בהתלהבות לחפור את התעלות בחום הנורא.

בנימין נתניהו: הם שאלו אותו: מי אדוני?

בנימין נתניהו: והוא אמר להם: שמי לובה אליאב, אני חבר כנסת ומזכ"ל מפלגת העבודה.

בנימין נתניהו: באתי לעזור ולהגיד לכם שחשוב מאוד שהגעתם לכאן.

בנימין נתניהו: איציק מספר לי שבערב, כשהם כולם הלכו לישון, לובה היה יוצא לקיבוצים בסביבה והיה נותן שם הרצאות להעלות את המורל, ולמחרת בבוקר הוא היה מתייצב עם כולם בשעה הנקובה להמשך החפירות.

בנימין נתניהו: וגם אחרי 40 שנה הוא נזכר איזה רושם אדיר הותיר לובה על הסטודנטים הצעירים שלא האמינו כיצד חבר כנסת ומזכיר מפלגה, חופר לצדם כאחד האדם.

בנימין נתניהו: זוהי רק אחת מהסיבות הרבות שכנסת ישראל מתייחדת היום בכבוד וביקר עם זכרו של אחד מטובי בנינו, בני עמנו, מבחירי בניה ובוניה של מדינת ישראל.

בנימין נתניהו: לובה האדם, היהודי, הציוני, איש המופת.

בנימין נתניהו: כשמו כן הוא.

בנימין נתניהו: הוא היה כולו לב.

בנימין נתניהו: וטוב לבו ניכר בארשת פניו, בעיניו הקורנות – תמיד קרן מהן אור מיוחד – בחיוכו התמידי, באנושיותו ובנועם הליכותיו.

בנימין נתניהו: הלל הזקן אמר: "במקום שאין אנשים השתדל להיות איש".

בנימין נתניהו: לובה היה איש גם כשהיו אנשים, וגם כשלא היו אנשים; כשהיו וכשלא היו.

בנימין נתניהו: הוא היה איש לכל משימה לאומית.

בנימין נתניהו: הוא מעולם לא נרתע משום אתגר ומשום סכנה.

בנימין נתניהו: הוא לא פחד מכישלון, הוא לא נסוג ממכשול, ומעולם לא אמר נואש.

בנימין נתניהו: היתה לו אמונה מוצקה בצדקת הציונות, ועם זאת, לא היה בו שמץ של פקפוק בכורח וביכולת לרקום גשרי ידידות ושלום עם שכנינו מסביב.

בנימין נתניהו: בפרקים חשובים של חייו הוא היה איש פוליטי.

בנימין נתניהו: הוא חבש את ספסלי הבית הזה.

בנימין נתניהו: הוא עשה זאת כאדם תם וישר, ובר לבב, תוכו כברו.

בנימין נתניהו: רבים מאלה ששירתו אתו פה במשכן במהלך השנים מספרים, סיפרו לי, ובוודאי שמעתם את זה גם אתם, ויש אולי מי שעדיין זוכר את לובה ממגע ישיר.

בנימין נתניהו: הם כולם אומרים את אותו הדבר.

בנימין נתניהו: יכולת לראות בו יריב תקיף, כפי שאמרת, אדוני היושב-ראש, ובעת ובעונה אחת גם חבר נאמן ואיש סוד.

בנימין נתניהו: יכולת בעת ובעונה אחת לחלוק עליו ולאהוב אותו.

בנימין נתניהו: יכולת להתווכח אתו ולהתחבק אתו, יכולת להתנגד בחריפות לעמדותיו ובה בעת לאמץ אותו אל לבך.

בנימין נתניהו: דבר אחד לא יכולת לעשות: לא יכולת שלא להעריך, לא יכולת שלא להאמין לו, וודאי שלא יכולת לנטור לו טינה על עמדותיו או לחשוד במניעיו.

בנימין נתניהו: וזה דבר שליווה את לובה מנערותו, כי תולדות חייו הן בעצם פרקי הציונות: השירות ב"הגנה" וההתנדבות לצבא הבריטי במלחמת העולם השנייה, הפיקוד על ספינת מעפילים, ארגון חיל הים בצה"ל במלחמת העצמאות, קליטת העלייה ההמונית ומפעל הענקים של ההתיישבות אחרי קום המדינה, ובייחוד הקמת יישובי חבל-לכיש והעיר ערד.

בנימין נתניהו: וכן, חילוצם, הצלתם והעלאתם של יהודי פורט-סעיד בעת מבצע "קדש", והשליחות הדיפלומטית למוסקבה כמסווה ליצירת הקשר עם יהודי ברית-המועצות.

בנימין נתניהו: לובה פרץ הרבה תלמים.

בנימין נתניהו: אבל הוא לא היה הולך בתלם.

בנימין נתניהו: אחרי מלחמת ששת הימים הוא נתן ביטוי בספריו, במאמריו, בכלי התקשורת לרעיונות שחרגו מן הקונסנזוס.

בנימין נתניהו: חלקם התקבלו, וחלקם עדיין נחשבים כלא ריאליים.

בנימין נתניהו: יש ויכוחים שנמשכים.

בנימין נתניהו: אבל הוא אישית אף פעם לא עורר התנגדות.

בנימין נתניהו: הוא נפלט ללא טרוניה מן הזירה הפוליטית.

בנימין נתניהו: אבל הוא המשיך.

בנימין נתניהו: הוא המשיך בשליחות כמתנדב.

בנימין נתניהו: בין השאר בהוראה בבית-הספר בקריית-שמונה, בבתי-הספר בשדרות ובמעלות.

בנימין נתניהו: הוא לימד מבוגרים באור-עקיבא.

בנימין נתניהו: הוא שימש אפילו כסניטר מתנדב בבית-חולים.

בנימין נתניהו: הוא הקים את הקהילה החינוכית בניצנה, בחולות חלוצה, ועמד בראשה, ובה הטיף לערכים דמוקרטיים, וטיפח את מורשת הנגב.

בנימין נתניהו: ועל תרומתו העצומה לחברה ולמדינה הוכתר לובה כחתן פרס ישראל.

בנימין נתניהו: אני חושב שהיה בו משהו מיוחד שמבדיל אותו מאנשים מיוחדים שתרמו למדינה תרומה גדולה, וכשהם הוצאו החוצה נשארה בהם מרירות.

בנימין נתניהו: ללובה לא היתה שום מרירות.

בנימין נתניהו: לא היה בו גרם של מרירות, לפחות לא כזו שאני יכולתי להתרשם ממנה, ואחרים שהכירו אותו מקרוב אמרו לי אותו הדבר.

בנימין נתניהו: לא היתה בו שום מרירות, שום טינה, שום טרוניה.

בנימין נתניהו: שלוש מלים משיר השירים ממצות עבורי את לובה אליאב: תוכו רצוף אהבה.

בנימין נתניהו: דפי ההיסטוריה של הציונות ומדינת ישראל יועידו ללובה אליאב מקום של כבוד.

בנימין נתניהו: זכרו שמור בלב עמנו לעד בהוקרה והכרת תודה שאין להן שיעור.

בנימין נתניהו: יהי זכרו ברוך.

ראובן ריבלין: תודה לראש הממשלה.

ראובן ריבלין: יושבת-ראש האופוזיציה – בבקשה, גברתי.

ראובן ריבלין: ואחריה – שר הביטחון אהוד ברק.

ציפי לבני: תודה, תודה רבה.

ציפי לבני: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, לובה בעיקר חסר בשל מה שהיה בחייו, בשל מה שסימל.

ציפי לבני: ונדמה שבעיקר היום יש תחושה עמוקה וקשה לא רק כמה הוא חסר, אלא כמה אולי צריך גם בבית הזה אנשים כמוהו.

ציפי לבני: אנחנו בני דורות אחרים, ואנשים כמוהו, אותם אנשים ישרי דרך, מלאי אמונה, שמוכנים לעמוד על אמונתם גם במחיר פוליטי כזה או אחר, גם במחיר של הליכה למדבר ממש, כפי שעשה, והכול מתוך אמונה עמוקה שזה מה שנכון, לא לו לעצמו אלא לבני עמו, לדור שבא אחריו – אני אומרת את זה כאן היום דווקא מתוך המקום שממנו אני באתי, אותה מחלוקת עמוקה שבין הארגונים שפעלו להקמת מדינת ישראל.

ציפי לבני: ההבדלים שהיו אז, המחלוקת העמוקה עד כאב, המחלוקות הפוליטיות שהיו אחר כך, איך מיישמים את הציונות על פלגיה השונים.

ציפי לבני: מחלוקת שחצתה את העם במשך הרבה מאוד שנים.

ציפי לבני: אני חושבת שהתפקיד של התנועות הציוניות היום זה להבין שגם כשיש בינינו מחלוקת, שהיא מחלוקת שעוסקת בנושאים המדיניים, אנחנו משלמים מחיר קשה גם כלפי פנים בגלל חוסר הנכונות שלנו, או חוסר היכולת, לייצר את אותה הבנה, שדברים שהיו בעבר זרים לתנועה שממנה אני באתי הם הווייתה המלאה והשלֵמה של הציונות.

ציפי לבני: אם מדובר על התיישבות, אם מדובר על ערכים ולא כאימוץ הדבר האחר, אלא כאותם ערכים ועקרונות שהיו גם חלק וצריכים להיות גם חלק מהתנועה שבה אני גדלתי, ואם ציינו אתמול את יום השנה לז'בוטינסקי, ואנחנו מציינים גם את אבות הציונות שהיו ביניהם מחלוקות – על זה אנחנו צריכים לנהל היום את המאבק בבית פנימה.

ציפי לבני: את המאבק על מהי דמותה של הציונות העכשווית.

ציפי לבני: מה זה אומר לכל אחד ואחד מאזרחי ישראל היום, לא רק בשל זיכרון העבר, אלא מה זה אומר היום.

ציפי לבני: זו החובה של הבית הזה וזו החובה של המפלגות הציוניות, גם בתוך חילוקי הדעות על הדרך המדינית הנכונה אנחנו יכולים וצריכים לייצר לעצמנו את החזון הציוני החדש של המדינה היהודית והדמוקרטית, שהערכים האלה שלובים בה זה בזה, לא מתנגשים אחד עם האחר.

ציפי לבני: מהי המשמעות של מדינה יהודית במובנה הלאומי, המשתף, המחבר בין העם היושב בציון לבין העם היהודי היושב בתפוצות – ואין כמו היום הזה כדי לסמל עד כמה אנחנו קרובים כמרחק נגיעה מפילוג בתחום הזה, ועד כמה אנחנו צריכים לייצר מעצמנו ולחבר את עצמנו מחדש לאותה זהות יהודית במובנה הלאומי, עם חילוקי דעות שיכולים להיות על היישום בהקשר הדתי שלה; עד כמה ההתיישבות באותם חלקים שאין עליהם מחלוקת פוליטית ומדינית היא חשובה כחלק מערכיה של מדינת ישראל.

ציפי לבני: אנחנו חייבים להשכיל – הנהגת המדינה, ראשי התנועות הציוניות – לייצר את אותו מכנה משותף ולהיות נכונים לשלם את אותם מחירים שהם לפעמים מחירים פוליטיים כדי לשמור על הציונות במתכונתה האמיתית והנכונה באופן שמשמר את עתיד הדורות הבאים כאן.

ציפי לבני: לובה אליאב היה בכל רמ"ח איבריו כזה.

ציפי לבני: בעוד יש מי שמדבר על חינוך, אז הוא קם יום-יום לחנך למפגש, לגעת, לדבר, לעסוק עם בני-הנוער.

ציפי לבני: בעוד מדברים, קצת בססמאות, על הנגב ועל מה צריך לעשות ועל התיישבות, אז הוא עשה את זה בחיי היום-יום שלו.

ציפי לבני: הפער הזה שהוא השלים בחייו, שמייצר את אותו אמון של הציבור שיש הנהגה, ולא משנה אם היא כאן בבית הזה או הולכת למדבר או מחנכת בעצמה, אבל עושה את כל מה שהיא מדברת עליו בחיי היום-יום שלה, הדברים האלה הם שמחזקים את האמונה, אולי את החסך באנשים כמוהו בפוליטיקה בישראל.

ציפי לבני: יהי זכרו ברוך.

ראובן ריבלין: תודה רבה ליושבת-ראש האופוזיציה ציפי לבני.

ראובן ריבלין: אני מזמין את שר הביטחון וראש הממשלה לשעבר, אהוד ברק, בבקשה.

ראובן ריבלין: אחריו – חבר הכנסת עמיר פרץ, ויסיים חבר הכנסת שי חרמש.

אהוד ברק: יושב-ראש הכנסת, חברי הכנסת, טניה, צביקה, עפרה, אייל, נכדים ונינים, משפחת אליאב היקרה, חבריו של לובה שבאולם, לפני כחודש הלך לעולמו לובה אליאב, זיכרונו לברכה.

אהוד ברק: אדם מיוחד, מנהיג מזן אחר, ומעל לכול מופת לחיים של משמעות, תוכן, דוגמה אישית סוחפת ומעשה רצוף שכולו בשירות המפעל הציוני ובשירות החברה בישראל.

אהוד ברק: "כל מעשי בני-האדם בחלום יסודם, וגם אחריתם חלום היא", כתב בנימין זאב הרצל.

אהוד ברק: אין כמו המלים הללו תואמות את לובה, כאילו נכתבו עליו ממש.

אהוד ברק: לובה, מגדולי הלוחמים והחולמים של מעשה הבנייה הציונית, איש שידע לתרגם בעשר אצבעותיו וברוחו הנישאת אל על את החלום למציאות.

אהוד ברק: מספינת המעפילים "חיים ארלוזורוב" והקמת חיל הים, דרך הקמת חבל-לכיש והעיר ערד; מהמבצע המיוחד בפורט-סעיד והסיוע החקלאי בחבל קאזווין שבאירן; מהמאבק על מיזוג גלויות בחינוך – במעשים ולא בדיבורים – בנבטים ואור-עקיבא, בקריית-שמונה ובמעלות, אל אחינו ביהדות הדממה ומשם אל המאבק הפוליטי על דרכה של תנועת העבודה, מאבק לא קל כבר אז.

אהוד ברק: משם אל המאבק על חלום השלום, מתוך אחריות ופיכחון, ואל המגע הישיר, הפיזי, עם הסבל האנושי ומצוקות החברה כסניטר בבית-חולים, יום אחרי יום, חודש אחרי חודש.

אהוד ברק: ואל הניסיון הנוסף, כבר בבגרותו, להעיר מחדש את רוח החלוציות בפתחת ניצנה ובחלוציות.

אהוד ברק: כל ניסיונו גם בספריו, מ"הספינה אולואה" ו"בין הפטיש והמגל" שקראנו כנערים, ועד דפי "ארץ הצבי" ו"תאומי צביה".

אהוד ברק: איש אמיץ מאין כמותו, איש אמת שלא נרתע להיות לא פופולרי ולשלם מחיר אישי ופוליטי, שדרכו, בה הוא מאמין, לא נראתה נכונה אף בביתו הרעיוני שלו.

אהוד ברק: מצפן רעיוני ומוסרי יציב שמורה את הכיוון גם כשמסביב הסערה.

אהוד ברק: איש מרחיק ראות, כמעט נביא.

אהוד ברק: מי מבין לוחמי מלחמת יום הכיפורים אינו זוכר את תחושת ההתפעמות כשקראנו שוב, בימים שמייד לאחריה, בעודנו קוברים את חברינו, את דברי הנבואה המצמררים שלו, "משל השחף", על העתיד לקרות, שנכתבו שבועות בודדים טרם פריצתה של המלחמה.

אהוד ברק: מי יכחיש היום את פיכחונו, שנדמה בזמנו כחלום, כשכתב את "ארץ הצבי" על מהות הסכסוך בינינו לבין הפלסטינים ועל הדרך הראויה לפתרונו.

אהוד ברק: לובה החשיב יותר מכול את האמת, האמין בכוחה של רוח האדם, רוח עז, ובעיקר רוחו של הנוער וכוחה המעצב על החברה כולה.

אהוד ברק: חף מכל ציניות ומכל שיקול אישי התהלך בינינו לובה כאיש מופת, איש עניו שאיננו מבקש דבר, רוחו הגדולה מסרבת לקבל או להשלים עם קטנוניות טבע האדם ועם חולשות אנוש מסביבו כמכשול לגיטימי להובלת החזון.

אהוד ברק: איש שדרש מעצמו הכול וסלח בדרכו גם למי שפגעו בו.

אהוד ברק: בערוב ימיו זכה לראות בהתגשמות חלומו בכפר-הנוער ניצנה, שם הלכה למעשה חזה במו עיניו בהפרחת השממה ובהעמדת דורות של צעירים שהתחנכו על ציונות, פלורליזם, אהבת הארץ, איכות הסביבה והחי שבתוכה.

אהוד ברק: חברים, לובה אליאב הלך לעולמו, אך רוחו עמנו ומורשתו וקולו ברורים ובהירים כבראשונה, רלוונטיים היום עוד יותר מתמיד.

אהוד ברק: בימים האלה אנו עוסקים בדרכים לפרוץ את מעגל המלחמה והאיבה ולהבטיח עידן טוב ובטוח יותר לבנינו ולנכדינו – עידן של שלום עם ביטחון.

אהוד ברק: מי ייתן ויעלה הדבר בידינו.

אהוד ברק: וגם כאן, דומני, נכון לסיים במלים מההקדמה לספרו האחרון של לובה, "תאומי צביה": "תאמרו, כל אלה חלומות באספמיה ומגדלים פורחים באוויר, אך כמה יפים הם חלומות אלו הניתנים להגשמה בידי אנוש, מול האלטרנטיבות של סיוטי לילה, שגם הם ניתנים להגשמה, ומסתיימים בקטל ובהפיכת כל האזור לתל חורבות".

אהוד ברק: ואני מוסיף: והדבר גם, ואולי בעיקר, בידינו שלנו.

אהוד ברק: יהי זכרו הברוך של לובה עמנו תמיד.

ראובן ריבלין: תודה רבה לשר הביטחון.

ראובן ריבלין: אני מזמין את חבר הכנסת עמיר פרץ על מנת שיאמר דברים לזכרו של אריה לובה אליאב.

עמיר פרץ: אדוני היושב-ראש, כבוד ראש הממשלה, משפחת אליאב, חברי הכנסת, ספר ויקרא מזמן לנו שלוש פרשות רצופות: אחרי מות, קדושים ואמור.

עמיר פרץ: רצף זה יצר לנו את הפתגם העממי "אחרי מות קדושים אמור", שמשמעותו שאחרי המוות גם האדם הפשוט הופך לקדוש ולצדיק.

עמיר פרץ: לובה, מאז לכתך נערכים מפגשים ודיונים על עשייתך ומורשתך; לשם מגיעים מכריך, מקורביך, חבריך, וכולם מנסים להוסיף דבר או שניים עליך, על חייך, על חזונך, על עשייתך, כפי שנאמר: "אחרי מות קדושים אמור".

עמיר פרץ: אלא שאצלך הדברים נראים אחרת, בדיוק ההיפך.

עמיר פרץ: לא נמצאו המלים שיכולות לספר באמת את סיפור חייך.

עמיר פרץ: כי הרי כמה שננסה להעצים במלים את עשייתך, חזונך, אומץ לבך, לא יימצא הדובר שיצליח להעפיל אל האמת.

עמיר פרץ: כי כחושות תיראינה המלים, ואמירתן כקול ענות חלושה נוכח חזונך ועשייתך.

עמיר פרץ: לובה, איני יכול לשכוח את היום המיוחד באמצע שנות ה-80, אך נבחרתי לראשות המועצה בשדרות, והנה בישרו לי כי האגדה, איש החזון והערכים, בא לגור אתנו.

עמיר פרץ: אתה וטניה הפכתם חלק טבעי בשכונה שלנו; לא ידעת עד כמה הצעד הזה, שעבורך נראה מובן מאליו, תרם לגאווה המקומית של תושבי שדרות.

עמיר פרץ: אבל אני הייתי המרוויח העיקרי – הרווחתי רב ומורה, יועץ, מנחה, מבקר ומעודד.

עמיר פרץ: בעבותות נקשרנו אחד אל השני – אך בעיקר אני אליך.

עמיר פרץ: הרבה דברים אמרת לי, אך בפרספקטיבה ההיסטורית הדברים נראים עצומים מתמיד.

עמיר פרץ: אציין רק אחד מהם: ככה אמרת לי כבר אז.

עמיר פרץ: טרם נשמעו קולות הנפץ של ה"קסאמים" אמרת לי שבשורת השלום צריכה לצאת דווקא משדרות – לכם הכי דחוף, לכם אין זמן, אם עירכם לא תהפוך לעיר שלום, הזמן יהפוך אותה לעיר מריבה מדממת וכואבת.

עמיר פרץ: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני עומד כאן על דוכן הכנסת וחושב על כך שכל אחד ואחת מאתנו כאשר הוא עומד כאן צריך לחשוב על כובד האחריות, מידת המחויבות, וייתכן שהדבר אינו פשוט כלל וכלל, כי התמונות הנחשפות כאן אל פני הציבור גורמות לעתים לכרסום ולפחיתות במעמדה של הכנסת.

עמיר פרץ: ואתה, לובה, מעולם לא זלזלת במעמדה של הכנסת.

עמיר פרץ: לא היית שייך לאלה שאמרו: הייתי שם, זה בזבוז זמן.

עמיר פרץ: רצית תמיד להיות כאן, אבל לא בכל מחיר.

עמיר פרץ: ידעת להעריך את משכן הדמוקרטיה, אבל רצית שכאשר אתה עומד כאן על הדוכן, מחויבותך תהיה רק לאמונותיך – לא למפלגות, לא לפשרות, אלא רק לעתידו של העם היושב בציון.

עמיר פרץ: לכן גם התנתקת מעטיניה הקדושים של מפא"י ההיסטורית רגע לפני שיכולת להפוך לאיש מספר אחת שם.

עמיר פרץ: הלכת למדבר הפוליטי לבשר בשורתך.

עמיר פרץ: חשת כי בביתך, במפלגתך, מסרבים להקשיב; ניסית לשכנע את לוי אשכול, את גולדה מאיר, ניסית למנוע את השקיעה אל חושך היהירות שהתרחש בעקבות ניצחוננו הצבאי המזהיר במלחמת ששת הימים.

עמיר פרץ: לובה, משפחתך, אשתך טניה, ילדיך צבי, עפרה ואייל, כלותיך אהובה ואיריס, חתנך יוסי, נכדיך איילת, טל, יעל, איילה, עופר, בן ואדם, ונינך יאיר – כולם כאן.

עמיר פרץ: כאשר אני מביט אליהם, אני, שכל הזמן הייתי ליד, על מפתן הדלת המשפחתית, הרווחתי כל כך הרבה.

עמיר פרץ: אני חושב עליהם ויודע איזה ירושה גדולה אתה משאיר להם; לא ירושה בכסף ובזהב, שליטה בחברות או שותפות בקונצרנים, אלא מלוא החופניים של ערכים ואמונות.

עמיר פרץ: טניה, המעפילה שהכרת על ספינת המעפילים "חיים ארלוזורוב" שבתה את לבך מייד, ובחנייה באלג'יריה ירדת אל החוף, חוף פיליפ-ויל, וחזרת עם צמיד שהענקת לטניה.

עמיר פרץ: ומאז לא נפרדו דרכיכם.

עמיר פרץ: והיא אחריך, מגלי הים הסוערים אל ארץ לא זרועה.

עמיר פרץ: לובה, יש כל כך הרבה לזכור בך, אך את עיניך אי-אפשר לשכוח – עיניים כחולות וטובות מראה ששידרו רק טוב.

עמיר פרץ: איש לא ישכח את העיניים ששידרו נחישות ואמינות שסחפו אנשים אחריך: המעפילים על סיפון האונייה שעמידתך הזקופה על סיפונם נטעה בהם את האמונה כי יגיעו אל יעדם, העולים בחבלי הארץ הרבים שאתם בנית בהם מושבים, ערים ובתים, התלמידים הרבים בקריית-שמונה, באור-עקיבא ובשדרות, גם האסירים בבתי-הסוהר, שאותם לימדת וחינכת, החולים ששירתת כסניטר בבית-החולים, ואת השנים האחרונות הקדשת לחזון החדש של ניצנה.

עמיר פרץ: לובה, היית אתי באחד הצמתים החשובים בחיי; הבטתי בעיניך הטובות, והן היו יוקדות וחודרות, וכך אמרת לי: אל תיתן שישאבו אותך אל מחוזות הזעם.

עמיר פרץ: בוא, הצטרף אלי אל הקהילה החינוכית בניצנה.

עמיר פרץ: ואני הבטתי בך בהערצה ושאלתי את עצמי: מאין שאבת לך את זה הכוח, כוח ההתעלות, כוח האצילות, הכוח לסלוח?

עמיר פרץ: ומאז אני שם, מגיע לשם כמצוותך, עם כל האנשים הנהדרים, למקום קטן עם תפילה גדולה.

עמיר פרץ: לובה, רצה הגורל והיום הוא גם יום השנה הרביעי למלחמת לבנון השנייה.

עמיר פרץ: ב-12 ביולי 2006 ריבונותנו הופרה, הותקפנו בבתינו והגבנו בצורה נחרצת.

עמיר פרץ: גם לאחר ארבע שנים של שקט בצפון, מעולם לא חדלתי לחשוב על יחידות צה"ל שביצעו משימתן, לעתים בתנאי פתיחה קשים, אך חרף זאת עמדו במשימתן והשיגו יעדיהן.

עמיר פרץ: נפשי יוצאת אל המשפחות השכולות והפצועים הכואבים.

עמיר פרץ: ישנן מלחמות מוצלחות יותר ומוצלחות פחות, ישנן שמשיגות את כל היעדים הצבאיים, ישנן מלחמות המאדירות עצמן ביום שלאחר המלחמה, וישנן מלחמות שהשפעתן ניכרת רק שנים לאחר מכן.

עמיר פרץ: אך המבחן האמיתי של כל מלחמה ומלחמה הינו בשאלה של היום שאחרי: אילו דפוסי חשיבה יחלחלו לתוכנו?

עמיר פרץ: אילו שינויים תרבותיים תביא עלינו אותה מלחמה?

עמיר פרץ: איזה מרחב מדיני ייווצר, וכמה מפוכחים ואמיצים נהיה לנצל אותו כדי להגיע לפתרון המיוחל?

עמיר פרץ: כולם מכירים את משנתך על הצורך בפשרות כואבות כדי להשיג שלום באזור.

עמיר פרץ: רבים חושבים כי מה שהניע אותך באמת היה תחושת האשמה העצמית ויצר ההלקאה העצמית, אבל הדבר אינו מדויק כלל וכלל, כי כשהיה צריך, ידעת לומר לשכנינו הערבים עד כמה גדולה אשמתם באלימות המלווה את האזור.

עמיר פרץ: בפנייתך אל עמי ערב הפלסטינים, בספרך "ארץ הצבי", אמרת: "היתה מלחמה, היה הרג, עתה קמה מדינתנו.

עמיר פרץ: אתם הרגתם בנו במשך 80 שנה, וב-1948 קמתם עלינו להשמידנו.

עמיר פרץ: לא חסתם ולא חמלתם עלינו, נלחמתם בשרידים של עם עולה ובפליטי חרב ושואה.

עמיר פרץ: אנו גם יודעים את כובד האסון אשר ירד עליכם.

עמיר פרץ: עתה, הבה נשלים".

עמיר פרץ: לובה, בחודשים האחרונים נאבקת על בריאותך.

עמיר פרץ: הייתי לידך כל זמן שהתאפשר לי ובכל רגעיך החלשים תמיד היית חזק ממני.

עמיר פרץ: על כיסא הגלגלים ב"בית לוינשטיין" שוחחנו על הכול.

עמיר פרץ: עיניך הכחולות הביטו בי ושלחו אותי חזרה עם כוחות מחודשים.

עמיר פרץ: בביתך, בשיחה שבה רק הקשבת, עיניך הבוהקות החליפו את כל המלים והמסרים שרצית להעביר.

עמיר פרץ: וגם בימים הקשים ביותר, עת שכבת מחוסר הכרה בבית-החולים, כשרק צפצופי המכשירים מנפצים את דממת החדר, עמדתי יחד עם בנך אייל וקראתי בשמך פעם ועוד פעם ועוד פעם, עד שפקחת לשנייה אחת את עיניך הכחולות והיפות והן שידרו שוב באותה עוצמה את אהבת האדם שבך.

עמיר פרץ: בתקופה האחרונה, לפני שכלו מילותיך, חזרת ואמרת לטניה: אני את שלי עשיתי, אני לא חייב דבר לאיש ואיש לא חייב לי דבר.

עמיר פרץ: רק בפעם הזו חלקתי על דבריך.

עמיר פרץ: עמך ומדינתך חייבים לך הרבה.

עמיר פרץ: הרבה מאוד אנשים חייבים לך.

עמיר פרץ: מי האיש האמיץ שיבקש סליחתך ומי האמיץ שרק יודה בקוצר ראייתו?

עמיר פרץ: דווקא בימים אלה לכתך כה סמלי, כמגדלור שהאיר את נוף ארצנו ובלעדיו היא דלה ושוממת.

עמיר פרץ: הרבה יאמרו עליך כי אתה הגעת לארץ המובטחת, אך הארץ המובטחת שלך היא ארץ של צדק חברתי ושלום.

עמיר פרץ: גם אם הלכת, חסידים רבים לך ולתורתך, שיעשו הכול להגשים את חזונך, כי יום יבוא ואתו יבוא השקט על הארץ ויובטח עתידנו לדורות הבאים.

עמיר פרץ: ואסיים בכך שאחזור על הסיפור המרגש שסופר כבר מספר פעמים.

עמיר פרץ: בבוקר שבו הלכת מאתנו הגעתי אל ביתך ובנך צביקה שלף את אחד הפתקים שהשארת בארנקך.

עמיר פרץ: בכתב ידך העגול והמנוקד כציור נדיר רשמת פסוק מספר תהילים, שכולו תהייה ותקווה.

עמיר פרץ: וכך כתבת: "מי האיש החפץ חיים, אהב ימים לראות טוב.

עמיר פרץ: נצר לשונך מרע ושפתיך מדבר מרמה.

עמיר פרץ: סור מרע ועשה טוב, בקש שלום ורדפהו".

עמיר פרץ: כזה היית האיש בחייך, וגם אחרי מותך נישא כולנו תפילה כי יום יבוא והארץ המובטחת תהיה לארץ הצבי.

עמיר פרץ: יהי זכרך ברוך.

ראובן ריבלין: אני מזמין את חבר הכנסת שי חרמש לסיים את האזכרה לאריה לובה אליאב.

שי חרמש: טניה, צביקה, עפרה, אייל ומשפחת אליאב לדורותיה, מכובדי ראש הממשלה, גברתי יושבת-ראש האופוזיציה, יושב-ראש הכנסת והחברים, עומד אני ניצב כאן על בימת הכנסת, במקום שממנו קרא לא אחת לובה אליאב את חזון השלום שלו, מן הבימה שממנה לא היסס ללחום על דעותיו; בימה שעוררה לא אחת פולמוס רחב עבור אלה אשר ביקשו לעתים להוציאו – את מי שסימל יותר מכול את הציונות המתחדשת בארץ המובטחת – אל מחוץ למחנה, אל מחוץ לקונסנזוס הלאומי.

שי חרמש: עומד אני כאן בכנסת השמונה-עשרה פֶּה לרבים אשר עבורם היה לובה מורה דרך, מצפן, איש אשר לא ראה בשררה מטרה, איש אשר המרות היחידה שקיבל על עצמו היתה זו של מצפונו, והפוליטיקה, כמו פוליטיקה, גמלה לו על כך ביד קשה.

שי חרמש: לובה הוכיח כי כוח הרוח ותבונת הביצוע חזקים יותר ממשרה בכירה ככל שתהיה.

שי חרמש: האיש שלא זכה לחבוש ספסל שר בממשלות ישראל, וגם את כס הנשיא ראה ולא בא בו, הוא האיש שהטביע את דמותו, דעתו, חזונו בקרב דורות של תלמידים, חסידים אשר שתו בשקיקה את דבריו, ונאמנים להם יצאנו כולנו בעקבותיו לשטח לממש.

שי חרמש: לובה היה הרצליאני בתפיסת עולמו; המנהיג שיודע להפיק מתוך המצוקה, הכאב והצער את היצירה האמיתית.

שי חרמש: יש מי שהאמין שציונות בונים בכוחם של אלה שיש להם, שהמצוקה מאחוריהם.

שי חרמש: לובה, לעומתם, האמין באיסוף שברי החרס הנשבר ויציקתו מחדש למפעל משגשג.

שי חרמש: כך היה באוניית המעפילים "אולואה", שאחרי זה נקראה "חיים ארלוזורוב", שם פגש לראשונה את טניה, בחירת לבו, אם ילדיו, אשר היתה עמו במסירות אין קץ במסע הארוך מהים הבלטי ועד פאתי ניצנה בדרך סוערת מלאת חתחתים.

שי חרמש: כך היה בחבל-לכיש, במושב נבטים בנגב ובשנות ההתנדבות כסניטר בבתי-החולים, כמורה בקריית-שמונה ובשדרות, ובסופו המפעל המסיים והמרגש מכול, הקריה החינוכית בניצנה.

שי חרמש: כוחו של לובה לא היה בממסדים, נהפוך הוא.

שי חרמש: אלה היו עבורו מכשלה.

שי חרמש: מדינת ישראל היא מדינה שצריכה לבנות חברה, ובכך ראה לובה את שליחותו עד יומו האחרון.

שי חרמש: גדולתו היתה היכולת לייצר משנה סדורה; איש שהפך מלים למפת דרכים ובצעדו קדימה אמר:

שי חרמש: ממני תראו וכך תעשו.

שי חרמש: משנתו ידעה להכיר באחר, לפגוש אותו ולהכיל אותו.

שי חרמש: את תורתו שאב מהמקורות.

שי חרמש: לא מקרה הדבר שספריו האחרונים, "לב חדש ורוח חדשה" כמו גם "בואי בשלום", הם מחקר עשיר ומרשים של קטעי תנ"ך, ובראשם ספרי הנביאים, לצד פרקי אבות, דברי המהר"ל, מדרשים בעקבות חז"ל.

שי חרמש: עבורו, מימוש תורת ישראל הוא קודם כול בניית חברה צודקת, הדואגת לחלש ותומכת בגר היושב בתוכו, אנטיתזה למי שדבק בתורת ישראל ברוח מסע של כיבוש והשתלטות על עם זר.

שי חרמש: אדגיש ואומר, את "ישראל השלמה עם עצמה" העדיף תמיד לובה על פני "ארץ-ישראל השלמה".

שי חרמש: כמו כל נביא, גם לובה הקדים את דורו, ואת מה שחזה, צפה וזעק אך חודשים ספורים לפני מלחמת יום הכיפורים, למדנו כולנו על בשרנו, לדאבוננו, במחיר כבד מאוחר יותר.

שי חרמש: ועדיין לא חשב לובה כי מאוחר.

שי חרמש: אל יריבו האידיאולוגי הנמרץ ביותר אולי, אריק שרון, בחר להגיע לחוות-השקמים.

שי חרמש: התלוויתי אליו למעמד מיוחד זה עם ידידו הסופר א.ב.

שי חרמש: יהושע.

שי חרמש: בא אליו לובה ואמר לו באלה המלים: מלאך השרת נגע בך בקצה מקלו וקורא לך: קום, צא והושע את העם, הוצא אותו מן המערבולת של הכיבוש ובנה לנו מדינה יהודית ברוח חזון הנביאים.

