ישיבת מליאה, כנסת 18, פרוטוקול מספר 264, 2011-07-20 00:00

ראובן ריבלין: אדוני השר, אדוני השר שנקרא סגן שר, חברי חברי הכנסת, היום יום רביעי, י"ח בתמוז תשע"א, 20 בחודש יולי 2011 למניינם, ואני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

ראובן ריבלין: תחילתה של ישיבת הכנסת עוסקת בשאילתות דחופות לשרים – שכבר נמצאים כאן, גם שר הבינוי והשיכון.

ראובן ריבלין: נמצא פה גם השואל הראשון, שהוא חבר הכנסת חנא סוייד, ואני מתכבד להזמין את השר, שר השיכון והבינוי אריאל אטיאס, לבוא ולענות על שאילתא אליו שמתייחסת לצווי פינוי מטעם "עמידר".

ראובן ריבלין: חבר הכנסת סוייד – בבקשה, אדוני.

ראובן ריבלין: אדוני השר יכול לעלות על דוכן הנואמים ומשם הוא ישיב על השאלה ועל שאלות נוספות שיהיו.

ראובן ריבלין: בתשובה על הצעת אי-אמון ענה השר בהרחבה, ואחר כך צוטט בכל אמצעי התקשורת.

ראובן ריבלין: יש לנו גם היום איזו שאילתא שמתייחסת לחוק של חבר הכנסת חנין והשר, שר הפנים, לא היה סיפק בידו לענות, ונדמה לי שהיא שאלה חשובה ביותר, ואני הזמנתי גם את יושב-ראש ועדת הכלכלה.

ראובן ריבלין: זו שאלה ש ביקש לשאול אותה – אם אדוני יסכים לענות עליה, אני לא מחייב אותו, כי יש איזה דבר שהוא מאוד משונה בעינינו.

ראובן ריבלין: מייד אחרי שהשר יגמור עם חבר הכנסת סוייד אני אביא בפניו.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת סוייד – בבקשה, אדוני.

ראובן ריבלין: נא להקריא את השאלה בשלב ראשון.

חנא סוייד: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, רבותי חברי הכנסת, שמונה משפחות ערביות מרמלה, המונות יותר מ-60 נפשות ובהן 35 ילדים, קיבלו לאחרונה צווי פינוי מבתים שבהם הם גרים יותר מ-50 שנה, ללא הצעה של דיור חלופי.

חנא סוייד: תופעה דומה – בעכו.

חנא סוייד: ברצוני לשאול את כבוד השר: 1.

חנא סוייד: האם נבחנו חלופות לצווי הפינוי?

חנא סוייד: הכוונה, עם חברת "עמידר".

חנא סוייד: 2.

חנא סוייד: האם אתה מודע להשלכות של ביצוע צווי הפינוי במובן של לזרוק משפחות עם ילדים לרחוב?

חנא סוייד: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: ישיב השר.

ראובן ריבלין: אדוני.

אריאל אטיאס: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מדובר במשפחה שמחזיקה במתחם ברמלה.

אריאל אטיאס: נגד כל המחזיקים הוגשו תביעות בתאריך 10 בספטמבר 2006 על תוספות בנייה בלתי חוקיות.

אריאל אטיאס: בפסק-הדין שהתקבל ב-22 ביולי 2010 נקבע כי על המחזיקים לפנות את כל הנכסים עד ליום 1 בדצמבר 2010.

אריאל אטיאס: משלא פונו הנכסים בהתאם לפסק-הדין, נפתחו הליכי פינוי בהוצאה לפועל.

אריאל אטיאס: ביום 24 בפברואר 2011 בוצע פינוי מאחת היחידות במתחם שהוחזקה על-ידי משפחה.

אריאל אטיאס: הפינוי הזה בוצע כבר.

אריאל אטיאס: ביום 7 באפריל 2011 תוכנן להתבצע פינוי נוסף במתחם, אך בשל החלטת משטרת רמלה בעקבות התגודדות של 100 פעילי שמאל סביב המבנה ביום הפינוי, נקבע פינוי גמיש, שזה אומר שלוקחים טווח של תאריכים, ופתאום מפנים אותם.