שי חרמש: ימים יגידו, שימו לב, אם היו אלה הדברים אשר כיוונו לאחר מכן והוליכו את דרכו של אריק שרון במהלכיו המדיניים האחרונים.

שי חרמש: אודה ולא אבוש, הוקסמתי מהאיש אשר היה לי מורה בעיצוב תפיסתי הציונית.

שי חרמש: הוא היה לי מדריך שהוביל אותי לממש דרך זו.

שי חרמש: הוא היה לי חבר אשר בכל רגע של היסוס, משבר או התלבטות, הוא היה לצדי.

שי חרמש: לא הייתי לבד.

שי חרמש: בית אליאב בקרל נטר בתל-אביב היה בית מפגש לרבים רבים אשר חיפשו מענה ללבטיהם.

שי חרמש: לבטים במדינת ישראל מתחדשת, מתרגשת, מעט מבולבלת.

שי חרמש: ללובה לא היו לבטים, היתה לו דרך.

שי חרמש: מחיר מימושה לא היה מעולם על סדר-היום.

שי חרמש: זאת אימצנו אנו, תלמידיו, ונאמניו, נאמני החזון והמימוש.

שי חרמש: נכונים אנו כולנו, נאמניו, תלמידיו וחבריו, לשלם מחיר זה גם היום.

שי חרמש: לובה היה אדם אופטימי, שהאמין שהרשות נתונה.

שי חרמש: בידינו לבנות ובידינו להחריב.

שי חרמש: לא אחת נהג לצטט את שירו של שאול טשרניחובסקי: "שחקי, שחקי על החלומות, זו אני החולם שח.

שי חרמש: שחקי כי באדם אאמין, כי עודני מאמין בך".

שי חרמש: ובסיומו של יום חזר ואמר: "פה בארץ חמדת אבות תתגשמנה כל התקוות, פה נבנה ופה ניצור חיי זוהר, חיי אור".

שי חרמש: ביודעו שהבחירה בידינו לטוב ולרע, עשה לובה בספרו שימוש מושכל בסיפור של תאומי סיאם.

שי חרמש: "המושג "תאומי סיאם" משמש בהשאלה, מספר לובה, "לתיאור שתי ישויות או שני גופים המחוברים זה לזה בצורה לא טבעית, לרוב מפלצתית, ושההפרדה ביניהם איננה ניתנת לניתוח.

שי חרמש: שאלתי את עצמי", אומר לובה, "ועדיין אני שואל: האם נגזר עלינו, הישראלים והפלסטינים, 'להתאמץ' ולשפוך את דמנו ודמם ללא סוף?

שי חרמש: הלנצח תאכל חרב?

שי חרמש: האם אנו והם הולכים ונהפכים, ואולי כבר הפכנו, ל'תאומי סיאם' מפלצתיים ואומללים?

שי חרמש: האם עוד ניתן להפריד בינינו כדי שנהיה כשני 'תאומי צביה'?

שי חרמש: האם עלינו להמתין, כפי שנאמר בהמשך הפסוק משיר השירים: 'עד שיפוח היום ונסו הצללים', אותם צללים המכסים את שמינו ואת שמיהם ואולי ישותנו.

שי חרמש: " אבקש לסיים בקטע שאולי לא זכה לפרסום רב, אבל אני נושא אותו אתי באמתחתי בכל דרכי הציבורית, קטע שהתפרסם בעיתון "דבר" במרס 1989, מעט לפני פרוץ האינתיפאדה הראשונה; מוסר השכל שראוי שכל מנהיג יישא בצקלונו, אמירה של "בל" לזחיחות הדעת, לשחצנות, לעיוורון וליוהרה להובילנו חלילה לאבדון.

שי חרמש: קטע קצר שבשבילי הוא בעצם סיפור הדרך כולה.

שי חרמש: הקטע נקרא "הגשר על הנהר קוואי": "קטר מוביל קרונות רכבת דוהרת על הפסים ומתקרב בחשכה לנהר קוואי.

שי חרמש: מעליו גשר הנטוי על פני התהום.

שי חרמש: נהג הקטר אינו יודע כי אין כבר גשר.

שי חרמש: כי הגשר פוצץ.

שי חרמש: כי עוד מעט קט והרכבת כולה תידרדר ותתרסק לתהום.

שי חרמש: קטר ישן, מוסק בפחם, ומספרו '1989', מוביל בלילה רכבת רבת קרונות.

שי חרמש: נהג הקטר עיוור.

שי חרמש: עיני עוזריו מלאות בעשן ופיח ואוזניהם אטומות.

שי חרמש: ובקרונות שגרה.

שי חרמש: קרון הרכבת המפואר מלא בסועדים הנהנים ממיטב מעדני המטבח כשמלצרים לבושי מדים צחורים ומכופתרי זהב אצים רצים למלא צלחותיהם ולמזוג בכוסותיהם יין ושיכר.

שי חרמש: בכמה מתאי השינה של המחלקה הראשונה נוחרים בעלי הון מזדקנים השוכבים על מצעים רכים.

שי חרמש: באחרים משתגלים זוגות צעירים היוצאים למסע תענוגות.

שי חרמש: בקרון המשמר, המפריד בין המחלקות, יושבים חיילים עייפים.

שי חרמש: ידיהם מחזיקות ברובים מכודנים.

שי חרמש: זיפי זקן ואבק מאפירים את פניהם.

שי חרמש: קרונות המחלקה השלישית מלאים באיכרים ופועלים קשי-יום היושבים או שוכבים על דרגשי עץ סדוקים ושבורים.

שי חרמש: באחד הקרונות משחקים בלהיטות בקלפים ומשחקי מזל.

שי חרמש: בקרון משמר נוסף עומדים שוטרים חבושי קסדות, רכונים על אלותיהם.

שי חרמש: אחרי קרון זה קרונות מלאים בצפיפות עבדים ואסירים מרותקים בשלשלאות.

שי חרמש: בסוף הרכבת משתקשקים כמה קרונות ריקים שיושביהם למזלם ירדו בתחנות אחרות.

שי חרמש: "ולאורך המסילה אין מי שידליק פנס אדום לפני שהקטר יגיע לתהום.

שי חרמש: הקטר שורק וצופר, שורק וצופר.

שי חרמש: הנהר העיוור מביט לתוך הלילה.

שי חרמש: ובנהר הזורם מתגלגלות אבני שלום, אבני טובה, אבני ברכה, אבני חיים, אבני חן, אבני חסד ואבני רחמים.

שי חרמש: מי יתחיל לבנות מהן את גשר התקווה, את גשר העתיד?

שי חרמש: " ואסיים ואומר, לא למשפחה, אלא לנו שיושבים פה, קברניטי העם שמקבלים את ההחלטות: מי ייתן וכל יושבי הבית הזה, על כל תורותיהם ודעותיהם, יפנימו את דבריו אלה של לובה ויאמצו במשותף את המחויבות למנהיגות אמת, ראייה מפוכחת ואחריות אישית לדרך שבה הם מובילים את העם במסע הלאומי המשותף לכולנו.

שי חרמש: ותהא זו צוואתו של לובה, שעליה כולנו מתחייבים.

שי חרמש: ויום יבוא ונזכה כולנו ללקט אבני שלום, אבני טובה, ברכה, חן וחסד ורחמים.

שי חרמש: מי ייתן.

שי חרמש: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת שי חרמש.

ראובן ריבלין: טניה, הכנסת ביקשה לתת ולו מקצת הכבוד ללובה, כפי שהוא נתן לכנסת.

ראובן ריבלין: יהי זכרו ברוך.

ראובן ריבלין: עד כאן פרק האזכרה ללובה אליאב, אשר הלך מאתנו לפני כחודש ימים.

ראובן ריבלין: הפסקה לדקה.

ראובן ריבלין: (הישיבה נפסקה בשעה 18:54 ונתחדשה בשעה 18:55.

ראובן ריבלין: )

מגלי והבה: חברי חברי הכנסת, אנחנו ממשיכים בישיבה לפי סדר-היום הקבוע.

מגלי והבה: הודעה למזכירות הכנסת, לסגן המזכירה.

מגלי והבה: בבקשה.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיע, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק כליאתם של לוחמים בלתי חוקיים (תיקון מס' 2), התש"ע–2010, שהחזירה ועדת החוץ והביטחון; הצעת חוק שירות ביטחון (הוראת שעה) (הצבת יוצאי צבא בשירות בתי-הסוהר) (תיקון מס' 4), התש"ע–2010, שהחזירה ועדת החוץ והביטחון; הצעת חוק השאלת ספרי לימוד (תיקון מס' 5), התש"ע–2010, שהחזירה ועדת החינוך, התרבות והספורט; הצעת חוק המוסד העליון ללשון העברית (תיקון מס' 4), התש"ע–2010, שהחזירה ועדת החינוך, התרבות והספורט.

נאזם בדר: תודה.

מגלי והבה: תודה לסגן המזכירה.

מגלי והבה: [מס' מ/517; "דברי הכנסת", חוב' ל"ג, עמ' 11275; נספחות.

מגלי והבה: ]

מגלי והבה: חברי חברי הכנסת, הנושא הבא על סדר-היום: הצעת חוק חינוך ממלכתי (תיקון מס' 13), התש"ע–2010, קריאה שנייה וקריאה שלישית.

מגלי והבה: אין הסתייגויות כמובן.

מגלי והבה: יציג לנו את הצעת החוק חבר הכנסת אלכס מילר, ומייד לאחר מכן נעבור להצבעה.

מגלי והבה: בבקשה, חבר הכנסת מילר.

אלכס מילר: אדוני היושב-ראש, חברי הממשלה, חברי חברי הכנסת, אני מתכבד להציג בפניכם את הצעת חוק חינוך ממלכתי (תיקון מס' 13), התש"ע–2010, שיזמה הממשלה.

אלכס מילר: חוק חינוך ממלכתי, התשי"ג–1953, תוקן בשנת 2008 והתווספו לו הוראות בנוגע לחינוך ממלכתי המשלב בתוכנית הלימודים שלו לימודי יהדות מוגברים.

אלכס מילר: בין יתר ההוראות הנוגעות לחינוך הממלכתי המשלב הוסף לחוק סעיף 13א, ולפיו על שר החינוך להקים מועצה לחינוך ממלכתי משלב, אשר עמה הוא נדרש להתייעץ לצורך התקנת תקנות הנוגעות לחינוך כאמור וכן בנוגע לגיבוש תוכניות שעניינן חינוך משלב.

אלכס מילר: נוסח הסעיף הקובע את הרכב המועצה לא מאפשר לשר החינוך שיקול דעת במינוי חברי המועצה, בשונה ממינויים של ועד החינוך והמועצה לחינוך ממלכתי-דתי, שלגביהם נתון לשר, מכוח חוק חינוך ממלכתי, שיקול דעת רחב וגמיש יותר לגבי הרכב הגופים ואופן מינוים.

אלכס מילר: לפיכך מוצע לתקן את הוראת סעיף 13א האמור ולהתאים את מנגנון המינוי למנגנון הקיים לגבי מינוי הגופים האחרים כאמור, למעט אישור הממשלה, שלא נדרש לגבי מועצה זו.

אלכס מילר: כמו כן, מוצע כי שר החינוך יהיה רשאי להאריך את תקופת הכהונה של המועצה היוצאת בשנה נוספת, מעבר לארבע השנים הקצובות לכהונתה, בהתקיים נסיבות מיוחדות, כדי למנוע מצב של היעדר גוף מכהן ועיכוב בפעולות שלגביהן יש להתייעץ עמה.

אלכס מילר: מוצע שמועד תחילתן של ההוראות בעניין החינוך הממלכתי המשלב יהיה בתחילת שנת הלימודים התשע"ב, וזאת על מנת לאפשר למשרד החינוך להיערך להפעלתן.

אלכס מילר: להצעת החוק לא הוגשו הסתייגויות.

אלכס מילר: אני מבקש מחברי הבית לאשר את הצעת החוק שהביאה הוועדה בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

אלכס מילר: תודה רבה.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת אלכס מילר.

מגלי והבה: חברי חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה.

מגלי והבה: אלה שרוצים להצביע – אני מבקש שיתיישבו במקומותיהם.

מגלי והבה: כפי שאמרתי, אנחנו נעבור להצבעה בקריאה שנייה ובקריאה שלישית על הצעת חוק חינוך ממלכתי (תיקון מס' 13), התש"ע–2010.

מגלי והבה: אנחנו עוברים להצבעה.

מגלי והבה: בבקשה.

מגלי והבה: הצבעה מס' 3 בעד סעיפים 1–2 – 13 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–2 נתקבלו.

מגלי והבה: בעד – 13, אין מתנגדים, אין נמנעים.

מגלי והבה: אם כך, אני קובע שחוק חינוך ממלכתי (תיקון מס' 13), התש"ע–2010, עבר ויופיע בהתאם לחוק בספר החוקים של מדינת ישראל.

מגלי והבה: אנחנו עוברים לקריאה שלישית.

מגלי והבה: אני מודה לך.

מגלי והבה: חשבתי שהצבענו, אבל זה היה מהיר.

מגלי והבה: הצבעה מס' 4 בעד החוק – 9 נגד – אין נמנעים – אין חוק חינוך ממלכתי (תיקון מס' 13), התש"ע–2010, נתקבל.

מגלי והבה: בעד – 9.

מגלי והבה: אם כך, אני קובע שהצעת החוק, כפי שהקראתי את שמה פעמיים, עברה בקריאה שלישית.

מגלי והבה: אנחנו ממשיכים, חברי חברי הכנסת, בהצעת חוק הרשות לפיתוח הנגב (תיקון מס' 4), התש"ע-2010, קריאה שנייה וקריאה שלישית.

מגלי והבה: יציג את הצעת החוק, בשם יושב-ראש ועדת הכלכלה – כדי לאפשר למציגי חוק הרשות לפיתוח הנגב, כדי שלא נפיל אותו, נמתין למי שצריך להציג אותו.

מגלי והבה: [מס' מ/519; "דברי הכנסת", חוב' ל"ג, עמ' 11280; נספחות.

מגלי והבה: ]

מגלי והבה: נעבור להצעת חוק ליישום ההסכם בין ממשלת מדינת ישראל לבין הארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי בדבר זכויות יתר, חסינויות והקלות המוענקות לארגון, התש"ע–2010 – קריאה שנייה וקריאה שלישית.

מגלי והבה: יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט, חבר הכנסת דוד רותם.

מגלי והבה: בבקשה.

מגלי והבה: כמובן, לחוק אין הסתייגויות, אם כך, אחרי ההצגה אנו מצביעים.

דוד רותם: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי הכנסת, בין מדינת ישראל לבין הארגון לשיתוף פעולה כלכלי נחתם הסכם, שלפיו תצטרף ישראל לארגון.

דוד רותם: חלק מתנאי הארגון להצטרפות מדינה אליו הוא קבלתן, בחוק פנימי, של זכויות יתר וחסינויות המגיעות לארגון.

דוד רותם: סעיפי ההסכם צורפו לחוק, והם הופכים להיות חוק במדינת ישראל.

דוד רותם: על-פי ההסכם, יהיו ל-OECD וגם לחברים בארגון הזה חסינויות כפי שיש לשגרירויות, לאנשי או"ם ולאנשי ארגונים בין-לאומיים.

דוד רותם: תנאי להצטרפות של ישראל היא קבלתו בכנסת של החוק המאשרר את הזכויות והחובות האלה.

דוד רותם: החוק הוגש לוועדת החוקה.

דוד רותם: ועדת החוקה דנה בו סעיף-סעיף, לרבות סעיפי ההסכם.

דוד רותם: החוק הזה ראוי – ראוי שישראל תאמץ אותו ותיתן את הזכויות האלה כדי שקבלתה לארגון תהיה שלמה ומושלמת.

דוד רותם: אני מבקש מחברי הכנסת לתמוך בחוק בקריאה שנייה ושלישית.

מגלי והבה: תודה ליושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט.

מגלי והבה: אנחנו נעבור להצבעה בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

מגלי והבה: עוברים להצבעה.

מגלי והבה: הצבעה מס' 5 בעד סעיפים 1–6 – 13 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–6 נתקבלו.

מגלי והבה: בעד – 13, אין מתנגדים, אין נמנעים.

מגלי והבה: אני קובע שהצעת חוק ליישום ההסכם בין מדינת ישראל לבין הארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי בדבר זכויות יתר, חסינויות והקלות המוענקות לארגון, התש"ע–2010, עבר, ויפורסם בהתאם לחוק – סליחה, אני היום עובר בסיטונות, אז יש לנו הצבעה בקריאה שלישית, ואני מתנצל, ותודה לחבר הכנסת רותם.

מגלי והבה: אנחנו מצביעים בקריאה שלישית.

מגלי והבה: הצבעה מס' 6 בעד החוק – 12 נגד – אין נמנעים – אין חוק ליישום ההסכם בין מדינת ישראל לבין הארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי בדבר זכויות יתר, חסינויות והקלות המוענקות לארגון, התש"ע–2010, נתקבל.

מגלי והבה: החוק עבר בקריאה שלישית – בעד היו 12, אין מתנגדים ואין נמנעים – כפי שהקראתי, ויפורסם בספר החוקים של מדינת ישראל.

מגלי והבה: [מס' כ/286; "דברי הכנסת", חוב' ו', עמ' 5456; נספחות.

מגלי והבה: ]

מגלי והבה: אנחנו חוזרים להצעת חוק הרשות לפיתוח הנגב (תיקון מס' 4), התש"ע–2010 – קריאה שנייה וקריאה שלישית.

מגלי והבה: יציג לנו את הצעת החוק, בשם יושב-ראש ועדת הכלכלה, חבר הכנסת ישראל חסון.

מגלי והבה: בבקשה, אדוני.

ישראל חסון: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, כנסת נכבדה, אני מתכבד להציג בפניכם את הצעת חוק הרשות לפיתוח הנגב (תיקון מס' 4), התש"ע–2010, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

ישראל חסון: את הצעת החוק הזו יזמנו עם חבר הכנסת מולה, חבר הכנסת רותם, חבר הכנסת מילר, חבר הכנסת אלדד וחבר הכנסת אילטוב.

ישראל חסון: המטרה, להסדיר את הקמתם של מיזמים חקלאיים תיירותיים משולבים בנגב, או כפי שכולם מכירים אותם, מדובר בהתיישבות יחידים, שבמסגרתה נעשה שימוש במקרקעין לצורכי חקלאות ותיירות במשולב, לרבות שימושים נלווים לשימושים אלה.

ישראל חסון: הצעת החוק הזו מתייחסת הן למיזמים שיוקמו בעתיד והן, במסגרת הוראות המעבר, למיזמים שהוקמו בעבר.

ישראל חסון: את חשיבות ההתיישבות בנגב קטונתי מלהציג, ואני סבור שדבר זה ידוע לכולם.

ישראל חסון: יש מספר רב של החלטות ממשלה מאז הקמת המדינה ועד עצם היום הזה, וההצלחה בתחום הזה היא עדיין לא מספקת ולא משביעת רצון.

ישראל חסון: אנחנו סברנו שבהקמתם של מיזמים חקלאיים תיירותיים משולבים יש כדי לתרום רבות לפיתוח ההתיישבות בנגב, ובכלל זה לפיתוח ענפי החקלאות והתיירות.

ישראל חסון: התרומה של זה – לפיזור אוכלוסין; התרומה של זה – לפיתוח חקלאות שמותאמת לתנאים בנגב ולקידום התיירות; מושכת אליה אוכלוסייה ומעודדת תעסוקה, התיישבות וכל מה שאנחנו באמת מנסים ליצור הרבה שנים בנגב ללא הבדל של דת, גזע ומין.

ישראל חסון: המטרה של הצעת החוק היא להכיר בהתיישבות הבודדים כצורת התיישבות לגיטימית, ולעגן בחקיקה ראשית את הליך הקמתם של מיזמים חקלאיים תיירותיים משולבים.

ישראל חסון: מכוח חוק הרשות לפיתוח הנגב הוקמה הרשות לפיתוח הנגב, המוסמכת כיום, לפי סעיף 5 לחוק האמור, ליזום פעולות לפיתוחו הכלכלי והחברתי של הנגב, לתאם בין משרדי הממשלה, הרשויות והגופים העוסקים בפיתוח הנגב, ולמלא תפקידים נוספים כאמור באותו סעיף, והכול בהתאם למדיניותה הכלכלית של הממשלה.

ישראל חסון: תפקיד נוסף המוטל כיום על הרשות מכוח הסעיף האמור הוא לעודד יוזמות כלכליות לפיתוח הנגב.

ישראל חסון: בהצעת החוק המונחת לפניכם מוצע לקבוע כי במסגרת תפקידה זה הרשות תהיה מופקדת גם על עידוד מיזמים חקלאיים תיירותיים משולבים בנגב.

ישראל חסון: כן מוצע לתקן את סעיף 6 לחוק, שעניינו סמכויות הרשות לפיתוח הנגב, ולהסמיך את הרשות לקבוע בכללים הוראות, תנאים ואמות מידה להכרה במיזם חקלאי-תיירותי משולב.

ישראל חסון: לפי המוצע, כללים אלה יתייחסו, בין היתר, להיתכנות הכלכלית של המיזם ולקביעת השימושים במקרקעין שיוכרו כשימושים נלווים לשימוש במקרקעין לצורכי חקלאות ותיירות, ויהיו טעונים אישור השר לפיתוח הנגב והגליל וועדת הכלכלה של הכנסת.

ישראל חסון: אנחנו גם מציעים להסמיך את הרשות לפיתוח הנגב להמליץ לרשות מקרקעי ישראל על הקצאת מקרקעין למיזם חקלאי תיירותי משולב, שיתקיימו בו הכללים כאמור.

ישראל חסון: בהתאם למוצע, המלצת הרשות תהיה באישור השר לפיתוח הנגב והגליל, ותהיה תנאי להקצאת המקרקעין כאמור על-ידי רשות מקרקעי ישראל.

ישראל חסון: עוד אנחנו מציעים לקבוע, כי בטרם ייתן השר את אישורו כאמור, יהיה עליו לקבל את המלצתה של ועדה בין-משרדית שתוקם, כפי שאפרט.

ישראל חסון: מאחר שהליכי הקמתם של מיזמים חקלאיים-תיירותיים משולבים כרוכים במעורבות של משרדי ממשלה שונים הנוגעים בדבר, החליטה ועדת השרים לחקיקה לדרוש – ואנו החלטנו להיענות לכך – שהשר לפיתוח הנגב והגליל ימנה ועדה בין-משרדית שתורכב מחמישה נציגים ממשרדי הממשלה, ובראשה יעמוד נציג המשרד לפיתוח הנגב והגליל.

ישראל חסון: חברים נוספים בוועדה יהיו נציגים מטעם משרדי המשפטים, החקלאות ופיתוח הכפר, התיירות והגנת הסביבה.

ישראל חסון: אגב, הרכב הוועדה, בהתאם להחלטת הממשלה, לא כלל את נציגי משרדי התיירות והגנת הסביבה, ואנו החלטנו להוסיפם בשל החשיבות שראינו לייצוג ההיבטים התיירותיים והסביבתיים בין שיקולי הוועדה.

ישראל חסון: ועדה זו תדון בכל בקשה להכרה במיזם חקלאי תיירותי משולב, ותמליץ לשר אם לאשר את המלצת הרשות לפיתוח הנגב בדבר הקצאת מקרקעין למיזם.

ישראל חסון: חברי, כפי שהזכרתי, תכלית נוספת של הצעת החוק המונחת בפניכם היא הסדרת מעמדם של חלק מהמיזמים הקיימים כיום בנגב, שהוקמו לאורך שנים בתמיכה ובסיוע של רשויות המדינה, ובלבד שיפעלו כמיזמים חקלאיים תיירותיים משולבים, וכפוף לתנאים כמפורט בחוק המוצע.

ישראל חסון: תכלית זו באה לידי ביטוי בהוראות המעבר המוצעות.

ישראל חסון: בעברית הכי פשוטה – אנשים שנשלחו, אנשים שנתמכו, והיום היו תלויים.

ישראל חסון: הוראות המעבר אמורות להסדיר.

ישראל חסון: בטרם אציג את הוראות המעבר, אדוני היושב-ראש, ברצוני לציין כי בעת הכנת הצעת החוק לקריאה השנייה והקריאה השלישית, קיימה ועדת הכלכלה של הכנסת דיונים ממושכים ומעמיקים בטענות לעניין פגיעה לכאורה בעקרון השוויון וכיבוד שלטון החוק.

ישראל חסון: הוועדה שמעה הערות מגופים שונים וכן קיבלה חוות דעת וניירות עמדה, לרבות חוות דעת משפטיות.

ישראל חסון: כתוצאה מכך, ובעיקר בהתחשב בחוות דעתה ובהמלצותיה של היועצת המשפטית של ועדת הכלכלה, נעשו שינויים בהוראות המעבר, ואני סבור שהתוצאה הסופית היא מידתית ומשקפת איזון ראוי ונכון בין הרצון, ובנסיבות העניין החובה לתת מענה חוקי לאינטרס ההסתמכות של מי שפעלו בתנאים קשים בתמיכה ובסיוע של גורמים רשמיים של המדינה, לבין עקרון היסוד שהוא עקרון השוויון.

ישראל חסון: ברצוני להזכיר בהקשר זה כי הצעת החוק, ובכלל זה הוראת המעבר, הוגשה על-ידי חברי כנסת השייכים לסיעות מהקואליציה והאופוזיציה כאחת, ומבטאת בכך את הקונסנזוס שליווה את ממשלות ישראל מאז הקמת המדינה, ולפיו לא רק שיש לקדם ולעודד ככל הניתן את ההתיישבות בנגב, אלא שגם ראוי ונכון לתת מעמד חוקי לחלק מאותן התיישבויות, שנסיבות הקמתן, התנהלותן והימצאותן על הקרקע היו חריגות ושונות מכל התיישבות אחרת המוכרת לנו.

ישראל חסון: בהתאם להוראות המעבר, מי שניהל מיזם בנגב וקיבל אישור מאת השר לפיתוח הנגב והגליל, יהיה רשאי לפנות לרשות מקרקעי ישראל בבקשה להתקשר עמו בחוזה להקניית זכויות לגבי המקרקעין, לצורך ניהול אותו מיזם כמיזם חקלאי-תיירותי משולב.

ישראל חסון: חשוב להדגיש – וכדאי לשים לב לזה, כי על זה התקיימו דיונים רבים – כי המקרקעין שבהם מדובר, הם רק המקרקעין שלגביהם נחתם במקור חוזה עם רשות מקרקעי ישראל לפני יום תחילתו של החוק המוצע לצורך ניהול מיזם, ולא שטחים נוספים שאליהם התפשטו אותן חוות, ככל שכך קרה, אם זה קרה, והשר לא ייתן אישורו אלא אם נוכח שאכן כך הדבר.

ישראל חסון: השר יידרש גם להחליט אם המיזם האמור פעל – – –

מגלי והבה: יושב-ראש ועדת הכלכלה, ככה אתה אוהב שיפריעו לך כשאתה מנהל ישיבה?

מגלי והבה: אנחנו שומעים אותך עד כאן.

מגלי והבה: תואיל בבקשה לשבת ליד השר או ליד חבר הכנסת.

מגלי והבה: שיהיה לך ערב נעים ושקט.

מגלי והבה: תודה.

אופיר אקוניס: תחשוב על זה – – –

מגלי והבה: לא שמעתי, אבל ניתן לדובר להמשיך.

מגלי והבה: בבקשה.

ישראל חסון: רק מהמחשבה על זה בא לי להקים חוות בודדים, אופיר.

ישראל חסון: מאחר שלוועדה הבין-משרדית, בהיותה מורכבת מנציגי משרדי הממשלה הנוגעים בדבר, יש ראייה רחבה ויכולת לבחון את מכלול ההיבטים הקשורים באישור המיזם, מוצע להסמיך אותה למסור לשר לפיתוח הנגב והגליל את המלצתה לגבי בקשה לאישור מיזם.

ישראל חסון: לפיכך, אישור השר יינתן לפי המוצע רק לאחר שהתקבלה המלצת הוועדה הבין-משרדית.

ישראל חסון: לעניין תמיכה וסיוע כאמור, מוצע להסמיך את הוועדה הבין-משרדית לקבוע אמות מידה להכרה בתמיכה ובסיוע שנתנו משרדי הממשלה ורשות מקרקעי ישראל, בהתחשב, בין היתר, באופי התמיכה והסיוע שניתנו, ובכלל זה אם ניתנו בכסף או בשווה-כסף, וכן בהתחשב בהמלצות לתמיכה ולסיוע שנתנו משרדי הממשלה.

ישראל חסון: לפי המוצע, הוועדה תבחן, בין היתר, את קיום התנאים למתן האישור כאמור, ובכלל זה קיום אמות מידה להכרה בתמיכה וסיוע שקבעה, וכן את מידת ההיתכנות התכנונית של המיזם, כלומר אם צפוי שקיומו של המיזם יהיה אפשרי מבחינת דיני התכנון והבנייה.

ישראל חסון: שיקול הדעת של הוועדה הבין-משרדית בבחינת בקשה להכרה במיזם לצורך מתן המלצתה יהיה רחב, כך שמעבר לשיקולים שמוצע לקבוע במפורש בחוק, היא תהיה רשאית לשקול שיקולים נוספים, כמו היקף וחומרת העבירות שביצע מגיש הבקשה לפי חוק התכנון והבנייה, הן בעת הקמת המיזם והן במהלך ניהולו.

ישראל חסון: כדי לזרז את הליכי ההסדרה קבענו שיהיה אפשר להגיש בקשות לשר להכרה במיזם במשך שנה וחצי מכניסתו לתוקף של התיקון המוצע.

ישראל חסון: מבקש שיקבל את אישור השר, יהיה זכאי להקניית זכויות לגבי המקרקעין שלגביהם נחתם בעבר חוזה עם רשות מקרקעי ישראל, ובלבד שהסדיר את תשלומיו לרשות בשל כל השימושים במקרקעין.

ישראל חסון: לעניין הסדרת התשלומים קבענו שמדובר גם על מקרקעין שלגביהם לא נחתם חוזה עם הרשות לפני יום התחילה, כלומר גם שטחים שהמבקש עשה בהם שימוש אף בלא הרשאה לכך.

ישראל חסון: זאת אומרת, אם הוא השתמש בשטחים שלא נחתם עליהם חוזה.

ישראל חסון: הרציונל שעומד בבסיסן של הוראות המעבר הוא הכרה בציפיות ראויות להגנה ובאינטרס ההסתמכות של המתיישבים שהקימו את המיזמים הקיימים כיום בנגב.

ישראל חסון: במלים פשוטות או במלים לא של בית-מרקחת – האנשים שעשו את זה הם אנשים שהסתמכו על רמיזה, על אמירה, על סיוע, על מתן מכל רשויות המדינה.

ישראל חסון: ולפיכך, מדובר בקבוצה ייחודית ומצומצמת שהקימה יש מאין מפעל התיישבותי, שזכה לאורך שנים לסיוע של המדינה ושל כל הזרועות, פקידים בכירים ושרים וכו', ונתמך בכמה החלטות ממשלה שקבעו באופן חד-משמעי וברור שהתיישבות היחידים היא אמצעי למימוש מדיניות הממשלה לפיתוח הנגב ולשמירה על קרקעות המדינה בנגב, וכי יש להסדיר את מעמדן של חוות הבודדים הקיימות, לרבות בחקיקה.

ישראל חסון: האלטרנטיבה היתה לקום ולנטוש את המיזמים, ולפיכך נדרשנו והחלטנו – בהתאם לרוח הגבית של החלטות הממשלה ושל הגופים השונים – החלטנו שאנחנו נגבה את הדבר הזה בחקיקה.

ישראל חסון: אני חושב שחשוב לומר – במהלך דיוני הוועדה, הוראות המעבר, שהכנסת תמכה בהן בדיון המוקדם ובקריאה הראשונה, וכפי שאני בטוח שהיא תתמוך בהן גם בקריאה השנייה והשלישית, נועדו לתת מענה חוקי לסיטואציה ייחודית מאוד של הסתמכות לגיטימית על התנהלותן של רשויות המדינה, גם אם מבחינה משפטית לא היו אלה הבטחות שלטוניות מחייבות.

ישראל חסון: ואפשר לומר שאם אלה היו הבטחות שלטוניות מחייבות, לא היה צריך את החוק הזה וזה היה נגמר גם בלי זה.

ישראל חסון: הוועדה שקלה בכובד ראש את כל הטענות שמתייחסות לחוקתיות ההסדר המוצע, ולדעתה, גם בהתבסס על חוות-דעת משפטית ובכפוף לתיקונים רבים שהיא שילבה בנוסח הצעת החוק, אין מדובר בפגיעה בשוויון, ואף אם כן – הפגיעה אינה עולה כדי פגיעה בלתי חוקתית.

ישראל חסון: אני רוצה לומר לכם – אנחנו אמרנו את זה לאורך כל הדיונים בוועדה ואני לקראת סיום – כל החברים שהשתתפו לא ראו סתירה בין הסדרת חוות הבודדים ובין הצורך להגיע להסדרה של התיישבות הבדואים בנגב, ואני חושב שלא רק שאין סתירה, הדברים האלה יכולים לתמוך זה בזה, וראוי ורצוי שזה ייתמך.

ישראל חסון: הצעת החוק הזו, אני מקווה שהיא תתרום לפיתוח הנגב באמצעות הקמה של מיזמים ואישור של המיזמים הקודמים.

ישראל חסון: ומכאן אני רוצה לומר הרבה תודה למי שעסק במלאכת ההכנה, לכל הצוות של ועדת הכלכלה ולצוות המשפטי ובראשו הגברת אתי בנדלר.

ישראל חסון: ויותר מכול אני רוצה לשלוח מפה תודה והרבה הערכה לאותם אנשים שיושבים להם בחוות הבודדים, ואני מאוד מאוד מקווה שימשיכו, יצליחו ויפריחו לנו את הנגב.

ישראל חסון: תודה רבה, אדוני.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת ישראל חסון.

מגלי והבה: חברי חברי הכנסת, להצעת החוק הוגשו הסתייגויות, וראשון המסתייגים – חבר הכנסת אריה אלדד.

מגלי והבה: בבקשה, אדוני.

אריה אלדד: אדוני היושב-ראש, תודה, רבותי השרים, חברי חברי הכנסת, ההסתייגויות שלי לחוק הן מה שנקרא בלשון העם, הסתייגויות דיבור, וגם בהן – אף ש-25 דקות מוקצות להסתייגויות הללו – אינני מתכוון למצות את הזמן העומד לרשותי אלא לומר כמה דברים עקרוניים על החוק.

אריה אלדד: כל מי שמסתובב בנגב בימים אלה ובשנים האחרונות, עד לתופעות של השתלטות פראית על אדמות הלאום, וחייב להיות מודאג מהתופעה שמה שבן-גוריון ראה בו את תקוות העם היהודי, הולך ונשמט מידינו, ומדינה חייבת לפעול כדי שנכסים מרכזיים כמו קרקע לא יישמטו מידיה.

אריה אלדד: בלי להתלהם ובלי להשתמש במלים גבוהות, באמת לנגד עינינו ומתוך התעלמות של רשלנות פושעת של ממשלות ישראל לדורותיהן, התהליך הולך ומתקדם, ואין עוצר.

אריה אלדד: וגם ניסיון קל, כמעט אבסורדי, של התיישבות יהודית בנגב, מול עוצמת ההשתלטות, דווקא על ההתיישבות הזו המכונה חוות בודדים, קם הכורת לעלות ולעשות סדר, בנימוקים משפטיים.

אריה אלדד: וכבר שמענו יותר מפעם אחת שגם בסדום היה חוק.