אריאל אטיאס: חשוב לציין שביום 7 ביולי 2011 הוגשה בקשה לבית-המשפט המחוזי לעכב את הפינוי, ובית-המשפט דחה את הבקשה לעיכוב הפינוי, וציין בהחלטתו כי פסק-הדין של בית-המשפט יישאר בעינו.

אריאל אטיאס: פסק-הדין ניתן לפני שנה, ולא נתבקשה הארכת מועד להגשת הערעור, והיתה שנה שלמה למשפחה ולמשפחות שנמצאות שם להתארגן לדיור חלופי.

אריאל אטיאס: צריך לזכור, חבר הכנסת חנא סוייד, אדוני היושב-ראש, שאחת המשימות של מינהל מקרקעי ישראל זה לשמור על קרקעות המדינה.

אריאל אטיאס: אנו רואים שכל הליך פינוי לוקח הרבה זמן, ומדובר בהליך שלקח חמש שנים, כשהמפונים מיוצגים על-ידי עורכי-דין והולכים לבית-משפט, וניתנו להם כל ערכאות הערעור.

אריאל אטיאס: לא ייתכן מצב שכל מי שרוצה ילך ויפלוש לקרקעות ויתגורר בבתים.

אריאל אטיאס: אם אנחנו נהיה במקום כזה, כל מה שאנחנו בונים כאן בעמל רב ירד לטמיון.

ראובן ריבלין: כן, חבר הכנסת חנא סוייד, אם מדובר בפסק-דין של בית-משפט, אני לא יודע אם יש בכלל שיקול דעת – – – בבקשה, אדוני, כן.

ראובן ריבלין: אחריך גם חבר הכנסת סעיד נפאע וחבר הכנסת הורוביץ.

ראובן ריבלין: אני מצטער, חבר הכנסת חנא סוייד הוא ממפלגתך, לכן הזכות לאחרים קודמת.

ראובן ריבלין: בבקשה.

חנא סוייד: אדוני היושב-ראש, לא יודע אם להגיד תודה על התשובה הלקונית שהשר הגיש או לא להגיד תודה, כי זה לא תשובה.

חנא סוייד: אדוני, עם כל הכבוד, אתה שר השיכון, אתה לא שר המשפטים ולא שר המשטרה.

חנא סוייד: אתה נתת לי סיפור נחמד, נרטיב מצוין, על צווים ועל פינויים ועל משטרה.

חנא סוייד: אבל אתה שר שיכון.

חנא סוייד: מה אתה כשר שיכון עשית ומוכן לעשות בעניין הסדרת שיכון לשמונה משפחות?

חנא סוייד: מה אתה בא ומספר לי כאן סיפורים?

חנא סוייד: אני שומע אותך בשאילתות שאתה מטפל בפתרונות שיכון ביישובים היהודיים – איזה מתרפס, איזה אדם שרוצה למצוא פתרונות בכל צורה אחרת.

חנא סוייד: ועכשיו, כשהעניין שייך למשפחות ערביות, אתה עונה בביטול כזה – פרעה גדול.

חנא סוייד: כל הכבוד, עם שר שיכון כזה אנחנו נגמור את החיים שלנו ברחובות.

חנא סוייד: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: בבקשה, חבר הכנסת נפאע, אדוני.

ראובן ריבלין: בכל זאת, חבר הכנסת, אני אף פעם לא שומע את חבר הכנסת חנא סוייד צועק, מפני שבדרך כלל הוא לא צריך לצעוק, הדברים שלו הם דברים מתקבלים על הדעת.

ראובן ריבלין: כשמתחילים לצעוק אני נבהל – לא מהצעקה אלא – – –

חנא סוייד: אל תיבהל.

ראובן ריבלין: לא, אני נבהל.

ראובן ריבלין: יכול להיות שכשצועקים – – –

חנא סוייד: אני נבהל מתשובות כאלה – – –

ראובן ריבלין: לא, היו שרים בממשלות הראשונות של המדינה שהיה כתוב להם בנאומים להרים קול כי פה אנחנו לא צודקים, אז צריך לדבר יותר בקול.

ראובן ריבלין: כמובן, אף פעם לא היה דבר כזה עם חבר הכנסת סוייד.

ראובן ריבלין: אני בטוח שהוא מדבר – – – אומר השר: תשמע, אנשים פלשו לקרקע לא להם, בנו.

ראובן ריבלין: הוגשה – לא בצו מינהלי – – –

חנא סוייד: 60 שנה הם גרים בבתים – – –

ראובן ריבלין: לא, אבל הם הרחיבו.

חנא סוייד: 60 שנה.

ראובן ריבלין: אבל אדוני לא שמע.

ראובן ריבלין: הוא אמר: הם הרחיבו, ואז – – –

חנא סוייד: מפני שהרחיבו מוציאים אותם?

חנא סוייד: כבר 60 שנה.

ראובן ריבלין: לא הם מוציאים, הגישו – – –

חנא סוייד: אתה מבין מה, מה – – –

ראובן ריבלין: אני מבין מה שאדוני אומר.

ראובן ריבלין: בית-המשפט, היו צריכים לטעון בפניו שבכלל אי-אפשר להוציא אותם כי יש להם חזקה נוגדת, ויש להם בעלות לפי חוקי מקרקעין.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת חנין בקי מאוד בכל החוקים האלה.

ראובן ריבלין: אבל אומר השר, אומר השר בצורה המפורשת ביותר: יש פסק-דין של בית-משפט; אז לא צריך לכעוס עליו.

ראובן ריבלין: הוא לא שר המשפטים, אבל הוא המחויב והאחראי לנושא של שמירה על קרקע מדינה בתוקף תפקידו.

ראובן ריבלין: בבקשה, חבר הכנסת נפאע, להמשיך.

ראובן ריבלין: אדוני עוד לא עונה.

ראובן ריבלין: בבקשה.

סעיד נפאע: תודה.

סעיד נפאע: טוב, אני מודיע מראש שהשאלה שלי היא לא כל כך זהה אלא מעין ניצול הזדמנות שכבוד השר נמצא כאן – –

ראובן ריבלין: הוא יחליט אם הוא רוצה – – –

סעיד נפאע: – – אבל היא קשורה באמת למצוקות הדיור.

סעיד נפאע: אני מתייחס לחלוקת מגרשים, במיוחד בכפרים בצפון, וספציפית אני אדבר על בית-ג'ן, שמשנת 2000 עד עצם היום הזה לא חולק שם ולו מגרש אחד, וזה גורם למצוקת בנייה, והפינויים שמתרחשים שם – אומנם לא מאותן סיבות שדיבר עליהן חבר הכנסת סוייד, אבל מבחינת התוצאה אין שוני רב בין הפינויים האלה לפינויים שם.

סעיד נפאע: אומנם הסוגיה קצת שונה.

סעיד נפאע: הייתי שמח אם כבוד השר בהזדמנות הזאת יוכל לבשר משהו לגבי הסוגיה הזאת.

סעיד נפאע: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה.

ראובן ריבלין: בבקשה, חבר הכנסת הורוביץ.

ניצן הורוביץ: תודה, אדוני היושב-ראש.

ניצן הורוביץ: אדוני השר, השאלה של חבר הכנסת סוייד נוגעת לאנשים שגרים בדיור ציבורי של חברת "עמידר", שהיא חברה ציבורית לשיכון.

ניצן הורוביץ: אולי לנוכח הסיפור הזה שהוא הביא, ובכלל מה שקורה סביבנו, לא הגיע הזמן לחזור קצת, לפחות בחלק מהמקרים, לקונספט של דיור ציבורי בישראל, למעורבות שלכם בשוק באמצעות בנייה תקציבית, בין אם לדיור ציבורי לפי קריטריונים של אנשים שהם נזקקים, אבל, גם בכלל, לקריטריונים יותר רחבים?

ניצן הורוביץ: הרי ללא מעורבות כזאת, וכשמשאירים הכול לידי השוק הפרוע, אנחנו עומדים בפני שוקת שבורה.

ניצן הורוביץ: ואני חושב שזה אולי מה שמאחד את כל המחאה שאנחנו רואים סביבנו.

ניצן הורוביץ: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אני רוצה, אני רוצה רק להרחיב את שאלתו של חבר הכנסת חנא סוייד.