אריה אלדד: גם בסדום היה חוק, ומודדים את אותם מתיישבים ציונים בנגב במיטת סדום ובמידת סדום, ואתם ייקוב הדין את ההר ואתם – אם הם מנסים לגור על אותה קרקע שאושרה להם לפיתוח חקלאי או תיירותי – אותם מנסים להוריד; הם, שנשלחו על-ידי הממשלה, הם, שנשלחו במצוות האתוס הציוני, אותם רוצים להוריד.

אריה אלדד: החוק הזה בא לעשות שני דברים, ואם יש לי הסתייגות מהותית אחת ממנו, שלא נכתבה אבל אני מבקש להשמיע אותה, היא – לא רק שהחוק הזה בא להסדיר את המצב הקיים של חוות הבודדים ולהכריז שהם חלוצים ציונים שעובדים על-פי החוק ועל-פי מצוות המדינה, ולא חלילה מי שעוברים על החוק, אלא לעתיד, שיש למדינת ישראל באמצעות גופי השליטה על הקרקעות שלה, לא רק האפשרות – לטעמי היה צריך להיות גם החובה – להקצות קרקעות נוספות בנגב למיזמים מהסוג הזה, מיזמים חקלאיים ותיירותיים, שבהם תיעצר פריעת החוק, שבהם תיעצר ההשתלטות הבלתי-מבוקרת על אדמות המדינה.

אריה אלדד: התופעה שמתקיימת היום לנגד עינינו היא סוג של אבן בוחן לדמותה של מדינת ישראל: האם אנחנו רק מדברים על מדינת ישראל כמדינה יהודית, או באמת מתכוונים לעשות משהו בעניין הזה, אפילו מבחינת הרכב האוכלוסייה וסוג ההתיישבות, והחוקיות של ההתיישבות בנגב.

אריה אלדד: חברי חברי הכנסת, אינני מתכוון להאריך.

אריה אלדד: את ההסתייגויות עצמן אמשוך, הן כאמור הסתייגויות דיבור, אבל זהו חוק ציוני מובהק.

אריה אלדד: אני קורא לכל חברי הכנסת המזהים את עצמם כחברי כנסת ציונים, לתמוך בו ככתבו וכלשונו.

אריה אלדד: תודה רבה.

מגלי והבה: תודה.

מגלי והבה: אני מבין, אדוני חבר הכנסת אלדד שאתה – – –

אריה אלדד: מושך את ההסתייגויות.

מגלי והבה: אתה מוריד את ההסתייגויות, וככה הפרק הזה בהסתייגויות שלך הסתיים.

מגלי והבה: תודה.

מגלי והבה: זה פשוט לפרוטוקול, חבר הכנסת אלדד.

אריה אלדד: זה לטובת הציבור.

מגלי והבה: תודה.

מגלי והבה: אני מזמין את חבר הכנסת עמיר פרץ – לא נמצא כאן, אז גם הסתייגויותיו יורדות.

מגלי והבה: אני מזמין את חבר הכנסת יריב לוין, שנמצא כאן; בבקשה.

חיים אורון: כמה מסתייגים עוד יש?

מגלי והבה: יש המון, אבל אני לא אומר את החשבון – אני לא רוצה לייאש את הצעירים.

יריב לוין: יש לי, נדמה לי, שש דקות אבל אני מאמין שאסתפק בפחות.

מגלי והבה: תודה.

מגלי והבה: בבקשה.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, כבוד המשנה לראש הממשלה, כבוד השר, חברות וחברי הכנסת, אני רוצה, ראשית, לברך את מציעי החוק, את יוזמי החוק, בראשם את חבר הכנסת ישראל חסון.

יריב לוין: מדובר, כפי שאמר קודמי חבר הכנסת אלדד, בחוק ציוני ממדרגה ראשונה, בחוק שבעיני נוגע באחת הבעיות הקשות ביותר שאנחנו נדרשים להן בימים אלה, והיא המאבק על הקרקע.

יריב לוין: בשקט בשקט, ואמרתי זאת כמה פעמים, אנחנו פשוט מאבדים את המדינה, לאט אבל בטוח.

יריב לוין: בנייה בלתי חוקית בהיקפים עצומים, השתלטות על שטחים.

יריב לוין: תופעה שאנחנו רואים אותה בנגב, רואים אותה בירושלים, רואים אותה בגליל, תופעה שבינה לבין בעיות של מגורים ושל דיור כמובן אין שום קשר, אלא שכל תכליתה היא תכלית לאומנית, ברורה, של ניסיון להשתלט על קרקעות ולייצר בהן דה-פקטו, מציאות אחרת שלנו אסור להרשות אותה.

יריב לוין: צריך לזכור שהקרקע היא משאב יקר אבל היא גם משאב מוגבל מאוד.

ג'מאל זחאלקה: אדוני, אפשר לשאול שאלה?

ג'מאל זחאלקה: אני קונה בית, זה מעשה לאומני?

ג'מאל זחאלקה: – – –

יריב לוין: – – –

ג'מאל זחאלקה: תטען טענות אינטליגנטיות לפחות.

מגלי והבה: חבר הכנסת זחאלקה, יש לך אחר כך זמן, כמעט הרבה זמן להסתייג.

ג'מאל זחאלקה: אני מדבר על הזלזול באנשים.

יריב לוין: חבר הכנסת זחאלקה, לשמחתי אני לא זקוק לא לתעודות אינטליגנציה ולא לתעודות אחרות ממך.

יריב לוין: כשערבי בונה בית זה בוודאי בסדר.

יריב לוין: כשהוא עושה את זה על-פי דין ועם רשיון וכפי שצריך.

יריב לוין: וכאשר התנועה האסלאמית מממנת השתלטות של דונמים על גבי דונמים בנגב, כאשר אנשים באים ובונים חושה או בית ומשתלטים על שטח ממניעים לאומניים, אז צריך לומר את הדברים כפי שהם.

יריב לוין: רבותי, אנחנו נמצאים – – –

חיים אורון: – – – אני חי שם, כנראה – – –

יריב לוין: אני מוכן להיענות לאתגר שלך – – – תבוא אתי ונעשה סיור.

יריב לוין: אני רק רוצה שתתחייב מראש שאתה אחר כך תעזור לי לפעול כדי שכל הבנייה הבלתי-חוקית הזאת תימחק.

חיים אורון: – – –

מגלי והבה: חבר הכנסת אורון.

יריב לוין: אני מבטיח לך, חבר הכנסת אורון, שאם תבוא אתי ובאמת תצטרף למהלך הזה, תגלה שנוכל – עד סוף הקדנציה תהיה לנו מספיק עבודה, כי היקף הבנייה הבלתי-חוקית וההשתלטות הלאומנית המכוונת על שטחים בנגב הוא עצום.

יריב לוין: היקף עצום.

קריאות: – – –

טלב אלסאנע: אתה רק מקשקש.

טלב אלסאנע: אתה רק מקשקש קשקוש.

יריב לוין: חבר הכנסת אלסאנע, חבר הכנסת אלסאנע, נסעת פעם לערד?

טלב אלסאנע: כן, אני כל יום שם.

יריב לוין: אני יודע שאתה כל יום שם, תאמין לי.

יריב לוין: ולכן אני שואל, כי אני לפעמים חושב שאתה נוסע הביתה ואתה לא רואה מה קורה מימינך ומשמאלך.

מגלי והבה: חבר הכנסת טלב אלסאנע, תודה.

יריב לוין: חבר הכנסת אלסאנע, אני לא חושב שאתה כזה תמים.

יריב לוין: אבל בוא אני אגלה לך סוד, גם אנחנו הפסקנו להיות תמימים.

יריב לוין: הפסקנו.

טלב אלסאנע: אבל אסור להיות טיפשים.

יריב לוין: הפסקנו להאמין שאתם בונים כי אין לכם איפה לגור.

יריב לוין: אתם בונים באופן בלתי חוקי משום שאתם לא מכירים במדינה ולא מכירים במוסדותיה, ואתם רואים במהלך הזה מהלך לאומני של גאולת קרקע, לשיטתכם, ואנחנו החלטנו לשים סוף לעניין הזה.

יריב לוין: הצעת החוק הזאת – החשובה הזאת – שמונחת כאן לפנינו, בוודאי לא תפתור את כל הבעיה, אבל היא מרכיב חשוב, היא צעד בכיוון הנכון.

יריב לוין: אני שוב אומר, אני מברך את היוזמים, ואני רוצה להבטיח לכם: עוד תהיינה הצעות רבות כאלה, חלקן כבר נמצא בתהליכי חקיקה.

יריב לוין: אנחנו נשים סוף למצב הבלתי-נסבל של השתוללות הבנייה הבלתי-חוקית וההשתלטות על הקרקעות.

יריב לוין: תודה.

יריב לוין: אני כמובן מסיר גם את ההסתייגויות.

מגלי והבה: תודה.

שלמה מולה: אדוני חבר הכנסת, אני בין יוזמי החוק, אבל אני לא מקבל את החלק האחרון שלך.

מגלי והבה: יש לך רשות דיבור, חבר הכנסת מולה.

מגלי והבה: הייתי רק מעיר לחבר הכנסת לוין, אל תשתמש ב"אתם", ואל תכליל.

מגלי והבה: אם אתה רוצה להתייחס, אז יש כאלה ויש כאלה.

מגלי והבה: תודה.

מגלי והבה: אנחנו מדברים על קבוצת חד"ש.

מגלי והבה: אני מזמין את ראשון המסתייגים, חבר הכנסת חנא סוייד.

מגלי והבה: כשתגיע לפה אדוני – יגיד לי אם חברו לסיעה רוצה לדבר או שרק הוא רוצה לדבר.

מגלי והבה: בבקשה, אדוני.

חנא סוייד: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אני מבקש כמובן להבהיר ולנמק למה אני מתנגד לחוק הזה.

חנא סוייד: סיעתי כמובן מתנגדת לחוק הזה, ובמיוחד על רקע הצורה שבה החוק הזה נתפס בציבור.

חנא סוייד: הרי בדיונים עם חבר הכנסת מולה, עם חבר הכנסת חסון בוועדת הכלכלה – אני מזדמן לשם לעתים קרובות.

חנא סוייד: בדיונים שם על הצעת החוק שלהם הם היו אומרים, למה אתה מתנגד לחוק הזה?

חנא סוייד: החוק הזה בא להסדיר משהו, ואין לו שום נגיעה לעניין האוכלוסייה הערבית הבדואית בנגב, ולהיפך, אל תתנגדו לזה, דווקא בסופו של דבר זה אמור וזה עלול לעזור לאותה אוכלוסייה להסדיר את מעמדה בנגב.

חנא סוייד: אני טענתי מהרגע הראשון, שהקונספציה, התפיסה של החוק הזה היא בדיוק כפי שהציג אותה חבר הכנסת יריב לוין כאן.

שלמה מולה: חנא, זה לא מה שכתוב בחוק.

חנא סוייד: הרי בחיים יש האמת ויש איך שדברים נתפסים.

חנא סוייד: כנראה בחיים הציבוריים והפוליטיים הרבה פעמים התפיסה של הדברים יותר חשובה מהאמת שלהם.

חנא סוייד: ההוכחה לכך היא שברגע הראשון שהנושא הזה עלה כאן, ראינו איך התייחסו חלק מחברי הכנסת למהות ולמטרות של החוק.

ישראל חסון: למה אתה מעדיף לשמוע אותו ולא אותנו?

חנא סוייד: הוא הרוב, הוא הקואליציה.

חנא סוייד: מהתגובות שאני שמעתי כאן, אני רואה שזאת הדעה השלטת.

חנא סוייד: אני מאוד חושש שאנשים שמציגים את החוק הזה בצורה שאתה מציג אותו בפרהסיה, בחדרי-חדרים מציגים אותו בשיטה ובצורה אחרות.

חנא סוייד: לכן אני מתנגד לחוק הזה, ואני הבהרתי ואני הולך להבהיר למה אני מתנגד לחוק הזה.

חנא סוייד: אני רוצה לדון בחוק הזה בשני מישורים; אחד פרוספקטיבי, עם מבט לעתיד, ואחד ההתייחסות של החוק הזה במבט רטרוספקטיבי, אחורה.

חנא סוייד: עכשיו, במבט העתידי, שצופה פני עתיד, אני אומר שאין לי בעיה עם החוק הזה; רוצה המדינה להסדיר סוג מסוים של פיתוח, של התיישבות, תבוא בידיים נקיות ותגיד: אנחנו רוצים לעודד אנשים לעבור לגור, אנחנו ניתן להם הטבות, ואנחנו נעודד, ואנחנו נקצה תקציבים, ואנחנו רוצים להשיג מטרה זו ואחרת, והכול טוב ויפה, ובלבד שהדבר ייעשה בצורה שוויונית, שתיתן הזדמנות שווה לכל אזרח במדינת ישראל, והיישום של החוק לא יהיה על-פי השתייכות אתנית, דתית או עדתית, או השתייכות כלשהי.

חנא סוייד: לכך אינני מתנגד ואין לי בעיה.

חנא סוייד: אני חושב שאילולא החלק הרטרוספקטיבי בחוק הזה, בכלל לא היה צריך את החוק הזה מנקודת המבט של יוזמי החוק.

חנא סוייד: למה?

חנא סוייד: כי אנחנו שמענו כאן שאנשים נשלחו לשם, חתמו על חוזים, קיבלו הטבות, ואין בעיה אתם בכלל; אז למה צריך חוק כזה?

חנא סוייד: כי צריך לטפל במה שנעשה בפועל על-ידי אותם מתיישבים עד כה – וזה החלק הבעייתי.

חנא סוייד: כלומר, החלק הרטרוספקטיבי, הכשרת חוות הבודדים שכבר הוקמו בנגב היא הבעייתית.

חנא סוייד: למה היא בעייתית?

חנא סוייד: דיבר כאן חבר הכנסת יריב לוין ואמר שיש בנייה לא חוקית, יש השתלטות על אדמות המדינה מטעם האוכלוסייה הבדואית, ויש, ויש, ויש עוד אלף ואחד דברים.

חנא סוייד: אלו הטענות נגד האוכלוסייה הבדואית.

חנא סוייד: אני רוצה לקבוע כאן מתוך ידיעה ודאית שכל העבירות וההאשמות שעלו בדיון כאן ויוחסו לאוכלוסייה הבדואית, נעשו גם על-ידי המתיישבים הבודדים תוך כדי רמיסת החוק.

חנא סוייד: ולכן נוצר לכאורה הצורך בחוק כזה על מנת להוציא אותם נקיים מכל הדברים שהם עשו.

חנא סוייד: אחרת, כפי שאמרתי, בכלל לא היה צריך חוק כזה.

חנא סוייד: תוכניות התכנון והבנייה, תוכניות מיתאר ארציות ומחוזיות היו מכשירות והיו מאפשרות לכולם לבנות.

חנא סוייד: יש תוכנית מיתאר מחוזית מיוחדת שנקראת "דרך היין" שהיתה מאפשרת, ועודנה מאפשרת, לכל אחד שרוצה להקים חוות בודדים, להקים חוות בודדים.

חנא סוייד: אין בעיה עם זה.

חנא סוייד: אלא מה?

חנא סוייד: החוק הזה, כפי שאמרתי, וזה החלק הבעייתי בו, בא להכשיר ולהלבין ולתת לגיטימציה לעבירות מאותו סוג שנמנו כאן ונעשו על-ידי החוואים וכמה חברי כנסת טענו שרק האוכלוסייה הבדואית בנגב עושה אותן.

חנא סוייד: הרקע ההיסטורי של הדבר הזה הוא באמת שהמדינה באיזה שלב מסוים, בסוף שנות ה-80, בהתחלת שנות ה-90, רצתה לעודד אנשים לעבור לגור בנגב, לתת להם הטבות, כאשר המטרה היא להתמודד עם מה שקראו: הגנת קרקע הלאום, ולהצר את צעדיה של האוכלוסייה הבדואית בנגב.

חנא סוייד: זו המטרה המוצהרת שגם דיברו עליה בפני בג"ץ.

חנא סוייד: בחוות דעת שניתנו לבג"ץ סביב העניין הזה נאמר שזו המטרה של הקמת חוות הבודדים.

חנא סוייד: כלומר, יש פה מטרה להצר את צעדיה של האוכלוסייה הבדואית.

חנא סוייד: לכן, זה מעורר את ההתנגדות של חבר הכנסת טלב אלסאנע שהוא חי שם כל יום, וזה בעצם מעורר התנגדות אצל כל האוכלוסייה הערבית, במיוחד הגרה בנגב, כי זה בא במוצהר להצר את צעדיה.

חנא סוייד: אני רוצה להתייחס לטענה שיש כאן ציפיות סבירות, ראויות ולגיטימיות של החוואים.

חנא סוייד: כלומר, אותם אנשים שבנו את חוות הבודדים שלהם בנגב, נאמר להם על-ידי רשויות המדינה השונות: בואו לנגב.

חנא סוייד: חלק במוצהר, חלק בקריצת עין.

חנא סוייד: נתנו להם עידוד, נתנו להם תקציבים – תבנו, תפתחו, תעשו מה שאתם רוצים.

חנא סוייד: ולכן, כאילו האנשים האלו – בעלי חוות הבודדים – הוזמנו לשם, וניתנה להם מעין הבטחה שלטונית שהם יבנו ויגורו שם.

חנא סוייד: אבל עד שלב מסוים המדינה ידעה להסתדר עם מה שהחוואים עשו – הכול היה בסדר מבחינתה.

חנא סוייד: המדינה ראתה בשלב מסוים שאותם מתיישבים כבר עולים על הבריקדות, הם לא מסתפקים במה שניתן להם.

חנא סוייד: מי שנתנו לו עשרה דונמים, הוא רוצה 100.

חנא סוייד: מי שאמרו לו: תבנה איזה צריף, הוא בונה עכשיו בתי מגורים.

חנא סוייד: וחשוב מאוד שכולם יֵדעו שהמדינה הגישה תביעות, תביעות נגד אותם חוואים, נגד אותם מתיישבים.

חנא סוייד: הגישה תביעות אזרחיות ופליליות נגדם, כי הם עברו על החוק.

חנא סוייד: זה הרקע האמיתי למה שקורה כאן.

חנא סוייד: ולכן, כל הטענה הזו שלאנשים האלו יש ציפיות לגיטימיות, היא רק חצי אמת.

חנא סוייד: נכון, הובטח להם, והם קיבלו מה שהובטח להם.

חנא סוייד: אבל הם עוד רצו לקבל יותר ויותר, אולי פי כמה מהדברים שניתנו להם על-פי חוק.

חנא סוייד: ולהשוואה, אני רוצה להשוות ולהזכיר את האוכלוסייה הבדואית שהעניין שלה כמובן עולה מייד בהקשר הזה.

חנא סוייד: אותה אוכלוסייה בדואית שחיה במרחב הגיאוגרפי בין באר-שבע לערד.

חנא סוייד: מישהו או אנשים חושבים שכל האוכלוסייה הזו, שכוללת את רוב היישובים הלא-מוכרים – בערך כ-100,000 תושבים ביישובים הלא-מוכרים – הם במקור היו בשטח הזה ובמקום הזה.

חנא סוייד: וזו לא האמת.

חנא סוייד: רק חלק מאותה אוכלוסייה חי במקור באותו מרחב גיאוגרפי.

חנא סוייד: חלק הארי, חלק ניכר מאותה אוכלוסייה בדואית שגרה באזור הזה, הובאה על-ידי הממשלה בשנות ה-50.

חנא סוייד: הם נעקרו מהאדמות שלהם המפוזרות בנגב, הובאו בצורה מסודרת לשטח הזה שנקרא אזור הסייג, או אזור ההסגר, על-ידי הממשלה.

חנא סוייד: וזרקו אותם שם, ריכזו אותם שם, ואמרו להם: תחיו כאן.

חנא סוייד: זה לא הבטחה שלטונית?

חנא סוייד: אין לאותה אוכלוסייה שהובאה בצורה מסודרת על-ידי הממשלה זכות להסתמכות לבנות את העתיד שלה באותה שטח?

חנא סוייד: באותה מידה שאפשר לטעון שהחוואים בעצם מדברים על הסתמכות עתידית, לאותה אוכלוסייה בדואית יש אותה סיבה, ואותם נתונים, לדבוק בקרקע שלהם איפה שהם נמצאים, ולפתח רצון, אפילו להחליט החלטה אסטרטגית שהם נשארים במקום הזה איפה שהובטח להם על-ידי הממשלה שהם יחיו שם, וימשיכו להתפתח שם.

חנא סוייד: אז זה העניין של הציפיות הסבירות – שהחוק הזה כפי שהוסבר כאן, זה העמוד המרכזי של החוק הזה על מנת להצדיק אותו.

חנא סוייד: באותה מידה אי-אפשר לשלול את ההסתמכות ואת הציפיות הסבירות והלגיטימיות של האוכלוסייה הבדואית לבנות ולקבל הכרה באותו שטח.

חנא סוייד: אנחנו מדברים כאן, מדובר על שלטון החוק, כאילו הבדואים מתפרעים, בונים ללא היתרים, ואיפה שלטון החוק?

חנא סוייד: החוק צריך לחול על כולם, לרבות על האוכלוסייה הבדואית, ובעיקרון אני מסכים לזה.

חנא סוייד: בעיקרון אני מסכים לזה.

חנא סוייד: אבל מי יכול להסביר את הסלקטיביות ואת הבררנות הזו בין לפעול ביד ימין על מנת למחול, ועל מנת להלבין את כל העבירות שהמתיישבים החוואים עשו, ומצד שני, להרוס לאוכלוסייה הבדואית כל יום את 40,000 המבנים האלו שדובר עליהם, או לרסס את המטעים שלהם בחומרי הדברה?

חנא סוייד: איך אפשר לדבר על שלטון חוק, אם שלטון החוק הזה הוא לא עיוור – הוא עיוור במובן שהוא חל על כולם.

חנא סוייד: ברגע שאתה מתחיל להעדיף אוכלוסייה מסוימת על פני אוכלוסייה אחרת, אי-אפשר בשום פנים ואופן להסכים לטיעון הזה שכאן מדובר בשלטון החוק.

חנא סוייד: שלטון החוק צריך לחול על כולם, זה עיקרון בסיסי בזכויות אדם ובזכויות אזרח.

חנא סוייד: שלטון החוק, עליונות החוק היא לגבי כולם, ולא יכול להיות שמדובר באופן סלקטיבי.

חנא סוייד: הטענה של המדינה כלפי האוכלוסייה הבדואית, ודברים שאנחנו שמענו כאן שהאוכלוסייה הבדואית בנגב השתלטה ופלשה לקרקע.

חנא סוייד: אני אומר, באותה מידה, אותם חוואים קיבלו דונם, השתלטו על עשרה.

חנא סוייד: אז יש כאן פלישה, וזה כמובן דורש התייחסות שווה.

חנא סוייד: אבל נניח, נניח שהאוכלוסייה הבדואית – ואני הסברתי איך האוכלוסייה הבדואית הגיעה לגור באותו אזור גיאוגרפי מסוים.

חנא סוייד: הטענה, כפי שאמרתי, היא שהבדואים פלשו לקרקע, שהקרקע הזו לא רשומה על שמם, כאילו אם היה רישום של הקרקע, אם היה הסדר של הקרקעות של הבדואים בנגב, בעצם זה מבטיח את הזכויות שלהם.

חנא סוייד: ואני מסתכל במקומות אחרים.

חנא סוייד: האם רישום של קרקעות ביישובים הערביים ולאזרחים ערבים, האם הרישום הזה מנע את ההפקעות הנרחבות ביותר של קרקע ביישובים הערביים?

חנא סוייד: זה בעצם טריק, אומרים: אילו הקרקעות היו רשומות.

חנא סוייד: אבל בציפורי הקרקעות רשומות על שמות האנשים.

חנא סוייד: האנשים חיים עכשיו בנצרת.

חנא סוייד: האם עצם הרישום של הקרקעות בעצם מאפשר לאותם תושבים של ציפורי לטעון שהקרקע הזו שלהם או לחזור לקרקע שלהם?

חנא סוייד: אם יש לך קרקע רשומה אז בעצם מפקיעים אותה.

חנא סוייד: ואם אין לך קרקע רשומה אז אומרים לך: אתה פולש.

חנא סוייד: אז מה הפתרון?

חנא סוייד: אלו פתרונות בלתי אפשריים, לא הגיוניים.

חנא סוייד: כל מה שתעשה, בסופו של דבר, זה כפוף לאיזו תוכנית של הפרחת השממה, מי שרוצה להפריח את השממה.

חנא סוייד: מי יודע להפריח את השממה בנגב?

חנא סוייד: מישהו שבא מנורבגיה או איש הנגב?

חנא סוייד: איש הנגב מסוגל, יודע, יכול, מתאים יותר לפתח את הנגב מאשר מישהו שלא מכיר את הנגב, הוא רק עובר בו פעם פעמיים בחיים שלו.

ישראל חסון: למה הם לא פיתחו עד היום?

חנא סוייד: לא פיתחו כי מונעים מהם.

ישראל חסון: מי?

חנא סוייד: כי מונעים מהם, כי הורסים להם, כי כפי שאמרתי, מרססים להם את השדות שלהם.

חנא סוייד: הרי אתה יודע את זה, למה אתה מתכחש לזה?

חנא סוייד: אתה הכי הרבה יודע את זה.

ישראל חסון: אתה יודע שבדיוני הוועדה עלה שיש הסכמים של המינהל אתם גם לזריעה, גם למרעה וגם לעיבוד עונתי.

ישראל חסון: הרי הכול קיים.

חנא סוייד: אז אני אגיד לך, אולי אם הם ינצלו את הפתח הזה על מנת לנצל את החוק שלך, אולי לא שמת לב לזה טוב.

ישראל חסון: הלוואי.

חנא סוייד: בסדר, נראה איך זה ייפתר.

חנא סוייד: עם זה, אני רוצה להוסיף עוד משהו.

חנא סוייד: מדובר בהצעת חוק על הקצאת קרקע לאותם חוואים, שכפי שאמרתי, מוסכם על כולם שהם עשו עבירות והשתלטו על קרקעות לא שלהם.

חנא סוייד: הצעת החוק רוצה להקצות את הקרקע הזאת לאותם חוואים ללא מכרז.

חנא סוייד: כתוב שחור על גבי לבן בהצעת החוק.

חנא סוייד: כלומר, אותם אנשים יקבלו קרקע ללא מכרז.

חנא סוייד: ואתה מסתכל ומנסה לבדוק בנוסחאות ובססמאות של צדק חלוקתי ושל שוויון בין אזרחים, למה אותם אנשים שעברו על החוק והשתלטו על הקרקע – למה שהקרקע שהשתלטו עליה תינתן להם בלי מכרז?

חנא סוייד: בעיקרון אני לא יכול להגיד שאני מתנגד לבקשות החוואים ומסכים לדרישות הבדואים.

חנא סוייד: מה שאני אומר – נקודת המוצא שלי: מה שאתה מאפשר לקבוצה הזאת תאפשר גם ובאותה מידה לקבוצה האחרת.

חנא סוייד: בא חבר כנסת חסון ואומר, אני לא ממשלה, אני לא יכול לעשות את זה, אני רק מתחיל את זה, אולי היית מנסה להתחיל עם הבדואים שמשרתים בצבא.

חנא סוייד: למה לא הואלת?

חנא סוייד: למה לא ניסית על מנת לטשטש את העקבות של מעשי איפה ואיפה, להכניס קבוצה של האוכלוסייה הבדואית ולהגיד, בגלל קריטריונים כאלה ואחרים אני מכניס אותם והם ייהנו מהחוק הזה?

ישראל חסון: על-פי התפיסה שלך, מי שמאשר את חוק השיניים צריך אוטומטית לאשר את גם את בריאות הנפש.

ישראל חסון: אחרת למה?

ישראל חסון: עכשיו אני באמת לא מבין את זה.

ישראל חסון: יש פה נציגים של אנשים שלכאורה מייצגים את האוכלוסייה הזו, אני אומר לכאורה, שלא הגישו הצעה.

ישראל חסון: ניסיתם להגיש הצעה?

חנא סוייד: אותם אנשים, שאתה טוען שלכאורה הם מייצגים את האוכלוסייה, הם יסבירו לך אחר כך שהם הגישו ועוד הגישו.

חנא סוייד: לכאורה, הכול לכאורה בחוק הזה.

ישראל חסון: מתי?

חנא סוייד: לפני הרבה זמן, אבל זה טיעון לא רציני, אני לא מדבר על זה, תעזוב.

חנא סוייד: נניח שהם לא הגישו ואתה מנסה להגיש הצעת חוק אוניברסלית, שהיא למען הפרחת הנגב.

חנא סוייד: אתה רוצה שהפרחת הנגב תהיה חד-גונית?

חנא סוייד: מונו-אתנית?

חנא סוייד: או שצריך לאפשר לכולם?

ישראל חסון: הצעת החוק הזאת מונעת ממישהו להשתתף בעסק הזה?

חיים אורון: בטח.

ישראל חסון: אתה טועה.

ישראל חסון: ג'ומס, אתה טועה.

חיים אורון: אני יודע בדיוק.

ישראל חסון: אתה טועה, ולראיה, במכרז שיש ב"דרך היין" התקבל בדואי.

קריאה: מה אתה מטעה את כל העולם?

קריאה: מה אתה חושב, שאנשים טיפשים?

חנא סוייד: חבר הכנסת חסון, לענות לך על השאלה שלך, אם אתה רוצה תשובה, לפני שנכנסת אמרתי, במבט שצופה פני עתיד, ובמידה שרוצים להסדיר סוג מסוים של התיישבות בנגב, ובלבד שהוא שוויוני לכולם, אין לי בעיה עם זה.

חנא סוייד: זה מה שאמרתי בראשית דברי.

חנא סוייד: הבעיה עם הקטע שלדעתי הוא שחור, שהוא מפלה בהצעת החוק.

חנא סוייד: כשאתה עומד עם הראש אחורה, כלומר שזה רטרוספקטיבי, שאתה רוצה להתייחס לקבוצת אוכלוסייה מסוימת ולהלבין את מעשיה, ולהראות שהיא עשתה הכול בסדר, אף-על-פי שעשתה המון עבירות, ולעומתה אוכלוסייה אחרת שחיה בצרה, עשתה עבירות על-פי החוק היבש ואתה מפקיר אותה.

חנא סוייד: אתה אומר להם, יכול להיות שתיהנו מהחוק שאני עושה, אבל החוק הזה לא מכוון אליכם אלא מכוון להיטיב רק עם הקבוצה האחרת.

חנא סוייד: לכן, לסיכום דברי אציין שני דברים: דבר ראשון, ראיתי את אותם אנשים שהיו מגיעים לדיונים על החוק הזה.

חנא סוייד: לא ראיתי שהם אנשים מסכנים.

חנא סוייד: אני התרשמתי כל כך שמנסחי החוק ניסו לתפור אותו, לפי מידותיהם, מה שנקרא personally tailored, חוק שתופרים אותו לפי הצרכים של זה ושל ההוא.

חנא סוייד: זה דבר פסול, זה דבר שלא ייעשה.

חנא סוייד: אבל בכל זאת, לא ראיתי שהם אנשים מסכנים, באמת, לא ראיתי שהם אנשים שמגיע להם הטבות.

חנא סוייד: בחברה שוויונית, מי שמגיע לו הטבות זה הנצרך יותר.

חנא סוייד: אתה לא יכול להביא אנשים שהם מה שנקרא "well off" ולהכביר עליהם ולתת עליהם עוד יותר ועוד יותר יתרונות.

חנא סוייד: מי שמגיע לו קצת הטבה זה דווקא הנצרך יותר, דווקא השכבות החלשות ומה שנעשה בחוק הזה הוא ההיפך המוחלט.

יצחק וקנין: תודה.

חנא סוייד: בסיכומו של דבר, אני חושב שמדובר בחקיקה מאוד פרטנית.

חנא סוייד: זה סיכול ממוקד, אולי ההיפך מסיכול, זאת הטבה ממוקדת לקבוצה מסוימת של אנשים.

יצחק וקנין: אני מבקש לסיים.

חנא סוייד: תראה, ניתנו לי 30 דקות, אני הורדתי עשר, בסדר, אני מסיים את דברי.

חנא סוייד: אני חושב שזו הצעת חוק לא ראויה, זו הצעת חוק רעה שאי-אפשר ולא צריך לתמוך בה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת חנא סוייד, יעלה חבר הכנסת דב חנין.

חיים אורון: הוא החוק, לא אתה.

ישראל חסון: למה לא הקשבת לחבר הכנסת סוייד?

ישראל חסון: מה אומר לך חבר הכנסת סוייד?

ישראל חסון: – פני העתיד.

ישראל חסון: אני מסכים אתו, הוא בסדר.

ישראל חסון: פני עבר – עם זה אני לא מסכים.

ישראל חסון: זה מה שאומר לך חבר הכנסת סוייד.

חיים אורון: עזוב אותי מפני עבר, תאמין לי, אתמול טיפלתי בשבט שלם.

ישראל חסון: מה הקשר?

דב חנין: אדוני היושב-ראש, חבר הכנסת חיים אורון, אני מבקש גם את תשומת לבך.

דב חנין: רבותי המציעים, אדוני השר, עמיתי חברי הכנסת.

ישראל חסון: חבר הכנסת חנין, אנחנו מבקשים ממך זכויות אדם.

דב חנין: כלומר?

ישראל חסון: ג'ומס צריך להגיע הביתה.

שי חרמש: תתחשב בנו.

דב חנין: ההסתייגויות שלנו היו ארבע שעות ו-20 דקות.

דב חנין: אנחנו מצטמצמים לעשר דקות כל אחד, אני חושב שאתם צריכים לשלוח לנו זרי פרחים.

דב חנין: אני אתמצת, עמיתי חברי הכנסת, משהו לא טוב קורה בנגב, משהו לא טוב קורה בנגב.

דב חנין: הדבר הזה, הלא-טוב שקורה בנגב, תחילתו – ואני אומר את דעתי, יכול להיות שהדברים אינם מוסכמים פה, אבל אני אומר את דעתי כפי שאני רואה את הדברים – במלחמה לא מוכרזת שכמה גורמים במדינת ישראל החליטו להכריז על האוכלוסייה הערבית הבדואית בנגב.

דב חנין: זו הבעיה.

דב חנין: יש אוכלוסייה גדולה שלא זוכה לפתרונות לטווח הארוך.

דב חנין: כפרים לא מוכרים שלא זוכים לשירותים, לא זוכים לפתרונות, לא קיימים מבחינה תכנונית, אי-אפשר לבנות בהם כי אין בהם תוכניות מיתאר.

דב חנין: אין פתרונות חינוך, אין פתרונות בריאות.

דב חנין: זה מצב בלתי נסבל.

דב חנין: אני מבקר לא מעט בנגב, ואני פוגש את הנציגים של האוכלוסייה הערבית הבדואית, והם, בצדק, משתפים אותי בתחושות הקשות שלהם.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, יש כאלה שחושבים שזה תענוג גדול לבנות בית בלי היתר.

דב חנין: אתה, אדוני היושב-ראש, בוודאי יודע, כשבן-אדם מגיע למצב הזה, שהוא בונה בית בלי היתר והוא יודע שיש סכנה שיהרסו לו את זה, זה הדבר האחרון שאנשים רוצים.

דב חנין: אבל כאשר אין להם ברירה, כאשר אי-אפשר לבנות בהיתר, כאשר אין תוכניות מיתאר, כאשר אין דרך לפעול בערוץ מסודר ומוסדר, זה מה שקורה.

דב חנין: אני האחרון שיאמר שהדבר הזה הוא טוב.