ראובן ריבלין: נגיד שההורים עשו דבר שאסור, וניתן פסק-דין של בית-משפט.

ראובן ריבלין: יש שם ילדים, שולחים אותם לרחוב.

ראובן ריבלין: שר השיכון, מה עושים במקרה כזה?

ראובן ריבלין: בהחלט לא צריך לעבור לסדר-יום על הרחבות בנייה ועל חוקים.

ראובן ריבלין: אבל, באמת איך אנחנו – 11 ילדים פתאום הולכים לרחוב.

חנא סוייד: 35.

ראובן ריבלין: בסדר.

ראובן ריבלין: 11 מספיק.

אריאל אטיאס: חברים יקרים, אני, ראשית, מוחה – אני לא אדבר בקול, אני אדבר בצורה הכי ברורה – אני מוחה על הסגנון הזה – שיש הבדל בין יהודים לערבים, שאת הערבים מפנים ואת היהודים לא מפנים.

אריאל אטיאס: אני יכול להגיד לך שלמשטרת ישראל יש רגישות גבוהה יותר למגזר הערבי מאשר למגזר היהודי, ורוב התלונות של מינהל מקרקעי ישראל על פלישות גסות לקרקע, על קרקע שאין בה כלום, שבאים עם כלים כבדים – שבמגזר היהודי לא יעזו לעשות דבר כזה – – –

חנא סוייד: אולי תדבר כשר שיכון.

חנא סוייד: תעזוב את – – –

אריאל אטיאס: – – – לא יעזו לעשות דבר כזה.

אריאל אטיאס: אז לכן אני מוחה – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת חנא סוייד, שר השיכון עונה כשר והוא יכול לענות מה שהוא רוצה.

ראובן ריבלין: הציבור ישפוט.

חנא סוייד: אני גם – אני מעיר – – –

ראובן ריבלין: אנחנו יודעים, אחרת היינו מפנים את השאלה אל שר המשפטים.

אריאל אטיאס: חבר הכנסת סוייד, אני כיבדתי אותך.

אריאל אטיאס: כשאתה עמדת פה ליד המיקרופון, לא הפרעת לך.

אריאל אטיאס: אמרת איזה דברים שאתה רוצה.

אריאל אטיאס: אני רק – אני אומר לך, אעשה את זה בקצרה, ואני לא ארים את הקול מעל מה שאתה מדבר.

אריאל אטיאס: אני מוחה על המשוואה.

אריאל אטיאס: אני יכול – אם אכפת לך האמת, אם חשוב לך הססמאות, זה משהו אחר.

אריאל אטיאס: גם עם זה אני יודע להתמודד.

אריאל אטיאס: אם חשובה לך האמת, אתה תראה שבאופן מובהק יש אפליה מובנית – – –

חנא סוייד: אני מוחה על הגישה הזאת – – –

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: מחאתך נשמעה, מחאתך נשמעה.

חנא סוייד: אתה מחפש אמת ואני לא מחפש אמת?

אריאל אטיאס: הבנתי אותך, יש לי רק להגיד לך, חבר הכנסת חנא סוייד – –

ראובן ריבלין: הוא עונה לך על המחאה שלך, הוא עונה, הוא עונה, חבר הכנסת.

אריאל אטיאס: – – שמינהל מקרקעי ישראל ימשיך לפנות את מי שפולש לקרקעות לפי צווי בית-משפט.

אריאל אטיאס: זו העבודה שלנו.

אריאל אטיאס: עכשיו לגבי דיור ציבורי.

אריאל אטיאס: כשמציעים דיור חלופי, אני רוצה שתדעו איפה אנחנו אוחזים היום.

אריאל אטיאס: יש לנו 70,000 יחידות דיור בדיור ציבורי.

אריאל אטיאס: במשך 20 שנה משרד האוצר, כל הממשלות – ימין, שמאל – ניסו לחסל את הדיור הציבורי.

ניצן הורוביץ: זה נכון, זה נכון, זה נכון.

אריאל אטיאס: כל הממשלות.

אריאל אטיאס: 20 שנה לא נתנו לנו לרכוש דירות, והמכירות שעשו במבצעי מכר – חלק הלך לקופת המדינה, לפי דוח מבקר המדינה, חריף מאוד; 2 מיליארד שקלים עד 1999 נעלמו להם בתוך כל מיני הסכמים שערורייתיים עם הסוכנות.

אריאל אטיאס: ומה שאנחנו עשינו משנת 2009, כשנכנסתי לתפקידי, זה קודם כול לחדש את הקניות של הדירות, בתקציב הדל שיש לנו, וקודם כול לקחנו את הנכים הרתוקים.

אריאל אטיאס: בסוף, כשיש לך עוגה וצריך לחלק אותה להרבה סועדים, אתה צריך לעשות תעדוף הכי נכון.

אריאל אטיאס: פנו אלי ארגוני הנכים.

אריאל אטיאס: אמרנו: הנכים הרתוקים הם לפני כולם, ואין תור ממתינים.

אריאל אטיאס: ככל שהם רוצים.

אריאל אטיאס: יש לנו תקציב – אני יכול להגיד בלתי מוגבל – לנכים רתוקים.

אריאל אטיאס: אנחנו קונים דירות ומתאימים אותן לנכים רתוקים עם הרחבות של הבית.

אריאל אטיאס: מסדרים את זה לפי מה שצריך.

אריאל אטיאס: אני חייב להגיד שיש נכים שמעדיפים להישאר במקומות שהם היום, שמטפלים בהם, ולא להיכנס לדירות האלה.

אריאל אטיאס: בנוסף, יש לנו איזו ועדה קטנה פנימית של המשרד, שאם יש נסיבות נוספות – נניח משפחה שגם יש בה חלילה ילד חולה דיאליזה, כל מיני מחלות נוספות שמעמיסות על המשפחה עם הוצאות, אז הם מקבלים תעדוף.

אריאל אטיאס: קנינו מאות יחידות דיור בשנים האחרונות.

אריאל אטיאס: ואני אגיד לך, חבר הכנסת ניצן הורוביץ – אפרופו עכשיו, אתה יודע, יש הרבה מאבקים עם משרד האוצר.

אריאל אטיאס: אני יכול להגיד לך שמשרד האוצר – רוב הרעיונות שיש להם משמעות של מניעת הכנסה – אני לא מדבר על להביא כסף מתקציב המדינה – הוא מתנגד להם, מניעת הכנסה.

אריאל אטיאס: אנחנו העברנו 6 מיליארד שקלים ב-2010 ממינהל מקרקעי ישראל – זה 2 מיליארד יותר ממה שהועבר לפני שנכנסתי לתפקידי – בעקבות היקף השיווקים הגבוה ששיווקנו.

אריאל אטיאס: ואני חושב שיש לנו – נשים את זה על השולחן – ויכוח עקרוני עם משרד האוצר האם הקרקע נועדה למקסם רווחים למדינה, או שהקרקע היא משאב בשביל לדאוג למגורים לציבור.

אריאל אטיאס: ולכן אני אומר, כשאתה אומר, עדיף להתחיל לנגוע בנושא הזה, אז יש עוד משהו אפרופו המחאות האחרונות – שאני יכול בהחלט להבין אותן, ואת המצוקה שלהם.

אריאל אטיאס: אנחנו מסייעים בהיקף של 1.3 מיליארד בשנה בשכר דירה ל-135,000 משפחות.

אריאל אטיאס: לצערי הרב, עשר שנים – – –

קריאה: לא מספיק.

אריאל אטיאס: מסכים.

אריאל אטיאס: לצערי הרב, עשר שנים זה לא עודכן, בגלל שמחירי השכירות עלו.

אריאל אטיאס: יוקר המחיה – אנחנו יודעים איפה הוא נמצא.

אריאל אטיאס: המשכורת שלנו לא קונה, לא גומרת את החודש, של רוב האזרחים בישראל.

אריאל אטיאס: וכשכל הזמן מדברים על מעמד הביניים – וזה חשוב – שכחנו את החלשים.

אריאל אטיאס: מרוב שמדברים על מעמד הביניים – יש כאלה שבשבילם מעמד ביניים זה גן-עדן.