דב חנין: כאשר אנשים בונים בלי היתרים ובלי תוכניות התוצאה היא באמת בנייה מפוזרת וקשה לתת שירותים וקשה לתת פתרונות.

דב חנין: אני בהחלט שותף בתיאור הבעיה הזאת.

דב חנין: אבל איך מתמודדים אתה?

דב חנין: מתמודדים אתה על-ידי זה שמייצרים תוכניות, מאפשרים לאנשים לבנות בצורה חוקית, מאפשרים לאנשים לחיות, ואז רוב האנשים מעדיפים לחיות בצורה חוקית, בצורה מסודרת, להתפתח, להתנהל.

דב חנין: לא זה מה שקורה היום.

דב חנין: הצעת החוק הזו, כך אני שומע מפי חלק מהדוברים ששמעתי קודם, נועדה כאילו לתת תשובה מכיוון אחר לאותה בעיה של בנייה בלתי חוקית של אזרחים ערבים-בדואים.

דב חנין: אומרים, בואו נפתור את הבעיה על-ידי זה שנאפשר השתלטות של יהודים על האדמה הזאת.

דב חנין: נאפשר התיישבות יחידים והתיישבות בודדים וניתן את הקרקע להם, ואז לא יהיה אפשר לבנות שם.

דב חנין: זו לא הדרך שמדינה יכולה להתנהל מול אזרחים.

דב חנין: ואני רוצה לומר לכם שהפתרונות והאיזונים שישנם בהצעת החוק הזו אינם איזונים נכונים ואינם פתרונות נכונים.

דב חנין: כי בסופו של דבר התיישבות בודדים איננה הדבר הנכון מבחינה סביבתית ומבחינה חברתית, ומדינת ישראל לא יכולה ולא צריכה לאפשר את הדבר הזה בהיקפים שבעצם הצעת החוק תייצר.

דב חנין: כשאנחנו מדברים על הצד הסביבתי, כשאנחנו מדברים על מדינה שאין בה משאבי קרקע אין-סופיים, כל הכיוון הזה של פיזור משאבים ותשתיות בכל פינה ובכל מקום כדי למנוע ממישהו אחר כאילו להשתלט על הקרקע, זה כיוון הרסני, פוגע, מזיק.

דב חנין: ומה שאתם בעצם טוענים כלפי האוכלוסייה הערבית-הבדואית אתם מציעים לעשות כמהלך של המדינה בהיקפים הרבה יותר גדולים.

דב חנין: אני מוכן, חבר הכנסת חסון, יחד אתך, אם אתה רוצה, ניסע לנגב ונראה מה קורה שם.

דב חנין: אני מסכים אתך שיש בעיה של בנייה בלתי חוקית, אבל הבנייה הבלתי-חוקית היא לא שסתם לוקח בן-אדם ובונה לו במרחק של קילומטרים לתוך המדבר.

דב חנין: הבנייה הבלתי-חוקית – אנשים בונים בריכוזים שהם חיים בהם בצער רב, בלב רועד ובידיים רועדות, כי הם יודעים שיש סכנה של הריסה, והם מפחדים מזה וגם הורסים.

דב חנין: הרי גם בפועל הורסים.

דב חנין: אנשים נשארים בלי בית – זה לא התיישבות בודדים.

דב חנין: התיישבות בודדים זה לקחת חלקת מדבר במרחק של קילומטרים, לייצר סביבה תשתיות – הדבר הזה מנוגד למדיניות התכנונית הכללית של מדינת ישראל, מנוגד לצורך להתנהל בצורה רציונלית במשאבי קרקע.

דב חנין: וזו רק דוגמה, עמיתי חברי הכנסת, איך אותה מלחמה נוראה ומיותרת שהמדינה או גורמים במדינה הכריזו נגד האוכלוסייה הערבית-הבדואית בנגב – איך המלחמה הזו בסוף גורמת נזק לכולם, וקודם כול נזק לנגב, נזק לפיתוח הנגב.

דב חנין: אגב, אני לא מתנגד באופן עקרוני לזה שיקימו איזה אורחן במדבר – –

ישראל חסון: אבל איך כל מה שאתה אומר קשור לחוק הזה?

דב חנין: אתה רוצה – אני עכשיו – הוא לא מסתפק – – –

מגלי והבה: חבר הכנסת ישראל חסון, הוא הציע לך הצעה אז תרים את הכפפה.

דב חנין: אני מוכן להיענות לאתגר שלך.

דב חנין: אני מוכן לקחת סעיף-סעיף ולבחון אותם.

דב חנין: תשמע, מבחינה פורמלית אנחנו יכולים לדבר פה כמה שעות, אבל כיוון שלצערי אני יודע שאני לא אשכנע אותך – יש לי סיכוי מסוים אולי לשכנע את חבר הכנסת שי חרמש, אבל אני לא בטוח שזה יאפשר לי רוב בדיון הזה.

דב חנין: לכן אני אומר את הדברים ברמה העקרונית, ואני לא נכנס לפירוט.

דב חנין: אני יכול להיכנס אתך לפירוט ולהראות לך איך אתם מייצרים בחוק הזה איזונים לא נכונים שמאפשרים בעצם התיישבות בודדים בהיקפים ובמתכונת שפוגעת, ששוברת את האיזון הנכון בין השיקולים הסביבתיים והחברתיים הכלליים, ואתם בעצם מקדמים את אותה מטרה שאתם מאמינים בה, של ליישב את הנגב ביהודים כדי שלא תתאפשר התרחבות והתפשטות של ערבים-בדואים.

דב חנין: זאת המציאות.

דב חנין: אמר את זה גם בצורה גלויה פה חבר הכנסת אלדד.

דב חנין: לכן, עמיתי חברי הכנסת, אני חושב שהדרך הנכונה להתייחס לנגב היא דרך אחרת.

דב חנין: הדרך הנכונה להתייחס לנגב חייבת להיות התייחסות שוויונית לכל אוכלוסיית הנגב.

דב חנין: אני חושב שהגיע הזמן שמדינת ישראל, כשהיא מדברת על הנגב, תתייחס למי שחי שם ותיתן לו תנאים ומעמד ושוויון והכרה.

דב חנין: אני חושב שהשערורייה הזו של כפרים לא מוכרים שעשרות אלפים חיים בהם עד עצם היום הזה היא כתם – כתם על החברה הישראלית.

דב חנין: זה דבר שלא ייתכן, לא יעלה על הדעת, לא אפשרי.

דב חנין: ואת הדבר הזה אפשר וצריך לפתור באמצעות הכרה בכפרים האלה, באמצעות מתן הכשר למה שאפשר לתת לו הכשר, באמצעות תוכניות מיתאר – באמצעות תשובות אמיתיות לבעיות אמיתיות.

דב חנין: מלחמה נגד האוכלוסייה הבדואית בנגב תוביל רק לבעיות נוספות.

דב חנין: רק לבעיות נוספות.

דב חנין: לכן אני מציע לכולנו לא לנופף בססמאות של הגנה על משאבי הקרקע של מדינת ישראל באמצעות בזבוז משאבי הקרקע של מדינת ישראל.

דב חנין: אני מציע למי שדואג למשאבי הקרקע של מדינת ישראל לקדם תוכניות כוללות, שוויוניות, שייתנו מענה, פתרון וצדק לכל אוכלוסיית הנגב – יהודים וערבים כאחד.

דב חנין: תודה רבה.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

מגלי והבה: אנחנו ממשיכים בסדר המסתייגים.

מגלי והבה: אני מזמין את חבר הכנסת שלמה מולה.

מגלי והבה: אחריו כנראה יהיה ג'מאל זחאלקה, כי הוא היחידי מהסיעה שלו פה.

מגלי והבה: אחריו – טלב אלסאנע, אם יישאר כאן.

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, דב, אני וישראל חסון ועוד חברים נוספים שיזמנו את הצעת החוק, אני רוצה להבהיר אולי בהזדמנות נוספת אחרי שידידי הטוב ישראל חסון פירט בפירוט רב את מהות החוק, אני רוצה להגיד דווקא לחברינו הערבים שקמו ודיברו כאן – אני רוצה לומר לכם במפורש:

שלמה מולה: בהצעת החוק אין שום דבר שיש בו אפליה נגד אזרחים ערבים.

שלמה מולה: אלא מה, אני רוצה לומר לכם יותר מזה:

שלמה מולה: גם בדיונים שקיימנו בוועדה – ואני אומר לך, טלב, אני מסתכל עליך ואני אומר לך: ישראל וגם אני הודענו – אנחנו נהיה מוכנים להגיש הצעת חוק שסוף-סוף תעשה צדק גם עם אותם כפרים לא-מוכרים.

שלמה מולה: לא יכול להיות בישראל של שנת 2010 יהיו כפרים בדואים לא-מוכרים.

שלמה מולה: לא נורמלי, לא הגיוני.

שלמה מולה: אני אומר לך בשמו ובשמי – אנחנו נהיה מוכנים יחד אתכם להגיש הצעת חוק.

שלמה מולה: אנחנו נראה – – –

חיים אורון: אל תבטיח.

חיים אורון: אני אביא לך לחתום על חוקים שהגשתי פה עשר פעמים – – –

שלמה מולה: אין שום בעיה.

חיים אורון: והממשלה תפיל אותם.

חיים אורון: – – – אל תבטיח.

שלמה מולה: ג'ומס, לא הבטחתי לך שאנחנו נעביר את החוק.

שלמה מולה: הבטחתי לך שניאבק על אותן זכויות של כפרים.

שלמה מולה: אני רוצה שנדע על מה אנחנו מדברים: אותם מיזמים תיירותיים – רשות שלטונית אחת נתנה אישור למשך שנים.

שלמה מולה: הרי הם לא התנהלו באיזה ואקום מסוים.

שלמה מולה: כל פעם איזה פקיד מסוים בא ואמר להם, אנחנו רוצים.

שלמה מולה: אני יודע, ג'ומס, גם את הבעייתיות החוקתית; חלק מהאנשים לכאורה לקחו את החוק לידיים וכן הלאה.

שלמה מולה: הבעיה הזאת היתה מוכרת.

שלמה מולה: אבל בכל מיזם שאנחנו בדקנו לא היה כמעט מיזם שרשות שלטונית לא נתנה הבטחה לקדם או לתת לו אישור.

שלמה מולה: אז מה עשו אותם האנשים האלה שיושבים בנגב, וכל מה שהם רוצים שתהיה להם פרנסה?

שלמה מולה: הם רוצים לפרנס את עצמם, ודווקא במקום לא שוקק תעשייה במיוחד.

שלמה מולה: לכן אנחנו הגענו לחוק הזה.

שלמה מולה: ואני דווקא חשבתי שבמסגרת הדיונים שהתקיימו על הצעות החוק שכל מי שיש לו להאיר לנו וגם להעיר לנו, יוסיף לנו אם יש עוד מקומות מעבר לאותה רשימה ארוכה קיימת, שיהיה אז מוכן גם לאפשר להם.

שלמה מולה: כל מה שיכולנו להשתדל באמת – להגיע למצב שבו לא יהיה ריח של אפליה, ריח של איזו פגיעה בקבוצות אוכלוסייה אחרות.

שלמה מולה: אנחנו השתדלנו לעשות את זה.

שלמה מולה: לכן, שמע אותנו הרבה פעמים ידידנו, לא רק דב חנין, גם חנא.

שלמה מולה: שמעת אותנו.

שלמה מולה: אנחנו אמרנו וחזרנו.

שלמה מולה: כל מה שכתוב בהצעת החוק לא תמצא מלה וחצי מלה שיש בה מן האפליה בהצעת החוק.

שלמה מולה: עכשיו, הדבר הנוסף שאני רוצה לבוא ולהגיד – – –

ג'מאל זחאלקה: אבל באיזה חוק ייכתב שהחוק הזה בא להפלות?

ג'מאל זחאלקה: הרי יש מכבסת מלים.

ג'מאל זחאלקה: יש מכבסה של מלים.

ג'מאל זחאלקה: יש laundry שעובדת שעות נוספות פה.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו למודי ניסיון.

ג'מאל זחאלקה: באיזה חוק נאמר שמפקיעים קרקע רק מערבים?

שלמה מולה: אנחנו לא – – – על הקרקעות האלה.

שלמה מולה: אני לא חושב שבחוק הזה – –

מגלי והבה: חבר הכנסת שלמה מולה, אני מציע, תתייחס למה שאתה רוצה להגיד.

מגלי והבה: אחר כך עולה לכאן חבר הכנסת זחאלקה, יביע מה שהוא רוצה, אחרת לא ננהל – – –

שלמה מולה: אם זחאלקה שואל אותי, אני רוצה לענות לו.

חיים אורון: עוד כמה יש?

חיים אורון: כמה דוברים?

מגלי והבה: טלב אלסאנע וחבר הכנסת זחאלקה.

שלמה מולה: אני רוצה לבוא ולהגיד – הנגב, יש בו הרבה מן השממה, ואני חושב שאנחנו, במאמץ משותף של כל אחד מאתנו, צריכים להפסיק את האכלוס של בין גדרה לחדרה.

שלמה מולה: אני חושב שככל שנעבוד יותר קשה, נאפשר סיוע לתושבי הנגב או לאנשים שירצו לפתח את האזור, שבו תהיה גם תעסוקה, גם תיירות, זה כן אפשרי.

שלמה מולה: הרי אתם יודעים שרובו של הנגב הוא שממה, אין בו שום התאכלסות, אין בו שום מקום עבודה.

שלמה מולה: לכן אני חושב דווקא שהמיזמים האלה מייצרים לא רק תיירות, לא רק מקומות עבודה.

שלמה מולה: אתה יודע מה, חנא, אני רוצה לומר לך – דווקא באותם המקומות האלה מי שעובדים זה אותם בדואים, שצריכים להביא פרנסה למשפחתם, אז למה לא? אני רוצה לסכם את הדברים שלי.

שלמה מולה: השאלה הזאת של הכפרים הבדואיים הלא-מוכרים זה כתם לחברה הישראלית ולממשלות ישראל.

ישראל חסון: מה זה רלוונטי?

שלמה מולה: לכן אני בא ואומר שלשאלה הזאת אנחנו צריכים למצוא לה פתרון.

שלמה מולה: אנחנו צריכים ליזום פעילות ציבורית משותפת ביחד של כל הבית הזה.

שלמה מולה: נוכל לקדם.

שלמה מולה: אבל בין זה לבין החוק הזה, זה אפילו לא מתקרב שום אפליה או פגיעה באוכלוסייה כזו או אחרת.

שלמה מולה: לכן אני מקווה שהחוק יעבור בהסכמה של כולם.

שלמה מולה: טוב לנגב, טוב לאותם מיזמים, טוב שסוף-סוף רשות שלטונית שהבטיחה לאותם יזמים, שהיא תפרע גם את ההבטחות שלה.

שלמה מולה: תודה רבה.

מגלי והבה: אדוני, אני מבין שאתה מסיר את ההסתייגויות?

שלמה מולה: כן, כן.

מגלי והבה: תודה לך.

מגלי והבה: אני מזמין את חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, ואחריו – חבר הכנסת טלב אלסאנע.

מגלי והבה: הם האחרונים, ואחר כך עוברים להצבעה.

מגלי והבה: שר החקלאות, אני מבין שאתה עושה מחסום לחבר הכנסת זחאלקה.

ישראל חסון: ג'מאל, לפי התפיסה שלכם, כשיגיעו לחוק להסדרת התיישבות הבדואים זה יהיה לא חוקי.

ישראל חסון: זה נורא מעניין מה שאתם אומרים.

חנא סוייד: שר החקלאות, ככל שמדובר במיזם חקלאי-תיירותי הוא לא שמע על זה.

ישראל חסון: אבל תודה שישבת עם נציגי המשרד שלו בכל דיוני הוועדות.

חנא סוייד: הם לא היו.

ישראל חסון: ודאי שהיו.

חנא סוייד: אני שאלתי כל הזמן: איפה נציגי משרד החקלאות?

חנא סוייד: הם לא ישבו שם.

ישראל חסון: ודאי שהיה.

ישראל חסון: היה מנהל מרחב הדרום.

חנא סוייד: אז הוא לא מדווח לו.

ישראל חסון: אוה, זה סרט אחר.

מגלי והבה: חברים, תודה לכם על השיח הנכבד.

מגלי והבה: עכשיו ברשות דיבור חבר הכנסת זחאלקה.

מגלי והבה: תודה.

ג'מאל זחאלקה: כבוד היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, מדובר בחוק עוקף חוק, מדובר בחוק עוקף תכנון, מדובר בחוק שבא להכשיר התיישבות שקמה בצורה בלתי חוקית, בניגוד לתכנון מקומי, מחוזי, ארצי, בניגוד לחוק חובת המכרזים ולתכלית לא ראויה.

ג'מאל זחאלקה: השטחים שמחזיקים בהם המתיישבים בשטחים האלה, הם לא לצורכי המשפחות שלהם אלא כדי לפגוע במשפחות אחרות.

ג'מאל זחאלקה: ההתיישבות קמה וקיבלה עידוד מגורמים שלטוניים, ואכן, צודקים חברי הכנסת שאמרו שגורמים שלטוניים עודדו אותם.

ישראל חסון: נכון.

ג'מאל זחאלקה: אבל עודדו אותם לא כדי לפתור בעיה שלהם, לא כדי לעזור למשפחות שלהם, אלא כדי להשתמש בהם לפגוע במשפחות אחרות.

ג'מאל זחאלקה: המשפחות האחרות האלה הן משפחות של האזרחים הערבים בנגב.

ג'מאל זחאלקה: זה חוק בלתי חוקתי, כי הוא נוגד את עקרון השוויון.

ג'מאל זחאלקה: לא תעזור כאן כל מכבסת המלים שיש בחוק הזה.

ג'מאל זחאלקה: אפילו המשפט המוזר שחברי הכנסת טוענים בהסבר לחוק שהחוק הזה לא יפגע בעקרון השוויון.

ג'מאל זחאלקה: נו, אז אמרתם.

ג'מאל זחאלקה: מישהו מאמין לזה?

ג'מאל זחאלקה: ראיתי כאן ושמענו בחודשים האחרונים גלגול עיניים למתקדמים, או – אפילו מישהו אומר לי: למתחילים, כי בסרט הזה כבר היינו כמה פעמים.

ג'מאל זחאלקה: האנשים האלה קיבלו שטחים, שהם לפעמים גדולים משטחים של יישובים שלמים.

ג'מאל זחאלקה: קיבלו סיוע, קיבלו עידוד בניגוד לחוק.

ג'מאל זחאלקה: אז מה, אם הרשויות עברו על החוק צריך להכשיר את השרץ הזה?

ג'מאל זחאלקה: האזרחים הערבים בנגב, לעומת זאת, וזה ההבדל – חבר הכנסת חסון מאתגר ואומר:

ג'מאל זחאלקה: אם מחר נבוא בהצעת חוק להכיר ביישובים הערביים בנגב – יש הבדל גדול.

ג'מאל זחאלקה: האזרחים הערבים בנגב לא השתלטו על קרקע לא להם.

ג'מאל זחאלקה: הם נולדו שם, יש להם תביעות על הקרקע הזאת, שקיימת עשרות שנים.

ג'מאל זחאלקה: יש יישובים שקיימים לפני קום מדינת ישראל, יש אנשים שהועברו מקרקע שלהם למקומות אחרים.

ג'מאל זחאלקה: יש שני מקרים: או שהיישוב קיים לפני קום מדינת ישראל, או שהיישוב הוא יישוב של אנשים שהועברו על-ידי המדינה ממקום אחר לאחר שהמדינה השתלטה על הקרקע שלהם.

ג'מאל זחאלקה: אז זה לא אותו הדבר.

ג'מאל זחאלקה: יש אנשים שסובלים עשרות שנים בגלל מדיניות של אפליה שצריך לתקן אותה, ויש אנשים שנשלחו כדי לקדם אפליה ואסור לתת להם זכויות יתר.

ג'מאל זחאלקה: החוק הזה מנוגד לעקרון השוויון, לא משרת שום מטרה, לא סביבתית ולא תכנונית.

ג'מאל זחאלקה: עלה כאן חבר הכנסת יריב לוין ועלה חבר הכנסת אלדד ועלו חברי כנסת אחרים ודיברו על התיישבות ועל השתלטות ועל זה ואני אומר:

ג'מאל זחאלקה: האם לא הגיע הזמן לאזרח?

ג'מאל זחאלקה: חבר הכנסת מולה, צריך לאזרח את התכנון.

ג'מאל זחאלקה: התכנון צריך להיות אזרחי, ולא לשרת מטרה שנועדה במפגיע, כמטרה, לפגוע באזרחים אחרים.

ג'מאל זחאלקה: ולא משנה מה כוונותיך, חבר הכנסת מולה, לא משנה.

ג'מאל זחאלקה: אני אומר לך, בחוק הזה ייעשה שימוש.

ג'מאל זחאלקה: לשונו מאפשרת פגיעה באזרחים אחרים.

ג'מאל זחאלקה: ואני קורא לכל חבר כנסת לא לגלגל עיניים.

ג'מאל זחאלקה: אני יכול להביא לך עשרות הצעות חוק שנעשה בהן שימוש.

ג'מאל זחאלקה: בעניין הזה הרי ידוע שחוק כזה יאפשר או ייעשה בו שימוש במטרה מוצהרת, שנאמרת, שנאמרה עשרות שנים.

ג'מאל זחאלקה: בכל העניין של ההתיישבות בנגב, מה נאמר פעם אחר פעם?

ג'מאל זחאלקה: שזה נועד לשמור על הקרקע, שזה נועד למנוע השתלטות של בדואים.

ג'מאל זחאלקה: אני לא יודע איזה השתלטות ואיזה התפשטות.

ישראל חסון: איפה זה כתוב?

ג'מאל זחאלקה: על ההתיישבות נאמר ככה, על חוות הבודדים נאמר ככה, שזו מטרתן כל הזמן.

ג'מאל זחאלקה: אני יכול להביא לך עשרות ציטוטים.

ישראל חסון: אני שואל אותך – – –

ג'מאל זחאלקה: עכשיו אתה בא ומיתמם:

ג'מאל זחאלקה: אני לא יודע שזאת המטרה שלהם, לא ידעתי זאת.

ישראל חסון: דרך אגב, הזכות לשמור את הקרקע קיימת רק לבדואים – אני לא מבין?

ג'מאל זחאלקה: לאזרחים הבדואים יש קרקע משלהם, הם לא תובעים שום קרקע שהיא לא שלהם.

ג'מאל זחאלקה: הדבר האלמנטרי זה להכיר ביישובים האלה.

ג'מאל זחאלקה: ואם ככה, למה לא הופכים כל בית של אזרח בנגב להתיישבות יחידים?

מגלי והבה: חבר הכנסת אקוניס, עד שלמדתי את השם שלך – – –

ג'מאל זחאלקה: תינתן זכות להתיישבות לכל אזרח ערבי בנגב ביישוב.

ג'מאל זחאלקה: גם ככה ייעשה שוויון – כולם התיישבות בבודדים, וכל בית יהפוך להתיישבות בודדים.

ג'מאל זחאלקה: הרי אף אחד לא חושב לעשות את זה ככה.

ג'מאל זחאלקה: אפילו ביישוב שהוא מתוחם כיישוב, לא משתלט ולא משתרע על שטחים ענקיים, לא מכירים, והאי-שוויון והאפליה זועקים לשמים.

ג'מאל זחאלקה: החוק הזה, תהיה לשונו אשר תהיה, תהיה מכבסת המלים אשר תהיה, ייעשה בו שימוש שאי-אפשר לקרוא לו במלה אחרת חוץ מהמלה "גזעני", למען קבוצה מסוימת נגד קבוצה אחרת.

ג'מאל זחאלקה: זה לא בא רק לעזור לאותם אנשים, זה בא לפגוע באנשים אחרים, ועל כן צריך להתנגד לו, כי הוא לא חוקתי, הוא לא צודק והוא מנוגד לכל היגיון שבא לשרת את כלל האזרחים.

ג'מאל זחאלקה: אי-אפשר לתמוך בחוק – אפשר בוודאי – אבל אדם בעל מצפון לא יכול לבוא ולתמוך כאשר מצהירים כאן מעל במת הכנסת שהמטרה של החוק וייעשה שימוש בחוק כדי לפגוע בזכויותיהם של האזרחים.

שלמה מולה: אבל לא כתוב בחוק מה שאתה אומר.

ג'מאל זחאלקה: ציטטתי מה שאמר חבר הכנסת יריב לוין.

שלמה מולה: מה זה מעניין?

ג'מאל זחאלקה: בינתיים הוא הממשלה, לא אתה, והוא יעשה שימוש בחוק.

ג'מאל זחאלקה: זה המצב.

ג'מאל זחאלקה: מה, נולדנו אתמול?

ג'מאל זחאלקה: אני מכיר חוקים שנאמרו או נכתבו בלשון נקייה: זכותו של שר האוצר להפקיע קרקע מכל אזרח.

ג'מאל זחאלקה: ומאיזה אזרחים הופקעה הקרקע?

ג'מאל זחאלקה: אתה יכולת אז לומר: זה לא נגד ערבים, זה נגד כל אזרח, זו זכות כלפי כל אזרח, אבל נעשה שימוש רק כלפי אזרחים ערבים.

ג'מאל זחאלקה: איך ידענו שזה ייעשה ככה?

ג'מאל זחאלקה: כי כל הזמן שמענו מנגינה של גאולת הקרקע, שמענו מנגינה של ערבים משתלטים, שמענו מנגינה וראינו, ולא מדובר בחלל ריק, אתה לא כותב את החוק הזה במאדים.

ג'מאל זחאלקה: עדיין לא הגיע אדם למאדים.

ג'מאל זחאלקה: אובמה אמר שהוא שולח חללית למאדים, אני לא יודע מתי זה יהיה, חללית מאוישת.

ג'מאל זחאלקה: אתה מחוקק חוק בתנאים של מדינת ישראל ובתנאים של מדיניות מסוימת כלפי האזרחים הערבים ובתנאים של מדיניות מסוימת וברורה כלפי האזרחים הערבים בנגב, אז ייעשה שימוש בו.

ג'מאל זחאלקה: לא תחול מהפכה במדיניות ממשלת ישראל בשנים הקרובות, ואז החוק הזה ייכנס לאותה מדיניות קיימת.

ג'מאל זחאלקה: ואתה נותן לממשלה כלי נוסף כדי לפגוע בזכויות הקניין של האזרחים הערבים בנגב.

ג'מאל זחאלקה: אי-אפשר להביא חוק כל כך לא מאוזן, כל כך מפלה, כל כך שקוף, כל כך לא צודק, כל כך פוגעני.

ג'מאל זחאלקה: זה לא חוק, זה חוק אנטי-חוקתי.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

מגלי והבה: אני מזמין את חבר הכנסת טלב אלסאנע – אחרון המסתייגים.

מגלי והבה: רק רציתי לשאול אותך, חבר הכנסת זחאלקה, אתה לא מוריד את ההסתייגויות ואתה מצביע עליהן, על ההסתייגויות שלכם?

ג'מאל זחאלקה: כן.

מגלי והבה: תודה.

מגלי והבה: חבר הכנסת טלב אלסאנע – אחרון המסתייגים, ואחריו נעבור להצבעות.

מגלי והבה: תודה.

טלב אלסאנע: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, הצעת החוק הזאת נקראת "הצעת חוק הרשות לפיתוח הנגב", אבל השם הזה הוא מאוד מטעה, כבוד היושב-ראש.

טלב אלסאנע: זאת הצעת חוק של הקומבינות, זו הצעת חוק שמיועדת לשרת 50 עד 51 אנשים, ואין לי שום טענות כלפיהם, זכותם להיאבק למען העסקים שלהם, למען מקורות הפרנסה שלהם.

טלב אלסאנע: יש לי טענות לאותם חברי כנסת שמתגייסים כדי להכשיר את העסקים האלה במסגרת חוק, כאשר מדברים על 51 אנשים.

טלב אלסאנע: חוק למען 51 מתיישבים בודדים.

טלב אלסאנע: ומצד שני, יש התעלמות מוחלטת, לא מ-51 ולא מ-50,001, מדובר על 100,000 תושבים ערבים שכל הפשע והחטא שלהם שהם לא יהודים.

טלב אלסאנע: אז מותר להתעלם מהם, ואפילו לעלות על הדוכן הזה ובמצח נחושה להאשים אותם.

טלב אלסאנע: הרי כולנו יודעים שמ-1948 אף אזרח ערבי לא יכול היה לעלות למדינת ישראל, אפילו אלה שגורשו לפני 48' לא הותר להם לחזור.

טלב אלסאנע: אז סביר להניח שכל תושבי הנגב, חבר הכנסת ג'ומס, שנמצאים בנגב, היו בנגב מאז 1948.

טלב אלסאנע: לא כל יום באים אנשים חדשים וכאילו מתיישבים חדשים.

טלב אלסאנע: הם היו והמשיכו להיות, אלא שממשלות ישראל לא דאגו לפתור להם את בעיות ההתיישבות שלהם.

טלב אלסאנע: מי שיצר את המציאות הזאת שיש יישובים לא-מוכרים זה לא התושבים הבדואים, זו מדינת ישראל.

טלב אלסאנע: מי שיצר את המציאות הזאת שהיא עבריינית הם העבריינים שיצרו את המציאות ולא קורבן המציאות הזאת.

טלב אלסאנע: כי מאז 1948 הוקמו יישובים מגוונים: קיבוצים, יישובים קהילתיים, עיירות פיתוח – אופקים, נתיבות, ערד – כל היישובים האלה הוקמו אחרי 1948, יותר מ-130 יישובים.

טלב אלסאנע: ומצד שני, ליישובים הערביים אין אפשרות, או מרכזים אותם בשבעה יישובים, או, אפשרות שנייה – יישוב לא-מוכר.

טלב אלסאנע: אני שואל אתכם ב"הן צדק", אם ביישובים הלא-מוכרים היו מתגוררים יהודים, הם היו לא-מוכרים עד היום?

דני דנון: ביהודה ושומרון יש הרבה מקרים כאלה.

טלב אלסאנע: אני לא מדבר על יהודה ושומרון, אני מדבר על גבולות מדינת ישראל.

טלב אלסאנע: זה שם, זה שטח כבוש, בוא נדבר על המציאות.

טלב אלסאנע: תן לי יישוב יהודי אחד במדינת ישראל שהוא לא מוכר.

טלב אלסאנע: אנחנו לא מדברים, חבר הכנסת דנון, על מתיישב בודד ערבי בנגב, שרוצה 1,000–2,000 דונם, אנחנו מדברים על יישוב שלם שיש בו 5,000 תושבים, כמו אל-פורעה ואחרים, שיש בהם אלפים.

טלב אלסאנע: וחבר הכנסת יריב לוין עולה כאן וחושף את הבורות שלו בריש גלי, כלפי כל העולם, ומדבר על הבדואים שהשתלטו או פלשו.

יריב לוין: מאחזים בלתי חוקיים.

טלב אלסאנע: חבר הכנסת יריב לוין, אני רוצה לשאול אותך, האם יש לך אדמות בבעלות?

טלב אלסאנע: למה לך מותר לקבל אדמות מהמינהל ולאזרחים הערבים אסור לקבל אדמות מהמינהל?

טלב אלסאנע: למה אזרח ערבי שמקבל אדמות מהמינהל הוא פולש לאדמות המדינה?

טלב אלסאנע: למה, המדינה הזאת היא בבעלות פרטית שלך?

טלב אלסאנע: הוא לא אזרח המדינה?

טלב אלסאנע: זו לא המדינה שלו?

טלב אלסאנע: אדמות המדינה צריכות לשרת את כל אזרחי המדינה.

יריב לוין: מותר לאזרח ערבי לקבל אדמות כמו כל אחד אחר, אתה יודע את זה טוב מאוד.

טלב אלסאנע: למה המושג הזה "פולשים", משתמשים בו אך ורק נגד האוכלוסייה הערבית?

יריב לוין: פלשתם לאדמות שלא שלכם בלי רשות ובלי אישור, כמו כל אחד שפולש לקרקע שלא שלו, זה הכול – – –

טלב אלסאנע: רק קח קצת נתונים, אולי תלמד, אולי תשכיל.

טלב אלסאנע: מאז 1948 הופקעו או נשדדו או נגנבו מהאוכלוסייה הערבית יותר מ-90% מאדמותיה, במושגים של רכישה לצורכי ציבור, ותמיד צורכי הציבור זה לא לציבור הערבי, או לכל מיני אמתלות שונות, או בדרכי חקיקה עקיפות – –

יריב לוין: ומיהודים לא הופקעו לצורכי ציבור.

טלב אלסאנע: – – או מפני שהן לא נרשמו, או מפני שזה שטחי אש.

טלב אלסאנע: בדרך כלל מכריזים על זה שטחי אש – כאשר צריך אותו ליישובים הערביים, וכאשר צריך להקים מצפה בגליל או להקים יישוב יהודי בנגב זה מפסיק להיות שטחי אש.

טלב אלסאנע: שטחי אש, אך ורק כאשר רוצים לגרש את הציבור הערבי או להפקיע ממנו את הזכות לחיות שם.

יריב לוין: חבר הכנסת אלסאנע, אנחנו ציונים – – –

טלב אלסאנע: מה זה ציונים – אז מותר לך לשדוד?

טלב אלסאנע: מותר לך לגנוב?

טלב אלסאנע: מותר לך לגרש?

טלב אלסאנע: מה זה ציוני?

טלב אלסאנע: זה תנועה שפועלת בניגוד לחוק?

טלב אלסאנע: זה אנטי-דמוקרטית?

טלב אלסאנע: פאשיסטית?

טלב אלסאנע: מה זה ציוני?

יריב לוין: – – –

מגלי והבה: חבר הכנסת לוין, הוא בזכות דיבור.

טלב אלסאנע: אז אתה רוצה לומר: אני ציוני, מותר לי לעבור על החוק?

טלב אלסאנע: אני ציוני, מותר לי לגרש?

טלב אלסאנע: אני ציוני, מותר לי לעשות כל הפשעים והחטאים, ובשם הציונות הכול כשר.

טלב אלסאנע: תעלה, תגיד: בשם הציונות הכול כשר.

טלב אלסאנע: לי מותר להיות אנטי דמוקרטי, להיות גזען, אני מתגאה– –

ציון פיניאן: אתה מרוצה עם מה שקורה עם הבדואים בנגב?

טלב אלסאנע: לחלוטין לא, אבל האוכלוסייה הבדואית בנגב היא קורבן של המציאות.

נסים זאב: לא קורבן.

מגלי והבה: חבר הכנסת זאב, התעוררת?

טלב אלסאנע: אתם מוזמנים על חשבוני כדי שתלמדו קצת על המציאות.

נסים זאב: על מה אתה מדבר?

נסים זאב: אל תהיה תמים.

טלב אלסאנע: אתם צריכים להפנים שהאזרחים האלה, הם חיים שם, הם לא פלשו.

נסים זאב: – – –

מגלי והבה: חבר הכנסת זאב.

טלב אלסאנע: הם לא הגיעו שלשום.

טלב אלסאנע: הם הראשונים שהיו.

טלב אלסאנע: המדינה הפקיעה והמדינה גירשה והמדינה לא מאפשרת להם לגור ביישובים שלהם או להקים ביישובים שלהם.

ציון פיניאן: לפי המשרד לביטחון פנים, ב-2010 חלה עלייה של 87% בפגיעה בתשתיות המדינה.

טלב אלסאנע: מה זה קשור?

טלב אלסאנע: כאשר מפקיעים מהילדים את הילדות שלהם, כאשר מפקיעים ממנו את האדמות שלו, כאשר לא נותנים לו שום תקווה, מה אתה מצפה ממנו?