אריאל אטיאס: זה הנושא המרכזי, ואני חושב באמת שאפשר, במסגרת – אני הצעתי למשרד האוצר, ואתה יודע מה?

אריאל אטיאס: אני רואה שזו שיטה שעובדת, אדוני היושב-ראש.

אריאל אטיאס: אם יש חברי כנסת שרוצים להרים את החוק הזה, מה שנקרא בשפה שלנו: על הראש של האוצר, אנחנו נתמוך בזה.

קריאה: הנה, יש לך אחד.

אריאל אטיאס: יאללה, בוא אני אעשה אתך עסקה, אני אתן לך הצעה: כל קרקע של מינהל מקרקעי ישראל שיש לה תב"עות של יחידות דיור של עד 100 מטר, 5% מהיחידות, חלק מתנאי המכרז – ילכו למדינה, וככה אנחנו מגדילים את הדיור הציבורי בתמהיל מאוד מאוד נכון.

אריאל אטיאס: אנחנו לא בונים שכונות של דיור ציבורי.

אריאל אטיאס: יש לך 500 יחידות דיור בתוך שכונה?

אריאל אטיאס: יש לך 5% – בתפזורת, לא יהיה בניין למסכנים, ודירות קטנות.

אריאל אטיאס: אתה יודע מה זה עושה; אתה עסקת בזה.

כרמל שאמה-הכהן: אני – – –

אריאל אטיאס: מה שזה עושה – זה מפחית מערך הקרקע.

אריאל אטיאס: לזה אני קורא מניעת הכנסות.

אריאל אטיאס: לא רוצה כסף – מניעת הכנסות.

אריאל אטיאס: עכשיו, אתה תראה איזה לובי, חבר הכנסת כרמל שאמה, יעשו לך באגף תקציבים, עם מצגות.

אריאל אטיאס: לך לא יגידו שאתה רוצה לדאוג לחרדים, זה בטוח.

ראובן ריבלין: כל כסף צבוע, הכנסת – אני מאוד מודה לשר.

ראובן ריבלין: אני רק מבקש ממנו להמתין.

ראובן ריבלין: אני לא מחייב אותו לענות.

ראובן ריבלין: אתמול הגיש שאילתא דחופה חבר הכנסת בנושא שהתברר אתמול כאיזו לקונה, שאומנם שייכת למשרד המשפטים, אבל התוצאה היא על משרד הבינוי והשיכון.

ראובן ריבלין: זה דבר – חבר הכנסת חנין אומנם רשום אחרון, אבל הואיל ואתה על הבמה – יקריא את השאילתא שלו לך.

ראובן ריבלין: אם אדוני רוצה להתייחס אליה, יתייחס.

ראובן ריבלין: אם לא – אני הזמנתי את יושב-ראש הוועדה המשותפת של ועדת הפנים וועדת הכלכלה כממשלה להשיב מה קורה פה.

ראובן ריבלין: ואני מבקש ממך להציג את השאלה, כדי שלא אקח ממך את – – –

דב חנין: אני מאוד מודה, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: אדוני השר – – –

ראובן ריבלין: לא, אני חושב שזה דבר שמעניין את הציבור כולו.

ראובן ריבלין: אני גם לא מחייב, כי השאלה היא לשר הפנים, שנבצר ממנו היום, כי לא הכנו אותו בזמן.

ראובן ריבלין: אבל היא נוגעת באמת בצורה רצינית לתוצאות של משרדך.

דב חנין: תודה רבה, אדוני.

דב חנין: השאילתא נוגעת לחוק האצת התכנון, והשאילתא היא: הצעת חוק האצת הבנייה שאושרה בוועדה עכשיו לקריאה שנייה ושלישית קובעת לוח זמנים רצחני בן ימים מועטים להליכי התכנון, אך מרגע שהתוכנית מאושרת יש ליזמים שלוש שנים וחצי, כדי לבצע חמישית מעבודות התשתית בפרויקט.

דב חנין: רצוני לשאול: מדוע?

אריאל אטיאס: אני רוצה להגיד לכם, בלי לנגוע בנקודה הזאת, את אחת הבעיות שאנחנו נתקלים בהן.

ראובן ריבלין: על הנושא המשפטי והתכנוני יענה חבר הכנסת שאמה, יושב-ראש ועדת הכלכלה.

ראובן ריבלין: אדוני, רציתי רק שיתייחס.

אריאל אטיאס: אני רוצה לנגוע בנקודה, חבר הכנסת דב חנין, אדוני היושב-ראש – הנקודה שבה מתמודדים יזמים.

אריאל אטיאס: אנחנו מוציאים מכרז.

אריאל אטיאס: אגב, לזכור – החוק הזה מיועד לקרקעות מדינה, אז לכן זה נוגע בעיקר למכרזים שלנו.

אריאל אטיאס: יש תיקון שאם יש תב"ע ש-20% ממנה היא קרקע פרטית, והיא משולבת, אז אפשר – – –

ראובן ריבלין: לא, לא מדובר על ה-20% הזה.

אריאל אטיאס: לא, לא.

אריאל אטיאס: בסדר, בסדר.

אריאל אטיאס: אני רק נתתי הערה.

דב חנין: – – – יזמים פרטיים – – –

אריאל אטיאס: אנחנו מדברים – מה שקוראים הווד"לים.

אריאל אטיאס: עכשיו מדובר בקרקע מדינה.

ראובן ריבלין: אוקיי.

אריאל אטיאס: קרקע מדינה זה או שיכון או מינהל מקרקעי ישראל, שאני נושא באחריות להם.

אריאל אטיאס: אומר לכם – מכיוון שיש לנו בעיה שלא היה מלאי זמין לתכנון שאפשר לשווק מייד, שכולל תכנון תשתיות לביצוע, הרבה פעמים לוקח יותר זמן לבצע את כל התשתיות, בעיקר כשיש תשתיות-על בשכונות גדולות של אלפי יחידות דיור, ולוקח הרבה יותר זמן מהזמן הרגיל עד שבכלל יש מסירת המגרש.

אריאל אטיאס: מדובר גם בהשקעות עתק.

אריאל אטיאס: זה לא היזם מבצע את זה.

אריאל אטיאס: לאשכול 7–10 הרשות המקומית, דרך אגרות והיטלים; מתחת לאשכול 7, והרשות לא מסוגלת לבצע את זה – אין לה היכולת ההנדסית ואת כוח האדם המתאים, בעיקר בתב"עות גדולות – לכן אנחנו צריכים את פרק הזמן הזה.

אריאל אטיאס: אני לא נכנס לעניינים המשפטיים, אני אומר מה הרציונל של הפרקטיקה.

אריאל אטיאס: אנחנו הוצאנו מכרז בספטמבר 2009, אדוני היושב-ראש, באחת הערים בארץ ל-2,200 יחידות דיור במכה אחת, כדי שלא יעלו המחירים, כדי שלא לגרום להם לעלות.

אריאל אטיאס: תשתיות-על – לקח למעלה משנה לחצוב בהרים, להתחיל להביא את כל התשתיות-על עם הניקוז, כל העסק.

אריאל אטיאס: זה לוקח זמן, כי זה לא קרקעות שהכינו אותן.

אריאל אטיאס: אנחנו מגרדים את המדפים, מה שנקרא.

אריאל אטיאס: כל סחורה שיש לנו, אנחנו מוציאים החוצה, ואני חושב שזה הרציונל שעומד מאחורי זה.

ראובן ריבלין: אדוני השר, יש אמירה של הממשלה שהווד"ל נחוץ – כשהוא פוגע בהליכי תכנון – הוא נחוץ מיידית, כדי לאפשר מייד לפתור את בעיית הדיור.

ראובן ריבלין: והנה מתברר – ותיכף חבר הכנסת שאמה יעלה ויסביר בשם הממשלה – שלגביך התוצאות יהיו בעוד חמש-שש שנים, כי החוק מחייב באיזה דבר, כי אנחנו את הווד"ל מאשרים פה ואישרנו פה, ובשבוע הבא, בעזרת השם, גם נעביר את זה לקריאה שנייה ושלישית.