טלב אלסאנע: אם הילדים שלך, הורסים להם את הבית, מפקיעים מהם את הילדות, אז מה אתה מצפה מהם – – –

מגלי והבה: תודה.

טלב אלסאנע: המדיניות הזאת מגדלת אותם – –

ציון פיניאן: – – –

מגלי והבה: חבר הכנסת פיניאן, תודה.

טלב אלסאנע: – – בצורה, לצערי הרב, שגם גורמת נזק למדינה.

טלב אלסאנע: לכן זה גם מה שאמרו בוועדת-אור.

טלב אלסאנע: מה שצריך להיות, במקום להגיד, 51 מתיישבים בודדים, נותנים להם יותר מ-80,000 דונם, היו יכולים לפתור עם 80,000 דונם את כל הבעיות של היישובים הלא-מוכרים.

ג'מאל זחאלקה: כמה מהם הם ערבים מהנגב?

טלב אלסאנע: אף אחד.

טלב אלסאנע: אפס.

טלב אלסאנע: לכן החוק הזה הוא בניגוד לכללי הצדק החלוקתי, החוק הזה בניגוד לשוויון בפני החוק – – –

ג'מאל זחאלקה: – – –

טלב אלסאנע: אני חבר כנסת, השתתפנו בדיונים.

טלב אלסאנע: היועצת המשפטית – לא אני, חבר הכנסת לוין, עורך-דין לוין – היועצת המשפטי של הוועדה אומרת שהחוק הזה הוא בלתי חוקתי, כי בחוק הזה, ואני מצטט, כתוב, שעל אף הוראות כל דין, כלומר אם יש הוראת חוק הסותרת את החוק הזה, אז הוראת החוק הזאת גוברת, אם זה בתחום התכנון והבנייה ואו בתחום הקניין.

טלב אלסאנע: למה אמרו את זה?

טלב אלסאנע: כי 51 המתיישבים, שתפסו 81,000 דונם, קיבלו את השטח הזה ללא מכרז.

טלב אלסאנע: כלומר, אפילו אם אתה רצית להתמודד, לא יכולת לקבל.

טלב אלסאנע: והם גם כן, לא רק שמקבלים ללא מכרז, הם גם מקבלים את האישור בניגוד לתוכניות המיתאר המחוזיות.

שי חרמש: אמרת 81,000 דונם?

שי חרמש: 4,000 דונם לכל אחד?

טלב אלסאנע: סך כל החוות של המתיישבים הבודדים הוא מעל 80,000, ואתה יודע, חבר הכנסת שי חרמש, אני שואל אותך, כמה קיבוצים יש לתושבים הערבים במדינת ישראל?

טלב אלסאנע: כמה יישובים חקלאיים יש לתושבים האלה?

טלב אלסאנע: כמה חוות של מתיישבים בודדים יש לערבים במדינת ישראל?

טלב אלסאנע: כמה יישובים קהילתיים יש?

טלב אלסאנע: ואני שואל אותך, למה, אם אתה עולה על אדמות המדינה, מותר לך, ולמה אם אזרח ערבי עולה על אדמות המדינה, הוא פולש?

טלב אלסאנע: למה, יש לך טאבו?

טלב אלסאנע: אין לך.

טלב אלסאנע: אבל אתה אומר: זה אדמות שלי מפני שאני אזרח המדינה.

נסים זאב: – – –

טלב אלסאנע: ואני אומר: למה לא מתגייסים?

טלב אלסאנע: אני באתי והצעתי לחבר הכנסת ישראל חסון, בוא נעשה סיור יחד.

טלב אלסאנע: יצאנו, והצגתי לו את הנתונים בשטח.

טלב אלסאנע: לא מדובר במתיישב אחד, לא שניים, לא עשרה ולא מאה.

טלב אלסאנע: מדובר ב-100,000 תושבים, רבותי.

טלב אלסאנע: לא יכול להיות ש-100,000 תושבים, כולם עבריינים.

טלב אלסאנע: לכן אנחנו אומרים, אם אנחנו מסוגלים, חברי הכנסת, להסדיר ולהכשיר ולהכיר ב-51 חוות של מתיישבים בודדים, למה אי-אפשר להכיר ב-40 יישובים שיש בהם 100,000 תושבים?

טלב אלסאנע: למה יישוב שיש בו 5,000, אי-אפשר להכשיר ולהכיר, ויישוב של מתיישב אחד מותר, מפני שזה יהודי ושם 5,000 שהם ערבים?

טלב אלסאנע: האם זה השוויון?

טלב אלסאנע: האם זה הדמוקרטיה?

טלב אלסאנע: האם הדבר הזה מתקבל על הדעת?

טלב אלסאנע: לכן, ההסדר הזה פגום משני טעמים: א.

טלב אלסאנע: כי הוא סותר ונוגד את עקרון השוויון.

טלב אלסאנע: לא יכול להיות שאנשים יקבלו הכול, בניגוד לזכות ההתמודדות השוויונית – לכל אחד יש הזכות להתמודד באופן שוויוני.

טלב אלסאנע: והדבר השני, כי החוק הזה, אדוני היושב-ראש, החוק הזה מעניק סמכות רחבה מאוד לרשות פיתוח הנגב ולוועדה הבין-משרדית.

טלב אלסאנע: הוא נותן לחתול לשמור על השמנת.

טלב אלסאנע: החוק הזה לא קובע כללים, איך יעשו את ההקצאה, מה הפרמטרים, מי יכול לקבל, מי לא יכול לקבל.

טלב אלסאנע: החוק אומר: את כל ההחלטה הזו אנחנו מעבירים לוועדה הבין-משרדית.

טלב אלסאנע: היא תחליט.

טלב אלסאנע: איפה הבקרה שלנו ככנסת?

טלב אלסאנע: איפה הכללים?

טלב אלסאנע: חקיקת משנה, שהיא החקיקה העיקרית, צריכה לקבוע את הכללים המהותיים.

טלב אלסאנע: לכן יש להתנגד להצעת החוק הזאת ולדחות אותה.

טלב אלסאנע: תודה.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת טלב אלסאנע.

מגלי והבה: חברי חברי הכנסת, מי שרוצה להשתתף בהצבעה, נא לשבת.

מגלי והבה: אנחנו עוברים להצבעה על הצעת החוק בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

מגלי והבה: קודם גם נצביע על ההסתייגויות.

מגלי והבה: אנחנו עוברים להצבעה.

מגלי והבה: חברי חברי הכנסת, הצעת חוק הרשות לפיתוח הנגב (תיקון מס' 4), התש"ע–2010.

מגלי והבה: לשם החוק אנו מצביעים – אין הסתייגויות לשם החוק, אנחנו מצביעים כהצעת הוועדה.

מגלי והבה: הצבעה מס' 7 בעד שם החוק – 25 נגד – 5 נמנעים – אין שם החוק נתקבל.

מגלי והבה: בעד – 25, נגד – 5, נמנעים – אין.

מגלי והבה: אם כך, אני קובע ששם החוק עבר בקריאה שנייה, כהצעת הוועדה.

מגלי והבה: בסעיף 1 היו לנו הסתייגויות של חברי הכנסת אריה אלדד ושל חבר הכנסת יריב לוין, שהורידו את ההסתייגויות שלהם.

מגלי והבה: מכיוון שעמיר פרץ לא נמצא כאן, לא מצביעים על ההסתייגויות שלהם.

מגלי והבה: אנחנו מצביעים על ההסתייגויות של חברי הכנסת של חד"ש – חברי הכנסת ברכה, סוייד, דב חנין ואגבאריה.

מגלי והבה: כמובן, בהתאם להסתייגויות אנחנו עוברים להצבעה על ההסתייגות לסעיף 1.

מגלי והבה: הצבעה מס' 8 בעד ההסתייגות – 6 נגד – 27 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת חד"ש לסעיף 1 לא נתקבלה.

מגלי והבה: בעד ההסתייגויות – 6, נגד – 27.

מגלי והבה: אם כן, אני קובע שההסתייגות של חד"ש לא התקבלה.

מגלי והבה: חברי חברי הכנסת, מכיוון שלסעיף 1 ולסעיף 2 בעיקר, אין הסתייגויות, כיוון שחברי הכנסת שהיו רשומים להסתייגויות הורידו אותן, אנחנו מצביעים בקריאה שנייה לסעיף 1 וסעיף 2 כהצעת הוועדה.

מגלי והבה: עוברים להצבעה.

מגלי והבה: הצבעה מס' 9 בעד סעיפים 1–2, כהצעת הוועדה – 26 נגד – 6 נמנעים – אין סעיפים 1–2, כהצעת הוועדה, נתקבלו.

מגלי והבה: בעד – 26, נגד – 6, אין נמנעים.

מגלי והבה: אני קובע שסעיפים 1 ו-2 עברו בקריאה שנייה כהצעת הוועדה.

מגלי והבה: לסעיף 3 יש הסתייגויות של חד"ש ושל חברי הכנסת טלב אלסאנע, חנין זועבי וג'מאל זחאלקה.

מגלי והבה: כיוון שלפי בקשת המסתייגים יש שתי הצעות נפרדות, נצביע קודם על ההסתייגות של סיעת חד"ש וחברי הכנסת חנין זועבי וג'מאל זחאלקה לסעיף 3, כפי שקראתי.

מגלי והבה: אנחנו עוברים להצבעה הצבעה מס' 10 בעד ההסתייגות – 6 נגד – 25 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת חד"ש ושל חברי הכנסת חנין זועבי וג'מאל זחאלקה לסעיף 3 לא נתקבלה.

מגלי והבה: בעד ההסתייגות שהקראתי – 6, נגד – 25, אם כך, אני קובע שההסתייגות של חד"ש וחברי הכנסת שהקראתי לא התקבלה.

מגלי והבה: אנחנו עוברים להצביע על הסתייגות לסעיף 3 של חברי הכנסת טלב אלסאנע, חנין זועבי – – –

חנא סוייד: אפשר להוריד.

טלב אלסאנע: אנחנו מורידים את כל ההסתייגויות.

מגלי והבה: מורידים רק את ההסתייגות או לכל הסעיף?

טלב אלסאנע: אפשר להוריד.

מגלי והבה: אם כך, אנחנו מצביעים על סעיף 3 כהצעת הוועדה.

מגלי והבה: עוברים להצבעה.

מגלי והבה: הצבעה מס' 11 בעד סעיף 3, כהצעת הוועדה – 27 נגד – 6 נמנעים – אין סעיף 3, כהצעת הוועדה, נתקבל.

מגלי והבה: בעד – 27, נגד – 6.

מגלי והבה: למען הפרוטוקול, חבר הכנסת זחאלקה, גם אתם הורדתם?

ג'מאל זחאלקה: כן.

מגלי והבה: תודה.

מגלי והבה: אם כך, אנחנו קובעים שסעיף 3, כהצעת הוועדה, התקבל.

מגלי והבה: אנחנו עוברים לסעיף 4.

מגלי והבה: כיוון שחברי הכנסת אריה אלדד ושלמה מולה הורידו את ההסתייגויות שלהם, אנחנו מצביעים על סעיף 4 כהצעת הוועדה.

מגלי והבה: הצבעה מס' 12 בעד סעיף 4 – 26 נגד – 6 נמנעים – אין סעיף 4 נתקבל.

מגלי והבה: בעד – 26, נגד – 6, אם כך, אני קובע שסעיף 4, כהצעת הוועדה, עבר בקריאה שנייה.

מגלי והבה: סעיף 5 – אני פונה לאלה שהסתייגו – סיעת חד"ש וחברי הכנסת טלב אלסאנע וג'מאל זחאלקה, להסיר או להצביע?

חנא סוייד: להצביע.

טלב אלסאנע: כן, להסיר.

מגלי והבה: להצביע.

מגלי והבה: אז אנחנו עוברים להצבעה על ההסתייגויות לסעיף 5 כפי שהקראתי.

מגלי והבה: בהתחלה של סיעת חד"ש וחברי הכנסת טלב אלסאנע, חנין זועבי וג'מאל זחאלקה, על ההסתייגות הראשונה בלבד, ואחר נמשיך.

מגלי והבה: הצבעה.

מגלי והבה: הצבעה מס' 13 בעד ההסתייגות – 6 נגד – 26 נמנעים – אין הסתייגות (1) של קבוצת סיעת חד"ש ושל חברי הכנסת טלב אלסאנע, חנין זועבי וג'מאל זחאלקה לסעיף 5 לא נתקבלה.

מגלי והבה: בעד – 6, נגד – 26.

מגלי והבה: אם כך, ההסתייגות הראשונה בסעיף 5 לא נתקבלה.

מגלי והבה: אנחנו עוברים להצבעה על הסתייגות מס' 2 לסעיף 5, כמובן של אותן סיעות וחברי הכנסת שהקראתי את שמותיהם.

מגלי והבה: הצבעה.

קריאות: הסתייגות?

מגלי והבה: אמרתי.

מגלי והבה: חברים, או שאתם מאזינים לי או שאתם מפסידים.

מגלי והבה: אמרתי שאנחנו מצביעים על הסתייגות.

מגלי והבה: הצבעה מס' 14 בעד ההסתייגות – 2 נגד – 25 נמנעים – אין הסתייגות (2) של קבוצת סיעת חד"ש ושל חברי הכנסת טלב אלסאנע, חנין זועבי וג'מאל זחאלקה לסעיף 5 לא נתקבלה.

מגלי והבה: בעד – 2, נגד – 25.

מגלי והבה: אם כך, ההסתייגות השנייה לסעיף 5 לא נתקבלה.

מגלי והבה: אני רוצה להזכיר לאלה שמצביעים שאנחנו עוברים עכשיו להצביע בקריאה שנייה על הסתייגות מס' 3 לסעיף 5.

חנא סוייד: מורידים.

מגלי והבה: אתם מורידים עד הסוף, אדוני, או רק 3?

חנא סוייד: עד הסוף.

מגלי והבה: עד הסוף וגם לא לחלופין.

מגלי והבה: אוקיי.

מגלי והבה: הורדתם עד הסוף, כל ההסתייגות לסעיף 5, חבר הכנסת סוייד, חבר הכנסת טלב אלסאנע וחבר הכנסת זחאלקה?

קריאה: כן, כן.

מגלי והבה: אוקיי.

מגלי והבה: מכיוון שגם לסעיף 6 אין הסתייגויות, מכיוון שחברי הכנסת שלמה מולה, אריה אלדד, עמיר פרץ – שלא נמצא כאן – ויריב לוין הורידו את ההסתייגויות, אנחנו מצביעים בקריאה שנייה על סעיפים 5 ו-6 כהצעת הוועדה.

מגלי והבה: הצבעה.

מגלי והבה: הצבעה מס' 15 בעד סעיפים 5–6, כהצעת הוועדה – 27 נגד – 6 נמנעים – אין סעיפים 5–6, כהצעת הוועדה, נתקבלו.

מגלי והבה: בעד – 27, נגד – 6, אנחנו קובעים שסעיפים 5 ו-6, כהצעת הוועדה, עברו בקריאה שנייה.

מגלי והבה: חברי חברי הכנסת, אנחנו עוברים עכשיו להצבעה בקריאה שלישית על כל הצעת החוק.

מגלי והבה: אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שלישית.

מגלי והבה: הצבעה מס' 16 בעד החוק – 27 נגד – 6 נמנעים – אין חוק הרשות לפיתוח הנגב (תיקון מס' 4), התש"ע–2010, נתקבל.

מגלי והבה: בעד – 27, נגד – 6.

מגלי והבה: אם כך, אני קובע שהצעת חוק הרשות לפיתוח הנגב (תיקון מס' 4), התש"ע–2010, עברה ותפורסם בספר החוקים של מדינת ישראל.

מגלי והבה: חברי חברי הכנסת, נאפשר לחבר הכנסת ישראל חסון, שרוצה להודות על החוק שעבר זה עתה בקריאה שלישית – בבקשה.

ישראל חסון: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

ישראל חסון: חברי חברי הכנסת, אני רוצה להודות בראש ובראשונה ליושב-ראש ועדת הכלכלה, שאפשר לנו לנהל את הדבר הזה בצורה אינטנסיבית והקדיש שעות רבות מזמנה של ועדת הכלכלה לצורך קידום החוק הזה.

ישראל חסון: למנהלת הוועדה – אני רוצה להודות לכם על השעות.

ישראל חסון: ואחרונים חביבים הם הצוות המשפטי, ובראש ובראשונה, או אחרונה חביבה, הגברת אתי בנדלר.

ישראל חסון: אני מקווה שעשינו מעשה טוב ושימשיכו להפריח לנו את השממה.

ישראל חסון: תודה רבה.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת ישראל חסון.

מגלי והבה: הודעה למזכירת הכנסת ולאחר מכן נמשיך בסדר-היום.

מגלי והבה: בבקשה, גברתי.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק כליאתם של לוחמים בלתי חוקיים (תיקון מס' 2), התש"ע–2010, שהחזירה ועדת החוץ והביטחון; הצעת חוק שירות ביטחון (הוראת שעה) (הצבת יוצאי צבא בשירות בתי-הסוהר) (תיקון מס' 4), התש"ע–2010, שהחזירה ועדת החוץ והביטחון; הצעת חוק השאלת ספרי לימוד (תיקון מס' 5), התש"ע–2010, שהחזירה ועדת החינוך, התרבות והספורט; הצעת חוק המוסד העליון ללשון העברית (תיקון מס' 4), התש"ע–2010, שהחזירה ועדת החינוך, התרבות והספורט.

ירדנה מלר-הורוביץ: לקריאה ראשונה מטעם הממשלה: הצעת חוק סדר הדין הפלילי (סמכויות אכיפה – מעצרים) (היוועדות חזותית – הוראת שעה) (תיקון מס' 3), התש"ע–2010; הצעת חוק לשכת עורכי-הדין (תיקון מס' 36) (הפסקת חברות של בעלי סמכות שפיטה וחידושה), התש"ע–2010; הצעת חוק ההוצאה לפועל (תיקון מס' 31), התש"ע–2010; הצעת חוק עובדים זרים (תיקון מס' 15) (צו כניסה למקום המשמש למגורים), התש"ע–2010.

ירדנה מלר-הורוביץ: לקריאה ראשונה מטעם הכנסת: הצעת חוק יישום תוכנית ההתנתקות (תיקון מס' 2) (פיצוי לעסקים ולעובדים), התש"ע–2010, של חבר הכנסת זאב אלקין וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק לתיקון פקודת הרוקחים (מס' 18) (איסור שיווק תמרוק שבתהליך ייצורו נערך ניסוי בבעלי-חיים), התש"ע–2010, של חבר הכנסת איתן כבל וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק החברות הממשלתיות (תיקון מס' 27) (כשירות לכהונה כדירקטור), התש"ע–2010, של חבר הכנסת יריב לוין; הצעת חוק לתיקון פקודת האגודות השיתופיות (מס' 8) (ועדות קבלה ביישובים קהילתיים), התש"ע–2010, של חבר הכנסת ישראל חסון וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק הרבנות הראשית לישראל (תיקון מס' 3) (סמכות בענייני גיור), התש"ע–2010, של חבר הכנסת .

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה, אדוני.

מגלי והבה: תודה למזכירת הכנסת.

מגלי והבה: [מס' מ/501; "דברי הכנסת", חוב' כ"ז, עמ' 9782; נספחות.

מגלי והבה: ]

מגלי והבה: חברי חברי הכנסת, אנחנו ממשיכים בסדר-היום.

מגלי והבה: חבר הכנסת גפני, יושב-ראש ועדת הכספים, אומנם קצת הפריע לנו.

מגלי והבה: עכשיו אנחנו לא נפריע לו.

מגלי והבה: אני מזמין אותו להציג הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מס' 177), התש"ע–2010, לקריאה שנייה וקריאה שלישית.

מגלי והבה: בבקשה, אדוני.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אני מתכבד להביא בפני הכנסת לקריאה שנייה ולקריאה שלישית את הצעת החוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מס' 177), התש"ע–2010, הצעת חוק ממשלתית.

משה גפני: סעיף 7 לפקודת מס הכנסה קובע כי לבקשת נישום רשאי מנהל רשות המסים להתיר לנישומים המנויים בסעיף תקופת שומה מיוחדת במקום התקופה הרגילה, שהיא מ-1 בינואר עד 31 בדצמבר.

משה גפני: לפי החוק הקיים ניתן לקבוע תקופת שומה מיוחדת לגבי חברה ממשלתית וקרן להשקעות משותפות בנאמנות.

משה גפני: בהצעת החוק שבפניכם מוצע לאפשר למנהל רשות המסים לקבוע תקופת שומה מיוחדת גם למוסד להשכלה גבוהה, משום שדוחותיו הכספיים של מוסד להשכלה גבוהה מוגשים למועצה להשכלה גבוהה ביחס לתקופה המתחילה ב-1 באוקטובר.

משה גפני: הצעת החוק הממשלתית שהובאה בפני הוועדה ביקשה לקבוע שהמנהל יהיה רשאי לאפשר שומה מיוחדת למוסד ציבורי החייב על-פי דין להגיש דיווח על פעילותו, וההנחה היתה שזה יחול גם על מוסדות להשכלה גבוהה.

משה גפני: אלא שבמהלך הדיונים בוועדה התברר כי הנוסח של מוסד ציבורי עלול להיות רחב מדי, ולא ברור על אילו מוסדות הוא עשוי לחול.

משה גפני: התברר גם שנוסח זה לא חל על מוסדות להשכלה גבוהה.

משה גפני: לכן הוועדה שינתה את הנוסח שהוצע על-ידי הממשלה וקבעה במפורש כי ניתן לקבוע תקופת שומה מיוחדת למוסד להשכלה גבוהה.

משה גפני: לגבי תחילת ההצעה – לבקשת המוסדות להשכלה גבוהה אפשרנו בהצעה שבפניכם למוסד להשכלה גבוהה שטרם הגיש את דיווחיו לשנת 2009 לבקש שגם בשנה זו תחול לגביו תקופת שומה מיוחדת מ-1 באוקטובר 2009 עד 1 באוקטובר 2010, וגם בתקופה שבין 1 בינואר 2009 ועד 30 בספטמבר 2009.

משה גפני: במהלך הדיונים בוועדה ביקשנו, חבר הכנסת חיים אורון ואני, שתיקבע הוראה כללית שלפיה מוסד ציבורי יגיש את כל דיווחיו השוטפים לכל רשויות המדינה במועד אחד ולגבי תקופה זהה.

משה גפני: עם זאת, התברר כי קביעה כאמור טעונה דיונים ובירורים נוספים.

משה גפני: לפיכך, ועל מנת שלא לעכב את החקיקה בנוגע למוסדות להשכלה גבוהה, החליטה הוועדה לאשר את נוסח ההצעה לגבי מוסדות להשכלה גבוהה, אך בכוונתנו להמשיך לעקוב ולפתור את הנושא של הדיווחים על-ידי מוסדות ציבור, בעזרת השם.

משה גפני: להצעת החוק יש הסתייגות לדיבור בלבד.

משה גפני: מגיש ההסתייגות לא כאן, אז אין הסתייגויות.

משה גפני: לפיכך, אבקשכם לאשר את הצעת החוק בקריאה השנייה ובקריאה השלישית.

משה גפני: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

מגלי והבה: תודה ליושב-ראש ועדת הכספים, חבר הכנסת גפני.

מגלי והבה: חברי חברי הכנסת, כיוון שאין לנו הסתייגויות להצעת החוק, אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

מגלי והבה: כמובן, הפרוטוקול מחייב, חבר הכנסת גפני, מכיוון שחבר הכנסת אורון לא פה, אז ההסתייגות שלו, אפילו לדיבור, לא תידון, ולכן נעבור להצבעה.

מגלי והבה: חברי חברי הכנסת, הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מס' 177), התש"ע–2010.

מגלי והבה: אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שנייה.

מגלי והבה: ציין יושב-ראש הוועדה שההסתייגויות היו לדיבור, אז אין צורך להצביע עליהן.

מגלי והבה: עוברים להצבעה בקריאה שנייה על הצעת החוק כפי שקראתי אותה.

מגלי והבה: הצבעה מס' 17 בעד סעיפים 1–2 – 18 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–2 נתקבלו.

מגלי והבה: בעד – 18, אין מתנגדים ואין נמנעים.

מגלי והבה: אני קובע שהצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מס' 177), התש"ע–2010, התקבלה בקריאה שנייה.

מגלי והבה: אנחנו עוברים, חברי חברי הכנסת, להצבעה בקריאה שלישית, אותה הצעת חוק.

מגלי והבה: הצבעה מס' 18 בעד החוק – 14 נגד – אין נמנעים – אין חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מס' 177), התש"ע–2010, נתקבל.

מגלי והבה: בעד – 14, אין מתנגדים ואין נמנעים.

מגלי והבה: אם כך, אני קובע שהצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מס' 177), התש"ע–2010, התקבלה ותופיע בספר החוקים של מדינת ישראל.

מגלי והבה: [מס' מ/520; "דברי הכנסת", חוב' ל"ג, עמ' 11281; נספחות.

מגלי והבה: ]

מגלי והבה: חברי חברי הכנסת, אנחנו ממשיכים בסדר-היום.

מגלי והבה: חבר הכנסת חסון וחבר הכנסת רותם, לא מסובבים גב ליושב-ראש.

מגלי והבה: אנחנו עוברים להצעת חוק האזרחים הוותיקים (תיקון מס' 9), התש"ע–2010, בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

מגלי והבה: יציג לנו את החוק יושב-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה, חבר הכנסת דוד אזולאי, ולאחר מכן נעבור להצבעה.

דוד אזולאי: אדוני היושב-ראש, מכובדי השרים, עמיתי חברי הכנסת, אני מתכבד להביא בפניכם את הצעת חוק האזרחים הוותיקים (תיקון מס' 9), התש"ע–2010, בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

דוד אזולאי: מקורה של הצעת חוק זו בהצעת חוק שיזמה הממשלה.

דוד אזולאי: אזרח ותיק מוגדר בחוק האזרחים הוותיקים כתושב ישראל שהגיע, לפי הרישום במרשם האוכלוסין, לגיל פרישה, כמשמעותו בחוק גיל פרישה.

דוד אזולאי: מספר האזרחים הוותיקים במדינת ישראל הולך ועולה, לאור העלייה בתוחלת החיים, והמגמה היא ששיעור זה רק ילך ויגדל, בעזרת השם.

דוד אזולאי: לאזרחים הוותיקים יש צרכים המייחדים אותם משאר האוכלוסייה, וככאלה הם נדרשים למענה גם ברשויות המקומיות.

דוד אזולאי: מוצע לקבוע כי הסמכויות הנתונות בחוק האזרחים הוותיקים לשר העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים יועברו לשר לענייני גמלאים, שיהיה מופקד על החוק.

דוד אזולאי: עוד מוצע לקבוע כי כל רשות מקומית תחויב למנות יועץ לענייני אזרחים ותיקים, אשר ייעץ לרשות המקומית בכל עניין הנוגע לאזרחים הוותיקים שבתחומה.

דוד אזולאי: הסדר דומה קיים כבר כיום בחקיקה המחייבת רשויות מקומיות למנות יועצת לקידום מעמד האשה.

דוד אזולאי: מוצע לקבוע כי היועץ יהיה עובד הרשות המקומית המכהן בה בפועל, שימלא את התפקיד נוסף על כל תפקיד אחר שלו באותה רשות.

דוד אזולאי: במילוי תפקידו זה הוא יהיה כפוף במישרין לראש הרשות המקומית.

דוד אזולאי: היועץ ייעץ לרשות המקומית, בין היתר, בעניינים הנוגעים להרחבה ולשיפור של שירותים לאזרחים ותיקים, לגיבוש מדיניותה של הרשות המקומית לשם קידום ענייני האזרחים הוותיקים בתחומה ולפעולות שיש לנקוט לשם טיפוח תודעה ציבורית לנושא.

דוד אזולאי: מוצע לקבוע כי לשם ביצוע תפקידו זה יהיה היועץ מוסמך לאסוף מידע ונתונים הנוגעים לענייני האזרחים הוותיקים שבתחום הרשות, יפעל לאיתור צורכיהם לשם הכנת תוכניות לקידום ענייניהם של הוותיקים, ישתף פעולה עם גורמים שונים הפועלים בתחום הרשות המקומית בנושא, יבחן את החלטות הרשות המקומית הנוגעות בנושא ויגיש חוות דעת בדבר ההשלכות של ההחלטות האלה.

דוד אזולאי: מוצע להטיל על היועץ מדי שנה לדווח למשרד לענייני גמלאים ולרשות המקומית על הפעולות שביצע במסגרת תפקידו, על מדיניות הרשות המקומית בענייני האזרחים הוותיקים ועל קידום עניינים אלה בתחום הרשות.

דוד אזולאי: דיווח כאמור יהיה פתוח לעיון הציבור.

דוד אזולאי: עוד מוצע, אדוני היושב-ראש, לקבוע חובה להזמין את היועץ לכל ישיבה של מועצת הרשות המקומית ושל כל ועדה מוועדותיה ולאפשר לו להביע את עמדתו לפני כל החלטה הנוגעת לענייני האזרחים הוותיקים ברשות המקומית.

דוד אזולאי: להצעת חוק זו, אדוני היושב-ראש, לא הוגשו הסתייגויות, ולכן אבקש שהכנסת תאשר את הצעת החוק בקריאה השנייה ובקריאה השלישית בנוסח המוצע על-ידי הוועדה.

דוד אזולאי: תודה רבה, אדוני.

מגלי והבה: תודה ליושב-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה.

מגלי והבה: אנחנו נאפשר לו להגיע למקום מושבו ונצביע על הצעת חוק האזרחים הוותיקים (תיקון מס' 9), התש"ע–2010.

מגלי והבה: כיוון שלא היו הסתייגויות להצעת החוק, נצביע בקריאה שנייה.

מגלי והבה: הצבעה.

מגלי והבה: הצבעה מס' 19 בעד סעיפים 1–4 – 15 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–4 נתקבלו.

מגלי והבה: בעד – 15, אין מתנגדים ואין נמנעים.

מגלי והבה: אם כך, אני קובע שהצעת חוק האזרחים הוותיקים עברה בקריאה שנייה, ואדוני מרשה לי גם שנצביע בקריאה שלישית.

דוד אזולאי: כן.

מתן וילנאי: – – –

מגלי והבה: נקלטת, אדוני.

קריאות: – – –

מגלי והבה: מופיע, וגם פה מופיע.

מגלי והבה: אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שלישית על הצעת חוק האזרחים הוותיקים.

מגלי והבה: הצבעה.

מגלי והבה: הצבעה מס' 20 בעד החוק – 14 נגד – אין נמנעים – אין חוק האזרחים הוותיקים (תיקון מס' 9), התש"ע–2010, נתקבל.

מגלי והבה: בעד – 14, אין מתנגדים ואין נמנעים.

מגלי והבה: הצעת החוק עברה בקריאה שלישית.

מגלי והבה: חוק האזרחים הוותיקים (תיקון מס' 9), התש"ע–2010, עבר בקריאה שלישית ויופיע בספר החוקים של מדינת ישראל.

ציון פיניאן: – – – דלק, צריך לנסוע.

מגלי והבה: מה אתה אומר, אדוני?

דוד אזולאי: רק להודות.

מגלי והבה: להודות, ודאי, תמיד אפשר ותמיד רצוי.

מגלי והבה: יושבי-ראש הוועדות בדרך כלל מוותרים אחד לשני.

מגלי והבה: בבקשה, אדוני.

דוד אזולאי: אדוני היושב-ראש, אני מבקש להודות לצוות ועדת הפנים – למנהלת הוועדה גברת , למזכירת הוועדה שוש אזולאי, כמובן ליועצים המשפטיים ורד קירו וגלעד קרן, שבאמת טרחו ועשו על מנת לקדם את החוק הזה.

דוד אזולאי: תודה רבה, אדוני.

מגלי והבה: תודה ליושב-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה.

מגלי והבה: [מס' כ/304; "דברי הכנסת", חוב' י"ט, עמ' 8132; נספחות.

מגלי והבה: ]

מגלי והבה: הצעת חוק משק הדלק (קידום התחרות) (תיקון מס' 4), התש"ע–2010, בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

מגלי והבה: יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת הכלכלה, חבר הכנסת אופיר אקוניס.

מגלי והבה: אדוני יושב-ראש ועדת הכלכלה, הצעת החוק, בבקשה.

אופיר אקוניס: תודה.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מתכבד להציג בפניכם את הצעת חוק משק הדלק (קידום התחרות) (תיקון מס' 4), התש"ע–2010, שיזם חבר הכנסת שי חרמש, בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

אופיר אקוניס: חוק משק הדלק (קידום התחרות), התשנ"ד–1994, נועד לקדם את התחרות במשק הדלק.

אופיר אקוניס: תחרות במשק זה, כמו בכל ענף, מושגת בין היתר על-ידי עידוד מתחרים פוטנציאליים להיכנס לשוק והקטנת חסמי הכניסה.

אופיר אקוניס: במקרה של משק הדלק הדבר נעשה באמצעות הקלת הקמתן של תחנות תדלוק נוספות וצמצום החסמים שחלק מהמתחרים בשוק הדלק נתקלים בהם, בעיקר במקטע השיווק.

אופיר אקוניס: כדי להשיג את התכליות האמורות, בשנת 1998 התקבלו תיקונים שונים לחוק משק הדלק (קידום התחרות).

אופיר אקוניס: בין היתר, במסגרת התיקון האמור הוסף סעיף 7, שעניינו תדלוק אוטומטי.

אופיר אקוניס: הסעיף הזה מסמיך את שר התשתיות הלאומיות לקבוע כללים לעניין התקני תדלוק אוטומטיים והפעלתם, שיחולו על כל חברות הדלק.

אופיר אקוניס: מדובר בהתקנים המוכרים לכולם בשמות הקשורים לחברה שבאמצעותה ניתן לתדלק בחברות השונות, כמו "פזומט" ו"דלקן".

אופיר אקוניס: ואולם, אף שחלפו כבר 12 שנה מהתיקון האמור, כללים בנושא זה טרם הותקנו.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, אריאל שרון – שלאחר מכן היה שנים רבות ראש ממשלה בישראל, היה שר חוץ, הוא היה בתפקידים רבים – התקין את התקנות ב-1998, ותראה כמה זמן לוקח.

אופיר אקוניס: הלחצים היו כבדים.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת חרמש ואני השתתפנו, אני ניהלתי את הישיבות, חבר הכנסת חרמש המציע.

אופיר אקוניס: היינו נתונים ללחצים.

אופיר אקוניס: כדאי גם להגיד את זה, כי כל הזמן מדברים פה על הלחצים הכבדים שמפעילים הטייקונים והחברות הגדולות במשק.

אופיר אקוניס: כן, הם הפעילו לחצים; כן, הם הפעילו לוביסטים; כן, הם לא רצו שנקדם, וחבר הכנסת חרמש – הם גם לא חשבו שזה יגיע – –

שי חרמש: לא האמינו שזה יבוא.

אופיר אקוניס: – – הם חשבו שזה יתפוגג, כפי שזה התפוגג מ-1998, וזה לא יגיע.

אופיר אקוניס: זה מגיע, זה מגיע הערב, חבר הכנסת חרמש.

אופיר אקוניס: אני חושב שזה הישג ענק.

אופיר אקוניס: מטרתה של הצעת החוק היא להפוך את ההוראה הקבועה בסעיף 7 להוראה אפקטיבית ולקדם את התחרות בשוק הדלק.

אופיר אקוניס: כידוע, העובדה שברכב מסוים מותקן התקן תדלוק אוטומטי של חברה אחת, גורמת לכך שבעל הרכב או הנהג יימנעו מתדלוק אצל חברה אחרת, דבר המהווה חסם משמעותי לתחרות.

אופיר אקוניס: הצעת החוק מתמודדת עם חסם זה על-ידי מעבר להתקן תדלוק אוטומטי אוניברסלי, אחיד, ובלשון הצעת החוק "התקן תדלוק אוטומטי כללי".

אופיר אקוניס: לפי המוצע, התקן זה יאפשר לצרכנים לרכוש דלק בכל חברת דלק שניתן לרכוש בה באמצעות התקן תדלוק אוטומטי, גם אם היא לא חברת הדלק שההתקן שייך לה או שהיא לא סיפקה אותו.

אופיר אקוניס: לשם כך, מוצע להסמיך את שר התשתיות הלאומיות – ד"ר לנדאו לא נמצא כאן, אבל הוא יוסמך לקבוע כללים לעניין התקני תדלוק אוטומטיים אוניברסליים והפעלתם, שלפיהם התקן התדלוק יאפשר ללקוח לרכוש דלק בחברה א', אדוני היושב-ראש, גם אם ההתקן שייך לחברה ב', או ג' אגב, גם ג', או שחברה ב' היא שהתקינה אותו, ובלבד שהוא התקשר בחוזה עם חברה א'.

אופיר אקוניס: כמו כן, בהתאם להצעת החוק, שר התשתיות יהיה רשאי לקבוע הוראות בעניין תנאים בנוגע לרכישת דלק, ובכלל זה, כפי שציינתי, התניית הרכישה בקיומו של חוזה בין חברת דלק לבין לקוח.

אופיר אקוניס: נוסף על כך, כדי למזער את התלות שבין חברת דלק לבין לקוח שלה, הנובעת מכך שכשהלקוח מעוניין לעזוב את חברת הדלק ולעבור לחברה אחרת עליו להשיב לה את ההתקן, השר יהיה רשאי לקבוע הוראות בנוגע להקניית הבעלות ללקוח בהתקן תדלוק אוטומטי אוניברסלי השייך לחברת דלק שסיפקה אותו או שהותקן על-ידה בתום תקופה שיקבע.

אופיר אקוניס: כדי לא להותיר את יישומו של ההסדר המוצע לרצונן הטוב של חברות הדלק, הצעת החוק מסמיכה את השר לקבוע בהוראות כאמור גם את המועד שלאחריו חברת דלק לא תהא רשאית למכור דלק באמצעות התקן תדלוק אוטומטי, אלא אם כן הוא התקן תדלוק אוטומטי אוניברסלי.

אופיר אקוניס: כדי לוודא שכללים בעניין התקן תדלוק אוטומטי אוניברסלי יותקנו, ולא ניאלץ, אדוני היושב-ראש, להמתין עוד 12 שנים – זה הרי דבר בלתי מתקבל על הדעת שממשלה כבר קיבלה החלטה ולא מצליחה להוציא אותה אל הפועל למרות שהיא צרכנית מן המעלה הראשונה, והיא גם מעודדת, כמדיניות כל הממשלות מאז 1998, תחרות במשק הדלק, דבר בלתי מתקבל על הדעת – קבענו בהצעת החוק ששר התשתיות הלאומיות יביא לאישור ועדת הכלכלה של הכנסת תקנות ראשונות בתוך שלושה חודשים מיום תחילתו של החוק המוצע, ובמקרה שהמשרד לא יספיק לגבש את התקנות האמורות בפרק הזמן שנקבע, יהיה השר רשאי, בצו, באישור ועדת הכלכלה של הכנסת, להאריך את התקופה האמורה לתקופה נוספת שלא תעלה על שלושה חודשים.

אופיר אקוניס: אדוני, להצעת החוק החשובה הזאת, הצרכנית הזאת, לא הוגשו הסתייגויות.

אופיר אקוניס: אני מבקש מחברי הכנסת לתמוך בה בקריאה השנייה ובקריאה השלישית.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת אופיר אקוניס, יושב-ראש ועדת הכלכלה.

מגלי והבה: אולי סוף-סוף תאחדו את תחנות הדלק בכלל.

מגלי והבה: אז אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שנייה.

מגלי והבה: הצעת חוק משק הדלק (קידום התחרות) (תיקון מס' 4), התש"ע–2010, בקריאה שנייה.

מגלי והבה: הצבעה.

מגלי והבה: הצבעה מס' 21 בעד סעיפים 1–2 – 14 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–2 נתקבלו.

מגלי והבה: בעד – 14, אין מתנגדים ואין נמנעים.

מגלי והבה: אם כך, אני קובע שהצעת החוק עברה בקריאה שנייה.

מגלי והבה: אנחנו עוברים לקריאה שלישית.

מגלי והבה: אדוני מרשה לי.

אופיר אקוניס: כן.

מגלי והבה: תודה.

מגלי והבה: הצבעה מס' 22 בעד החוק – 9 נגד – אין נמנעים – אין חוק משק הדלק (קידום התחרות) (תיקון מס' 4), התש"ע–2010, נתקבל.

מגלי והבה: בעד – 9, אין מתנגדים ואין נמנעים.

מגלי והבה: אם כך, אני קובע שהצעת החוק עברה בקריאה שלישית והיא תועבר לספר החוקים של מדינת ישראל לאחר פרסומה.

מגלי והבה: אני מזמין את יושב-ראש ועדת הכלכלה, בבקשה.

אופיר אקוניס: גם המציע כמובן רשאי, אפילו על-פי התקנון, להודות.

אופיר אקוניס: אני רוצה להודות לייעוץ המשפטי, לגברת בנדלר, למר עצמון ולמר ימין – לייעוץ המשפטי של ועדת הכלכלה; למנהלת ועדת הכלכלה הגברת לאה ורון ולצוות של ועדת הכלכלה, שבאמת גם בעניין הזה, כמו בחוק הקודם, עבדו בצורה אינטנסיבית וקשה, ובסופו של דבר הגענו לזמן הזה.

אופיר אקוניס: וכמובן גם ליועצי עורך-דין רן שטרית, עומר שכטר ושי חייק.

אופיר אקוניס: אני מאוד מודה לכולכם על העבודה החשובה, וכמובן כמובן גם למציע של החוק הזה, שביחד קידמנו אותו במהירות וביעילות, חבר הכנסת חרמש.

אופיר אקוניס: תודה רבה.

מגלי והבה: תודה.

אופיר אקוניס: גם הוא יכול.

מגלי והבה: חברי חברי הכנסת.

מגלי והבה: טוב, ניתן לך.

שי חרמש: כבוד היושב-ראש, אני רוצה להגיד מלה שהיא כאילו מצוות אנשים מלומדה, כי זה טריוויאלי להגיד תודה ליושב-ראש – תודה ליושב-ראש, משום שהתהליך והמאבק והלחצים, עד הרגע האחרון, כולל תנועת שדלנים – כך זה נקרא, נכון?

שי חרמש: שדלנים יצאו ושדלנים באו וחברי כנסת מוזרים נכנסו וחברי כנסת מוזרים יצאו.

שי חרמש: אופיר, אם לא היית מחליט שזה משימה, זה לא היה עובר.

שי חרמש: ולכל הקשורים לרפורמות בתקשורת, בחיבורים, בקישוריות – אם רוצים, בסוף מגיעים, והגענו לפה.

שי חרמש: אני מאחל גם לחברי במערכות האחרות שנמצאות היום במציאות הזאת שיצליחו בדרך הזאת.

שי חרמש: ככל שיקדם כן ייטב.

שי חרמש: תודה רבה, ותודה, אופיר, אישית ממני.

אופיר אקוניס: תודה רבה לך.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת שי חרמש.

מגלי והבה: [מס' כ/331; "דברי הכנסת", חוב' ל"ב, עמ' 11051; נספחות.

מגלי והבה: ]

מגלי והבה: הצעת חוק להגנה על עדים (תיקון מס' 3), התש"ע–2010, הצעת חוק לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

מגלי והבה: יציג את הצעת החוק חבר הכנסת , יושב-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה.

דוד אזולאי: אדוני היושב-ראש, עמיתי חברי הכנסת, מכובדי השרים, אני מתכבד להביא בפני הכנסת לקריאה השנייה ולקריאה השלישית את הצעת החוק להגנה על עדים, תיקון מס' 3, התש"ע–2010.

דוד אזולאי: ההצעה באה בעקבות בעיות שהתעוררו באשר לאופן אישור חקיקת משנה מכוח חוק להגנה על עדים, התשס"ט–2008.

דוד אזולאי: הצעת החוק היא יוזמה של ועדת הפנים והגנת הסביבה, בהתאם להחלטת ועדת הכנסת מיום ט"ז בכסלו התשמ"א, 24 בנובמבר 1980, המעוגנת בתקנון הכנסת, ומאפשרת לוועדת הכנסת ליזום חוקים שעניינם הכנסת.

דוד אזולאי: נוסח ההצעה תואם עם הגורמים הנוגעים בדבר במשרד לביטחון הפנים ובמשרד המשפטים.

דוד אזולאי: שני התיקונים הראשונים המוצעים בהצעת החוק הם בשני סעיפים שבהם נקבע כי חקיקת משנה בעניין המשטר והמשמעת ברשות להגנה על עדים ובעניין הוראות לעניין הזדהות מאבטח יובאו לאישור "ועדה מוועדות הכנסת שישיבותיה בעניין זה תהיינה חסויות".

דוד אזולאי: מאחר שהרשות להגנה על עדים מצויה בתחום ענייניה של ועדת הפנים והגנת הסביבה של הכנסת בהתאם לסעיף 97כ לתקנון הכנסת, ומאחר שממילא בסעיפים אחרים בחוק נקבע כי ועדה זו היא המוסמכת לעניין החוק, מוצע לתקן את הסעיפים האמורים ולקבוע בהם כי הוועדה שתוסמך לאשר הוראות שקבע השר תהיה ועדת הפנים והגנת הסביבה של הכנסת, וישיבותיה בעניין זה תהיינה חסויות.

דוד אזולאי: עם זאת, חברי הוועדה סברו כי נוכח העובדה שהחוק קובע שבהסדרים רגישים השמירה על סודיות פרטיהם חיונית, ייתכן כי במקרים מסוימים יידרש פורום מצומצם יותר לאישור חקיקת משנה מכוח החוק.

דוד אזולאי: סעיף 5 לחוק הכנסת, התשנ"ד–1994, מאפשר אישור חקיקת משנה בוועדת משנה חסויה בכל ועדות הכנסת, אך רק בהקשרים של ביטחון המדינה, יחסי חוץ או קשרי מסחר בין-לאומיים שאינם רלוונטיים לענייננו.

דוד אזולאי: על כן מוצע, אדוני היושב-ראש, לקבוע בחוק להגנה על עדים הסדר דומה להסדר שבסעיף 5 לחוק הכנסת, תוך התאמה לנסיבות הרלוונטיות לסוגיות העולות בהצעת החוק.

דוד אזולאי: לפי ההצעה, יוסמך יושב-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה לקבוע, לאחר התייעצות עם יושב-ראש הכנסת, כי תקנות, צווים או כללים הטעונים אישור הוועדה לפי החוק, יאושרו על-ידי ועדת משנה של הוועדה שישיבותיה חסויות – –

מגלי והבה: חבר הכנסת הרב גפני, אתה רוצה לעבור לממשלה?

מגלי והבה: רק תגיד לי.

מגלי והבה: פשוט, מאוד אתה מפריע לחברך, לעמיתך.

מגלי והבה: אתה רוצה לעבור לממשלה?

משה גפני: בשום אופן לא.

מגלי והבה: אז בבקשה, אני מכיר את זה מדעותיך.

משה גפני: ממשלה של הליכוד – – –

דוד אזולאי: חבר הכנסת גפני, מה האלטרנטיבה?

משה גפני: זאת הבעיה.

דוד אזולאי: – – אדוני היושב-ראש, אם שוכנע כי טעמים של מניעת פגיעה בפעילות הרשות להגנה על עדים, הגנה על שלומו של אדם או מניעת פגיעה בתוכנית הגנה על עד מחייבים כי האישור או הדיון בקשר אליו יישמרו בסוד.

דוד אזולאי: בדומה להוראות סעיף 5 האמור, הקמת ועדת משנה חסויה לפי החוק תיעשה לאחר התייעצות עם יושב-ראש הכנסת, בוועדת המשנה יהיו לכל היותר חמישה חברים, ודין אישור שיינתן על-ידה יהיה כדין אישור שניתן על-ידי הוועדה.

דוד אזולאי: להצעת החוק לא הוגשו הסתייגויות, אדוני היושב-ראש, ואני מבקש מחברי הכנסת לאשר אותה בקריאה השנייה ובקריאה השלישית.

דוד אזולאי: תודה.

מגלי והבה: תודה ליושב-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה.

מגלי והבה: נא לשבת.

ציון פיניאן: – – –

מגלי והבה: חברי חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק להגנה על עדים (תיקון מס' 3) (דיונים בחקיקת משנה), התש"ע–2010, בקריאה שנייה.

מגלי והבה: הצבעה ידנית לפי בקשתו של חבר הכנסת פיניאן.

מגלי והבה: מי שבעד – ירים את ידו.

נסים זאב: זו הצעת חוק, אני לא יכול – – –

מגלי והבה: אנחנו נפעיל אלקטרונית בגלל הפרוטוקול והפלט, כדי שחבר הכנסת אזולאי ידע מי הצביע נגדו.

מגלי והבה: אפשר להצביע גם ידנית, אבל בואו נעבור לאלקטרונית, לפי בקשת הפרוטוקול.

מגלי והבה: אנחנו נפעיל אלקטרונית, נדע מי הציע נגדו.

מגלי והבה: בוא נעבור אלקטרונית לפי בקשת הפרוטוקול.

מגלי והבה: הצבעה מס' 23 בעד סעיפים 1–3 – 12 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–3 נתקבלו.

מגלי והבה: בעד – 12, נגד – אין, נמנעים – אין.

מגלי והבה: אם כך, אני קובע שהצעת חוק הגנה על עדים עברה בקריאה שנייה.

מגלי והבה: אדוני מרשה לי להצביע בקריאה שלישית.

מגלי והבה: אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שלישית – הצעת חוק הגנה על עדים (תיקון מס' 3) (דיונים בחקיקת משנה), התש"ע–2010.

מגלי והבה: הצבעה.

מגלי והבה: הצבעה מס' 24 בעד החוק – 12 נגד – אין נמנעים – אין חוק הגנה על עדים (תיקון מס' 3), התש"ע–2010, נתקבל.

מגלי והבה: בעד – 12, אין מתנגדים, אין נמנעים.

מגלי והבה: אני קובע שהצעת חוק הגנה על עדים (תיקון מס' 3) עברה בקריאה שלישית, ותופץ בהתאם לתקנות ולחוק בספר החוקים של מדינת ישראל.

מגלי והבה: אני מזמין את יושב-ראש ועדת הפנים לפרק התודות.

מגלי והבה: בבקשה.

דוד אזולאי: אדוני היושב-ראש, הצעת החוק הזאת היתה יוזמתה של היועצת המשפטית של ועדת הפנים, הגברת מירי פרנקל-שור, ביחד עם עידו בן-יצחק, והם באמת עשו עבודה יוצאת מן הכלל על מנת לקדם חקיקה שבעצם היתה חסרה בתקנון הכנסת.

דוד אזולאי: החקיקה הזאת מאפשרת לקיים ולהעביר הצעות חוק גם בוועדת המשנה של ועדת הפנים שהיא ועדה חסויה.

דוד אזולאי: אני רוצה להודות למירי פרנקל-שור, היועצת המשפטית של הוועדה, לעידו בן-יצחק, ליפה, מנהלת הוועדה, לגברת שוש אזולאי, מזכירת הוועדה, ולכל צוות הוועדה.

דוד אזולאי: תודה רבה; אני מודה לכם.

דוד אזולאי: עידו אפילו נשאר פה עד שעה כזאת.

דוד אזולאי: תודה.

מגלי והבה: תודה רבה לחבר הכנסת אזולאי.

מגלי והבה: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/516).

מגלי והבה: ]

מגלי והבה: אנחנו עוברים להצעת חוק שירות ביטחון (הוראת שעה) (תיקון מס' 13), התש"ע–2010, קריאה ראשונה.

מגלי והבה: יציג את הצעת החוק סגן שר הביטחון, חבר הכנסת מתן וילנאי.

מגלי והבה: קריאה ראשונה – מי שרוצה להירשם, כי אני סוגר את רשימת המתדיינים.

מגלי והבה: אם לא יהיו, אנחנו נמשיך הלאה.

מגלי והבה: בבקשה, אדוני.

מתן וילנאי: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מתכבד להביא בפני הכנסת לאישור בקריאה ראשונה את הצעת חוק שירות ביטחון (הוראת שעה) (תיקון מס' 13), התש"ע–2010.

מתן וילנאי: עניינה הוא הארכה עד יום 31 בדצמבר 2011 של הוראת השעה המעגנת את תקופת שירות החובה לגברים, הסדיר, בצה"ל.

מתן וילנאי: ההוראה נחקקה בשנת 1995, והיא קובעת תקופת שירות סדיר נוסף בת שישה חודשים, והבקשה כרגע להוסיף את זה עד לדצמבר 2011, בעיקר עקב מצוקת כוח-אדם, שנובעת הן מצמצום במחזורי הגיוס והן מצמצום בעלייה לארץ, ומשפיעה כמובן על מחזורי הגיוס.

מתן וילנאי: כל הבקשה היא לאשר את ההצעה הזאת, להעביר אותה לקריאה שנייה ושלישית לאחר הכנה בוועדת חוץ וביטחון.

מגלי והבה: תודה, אדוני.

מגלי והבה: סיימת?

מתן וילנאי: כן.

מגלי והבה: נאפשר לך להגיע למקומך.

מגלי והבה: כיוון ששני אנשים נרשמו להידיין – חבר הכנסת כץ וחבר הכנסת מיכאל בן-ארי, שלא נמצאים כאן, אנחנו קובעים שאנחנו מצביעים על הצעת החוק בקריאה ראשונה.

מגלי והבה: אנחנו מצביעים כפי שקבע סגן שר הביטחון – הצעת חוק שירות ביטחון (הוראת שעה) (תיקון מס' 13), התש"ע–2010, קריאה ראשונה.

מגלי והבה: הצבעה מס' 25 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 7 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק שירות ביטחון (הוראת שעה) (תיקון מס' 13), התש"ע–2010, לוועדת החוץ והביטחון נתקבלה.

מגלי והבה: בעד – 7, אין מתנגדים ואין נמנעים.

מגלי והבה: אם כך, אני קובע שהצעת חוק שירות ביטחון (הוראת שעה) (תיקון מס' 13), התש"ע–2010, עברה בקריאה ראשונה, והיא תועבר לוועדת החוץ והביטחון להכנתה לקריאה שנייה וקריאה שלישית.

מגלי והבה: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/515).

מגלי והבה: ]

מגלי והבה: חברי חברי הכנסת, הצעת חוק שירות הקבע בצבא-הגנה לישראל (גמלאות) (תיקון מס' 24), התש"ע–2010, גם היא לקריאה ראשונה.

מגלי והבה: יציג את הצעת החוק סגן שר הביטחון, חבר הכנסת מתן וילנאי.

מתן וילנאי: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מתכבד להציג לאישור מליאת הכנסת בקריאה ראשונה את הצעת חוק שירות הקבע בצבא-הגנה לישראל (גמלאות) (תיקון מס' 24), התש"ע–2010.

מתן וילנאי: בחוק המדיניות הכלכלית לשנת הכספים 2004 תוקן חוק שירות הקבע בצה"ל (גמלאות), והוסף לו פרק שעניינו מעבר חיילי שירות קבע חדשים להסדר של פנסיה צוברת לעומת פנסיה תקציבית שהיתה מקובלת עד אז.

מתן וילנאי: לאחר תיקון זה לחוק שירות הקבע, נחקק בשנת 2005 חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (קופות גמל).

מתן וילנאי: בסעיף 20 לחוק קופות הגמל נקבע כי עובד זכאי להצטרף כעמית לקופת גמל, לפי כל דין או הסכם, לרבות הסכם קיבוצי, או להמשיך להיות עמית בקופת גמל כאמור, ורשאי לבחור מעת לעת כל קופת גמל המיועדת למטרה של קופה כפי שנקבע על-פי כל דין.

מתן וילנאי: בהצעת החוק שלפנינו נכללות ההתאמות הנדרשות בחוק שירות הקבע לגבי משרתים בשירות באופן שיהיה ברור כי גם משרתי קבע, כמו שאר העמיתים במדינה, יוכלו להחליט באיזה מוצר חיסכון פנסיוני יופקדו הכספים בגינם, ולא יחויבו להפקיד דווקא לקרן פנסיה מקיפה.

מתן וילנאי: אני מבקש כי מליאת הכנסת תאשר את הצעת החוק בקריאה ראשונה, ותעביר אותה להכנה לקריאה שנייה וקריאה שלישית לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות של הכנסת.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת מתן וילנאי.

מגלי והבה: נרשמו מתדיינים לחוק והם לא נמצאים כאן – חברי הכנסת יעקב כץ ומיכאל בן-ארי.

מגלי והבה: אם כך, אנחנו נאפשר לסגן השר להגיע למקומו, ונעבור להצבעה בקריאה ראשונה, כמובן.

מגלי והבה: אנחנו מצביעים על הצעת חוק שירות הקבע בצבא-הגנה לישראל (גמלאות) (תיקון מס' 24), התש"ע–2010, קריאה ראשונה.

מגלי והבה: הצבעה מס' 26 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 8 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק שירות הקבע בצבא-הגנה לישראל (גמלאות) (תיקון מס' 24), התש"ע–2010, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

מגלי והבה: בעד – 8, אין מתנגדים, אין נמנעים.

מגלי והבה: אם כך, אני קובע שהצעת חוק שירות הקבע בצבא-הגנה לישראל (גמלאות) (תיקון מס' 24) תועבר לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות לשם הכנתה לקריאה שנייה וקריאה שלישית.

קריאה: לוועדת העבודה והרווחה?

מגלי והבה: כן – והבריאות.

מגלי והבה: לפי בקשת סגן שר.

מתן וילנאי: – – –

מגלי והבה: כן, וזה גם חוק שירות הקבע וגמלאים.

מגלי והבה: אנחנו מזמינים את סגן שר הביטחון לשאילתות.

מגלי והבה: ואני יודע שאדוני עדיין בכושר, אז נוריד אותך ונעלה אותך ולא נחסוך בהצבעות.

מגלי והבה: כמובן, סגן השר ישיב על השאילתות כפי שמופיעות בסדר-היום שלנו.

מגלי והבה: שאילתא מס' 707, של חבר הכנסת זבולון אורלב – לא נמצא כאן; לפרוטוקול.

מגלי והבה: שאילתא מס' 830, של חבר הכנסת נחמן שי – לא נמצא כאן; לפרוטוקול.

מגלי והבה: חבר הכנסת זבולון אורלב שאל את שר הביטחון ביום כ"ו בשבט התש"ע (10 בפברואר 2010):

מגלי והבה: נמסר לי כי בהנחיית שר הביטחון ביצע צה"ל מיפוי מיגון במוסדות החינוך, ולגבי אשקלון נמצא צורך במיגון 13 בתי-ספר וכן 18 גני-ילדים.

מגלי והבה: עד כה מוגנו תשעה גני-ילדים.

מגלי והבה: רצוני לשאול: 1.

מגלי והבה: כמה בתי-ספר מוגנו?

מגלי והבה: 2.

מגלי והבה: מה הוא לוח הזמנים להשלמת המיגון?

מגלי והבה: חבר הכנסת נחמן שי שאל את שר הביטחון ביום ב' בניסן התש"ע (17 במרס 2010): בכנסת הקודמת אישרה הממשלה את המלצות פיקוד העורף למיגון מוסדות החינוך באשקלון בעקבות נפילת "קסאמים" במבצע "עופרת יצוקה".

מגלי והבה: תוכנית המיגון כללה הצבה של מיגוניות במוסדות חינוך.

מגלי והבה: הממשלה הנוכחית עצרה את המימון ונמנע המשך מיגון מוסדות החינוך.

מגלי והבה: רצוני לשאול: 1.

מגלי והבה: מדוע הופסקה תוכנית מיגון בתי-הספר באשקלון?

מגלי והבה: 2.

מגלי והבה: מה ייעשה להמשך מימון תוכנית המיגון?

מתן וילנאי: (לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול) ממשלת ישראל החליטה, כחלק מהמדיניות הכוללת באספקט המיגון, לדאוג לפתרונות מיגון ליישובים הקרובים לגבול עזה, שבהם נשקפת לתושבים סכנת חיים רציפה, ברורה ומיידית.

מתן וילנאי: על-פי החלטת ממשלה משנת 2004, מוגדרים יישובי עוטף-עזה כיישובים הממוקמים עד 7 ק"מ מגדר המערכת.

מתן וילנאי: ב-2 ביולי 2006 החליטה הממשלה למגן את כל הגנים ובתי-הספר היסודיים והעל-יסודיים הממוקמים ביישובי עוטף-עזה.

מתן וילנאי: כעולה מהחלטת הממשלה, העיר אשקלון וערים נוספות אינן נכללות בתחום, ולכן לא מוגנו הגנים ובתי-הספר בצורה מסודרת.

מתן וילנאי: חשוב להדגיש כי למרות אמירות שונות המושמעות לעתים, מעולם לא ניתנה כל הבטחה שלטונית למיגון העיר אשקלון, וכל הצעדים שנעשו לטובת העיר ננקטו לפנים משורת הדין.

מתן וילנאי: בעקבות בג"ץ 1040/10 של עיריית אשקלון והחלטת בית-המשפט מיום 10 במאי 2010 נפגשתי עם ראש העיר וממלא-מקומו לשמוע את הסתייגויותיהם בנושא מיגון מוסדות החינוך, ולאחר מכן העליתי את הסוגיה לדיון בוועדת המיגון הבין-משרדית, בהשתתפות משרד הביטחון, פיקוד העורף, רשות חירום לאומית ונציגי הממשלה השונים.

מתן וילנאי: המלצת הוועדה היתה כי אין מקום להחריג את מוסדות החינוך באשקלון מהמדיניות כיום ולמגנם באופן פרטני.

מגלי והבה: שאילתא מס' 942, של חבר הכנסת מסעוד גנאים – לא נמצא כאן; לפרוטוקול.

מגלי והבה: חבר הכנסת שאל את שר הביטחון ביום י"ג בסיוון התש"ע (26 במאי 2010): פורסם ב"הארץ" ב-12 במאי 2010 שהשב"כ מנסה לגייס סטודנטים פלסטינים לרפואה מאוניברסיטת אל-קודס כתנאי לקבלת אישורי כניסה לירושלים.

מגלי והבה: רצוני לשאול: 1.

מגלי והבה: האם נכון הדבר?

מגלי והבה: 2.

מגלי והבה: אם כן – למה מסרבים לחדש לסטודנטים אלה את אישורי הכניסה?

מגלי והבה: 3.

מגלי והבה: האם ידועים מקרים נוספים שבהם ניסה השב"כ לגייס פלסטינים כתנאי לקבלת אישורי כניסה?

מתן וילנאי: (לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול) כניסתם לישראל של תושבי איו"ש שאוזכרו בכתבה שפורסמה ב"הארץ" ב-12 במאי 2010 נמנעה מטעמים ביטחוניים.

מתן וילנאי: חשוב לציין כי לתושבי איו"ש אין זכות מוקנית להיכנס למדינת ישראל, ומתן היתר כניסה מותנה, בין-השאר, בהיעדר מניעה ביטחונית.

מגלי והבה: שאילתא מס' 957, של חבר הכנסת חיים אמסלם – לא נמצא כאן; לפרוטוקול.

מגלי והבה: חבר הכנסת חיים אמסלם שאל את שר הביטחון ביום כ' בסיוון התש"ע (2 ביוני 2010): נכה צה"ל זכאי לרכב רפואי של עד 1,600 סמ"ק.

מגלי והבה: אין בכך פתרון לנכה בעל משפחה מרובת ילדים הנדרש לקחת את ילדיו לבית-הספר ולאירועים משפחתיים.

מגלי והבה: רצוני לשאול: 1.

מגלי והבה: מדוע לא מאושר רכב בהתאם לגודל המשפחה?

מגלי והבה: 2.

מגלי והבה: מה ייעשה בנושא?

מתן וילנאי: (לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול) הזכאות לרכב רפואי לנכה צה"ל נקבעת על-פי קריטריונים רפואיים.

מתן וילנאי: הרכב הרפואי נועד לשמש את הנכה ולהתאים למגבלותיו הרפואיות.

מתן וילנאי: גודל המשפחה אינו בבחינת קריטריון רלוונטי לצורך התאמת רכב רפואי מעבר לקבוצת הזכאות.

מתן וילנאי: במקרים חריגים, כאשר מגבלותיו של הנכה ומצבו הרפואי אינם מאפשרים להתאים עבורו רכב רפואי מקבוצת הזכאות, ועדת חריגים מוסמכת לאשר רכישת רכב רפואי מעבר לזכאותו.

מתן וילנאי: עוד אציין כי נכה צה"ל רשאי לרכוש רכב רפואי בהתאם לצרכים המשפחתיים שלו, גם אם הרכב הרפואי אינו בקבוצת הזכאות, וכן לקבל סיוע לרכישת רכב רפואי בהתאם למחיר הרכב היציג בקבוצת הזכאות שלו.

מתן וילנאי: אם בוחר הנכה לרכוש רכב שמחירו עולה על מחיר הרכב היציג שהוא זכאי לו, עליו לשאת בהפרש שבין עלות הרכב שבחר לבין הסיוע הניתן לו על-ידי אגף השיקום.

מגלי והבה: שאילתא מס' 1025, של חבר הכנסת אורי אריאל – לא נמצא כאן; לפרוטוקול.

מגלי והבה: חבר הכנסת אורי אריאל שאל את שר הביטחון ביום ד' בתמוז התש"ע (16 ביוני 2010): בית-הכנסת "שמחת יצחק" בביתר-עילית (חלקה 622620/211831) עומד בפני הריסה בשל בנייה במהלך ההקפאה, בניגוד לאמור בצו, המתיר בנייה של בתי-כנסת.

מגלי והבה: רצוני לשאול: 1.

מגלי והבה: מדוע ניתן לבניין צו הריסה?

מגלי והבה: 2.

מגלי והבה: מדוע לא ייפסקו ההליכים להריסתו?

מגלי והבה: 3.

מגלי והבה: כמה בתי-כנסת עומדים לפני הריסה בשל צו ההקפאה?

מתן וילנאי: (לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול) המבנה הנדון נבנה והוצב באופן בלתי חוקי במקום שבו אין תב"ע מאושרת, ולכן החלה אכיפה כנגדו.

מתן וילנאי: מתאם הפעולות בשטחים הנחה להמשיך את הטיפול בסוגיה ברגישות הראויה על רקע ייעודו של המבנה.

מגלי והבה: שאילתא מס' 1048, של חבר הכנסת אריה ביבי – לא נמצא כאן; לפרוטוקול.

מגלי והבה: חבר הכנסת אריה ביבי שאל את שר הביטחון ביום י"א בתמוז התש"ע (23 ביוני 2010): המועצה להנצחת החייל מתכוונת להמליץ לאשר קבורת סוהרים בבית-קברות צבאי רק במקרה של פעילות מבצעית.

מגלי והבה: מדובר באפליה לעומת חיילים, שוטרים ואנשי שב"כ ומוסד.

מגלי והבה: כמו כן, מדובר בתקדים לבידול בין שוטר לסוהר, שכן מעמדם זהה לחלוטין בחוק.

מגלי והבה: רצוני לשאול: מה ייעשה בנדון?

מתן וילנאי: (לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול) סוגיית הזכאים לקבורה בבתי-קברות צבאיים קבועה בחוק, אולם לאורך השנים נקבעו החלטות חדשות, וגם מי שאינם חיילים נקברו בבית-קברות צבאי.

מתן וילנאי: בימים אלו דנה המועצה להנצחה המייעצת לשר הביטחון בנושא רגיש זה והגישה את המלצותיה.

מתן וילנאי: חשוב לציין כי שינוי בהקשר זה מחייב תיקון חוק בתי-קברות צבאיים.

מגלי והבה: יש לי רק הערה, אדוני סגן שר הביטחון.

מגלי והבה: שנינו נתקלנו בתופעה הזאת יותר מפעם אחת – אנשים מגישים שאילתות, יודעים על מועד התשובה ולא מופיעים כאן.

מגלי והבה: ולכן, א.

מגלי והבה: אני רוצה להודות לך, כי אני יודע איזה מאמץ אתה עושה באופן אישי לענות בזמן על השאילתות.

מגלי והבה: מצד שני, הערה כנשיאות לחברי הכנסת שישימו לב, אחרת אין טעם בשאילתות ששואלים ולא נמצאים כדי לקבל תשובה.

מגלי והבה: תודה, אדוני, על כל המאמצים.

מתן וילנאי: תודה רבה.

מגלי והבה: חברי חברי הכנסת – – –

אורי אריאל: מה, הוא ירד כבר?

מגלי והבה: כן, אם תגיע בזמן לא היו מורידים.

מגלי והבה: אבל יש לך הצעת חוק, חבר הכנסת אורי אריאל.

מגלי והבה: [הצעת חוק פ/756/18; נספחות.

מגלי והבה: ]

מגלי והבה: הצעת חוק הרעָיה, התשס"ט–2009.

קריאה: הרעִייה.

מגלי והבה: הרעִייה.

מגלי והבה: מכיוון שאין ניקוד, אני קראתי את זה ככה, ואני מודה לך, אדוני השר.

מגלי והבה: זו הצעת חוק הרעייה, של חבר הכנסת אורי אריאל.

מגלי והבה: אני מזמין את חבר הכנסת אורי אריאל לנמק את הצעת החוק.

מגלי והבה: בבקשה, חבר הכנסת אורי אריאל.

אורי אריאל: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מכובדי שר החקלאות, נדמה לי שאין רמקול, אם לא אכפת לכם.

מגלי והבה: אין לו רמקול.

אורי אריאל: אני אדבר בקול, וזה בסדר.

אורי אריאל: אתם תתארגנו בינתיים.

מגלי והבה: בסדר.

אורי אריאל: הצעת החוק באה להסדיר את חלוקת הקרקעות לרעייה על-ידי הגופים הנוגעים בדבר, קרי, משרד החקלאות, מינהל מקרקעי ישראל ואחרים.

אורי אריאל: אחת ממטרות החוק החשובות היא מתן כלים לפיקוח על-ידי הסיירת הירוקה ופקחים אחרים שיוכלו לא רק להגיד מה מותר ומה אסור, אלא גם לכפות ולהעניש במידת הצורך, ולהביא את השוק הזה – שהוא בסך הכול די פרוע היום, מחוסר סמכויות אכיפה.

אורי אריאל: אני רוצה להודות לחברי שעסקו בעניין הזה והביאו את ההצעות: לחיים דיין, ראש ארגון מגדלי הבקר בישראל, לעורך-דין איציק בם, לנחי אייל מהפורום המשפטי, לבצלאל סמוטריץ מתנועת "רגבים" ולנוספים שעמלו והגישו את טיוטות החוק.

אורי אריאל: אני רוצה להודות בסוף גם למשרד החקלאות, שהצליח בסוף להתחבר.

אורי אריאל: אני מודיע מפה שהחוק שלי יאוחד עם החוק הממשלתי ויתואם, ובעזרת השם עוד השנה נביא חוק לתפארת מדינת ישראל, תודה.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת אורי אריאל.

מגלי והבה: אנחנו עוברים להצבעה על הצעת החוק בקריאה ראשונה, כיוון שיש גם הצעה של הממשלה, ונתייחס אליה בהמשך.

אורי אריאל: – – –

מגלי והבה: הצבעה.

מגלי והבה: הצבעה מס' 27 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לדיון מוקדם בוועדה – 9 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הרעייה, התשס"ט–2009, לדיון מוקדם בוועדת הכלכלה נתקבלה.

מגלי והבה: בעד – 9, אין מתנגדים, אין נמנעים.

מגלי והבה: אני קובע שהצעת חוק הרעייה, התשס"ט–2009, של חבר הכנסת אורי אריאל, תעבור להכנתה לקריאה ראשונה.

מגלי והבה: זה טרומית, אורי אריאל?

אורי אריאל: לא, זו טרומית.

אורי אריאל: אבל היא תאוחד עם הצעה של הממשלה – – –

מגלי והבה: תאוחד עם הצעת הממשלה, אז בסדר.

מגלי והבה: ועדת הכלכלה, בהתאם לתקנון.

מגלי והבה: תודה.

אורי אריאל: תודה.

אורי אריאל: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/522).

אורי אריאל: ]

מגלי והבה: אני מזמין את שר החקלאות לנמק את הצעת חוק להסדרת הרעייה במקרקעי ציבור, התש"ע–2010, קריאה ראשונה כמובן.

מגלי והבה: בבקשה, אדוני שר החקלאות, חבר הכנסת שלום שמחון.

שלום שמחון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מטרתו של החוק המוצע היא להסדיר רעייה של בעלי-חיים במקרקעי ציבור, לצורך שמירה על מקרקעי הציבור בכלל ועל השטחים הפתוחים והיערות בפרט.

שלום שמחון: זאת, בין השאר כדי להבטיח שימוש בר-קיימא בשטחים וביערות ולקדם את שימור וקיום המגוון הביולוגי בהם, את כושר הייצור, כושר ההתחדשות, החיוניות שלהם, ואת היכולת לעשות בהם שימוש למטרות אקולוגיות, כלכליות וחברתיות.

שלום שמחון: מדובר באחד החוקים הסביבתיים החשובים ביותר, המעגנים את מחויבות משרד החקלאות לשמירת השטחים הפתוחים.

שלום שמחון: מאז הקמתה של מדינת ישראל, ועוד טרם הקמתה, רעו מגדלי בעלי-חיים את עדריהם במקרקעי ציבור.

שלום שמחון: לפני הקמת המדינה הסדירה את נושא הרעייה פקודת הרועים (מתן רשיונות) מ-1946, ולאחר הקמת המדינה נוסף גם חוק להגנת הצומח (נזקי עזים), התש"י–1950.

שלום שמחון: ברבות השנים לא התאימו שני דברי חקיקה אלו למצב אשר רווח במדינת ישראל בתחום המרעה והם הפכו לבלתי רלוונטיים.

שלום שמחון: בתחילה הסתמכה הרעייה באופן בלעדי על המרעה הטבעי הצומח, והדבר גרם ברבות השנים לסחיפת הקרקע ולהידלדלות של הצומח הטבעי.

שלום שמחון: בנוסף, קרקע לצורכי רעייה היתה, אז וכך גם היום, משאב מוגבל.

שלום שמחון: במקביל, הדרישה לקבלת קרקע ציבורית לצורכי רעייה גברה, וחלק ממגדלי העדרים עברו בלית ברירה להשלמת הזנתם של בעלי-החיים במזון מוגש.

שלום שמחון: בנוסף, במהלך השנים התחדד הצורך בשמירה על השטחים הפתוחים, הצורך של המדינה לפקח על הרעייה בשטחים האמורים והחשיבות שבעיגון הליך מסודר, הוגן ויעיל של הקצאת קרקע ציבורית לצורכי רעייה.

שלום שמחון: החוק המוצע מבקש לקבוע מנגנון חדש לטיפול בהקצאת מקרקעי ציבור לצורכי רעייה אשר מתאפיין בשקיפות ויעילות, ובכך יקל על ציבור מגדלי בעלי-החיים.

שלום שמחון: בהתאם למנגנון המוצע, בכל שנה תפורסם עד 30 בספטמבר רשימה של הגושים והחלקות הזמינים לרעייה.

שלום שמחון: אדם המבקש לקבל היתר רעייה יגיש בקשה לוועדה למתן היתרי רעייה.

שלום שמחון: הוועדה תבחן את הבקשות מצד אחד ואת היצע מקרקעי הציבור מצד שני ותחליט, על בסיס השיקולים הקבועים בחוק, בדבר הקצאות מקרקעי הציבור לרעייה.

שלום שמחון: פועל יוצא של החלטות אלו יהיו היתרי רעייה אשר יינתנו בכל שנה לתקופות שתקבע ועדת ההיתרים.

שלום שמחון: היתר הרעייה יקשור בין שלושה גורמים: מקבל הרשיון – המגדל, עדר בעלי-החיים שיזוהה ספציפית – גודל העדר, סוג בעלי החיים, וזהותם, ומשבצת קרקע מסוימת.

שלום שמחון: החלטת הוועדה תתבסס על כמה קריטריונים הקבועים בהצעת החוק, ובעיקר על כושר הנשיאה של הקרקע בהתאם לבעלי-החיים שלגביהם מתבקש היתר הרעייה.

שלום שמחון: במקביל, בהצעת החוק יינתנו לגורמים השלטוניים כלים יעילים לטיפול במפירי חוק.

שלום שמחון: אני רוצה, אדוני היושב-ראש, בהזדמנות הזאת להודות לחבר הכנסת אורי אריאל על עקביות, עקשנות, שהתחילו בקדנציה הקודמת; אני יודע שלהעביר הצעת חוק מממשלתית לוקח הרבה מאוד זמן, אבל אני בטוח שעשינו פה עבודה מסודרת כדי שאתה תסיים אותה בוועדת הכלכלה של הכנסת במהירות וביעילות.

שלום שמחון: תודה רבה.

מגלי והבה: תודה לאדוני שר החקלאות.

מגלי והבה: אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק להסדרת הרעייה במקרקעי ציבור, התש"ע–2010, קריאה ראשונה.

מגלי והבה: הצבעה מס' 28 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 9 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק להסדרת הרעייה במקרקעי ציבור, התש"ע–2010, לוועדת הכלכלה נתקבלה.

מגלי והבה: בעד – 9, אין מתנגדים, אין נמנעים.

מגלי והבה: אני קובע שהצעת חוק להסדרת הרעייה במקרקעי ציבור, התש"ע–2010, התקבלה, והיא תועבר להכנתה בוועדת הכלכלה לקריאה שנייה וקריאה שלישית.

מגלי והבה: אני באמת יודע כמה מכתבים קיבלת וכמה תשובות היו במשך התקופה שאתה שר החקלאות, וטיפלת בנושא.

מגלי והבה: שיהיה בהצלחה.

שלום שמחון: עכשיו הכול תלוי באורי אריאל.

מגלי והבה: מאה אחוז.

מגלי והבה: טוב שעושים סדר.

מגלי והבה: יש שאילתא לשר החקלאות, של חבר הכנסת יצחק וקנין.

מגלי והבה: כנראה הוא צריך לבוא אליך למושב כדי לקבל את התשובה.

מגלי והבה: הוא לא נמצא כאן, ואם כך נעביר את זה לפרוטוקול – שאילתא מס' 969.

מגלי והבה: אם תפגוש אותו במושב תיתן לו את זה, או שתגיד לו שיבוא לקבל את התשובה.

מגלי והבה: תודה, אדוני שר החקלאות.

מגלי והבה: לציבור, כדי שיבינו שאנחנו מתבדחים – הם שכנים, וגם אני שכן שלהם.

מגלי והבה: חבר הכנסת יצחק וקנין שאל את שר החקלאות ופיתוח הכפר ביום כ' בסיוון התש"ע (2 ביוני 2010): לחקלאים המתפרנסים ממכירה בשוקי אירופה נגרמים הפסדים בשעה שערך היורו יורד, בעיקר בענף התבלינים והירקות, שם נאלצים לייצא לפעמים בהפסד, מכורח החוזים.

מגלי והבה: רצוני לשאול: 1.

מגלי והבה: האם יש גורם העוקב אחר ההתפתחויות?

מגלי והבה: 2.

מגלי והבה: האם משרדך יזם ביטוח מחירים?

מגלי והבה: 3.

מגלי והבה: האם יפוצו החקלאים שרשמו הפסדים?

שלום שמחון: (לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול) 1.

שלום שמחון: משרד החקלאות עוקב אחר ההתפתחויות.

שלום שמחון: המרכז לסחר במשרד החקלאות עומד בקשר עם היצואנים ואומד את התיסוף הריאלי ואת הפגיעה ביצוא החקלאי הטרי, שמעל 60% ממנו מיוצא לגוש היורו.

שלום שמחון: 2.

שלום שמחון: לאחר התיסוף הקודם בתחילת שנות האלפיים, הבהיר משרד החקלאות לכלל החקלאים, שהכלי הנכון ביותר להתגוננות מפני תופעות של שינוי שערי מטבע הוא שימוש בביטוח שער.

שלום שמחון: ישנה חשיבות רבה להתייחס לביטוחים אלו באופן דומה להתייחסות לכל שאר ההוצאות השוטפות הרגילות.

שלום שמחון: נציין כי על-פי המידע הקיים במרכז לסחר חוץ, יש יצואנים/חקלאים שמבצעים גידורי שער באופן שוטף.

שלום שמחון: 3.

שלום שמחון: הירידה המשמעותית ביותר בשערי החליפין התרחשה בשלהי עונת היצוא הנוכחית, 2009/10.

שלום שמחון: להערכת המשרד, אם תימשך המגמה עלולה להיות פגיעה משמעותית בפתיחת עונת היצוא הבאה, 2010/11.

שלום שמחון: אם יהיה כך, המשרד ישקול את צעדיו.

שלום שמחון: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/521).

שלום שמחון: ]

מגלי והבה: חברי חברי הכנסת, הצעת חוק בתי-המשפט (תיקון מס' 60) (איסור פרסום), התש"ע–2010.

מגלי והבה: יציג את הצעת החוק שר המשפטים, מר יעקב נאמן.

מגלי והבה: בבקשה, אדוני שר המשפטים.

יעקב נאמן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, סעיף 70 לחוק בתי-המשפט מאפשר לחשוד בעבירה לפנות אל בית-המשפט ולבקש איסור פרסום של שמו.

יעקב נאמן: במקרה כזה על בית-המשפט לבחון מה רב יותר – הנזק לחשוד או העניין הציבורי.

יעקב נאמן: דא עקא, שבמקרים רבים אין לחשוד הזדמנות לעשות זאת כלל – זה עתה נודע לו על החקירה, והוא מוצא את שמו בכלי התקשורת.

יעקב נאמן: מצב זה החמיר בעידן האינטרנט, שבו הדברים נעשים באופן מיידי.

יעקב נאמן: מצב זה מרוקן מתוכן במקרים רבים את האפשרות לבקש איסור פרסום ועלול לגרום נזק בלתי הפיך לחשוד.

יעקב נאמן: הנזק עשוי להיות חמור במיוחד כשמתברר לאחר חקירה ראשונה, כפי שקורה במקרים רבים, כי החשד נגד אותו אדם היה מוטעה.

יעקב נאמן: עצם הפרסום במקרים אלה עלול לגרום לו נזק רב, שהיה נמנע לו עלה בידו לדחות או למנוע פרסום מבעוד מועד.

יעקב נאמן: לעניין זה יפים דבריו של כבוד השופט אליקים רובינשטיין בתיק בבש"פ 4537/08, פלוני נ' מדינת ישראל ואחרים, וכך הוא אומר: "במחוזותינו חזקת החפות הופכת לא אחת לקליפה ריקה, כי האדם מורשע בתקשורת".

יעקב נאמן: אומנם סעיף 25א לחוק איסור לשון הרע, התשכ"ה–1965, קובע כי אם פורסם באמצעי התקשורת שנפתחה נגד אדם חקירה פלילית או שהוגש נגדו כתב-אישום או שהורשע בעבירה, ולאחר מכן התקבלה החלטה לסגור את התיק, או שאותו אדם זוכה וכיוצא באלה, על כלי התקשורת לפרסם את ההחלטה העדכנית בהבלטה ראויה לפי דרישת אותו אדם.

יעקב נאמן: ואולם, גם אם הסעיף מיושם, הדבר נעשה בדיעבד, לאחר מעשה, כשהנזק כבר נגרם, וגם פרסום עדכני, אם נעשה, לא ישיב את הנעשה.

יעקב נאמן: כדי לצמצם מצבים מהסוג האמור ולאפשר לחשוד למצות את זכותו לפנות אל בית-המשפט ולבקש איסור פרסום שמו, מוצע לקבוע שככלל ייאסר פרסום שמו של חשוד שטרם הוגש נגדו כתב-אישום במשך 48 שעות מהמועד שבו הודע לו על דבר קיום חקירה נגדו, או עד שיתקיים דיון בעניינו, לפי המוקדם, כך שיהיה סיפק בידו, ככל שיהיה מעוניין בכך, לפנות אל בית-המשפט ולבקש איסור פרסום שמו.

יעקב נאמן: מוצע לקבוע חריגים לכלל במקרים המתאימים; ראשית, כאשר בית-המשפט מתיר פרסום לאור העניין הציבורי שבו; שנית, כאשר הפרסום חיוני או דחוף ופנייה אל בית-המשפט עלולה לעכבו באופן שיפגע במטרותיו, לרבות לצורך איתור חשוד או עדים, תפיסת עבריין נמלט, אזהרת הציבור מפני אדם העלול לסכנו וכיוצא באלה.

יעקב נאמן: דוגמה לכך היא מקרה שבו מדובר למשל בחשוד כעבריין מין, כאשר הפרסום עלול לעודד נפגעים נוספים להתלונן על פגיעות מצד אותו חשוד.

יעקב נאמן: דוגמה נוספת היא כאשר חשוד נמלט ויש צורך להזהיר את הציבור מפניו.

יעקב נאמן: במקרים אלו נדרש כי איסור הפרסום יהיה על-ידי קצין בכיר במשטרה, כמפורט בהצעה, או אישור עובד ציבור האחראי לתחום חקירות ומודיעין בגוף חוקר אחר, כגון במחלקה לחקירות שוטרים במשרד המשפטים.

יעקב נאמן: חריג שלישי הוא כאשר הפרסום נעשה לבקשתו האישית, בכתב, של החשוד או בהסכמתו האישית בכתב.

יעקב נאמן: עשויים להיות מקרים שבהם החשוד עצמו יהיה מעוניין בפרסום, אם מפני שהוא סבור שהדבר עשוי לסייע להגנתו ואם מטעם אחר.

יעקב נאמן: מובן כי במקרה כזה אין לכפות עליו איסור פרסום בניגוד לרצונו.

יעקב נאמן: עם זאת, וכדי לוודא שאכן הוא עצמו מעוניין בפרסום ולצמצם חשש שהדבר נעשה ללא גמירות דעת, הדבר צריך להיעשות, לפי המוצע, לבקשתו או בהסכמתו האישית בכתב, ולא די בהסכמה של עורך-דינו או בהסכמה בעל-פה.

יעקב נאמן: ההצעה מסדירה גם את סדרי הדין לעניין הגשת הבקשות השונות הקשורות לאיסור פרסום, הן לגבי חשודים והן לגבי איסורי פרסום אחרים המנויים בחוק בתי-המשפט, כגון איסור פרסום דיונים שנערכו בדלתיים סגורות, דיונים העוסקים בקטינים וכדומה.

יעקב נאמן: לאור חשיבות ההצעה אני מציע לתמוך בה ולהעבירה לדיון בוועדת החוקה, חוק ומשפט של הכנסת לצורך הכנתה לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

מגלי והבה: אני מודה לשר המשפטים.

מגלי והבה: להצעת החוק הזאת נרשמו כמה מתדיינים.

מגלי והבה: ראשון המתדיינים – חבר הכנסת יעקב כץ.

מגלי והבה: יש לך זכות – או שאתה מוותר?

יעקב כץ: אני לא יודע – – –

מגלי והבה: אם אתה לא יודע, אז אני מעדיף שתוותר.

קריאה: מוותר, מוותר.

יעקב כץ: – – –

מגלי והבה: חבר הכנסת דב חנין – בבקשה, אדוני.

קריאה: מדברים אחריו, אדוני היושב-ראש?

מגלי והבה: לא, אני סגרתי את הרשימה.

דב חנין: תודה רבה.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, רבותי השרים, עמיתי חברי הכנסת, אני תומך ברעיון שעומד מאחורי ההצעה.

דב חנין: אני חושב, אדוני שר המשפטים, שאכן חשוב מאוד להגן על זכויות הפרט של חשודים, ובפרט להגן על זכותם של חשודים לכבוד.

דב חנין: מהזכות לכבוד נגזרות זכויות כמו הזכות לשם טוב, הזכות להליך הוגן.

דב חנין: לכן, הצעת החוק הזאת בעיקרה נותנת ביטוי ממשי לעקרון חזקת החפות ולזכותו של חשוד שלא תיפגע זכותו לשם טוב לפני שתהיה לו הזדמנות הוגנת להתגונן מפני פגיעה זו.

דב חנין: לכן, אדוני היושב-ראש, אני אתמוך בהצעת החוק הזאת, למרות שיש לי כמה הערות שאני מקווה שבמסגרת הדיון בהצעת החוק בוועדת החוקה, חוק ומשפט, תוכלנה לתקן כמה ליקויים שיש בחוק, לדעתי.

דב חנין: הליקוי העיקרי, אדוני שר המשפטים, נמצא בכך שלפי ההצעה שלכם יש חלל בזמן שבו לכאורה לא חל האיסור.

דב חנין: ישנה תקופה שבין מועד תחילת החקירה והתגבשות החשד אצל המשטרה לבין מועד מתן ההודעה לחשוד ובתקופה הזאת לכאורה לא חל האיסור.

דב חנין: ברור שזה לחלוטין לא ראוי שחשדות נגד אדם יפורסמו ברבים עוד בטרם ניתנה לו הודעה על עצם קיומם.

דב חנין: ההערה השנייה נוגעת לאפשרות שמצויה בסעיף 1(2)(א) סיפא, כמדומני, שמאפשר לבית-המשפט להתיר את פרסום שמו של אדם לאור העניין הציבורי שבפרסום.

דב חנין: לא כל כך ברור ההליך השיפוטי שאליו הסעיף הזה מתייחס.

דב חנין: צריך להבהיר שמדובר בדיון שצריך להיערך בנוכחות החשוד.

דב חנין: צריך להגביל את האפשרות של החריג הזה לאותם מקרים חריגים מיוחדים, ובכל מקרה לאפשר גם לחשוד עצמו להשתתף בדיון בעניין הזה.

דב חנין: יש עוד כמה הערות נקודתיות, אדוני היושב-ראש, ואני אביא אותן בפני הוועדה כאשר היא תדון בחוק בהמשך הדיון.

מגלי והבה: עדיף.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

מגלי והבה: מכיוון ששאר המתדיינים לא נמצאים כאן, אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק בתי-המשפט (תיקון מס' 60) (איסור פרסום), התש"ע–2010.

מגלי והבה: הצבעה מס' 29 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 9 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק בתי-המשפט (תיקון מס' 60) (איסור פרסום), התש"ע–2010, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

מגלי והבה: בעד – 9, נגד – אין, נמנעים – אין.

מגלי והבה: אם כך, אני קובע שהצעת חוק בתי-המשפט (תיקון מס' 60) (איסור פרסום), התש"ע–2010, עברה בקריאה ראשונה, ותועבר לוועדת החוקה, חוק ומשפט להכנתה לקריאה שנייה וקריאה שלישית.

מגלי והבה: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/524).

מגלי והבה: ]

מגלי והבה: אני מזמין את שר המשפטים מר יעקב נאמן.

מגלי והבה: הצעת חוק סדר הדין הפלילי (סמכויות אכיפה – מעצרים) (תיקון מס' 8) (ערר שני ברשות והארכת מעצר או חידושו), התש"ע–2010, קריאה ראשונה – בבקשה, אדוני.

מגלי והבה: הפעם לא ניתן לך לרדת ולעלות עם כל הצעות החוק, כי אני לא בטוח שיהיו מתדיינים.

יעקב נאמן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הצעת החוק שלפניכם היא פרי המלצות הוועדה המייעצת לשר המשפטים לעניין סדר הדין הפלילי ודיני ראיות בראשות כבוד שופטת בית-המשפט העליון מרים נאור.

יעקב נאמן: מטרת ההצעה היא לקבוע באופן שונה איזון ראוי בין עקרון סופיות הדיון וסוגי העניינים שראוי שיתבררו בבית-המשפט העליון לבין מימוש הזכויות המהותיות של עצורים ונאשמים.

יעקב נאמן: על-פי נתוני הנהלת בתי-המשפט, בבית-המשפט העליון מתקיימים בסביבות 1,000 דיונים מדי שנה בנושא הארכות מעצר, וכ-600 דיונים בעררים על החלטות בתי-משפט מחוזיים בהחלטות הנוגעות למעצר, ומתוכם מעל 40% עררים בפעם השנייה.

יעקב נאמן: ההצעה מבקשת לתקן את חוק סדר הדין הפלילי (סמכויות אכיפה – מעצרים), התשנ"ו–1996, הקרוי "חוק המעצרים", באופן שיצמצם את מספר הדיונים המתקיימים בבית-המשפט העליון בענייני מעצרים בשתי דרכים עיקריות.

יעקב נאמן: הדרך האחת היא השוואת היקף זכות הערר של עצור על החלטות בעניין מעצרו לזכות הערר המוקנית לנאשם בהליך העיקרי.

יעקב נאמן: הכוונה היא להמיר את הזכות לערר שני, כפי שקובע סעיף 53 לחוק המעצרים, בבקשת רשות ערר שני על החלטות של בתי-משפט מחוזיים בערעור בעניין המעצר.

יעקב נאמן: הדרך השנייה היא צמצום הצורך בדיונים בהארכות מעצר בדרך של תיקון סעיף 62 בחוק המעצרים.

יעקב נאמן: באותן נסיבות שבהן ברור מראש כי פרק הזמן של 90 הימים לא יהיה בו די, ניתן יהיה להאריך את תקופת המעצר עד ל-150 יום, למשל במקרים שבהם מפאת מורכבות התיק, מספר הנאשמים או מספר העדים, סביר שלא ניתן יהיה לסיים את הדיון בתיק בפרק זמן של 90 ימים, כפי שמפורט בגוף ההצעה.

יעקב נאמן: בנוסף מבקשת ההצעה לקבוע סמכות לבית-המשפט הדן באישום, בכפוף לקיום עילת מעצר, מעצר גישור לתקופה שלא תעלה על 72 שעות, שיאפשר לבית-המשפט העליון לדון בבקשה לחידוש המעצר.

יעקב נאמן: זאת, במקרה שבו שוחרר נאשם שהיה נתון במעצר לתקופה המצטרפת כדי תשעה חודשים או לתקופה ארוכה יותר אך טרם נגזר דינו, והתובע הודיע על כוונתו לבקש את חידוש מעצרו בהתאם להוראות החוק.

יעקב נאמן: לאור המלצות ועדת השופטת נאור לעניין הצורך הקיים בהקלת העומס המוטל על בית-המשפט העליון ועל הפרקליטות בדיוני הארכות מעצרים ועררים שניים, ולאור האיזון שנעשה בהצעה במטרה למזער את הפגיעה בזכויותיהם של עצורים, אני מבקש מחברי הכנסת הנכבדים לתמוך בהצעת החוק בקריאה ראשונה ולהעבירה לדיון בוועדת החוקה, חוק ומשפט לצורך הכנתה לקריאה שנייה ושלישית.

מגלי והבה: תודה לאדוני שר המשפטים.

מגלי והבה: רציתי לתת לך להמשיך לעמוד כאן, אבל אני רואה את חבר הכנסת דב חנין, שבכל מקרה רוצה להתייחס להצעת החוק.

מגלי והבה: אנחנו נאפשר לו.

יעקב נאמן: בבקשה.

מגלי והבה: אין שום בעיה, ואנחנו מתקדמים.

מגלי והבה: דב החרוץ.

דב חנין: תודה רבה.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, להבדיל מהחוק הקודם, שאני חשבתי שהוא חוק טוב, אדוני היושב-ראש, אני חושב שהחוק הזה הוא חוק לא מוצלח.

דב חנין: בשנת 1996 חוקקה הכנסת את חוק המעצרים כדי לתת ביטוי למהפכה החוקתית ולמעמד העילאי של הזכות לחירות בהליך הפלילי.

דב חנין: אותו חוק ביקש להבטיח שהשימוש במעצר, שהוא אותו כלי קיצוני המאפשר שלילת חירותו של אדם עוד בטרם הוכחה אשמתו במשפט הוגן – השימוש במעצר לא יעלה על הנדרש באופן הכרחי.

דב חנין: אבל, אדוני היושב-ראש, אם אנחנו מסתכלים על הנתונים אנחנו רואים שהחוק לא השיג את מטרתו.

דב חנין: בשנת 1998 היו 40,345 מעצרים, בשנת 2008 היו 58,000 מעצרים, עלייה ב-18,000 מעצרים.

דב חנין: בשנת 1998 היו 6,800 מעצרים עד תום ההליכים ומעצרים עד מתן החלטה אחרת, בשנת 2008 המספר המקביל היה למעלה מפי שניים: 15,110.

דב חנין: בתקופה הזאת לא חלה עלייה בפשיעה המדווחת ולפי הנתונים של משטרת ישראל יש דווקא מגמה הפוכה.

דב חנין: בין השנים 1999 ו-2008 חלה ירידה משמעותית בשיעור הפשיעה ל-1,000 נפש.

דב חנין: מה שהחוק הזה עושה, הוא מצמצם עוד יותר את הניסיון לצמצם את השימוש במעצר, הוא מונע מאותו עצור, שנהנה מחזקת החפות, את הזכות שעררו יידון בבית-המשפט העליון, ולכן החוק הזה איננו ראוי.

דב חנין: אגב, אפשר היה למצוא פתרון הרבה יותר מתון ולאפשר, למשל, ערר לבית-המשפט העליון בצורה שקיימת היום בתקנה 5 לתקנות סדר הדין בבית-המשפט הגבוה לצדק, שמאפשרת לבית-המשפט לקבוע שאם הערר – בתקנה שם כתוב, כמובן, "העתירה" – אם הערר איננו מראה על פניו עילה, בית-המשפט רשאי לדחות אותו על יסוד האמור בו ללא הזמנת העותר.

דב חנין: זה היה יכול להיות פתרון מתון יותר ומידתי יותר לפתרון של חיסול מוחלט של הזכות לערר נוסף בפני בית-המשפט העליון.

דב חנין: כמובן, אדוני היושב-ראש, אני חושב שצריך להתנגד גם לכך שמסמיכים את בית-המשפט העליון להאריך מעצר של אדם ששהה במעצר מעבר לתשעה חודשים בקשר למשפט שעודנו מתנהל.

דב חנין: כאן מציעים להסמיך את בית-המשפט העליון להאריך את המעצר הנוסף ב-150 יום במקום ב-90 יום.

דב חנין: אני מבין שיש עומס בבתי-המשפט; הדרך להתמודד עם העומס בבתי-המשפט איננה עוברת דרך החמרת מצבם של האסירים.

דב חנין: החוק קובע שהליך פלילי צריך להתנהל יום-יום, ולא למשוך אותו.

דב חנין: זו הדרך: ננהל הליכים יום-יום, לא נחזיק אנשים בכלא לנצח ולא נאפשר להאריך את המעצרים האלה עוד ועוד מעבר לכל מידה ולכל דין.

דב חנין: תודה.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

מגלי והבה: אין לנו עוד מתדיינים בהצעת החוק.

מגלי והבה: אם כך, אנחנו נעבור להצבעה בקריאה ראשונה על הצעת חוק סדר הדין הפלילי (סמכויות אכיפה – מעצרים) (תיקון מס' 8).

מגלי והבה: הצבעה.

מגלי והבה: הצבעה מס' 30 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 2 נגד – 4 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק סדר הדין הפלילי (סמכויות אכיפה – מעצרים) (תיקון מס' 8) (ערר שני ברשות והארכת מעצר או חידושו), התש"ע–2010, לוועדה לא נתקבלה.

מגלי והבה: בעד – 2, נגד – 4.

מגלי והבה: אם כך, הצעת החוק לא עברה.

מגלי והבה: מה לעשות?

מגלי והבה: אתה מכיר את החוק.

אורי אריאל: חברים, אני מבקש להתארגן, זה לא יכול להיות – – –

מגלי והבה: כמובן, אדוני שר המשפטים – – –

אורי אריאל: חבר'ה, תעלו את זה מחר עוד פעם, לא קרה שום דבר.

אורי אריאל: יישר כוח.

יעקב נאמן: אחרי ועדה בראשות שופטת בית-המשפט העליון, שהגיעה למסקנות, וכל הבעיות – – –

אריה אלדד: מחר עוד פעם.

אריה אלדד: אדוני שר המשפטים, גם מחר יום.

אריה אלדד: הממשלה יכולה כל יום להעלות.

מגלי והבה: אתה – – – המוטל עליך.

מגלי והבה: היו צריכים לדאוג שיהיו לך מספיק חברי כנסת פה.

אריה אלדד: בניגוד לחבר כנסת, שעכשיו צריך לחכות שישה חודשים, הממשלה יכולה להגיש – – –

מגלי והבה: אדוני, תן לדמוקרטיה לעשות את שלה, במיוחד שיש לנו קואליציה דורסנית, אז לא נורא.

יעקב נאמן: – – – יותר מבית-המשפט העליון.

מגלי והבה: אדוני שר המשפטים, אנחנו ממשיכים בסדר-היום ואם אתה רוצה ששאר החוקים שלך יעברו – אני כיושב-ראש לא מתערב – אז תוודאו שיהיו לכם אנשים פה.

מגלי והבה: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/525).

מגלי והבה: ]

מגלי והבה: הצעת חוק עזרה משפטית בין מדינות (תיקון מס' 7) (פטור ממתן התחייבות), התש"ע–2010, קריאה ראשונה – בבקשה, אדוני.

יעקב נאמן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הצעת החוק המונחת בפניכם מבקשת לשנות את מנגנון החובה של דרישת התחייבות ממדינה המבקשת עזרה משפטית בתחום החילוט ממדינת ישראל למנגנון של שיקול דעת.

יעקב נאמן: חוק העזרה המשפטית בין מדינות קובע מסגרת לעזרה משפטית בין מדינות.

יעקב נאמן: בבקשות עזרה משפטית הנוגעות לחילוט רכוש קובע החוק כי העזרה המשפטית תותנה במתן התחייבות של המדינה המבקשת לשפות את מדינת ישראל בשני מצבים: האחד, כאשר מתבקש סעד זמני בנוגע לחילוט רכוש, על מנת לשפות אם הרכוש לא יחולט בסופו של יום.

יעקב נאמן: השני, כתנאי להעברת הרכוש שחולט למדינה המבקשת לאחר צו חילוט סופי, למקרה שיבוטל צו החילוט.

יעקב נאמן: דרישת ההתחייבות מערימה קשיים על מתן עזרה משפטית, ובכך פוגעת הן במלחמה הבין-לאומית בפשיעה והן במעמדה של מדינת ישראל במסגרות בין-לאומיות שונות.

יעקב נאמן: יש מדינות רבות אשר הוראות הדין שלהן אינן מאפשרות להן מתן ההתחייבות.

יעקב נאמן: תיקון זה אינו פוגע או משנה אפשרות המדינה הזרה לשפות את מדינת ישראל במקרה של ביטול החילוט, ומדינת ישראל יכולה לתבוע נזקיה מהמדינה המבקשת.

יעקב נאמן: התיקון מבקש רק לבטל דרישת ההתחייבות הדווקנית.

יעקב נאמן: לפיכך, מוצע לתקן חוק זה, כך שניתן יהיה לוותר על דרישת ההתחייבות, אם הרשות המוסמכת מצאה כי אין צורך בדבר.

יעקב נאמן: תיקון זה תואם גם התחייבויותיה הבין-לאומית של המדינה כלפי מדינות אחרות בתחום שיתוף הפעולה במלחמה בפשיעה.

יעקב נאמן: אבקש מחברי הכנסת הנכבדים לתמוך בהצעת חוק זו בקריאה ראשונה ולהעבירה לוועדת חוקה, חוק ומשפט של הכנסת להכנתה לקריאה שנייה ושלישית.

מגלי והבה: אדוני יכול להישאר במקום מכיוון שלא נרשמו מתדיינים להצעת החוק.

מגלי והבה: מי שרוצה להצביע, לשבת במקום.

מגלי והבה: חברת הכנסת חוטובלי, אי-אפשר להביך שר משפטים יותר מפעם אחת.

יעקב נאמן: לא מביכים אותי, אדוני.

יעקב נאמן: זה פשוט עזרה לנאשמים.

יעקב נאמן: מה שנעשה כאן קודם זה עזרה לנאשמים.

מגלי והבה: אני לא אתווכח, אדוני, בנושא הדמוקרטיה, שכל צד יש לו הזכות לנצל אותה.

מגלי והבה: אנחנו מצביעים, אם כך, על הצעת החוק בקריאה ראשונה.

מגלי והבה: חוק עזרה משפטית בין מדינות (תיקון מס' 7), קריאה ראשונה – הצבעה.

מגלי והבה: הצבעה מס' 31 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 11 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק עזרה משפטית בין מדינות (תיקון מס' 7) (פטור ממתן התחייבות), התש"ע–2010, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

מגלי והבה: בעד – 11, אין מתנגדים, אין נמנעים.

מגלי והבה: אם כך, אני קובע כי הצעת חוק עזרה משפטית בין מדינות (תיקון מס' 7) (פטור ממתן התחייבות), התש"ע–2010, עברה בקריאה ראשונה, ותועבר לוועדת החוקה, חוק ומשפט להכנתה לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

מגלי והבה: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/528).

מגלי והבה: ]

מגלי והבה: אנחנו עוברים להצעת חוק שהיה לה פטור מחובת הנחה, כמובן – הצעת חוק סדר הדין הפלילי (סמכויות אכיפה – מעצרים) (היוועדות חזותית – הוראת שעה) (תיקון מס' 3), התש"ע–2010, קריאה ראשונה.

מגלי והבה: יציג לנו את הצעת החוק כבוד שר המשפטים.

מגלי והבה: בבקשה, אדוני.

יעקב נאמן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, מטרת התיקון המוצע בהצעת חוק זאת היא להאריך בשנה נוספת את תוקפו של החוק שנחקק כהוראת שעה בשנת 2007 ושתוקפו אמור לפוג ביום י"א באב תש"ע, 22 ביולי 2010.

יעקב נאמן: חוק סדר הדין הפלילי (סמכויות אכיפה – מעצרים) (היוועדות חזותית – הוראת שעה), התשס"ז–2007, הוסיף לחוק סדר הדין הפלילי העיקרי אפשרות לערוך דיון בבית-המשפט בבקשה להארכת מעצרו של חשוד או לשחררו בערובה באמצעות היוועדות חזותית, מה שנקרא בלעז "וידיאו קונפרנס".

יעקב נאמן: בהוראת השעה נקבעו התנאים, שעיקרם היות החשוד בגיר, שטרם הוגש נגדו כתב-אישום, עליו להיות מיוצג בידי סניגור, יש לקבל הסכמתו לעריכת הדיון בדרך של היוועדות חזותית לאחר שניתנה לו הזדמנות סבירה להיפגש עם סניגורו פנים אל פנים ולהיוועץ בו.

יעקב נאמן: החוק נקבע כהוראת שעה לתקופה של שנה, ולאחר מכן הוארך עד ליום י"א באב התש"ע, 22 ביולי 2010, במטרה לבחון במהלך תקופה זו אם הדיונים המתנהלים באמצעות היוועדות חזותית מהווים תחליף ראוי לנוכחות פיזית של חשוד בדיון בבית-המשפט בבקשה להארכת מעצר או שחרור בערובה.

יעקב נאמן: במסגרת בחינה זו נערך במהלך תקופת יישום הוראת השעה מחקר מלווה, שבחן את ההליכים שבוצעו באמצעות היוועדות חזותית, ובכלל זה ההשפעה של קיום הדיונים בהיוועדות חזותית על תקינות ההליך ועל שמירת הזכויות המהותיות של החשוד במהלך הדיון בעניינו.

יעקב נאמן: דוח המחקר האחרון, מיום ט"ז באייר התש"ע, 30 באפריל 2010, הראה בעיקרו ממצאים חיוביים ושביעות רצון של העצורים שהשתתפו בו, זאת למרות השימוש המועט יחסית בהליך.

יעקב נאמן: מחודש ספטמבר 2007 נערכים דיוני הארכת מעצר ושחרור בערובה של חשודים בדרך של היוועדות חזותית, במסגרת יישומה של הוראת השעה, בבית-המשפט השלום בתל-אביב, ובו בלבד, כאשר החשודים נמצאים בבית המעצר באבו-כביר – זאת באופן ניסיוני, כדי לבחון יישום הוראת השעה הלכה למעשה.

יעקב נאמן: הצעת החוק הנוכחית להארכת הוראת השעה בשנה נוספת באה לצורך השלמת המחקר המלווה את היישום הניסיוני של הוראת השעה, וכן כדי לאפשר הרחבת יישום הוראת השעה למקומות נוספים.

יעקב נאמן: כל זאת על-פי החלטת שר המשפטים, בהסכמת השר לביטחון הפנים וועדת החוקה, חוק ומשפט, כך שניתן יהיה להרחיבו גם לאוכלוסייה נוספת, היא אוכלוסיית העצורים שהוגש נגדם כתב-אישום, בעיקר בדיונים שעניינם דחיית מועדים או דיונים בנושאים טכניים אחרים.

יעקב נאמן: עם השלמת המחקר המלווה ולאור ממצאיו יישקל המשך תוקפה של הוראת השעה, ובכלל זה תישקל האפשרות להביא לכנסת חקיקה שתקבע הסדר קבע – וכל זאת ייעשה, כמובן, בבוא העת, באמצעות תהליך הגשתה של הצעת חוק מפורטת.

יעקב נאמן: אשר על כן, אבקש מחברי הכנסת הנכבדים לתמוך בהצעת החוק האמורה בקריאה ראשונה ובהעברתה לוועדת החוקה, חוק ומשפט לצורך הכנתה לקריאה שנייה ושלישית, בטרם יפוג תוקף הוראת השעה ביום י"א באב התש"ע, 22 ביולי 2010.

מגלי והבה: תודה, אדוני שר המשפטים.

מגלי והבה: אם כך, אנחנו עוברים להצבעה בקריאה ראשונה.

מגלי והבה: הצעת חוק סדר הדין הפלילי (סמכויות אכיפה – מעצרים) (היוועדות חזותית) (הוראת שעה) (תיקון מס' 3), התש"ע–2010, קריאה ראשונה – הצבעה.

מגלי והבה: הצבעה מס' 32 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 8 נגד – 1 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק סדר הדין הפלילי (סמכויות אכיפה – מעצרים) (היוועדות חזותית) (הוראת שעה) (תיקון מס' 3), התש"ע–2010, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

מגלי והבה: בעד – 8, נגד – 1.

מגלי והבה: אם כך, אנחנו קובעים שהצעת חוק סדר הדין הפלילי (סמכויות אכיפה – מעצרים) התקבלה, והיא תועבר, כמובן, להכנתה לקריאה שנייה וקריאה שלישית בוועדת החוקה, חוק ומשפט.

מגלי והבה: להבדיל מהצעת החוק הקודמת שנפלה – אנחנו מדברים על (היוועדות חזותית) (הוראת שעה) (תיקון מס' 3), התש"ע–2010.

מגלי והבה: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/523).

מגלי והבה: ]

מגלי והבה: חברי חברי הכנסת, אנחנו ממשיכים בסדר-היום הארוך שלנו.

מגלי והבה: אנחנו עוברים להצעת חוק התעבורה – – –

ציפי חוטובלי: חוק הפיקוח על מעונות-יום לפעוטות.

מגלי והבה: אין, גברתי – – –

שלום שמחון: אדוני, אני אציג את החוק, גם את הרכבת.

מגלי והבה: אוקיי, אני שמח.

מגלי והבה: הסתכלתי, לא ראיתי את הזה.

מגלי והבה: אם כך, אני אחזור להצעה המקורית.

מגלי והבה: זה שיתוף בין חברים.

מגלי והבה: מה אתה אומר?

שלום שמחון: גם את הרכבת אני אציג.

מגלי והבה: מאה אחוז.

מגלי והבה: הצעת חוק הפיקוח על מעונות-יום לפעוטות, התש"ע–2010 – יציג לנו את הצעת החוק שר החקלאות במקום סגנית שר התעשייה, המסחר והתעסוקה.

מגלי והבה: בבקשה, אדוני.

שלום שמחון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כבוד השרים, הצעת החוק המונחת לפניכם, חברי הכנסת, נועדה להסדיר את הכללים לרישוי ולפיקוח על מעונות-יום לפעוטות.

שלום שמחון: הצעת החוק למעשה קובעת לראשונה בחקיקה הסדר מקיף לרישוי ולפיקוח על מעונות-יום המאכלסים לפחות שבעה פעוטות מגיל לידה עד גיל שלוש.

שלום שמחון: ההצעה נועדה להחליף את ההסדר הקיים כיום, אשר נקבע בשנת 1965 ומאז לא שונה.

שלום שמחון: ההסדר הקיים מתייחס למעונות-יום, למעונות לקשישים ולמעונות למוגבלים בשכלם כאחד ולא מבחין בין הצרכים הייחודיים של כל תחום ותחום.

שלום שמחון: עם החלת מנגנון הרישוי על כל מעונות-היום, לרשות הציבור יעמדו יותר מעונות-יום מפוקחים ויותר נשים יוכלו לקחת חלק פעיל במעגל העבודה.

שלום שמחון: כיום רק כ-1,650 מעונות-יום זוכים לפיקוח מכוח הסכם הפעלה מטעם משרד התמ"ת, בעוד שאר מעונות-היום לפעוטות, המוכרים על-פי רוב בשם "מעונות-יום פרטיים", לא מפוקחים כלל.

שלום שמחון: הצעת החוק המונחת לפניכם מציעה להטיל חובת רישוי הן על מעונות-היום המוכרים למשרד התמ"ת והן על מעונות-היום הפרטיים שטרם זכו לפיקוח.

שלום שמחון: כחברה מודרנית, המגינה על זכויות ילדיה לביטחונם ולשלמות גופם, וכמדינה המכירה בחשיבות שבחינוך, חלה עלינו החובה לספק לילדינו סביבה בטוחה.

שלום שמחון: הצעת החוק מעגנת תפיסה זו בסעיף המטרה, הקובע כי יש להגן על שלומם, בטיחותם, זכויותיהם וכבודם של פעוטות באמצעות רישוי, פיקוח, הבטחת תנאים נאותים וסביבה טיפולית-חינוכית הולמת.

שלום שמחון: על-פי הצעת החוק, כל מעון-יום לפעוטות אשר שוהים בו שבעה פעוטות ויותר יהיה חייב ברשיון, שיינתן מאת הממונה על האגף למעונות-היום במשרד התעשייה, המסחר והתעסוקה.

שלום שמחון: הממונה יהיה בעל סמכות פיקוח ויסתייע במפקחים ממשלתיים ובגופי בדיקה לבחינת התקיימות התנאים למתן רשיון.

שלום שמחון: במסגרת הצעת החוק, הוחלו הוראות אכיפה הן במישור הפלילי והן במישור המינהלי.

שלום שמחון: נקבעו הוראות מעבר מפורטות, המחילות את החוק באופן מדורג על פני כעשר שנים, כדי למנוע פגיעה בחופש העיסוק של מעונות-היום הפועלים כיום ולאפשר לציבור העוסקים וההורים להיערך לרישוי ופיקוח.

שלום שמחון: מכוח התפיסה כי הטיפול בפעוט בשנותיו הראשונות משפיע על התפתחותו ומתוך הכרה בחשיבות שבעידוד נשים רבות לקחת חלק במעגל התעסוקה, ישנה חשיבות לקיום מנגנון פיקוח איכותי ואחיד.

שלום שמחון: מן הטעמים שצוינו, הממשלה תומכת בהצעת החוק, ואני מבקש את תמיכתם.

מגלי והבה: תודה לשר שלום שמחון.

מגלי והבה: אנחנו עוברים – נאפשר לו להגיע למקום – להצבעה על הצעת חוק הפיקוח על מעונות-יום לפעוטות, קריאה ראשונה.

מגלי והבה: הצבעה.

מגלי והבה: הצבעה מס' 33 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 10 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הפיקוח על מעונות-יום לפעוטות, התש"ע–2010, לוועדה שתקבע ועדת הכנסת נתקבלה.

מגלי והבה: בעד – 10, אין מתנגדים, אין נמנעים.

מגלי והבה: אני קובע שהצעת חוק הפיקוח על מעונות-יום לפעוטות, התש"ע–2010, עברה בקריאה הראשונה ותועבר לוועדה לזכויות הילד להכנתה לקריאה – – –

ציפי חוטובלי: הצעה אחרת: לוועדה לקידום מעמד האשה.

מגלי והבה: אם כך, ועדת הכנסת תקבע באיזו מהוועדות יידון החוק לקראת קריאה שנייה ולקריאה שלישית.

מגלי והבה: אנחנו מזדרזים, חבר הכנסת שאמה.

מגלי והבה: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/526).

מגלי והבה: ]

מגלי והבה: הצעת חוק התעבורה (החלת הוראות פקודת התעבורה על רכבת מקומית – הוראת שעה) (תיקון), התש"ע–2010, קריאה ראשונה.

מגלי והבה: יציג את הצעת החוק השר שלום שמחון, בבקשה.

שלום שמחון: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, החוק המבוקש, שפורסם בתאריך 3 בנובמבר 2009, קובע כי בתקופה ממועד הפרסום ועד לתאריך 8 בספטמבר 2010, שבה תיערך תקופת הניסוי לבחינת ההפעלה של הרכבת הקלה בירושלים והכנתה להפעלה מסחרית, יחולו לעניין הרכבת הקלה הוראות פקודת התעבורה החלות לעניין רכב, למעט הוראות מסוימות בשינויים המחויבים והמפורטים בהוראת השעה.

שלום שמחון: בפועל לא החלה תקופת הניסוי במועדה, ועל-פי החלטת הבוררים שבין המדינה והזכיין, צפויה תקופת הניסוי להתארך בכמה חודשים.

שלום שמחון: הפעלה סדירה של הרכבת הקלה בירושלים תלויה בהצלחת תקופת הניסוי.

שלום שמחון: לפיכך מוצע לתקן את הוראת השעה ולהאריך את תוקפה של תקופת הניסוי הקבועה בה עד ליום 7 באפריל 2011, ג' בניסן התשע"א.

שלום שמחון: כמו כן, מוצע להסמיך את שר התחבורה והבטיחות בדרכים להאריך בצו, באישור הכנסת, את תוקפה של תקופת הניסוי בתקופות נוספות, שלא יעלו על שישה חודשים בכל פעם ולא יותר מ-18 חודשים במצטבר, אם נוכח כי הדבר דרוש להשלמת הפעולות הנדרשות להפעלה בטוחה של הרכבת הקלה בירושלים.

שלום שמחון: אני מבקש את תמיכתכם בחוק.

שלום שמחון: תודה.

מגלי והבה: תודה לשר שלום שמחון.

מגלי והבה: חברי חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק התעבורה (החלת הוראות פקודת התעבורה על רכבת מקומית – הוראת שעה) (תיקון) – קריאה ראשונה.

מגלי והבה: הצבעה מס' 34 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 9 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק התעבורה (החלת הוראות פקודת התעבורה על רכבת מקומית – הוראת שעה) (תיקון), התש"ע–2010, לוועדת הכלכלה נתקבלה.

מגלי והבה: בעד – 9, אין מתנגדים ואין נמנעים.

מגלי והבה: אם כך, אני קובע שהצעת חוק התעבורה (החלת הוראות פקודת התעבורה על רכבת מקומית – הוראת שעה) (תיקון), התש"ע–2010, עברה בקריאה ראשונה, ותועבר לוועדת הכלכלה להכנתה לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

מגלי והבה: [נספחות.

מגלי והבה: ]

מגלי והבה: אנו עוברים לסעיף 24 בסדר-היום שלנו:

מגלי והבה: הצבעה על הצעת ועדת הכנסת על-פי סעיף 151 לתקנון בדבר תיקון תקנון הכנסת, הכוללת תיקונים אלה: 1.

מגלי והבה: תיקון סעיף 32; 2.

מגלי והבה: הוספת פרק ראשון ופרק שני בחלק ד'; 3.

מגלי והבה: ביטול סעיפים 159, 160 ו-169.

מגלי והבה: יציג את התיקונים אלה, וזה הופך להיות חוק, חבר הכנסת לוין, יושב-ראש ועדת הכנסת.

): אדוני היושב-ראש, תודה רבה, כבוד השרים, חברות וחברי הכנסת, אני מתכבד להציג בפניכם זו הפעם השישית הצעה של ועדת הכנסת לגיבוש נוסח חדש ועדכני של תקנון הכנסת.

): כידוע כאן לכולם, אנחנו מקיימים בוועדת הכנסת בשנה האחרונה תהליך מסודר של מעבר על התקנון סעיף-סעיף, תיקון התקנון וגיבוש תקנון חדש, שיתאים למציאות של ימינו, כאשר הדבר הזה נעשה, כמובן, בהשתתפות ועל דעת נציגי כל הסיעות ובהסכמה כללית רחבה ומלאה.

): במסגרת הזו אישרנו כבר חמישה חלקים, והיום אנחנו מביאים בפניכם חלק שעוסק בכלים הפרלמנטריים, ועניינו הבעת אי-אמון בממשלה, הבעת אמון בממשלה ודיון בהשתתפות ראש הממשלה לפי דרישת 40 חברי כנסת.

): הנוסח המונח בפניכם קובע חלק חדש בתקנון, שכותרתו "כלים פרלמנטריים", ובו ייכללו פרקים שונים העוסקים בתחום זה.

): הראשונים הם פרק האי-אמון ופרק הדיון בהשתתפות ראש הממשלה, המבוססים בעיקרם על סעיפי התקנון הקיימים.

): הסעיף העוסק בהבעת אמון בממשלה הופרד מהסעיף העוסק בהבעת אי-אמון, ונקבע כסעיף הצהרתי בלבד, וזה נוכח שינוי החוק שמחייב אי-אמון קונסטרוקטיבי – דבר שכמובן לא ניתן להשיג אותו בבקשה להבעת אמון.

): לאור העובדה שאנו מקפידים לאשר רק שינויים שיש לגביהם הסכמה, כל השינויים שהיו עד היום נכנסו לתוקף מיידי, כי היתה לגביהם הסכמה כללית שהם יחולו כבר מהכנסת הזו.

): עם זאת, הפעם יש חריג אחד: בדיון בהשתתפות ראש הממשלה, מה שנקרא דיון 40 חתימות, הושגה הסכמה על כך שלצד ראש הממשלה גם יושב-ראש האופוזיציה יהיה חייב להיות נוכח בדיון אך החובה הזו תחול למן הכנסת הבאה ואילך.

): להצעה המונחת בפניכם לא הוגשו הסתייגויות.

): אני מבקש לנצל את ההזדמנות להודות שוב לצוות הוועדה, בראשותה של מנהלת הוועדה הגברת אתי בן-יוסף, לעורכת-הדין ארבל אסטרחן, לצוות שעובד אתי, ותודה מיוחדת מגיעה למנהלי הסיעות, ששותפים יחד אתנו לעבודה הזו ותורמים מניסיונם כדי לגבש תקנון מוסכם ומתאים.

): אני מבקש מהכנסת לאשר את נוסח התיקונים לתקנון, כפי שהם מובאים במסגרת חבילת התיקונים הזו.

): תודה.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת דב לוין – יריב לוין, לא יודע למה קראתי לך דב.

מגלי והבה: זה מעניין.

מגלי והבה: אדוני הגיע למקומו.

מגלי והבה: אם כך, אנחנו נצביע על התקנות כפי שהקראת אותן.

מגלי והבה: הצבעה מס' 35 בעד הצעת ועדת הכנסת – 6 נגד – אין נמנעים – אין הצעת ועדת הכנסת לתיקון סעיף 32 בתקנון הכנסת, להוספת פרק ראשון ופרק שני בחלק ד' ולביטול סעיפים 159, 160 ו-169 נתקבלה.

מגלי והבה: בעד – 6, אין מתנגדים ואין נמנעים.

מגלי והבה: אם כך, התיקונים שהוצגו על-פי סעיף 151 לתקנון עברו והם מאושרים.

מגלי והבה: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/335).

מגלי והבה: ]

מגלי והבה: חברי חברי הכנסת, הצעת חוק החוזים (חלק כללי) (תיקון מס' 2) (כללי פרשנות חוזה), התש"ע–2010, של חבר הכנסת יריב לוין – קריאה ראשונה.

מגלי והבה: יציג את הצעת החוק חבר הכנסת יריב לוין.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, כבוד השרים, חברות וחברי הכנסת, אני מתכבד להביא בפניכם את הצעת החוק הזו, שתכליתה תיקון של כללי פרשנות חוזים.

יריב לוין: כידוע, מאז הלכת אפרופים, שנפסקה על-ידי בית-המשפט העליון, נוצרה אי-ודאות רבה בכל הקשור בעריכת חוזים ובפירוש שלהם, משעה שכללי הפרשנות, כפי שנקבעו שם – ויש אומרים כפי שפורשו לאחר מכן בפסקי-דין אחרים – הביאו בסופו של עניין למצב שבו רב המרחק בין הכוונה והפירוש המילולי של החוזה לבין כוונת הצדדים שמיוחסת לו בדיעבד.

יריב לוין: מצב זה פגע באופן משמעותי בביטחון של אנשים שמתקשרים בחוזים, מתקשרים בעסקאות, גרם לריבוי התדיינויות, גרם להרבה מאוד חילוקי דעות, וכבר כיום יש מגמה בפסיקת בית-המשפט העליון, בעיקר מצד שופטים שבאים מתוך הפרקטיקה הפרטית, לצמצם את ההלכה הזו.

יריב לוין: אני הצעתי במסגרת התיקון לחוק מהלך רחב מאוד שבא להעמיד את התוכן המילולי של החוזה במרכז, שמקדש את העיקרון של חופש החוזים במובן זה שצדדים יכולים לטעון לפרשנות כפי שהם רואים אותה אבל בית-המשפט כבול רק לטענות של הצדדים ואינו יכול לאכוף עליהם פרשנות שאיש מהם לא התכוון אליה – משום שהדבר הזה, בעיני, חותר תחת הרעיון הבסיסי של חוזה, שהוא דבר הסכמי שבא כתוצאה מרצון של שני צדדים להתקשר בהסכם.

יריב לוין: במהלך הדיונים שהיו בוועדת החוקה, חוק ומשפט בהכנת החוק לקריאה ראשונה, על מנת לנסות ולהגיע להסכמה סביב העניין הזה צומצם החוק המוצע באופן שכרגע הוא כולל שני אלמנטים מרכזיים: האחד, קביעה כי בית-המשפט יפרש את החוזה ככל הניתן בהתאם לפירוש שניתן לו על-ידי הצדדים ובאופן שיעלה בקנה אחד עם מהות החוזה.

יריב לוין: והתיקון השני, והוא תיקון חשוב: כאשר ישנם כמה פירושים אפשריים יועדף הפירוש שהוא לרעת מנסח החוזה, כי על מנסח החוזה מוטלת, מטבע הדברים, החובה לכתוב את הדברים בצורה ברורה.

יריב לוין: אגב, בדרך כלל מנסח החוזה הוא הצד החזק יותר בהתקשרות, ולכן, כמובן, לקביעה הזו יש גם משמעות חברתית חשובה מאוד.

יריב לוין: לכן, אני מבקש את תמיכת – – –

אילן גילאון: – – –

יריב לוין: אני חושב שחוק החוזים, בשלב הזה לפחות, לא חל על דיני החוזים הבין-לאומיים ועל המשפט הבין-לאומי; הוא בשלב הזה חל בפרשנות חוזים, בוא נאמר, במונחים ארציים יותר.

יריב לוין: אבל אם אי-פעם יהיו הסכמי שלום שמישהו ירצה לדון בהם ויבקש את אכיפתם בדרך כזו או אחרת בבית-משפט אזרחי, יכול להיות שיידרשו אז גם לזה.

יריב לוין: תודה, ואני מבקש את תמיכת הכנסת.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת יריב לוין.

מגלי והבה: אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק החוזים (חלק כללי) (תיקון מס' 2) (כללי פרשנות חוזה), התש"ע–2010.

מגלי והבה: הצבעה מס' 36 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 8 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק החוזים (חלק כללי) (תיקון מס' 2) (כללי פרשנות חוזה), התש"ע–2010, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

מגלי והבה: בעד – 8, אין מתנגדים ואין נמנעים.

מגלי והבה: אם כך, אני קובע שהצעת חוק החוזים (חלק כללי) (תיקון מס' 2) (כללי פרשנות חוזה), התש"ע–2010, עברה בקריאה ראשונה, ותועבר על-פי התקנון לוועדת החוקה, חוק ומשפט להכנתה לקריאה שנייה וקריאה שלישית.

מגלי והבה: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/337).

מגלי והבה: ]

מגלי והבה: הצעת חוק הכנסת (תיקון מס' 30) (אישור על-ידי ועדת משנה חסויה), התש"ע–2010, של חברי הכנסת יריב לוין ומשה גפני – קריאה ראשונה.

מגלי והבה: יציג את הצעת החוק חבר הכנסת יריב לוין, וגם על כך נצביע.

מגלי והבה: בבקשה.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, אני מבטיח שזה האחרון, מבחינתי, להיום.

יריב לוין: חברות וחברי הכנסת, הצעת החוק הזאת עוסקת בסוגיה שהיא בעיני סוגיה כבדת משקל, אף-על-פי שבראייה ראשונה היא נראית טכנית, והיא הסוגיה של הקמת ועדות משנה חסויות כאן בכנסת, דבר שנדרש לעתים מטעמים של ביטחון המדינה, יחסי חוץ ומטעמים אחרים.

יריב לוין: הנושא הזה של החיסיון, יש לו שני מרכיבים עיקריים: האחד, מתי ראוי ונכון שיהיה חיסיון; והשני, מהו משך הזמן שבו יוטל אותו חיסיון.

יריב לוין: אנחנו עוסקים כאן לא בדיונים חסויים ככלל, אלא כרגע רק בחיסיון של דיונים שנעשים במסגרת של ועדות משנה, שהן מוקמות כדרך כלל בדיוק לצורך הזה, על מנת שאפשר יהיה לקיים בפורום מצומצם וסגור דיונים בשאלות שיש קושי לקיימן במליאה הרחבה של הוועדה – שבה מטבע הדברים הסיכוי שהדברים ייוודעו אחר כך ברבים הוא גדול יותר.

יריב לוין: כמובן, כאשר אנחנו מדברים על חיסיון, יש צורך בזהירות רבה.

יריב לוין: החוק הזה מחדש חידוש חשוב – הוא בא ואומר שכאשר ועדות משנה חסויות דנות בעניין, החיסיון לא יעמוד לעולם ועד, אלא יהיה תמיד חיסיון מוגבל ותחום לאותו זמן שבו יש צורך.

יריב לוין: הדבר הזה הוא כמובן חשוב, משום שהוא מבטיח שמי שמשתתפים בדיונים האלה ידעו שבסופו של עניין תהיה שקיפות ותהיה ביקורת ציבורית, אבל כמובן הדבר הזה ייעשה במועד שבו לא תיפגע המטרה החיונית שלשמה הוטל החיסיון.

יריב לוין: החידוש השני הוא התאמת החוק למציאות הכלכלית המשתנה של ימינו.

יריב לוין: היום יש עניינים כלכליים משמעותיים שמחייבים דיון בפורום חסוי.

יריב לוין: הדוגמה הטובה ביותר היא כאשר המדינה מבקשת למכור מניות שהיא מחזיקה בתאגיד כלשהו, למשל בתאגיד בנקאי.

יריב לוין: ברור לגמרי שאם ייוודעו דבר המכירה או אפילו הכוונה למכור, הדבר הזה יכול לסכל באופן מיידי את העסקה, וכמובן גם להשפיע השפעה דרמטית על שוק ההון כולו.

יריב לוין: לכן ברור שדיון מן הסוג הזה חייב להיות דיון חסוי.

יריב לוין: מאידך, ברור גם שברגע שבוצעה העסקה, מאותו רגע לא רק שאין צורך בחיסיון, אלא שראוי, נכון ויש חובה שהדברים יפורסמו כדי שאפשר יהיה לבקר את שיקול דעתם של אותם חברי ועדה שנטלו חלק בתהליך.

יריב לוין: משכך, החוק הזה מאפשר להקים ועדת משנה חסויה לצורך דיון בעניין כלכלי משמעותי של המדינה.

יריב לוין: האפשרות הזאת מסויגת בשניים: האחד, בתחימת החיסיון עד לרגע שבו הצורך בו איננו, ואז הדברים יקבלו פומבי; התחימה השנייה היא שיש כאן קביעה של צורך – בחשש לפגיעה של ממש בעניין הכלכלי.

יריב לוין: כלומר, אין כאן איזה פתח שאפשר להחליט שרוצים לדון באיזה נושא כלכלי בחדרי-חדרים, אלא רק כאשר מדובר בעניין מובהק שמחייב את החיסיון, כפי שהדגמתי קודם, יינתן החיסיון וניתן יהיה לדון בנושא במסגרת ועדת משנה חסויה, כפי שמוצע כאן בחוק.

יריב לוין: אני מבקש את אישור הכנסת להצעת החוק הזאת בקריאה ראשונה.

יריב לוין: תודה.

מגלי והבה: תודה.

מגלי והבה: כיוון שאלה שנרשמו להתדיין לא נמצאים כאן, אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק הכנסת (תיקון מס' 30) (אישור על-ידי ועדת משנה חסויה), התש"ע–2010.

מגלי והבה: אנחנו עוברים להצבעה.

מגלי והבה: הצבעה מס' 37 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 8 נגד – 1 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הכנסת (תיקון מס' 30) (אישור על-ידי ועדת משנה חסויה), התש"ע–2010, לוועדת הכנסת נתקבלה.

מגלי והבה: בעד – 8, נגד – 1.

מגלי והבה: אם כך, אני קובע שהצעת חוק הכנסת (תיקון מס' 30) (אישור על-ידי ועדת משנה חסויה), התש"ע–2010, עברה בקריאה ראשונה, והיא תועבר על-פי התקנון לוועדת הכנסת להכנתה לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

מגלי והבה: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/333).

מגלי והבה: ]

מגלי והבה: הצעת חוק קריאה ראשונה של חבר הכנסת כרמל שאמה.

מגלי והבה: יציג את ההצעה חבר הכנסת שאמה.

מגלי והבה: בבקשה, אדוני.

כרמל שאמה-הכהן: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, חברים – לא נשארו פה חברות, נכון?

כרמל שאמה-הכהן: חברי הכנסת, חברי לכנסת, מזכירת הכנסת – דיברתי על החברות – הצעת החוק הזאת, אדוני היושב-ראש, באה להסדיר עיוות הקיים בהרכב לשכת עורכי-הדין.

כרמל שאמה-הכהן: שם, על-פי הבחירות, הנציגים נקבעים בלי קשר למספר החברים בכל מחוז ומחוז.

כרמל שאמה-הכהן: כך, לדוגמה, מחוז צפון, שיש בו פחות מ-2,000 חברים, שולח לגוף המקבל את ההחלטות בלשכת עורכי-הדין אותו מספר נציגים בדיוק ששולח מחוז תל-אביב, שמספר עורכי-הדין בו הוא כמעט 30,000.

כרמל שאמה-הכהן: הפרופורציה ברורה, העיוות ברור.

כרמל שאמה-הכהן: הצעת החוק מביאה לכך שהייצוג יהיה יותר יחסי.

כרמל שאמה-הכהן: לא יחסי באופן מוחלט, אבל מתקנת את רוב רובו של העיוות.

כרמל שאמה-הכהן: אני מבקש מחברי הכנסת הנוכחים לתמוך בהצעת חוק זו בקריאה ראשונה.

כרמל שאמה-הכהן: תודה רבה.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת שאמה.

מגלי והבה: חברי חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה בקריאה ראשונה.

מגלי והבה: הצבעה מס' 38 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 5 נגד – 2 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק לשכת עורכי-הדין (תיקון מס' 35) (בחירות למוסדות הלשכה), התש"ע–2010, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

מגלי והבה: בעד – 5, נגד – 2.

מגלי והבה: אם כך, הצעת החוק עברה בקריאה ראשונה.

מגלי והבה: הצעת חוק לשכת עורכי-הדין (תיקון מס' 35) (בחירות למוסדות הלשכה), התש"ע–2010, עברה בקריאה ראשונה ותועבר לוועדת החוקה, חוק ומשפט להכנתה לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

מגלי והבה: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/336).

מגלי והבה: ]

מגלי והבה: חברי חברי הכנסת, הצעת חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות (תיקון מס' 9) (דחיית המועד לחובת הנגישות), התש"ע–2010, קריאה ראשונה.

מגלי והבה: יציג את ההצעה חבר הכנסת אילן גילאון.

מגלי והבה: בבקשה, אדוני.

אילן גילאון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני אעשה את זה בדחילו ורחימו משום שמדובר רק בדחיית מועדים.

אילן גילאון: ולכן, בקיצור נמרץ: כדי לא להטיל גזירה שהציבור לא יוכל לעמוד בה, ומתוך ראייה מפוכחת של העניינים של הנגישות, תיקון מס' 9 נותן ארכה נוספת למגזר הפרטי, של שלוש שנים, ולרשויות המקומיות – עד 2021.

אילן גילאון: אני מבקש לתמוך בהצעה ואני אשחרר אתכם מנוכחותי.

אילן גילאון: תודה רבה.

מגלי והבה: תודה על הקיצור הנמרץ.

מגלי והבה: אני מקווה שההצעה תעבור בגדול.

מגלי והבה: תגיע למקומך, אדוני.

מגלי והבה: אנחנו עוברים להצבעה.

מגלי והבה: הצבעה מס' 39 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 8 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות (תיקון מס' 9) (דחיית המועד לחובת הנגישות), התש"ע–2010, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

מגלי והבה: בעד – 8, אין מתנגדים ואין נמנעים.

מגלי והבה: הצעת חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות (תיקון מס' 9) (דחיית המועד לחובת הנגישות), התש"ע–2010, עברה בקריאה ראשונה, ותעבור לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות להכנתה לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

מגלי והבה: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/339).

מגלי והבה: ]

מגלי והבה: הסעיף האחרון בסדר-היום: הצעת חוק יישום תוכנית ההתנתקות (תיקון מס' 2) (פיצוי לעסקים ולעובדים), התש"ע–2010.

מגלי והבה: יציג את הצעת החוק חבר הכנסת אריה אלדד.

כרמל שאמה-הכהן: אדוני היושב-ראש, יציג בקצרה.

כרמל שאמה-הכהן: לפי התקנון, הצעה אחרונה, אחרי 21:00 אומרים: יציג בקצרה.

מגלי והבה: אני רוצה להגיד לך שאתה תאיים עליו שלא תצביע בעדו אם הוא יאריך ואז – – –

כרמל שאמה-הכהן: לא, אין סיכוי.

כרמל שאמה-הכהן: לא נגדו ולא נגד הצעתו.

כרמל שאמה-הכהן: אין סיכוי.

אריה אלדד: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, רק לקרוא את רשימת היוזמים של החוק ייקח רבע שעה.

אריה אלדד: יש 37 חברי כנסת שהצטרפו להצעת החוק הזאת, מכל חלקי הבית.

אריה אלדד: הצעת החוק באה לתקן עיוותים שנגרמו למגורשים מגוש-קטיף במהלך חמש השנים האחרונות, חלקם כבר במהלך חקיקת החוק, חלקם כיוון שהחוק לא ידע לחזות את הקשיים בשיקומם של אותם מפונים.

אריה אלדד: גם ועדת החקירה הממלכתית, שפרסמה את מסקנותיה והמלצותיה אך לפני שבועות אחדים, עמדה על הצורך לערוך תיקונים ושינויים, בייחוד באשר לבעלי העסקים שהיו בגוש-קטיף ואשר נפגעו וטרם שוקמו כתוצאה מהעקירה שלהם מהגוש.

אריה אלדד: החוק מורכב, מסובך, אבל עיקרו הרבה מאוד התאמות ושינויים טכניים פיננסיים בקצבאות המגיעות לאותם אנשים, לאותם בעלי עסקים שהעבירו את עסקיהם, שהם בתהליכי העברה, שמגיעות להם גמלאות שונות.

אריה אלדד: אני קורא לחברי הבית לתמוך בהצעת החוק.

אריה אלדד: תודה רבה.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת אריה אלדד.

מגלי והבה: אם כך, אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק יישום תוכנית ההתנתקות (תיקון מס' 2) (פיצוי לעסקים ולעובדים), התש"ע–2010.

מגלי והבה: אנחנו עוברים להצבעה.

מגלי והבה: הצבעה מס' 40 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 10 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק יישום תוכנית ההתנתקות (תיקון מס' 2) (פיצוי לעסקים ולעובדים), התש"ע–2010, לוועדת הכספים נתקבלה.

מגלי והבה: בעד – 10, נגד – אין, ונמנעים – אין.

מגלי והבה: אם כך, אני קובע שהצעת חוק יישום תוכנית ההתנתקות (תיקון מס' 2) (פיצוי לעסקים ולעובדים), התש"ע–2010, עברה בקריאה ראשונה, ותועבר להכנתה לקריאה שנייה ולקריאה שלישית לוועדת הכספים.

דליה איציק: אריה, לאיזו ועדה?

אריה אלדד: כספים.

מגלי והבה: כספים.

מגלי והבה: הודעה לסגן המזכירה.

מגלי והבה: כן, הודעה למזכירה.

מגלי והבה: בעצם, המזכירה והיושבת-ראש.

ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית, הצעת חוק הבחירות לכנסת (תיקון מס' 58), התש"ע–2010, שהחזירה ועדת הכנסת.

תודה.

מגלי והבה: תודה למזכירת הכנסת.

מגלי והבה: היית הרבה זמן אתנו אז מתבלבלים קצת, אבל את מזכירת הכנסת.

מגלי והבה: חברי חברי הכנסת, תם סדר-היום.

מגלי והבה: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום שלישי, ב' באב התש"ע, 13 ביולי 2010, בשעה 16:00.

מגלי והבה: ישיבה זו נעולה.

מגלי והבה: לילה טוב.