ראובן ריבלין: אבל שואל חבר הכנסת חנין שאלה מופלאה, שקשה להבין אותה מבחינת השכל הישר: הווד"ל אומר – בתוך שלושה שבועות נקבל רשיון, שאתו יבצעו 20% תשתיות רק אחרי שלוש שנים וחצי.

ראובן ריבלין: אם יש כל כך הרבה זמן, מה צריך וד"ל?

אריאל אטיאס: אדוני היושב-ראש, בוא נעשה הפרדה בין תב"ע מאושרת, שאפשר לשווק אותה ולגזור ממנה היתרי בנייה, לבין הביצוע.

אריאל אטיאס: אנחנו לא משווקים קרקע שאין עליה תב"ע מאושרת, והווד"ל נועד לייצר לנו תב"עות מאושרות, זה הכול.

אריאל אטיאס: הוועדה לא בונה דירות, הווד"ל לא עושה תשתיות, הווד"ל לא עושה מכרזים; הווד"ל נותן לנו חותמת שאפשר לשווק את הסחורה הזאת.

אריאל אטיאס: זה כל מה שאנחנו עושים.

אריאל אטיאס: אנחנו רוצים הליך מקוצר.

אריאל אטיאס: משרד הבינוי והשיכון העביר לווד"לים 113,000 יחידות דיור בתכנון בכל הארץ, 50,000 מתוכן באזורי הביקוש.

אריאל אטיאס: לכל התוכניות יש מספר.

אריאל אטיאס: כשאני אומר מספר – כלומר זו תוכנית שהיא בתוך הכביש הזה של הליך התכנון, ואני רוצה שתדע, אדוני היושב-ראש, שבממוצע למשרד השיכון לוקח לאשר תוכנית, אחרי שכבר תכננו אותה, לקבל הכשר, חמש שנים.

אריאל אטיאס: אז הווד"ל רוצה לקצר את התהליך הזה, זה כל הסיפור.

ראובן ריבלין: אנחנו רוצים להוריד את מחירי הדירות.

ראובן ריבלין: אני אומר לך, ייצגתי קבלנים רבים לפני שג'וק הפוליטיקה נכנס לראשי בגיל 50 ואמרתי: אני אעבור לכאן.

ראובן ריבלין: אני אומר לך, היום יאמרו אותם קבלנים: למה לנו למהר?

ראובן ריבלין: אנחנו יכולים לאחוז את מחירי הדירות כפי שאנחנו רוצים, כי אנחנו יכולים להתעכב בבנייה שש שנים.

ראובן ריבלין: כי אם הוא מתחייב לבנות 20% מהתשתיות בעוד שלוש שנים וחצי, אנחנו לא פותרים את הבעיה שאדוני כל כך הטיב לדבר עליה בהצעת האי-אמון, כפי שגם קיבל את הבמה הציבורית – ואת ההסברים שלך כאדם היחיד מהממשלה שבא ואמר דברים ברורים.

ראובן ריבלין: קודם כול אמרת: אל תחשבו שהדבר ייפתר מהיום למחר.

ראובן ריבלין: זה רק פוליטיקאים בכיכרות יכולים לומר: אנחנו נפתור; אמרת בצורה אמיצה.

ראובן ריבלין: אבל דע לך, שתיכף יסביר לנו חבר הכנסת שאמה בשם הממשלה – מה ההיגיון?

ראובן ריבלין: אם יש כשל שוק, אנחנו צריכים לפעול.

ראובן ריבלין: אם אין כשל שוק, או הפתרון הוא לטווח של שש או שבע שנים, בוא ניתן את דעתנו גם לדורות הבאים, נראה איך אנחנו שומרים על איכות הסביבה, על עקרונות הבנייה, על העקרונות הציבוריים וכיוצא באלה, הקשורים לחוק התכנון והבנייה.

ראובן ריבלין: אני מאוד מודה לך.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת שאמה, בוא, בבקשה.

ראובן ריבלין: אני חשבתי שצריך לעלות.

ראובן ריבלין: נדמה לי שנעלה את זה כהצעה לסדר-היום, שתעבור בסופו של דבר לדיון מאוד מעמיק, כי אני בטוח שחבר הכנסת שאמה מנהל את הדיונים, כפי שאני שומע וקורא בעיתונים, וגם מקבל דיווחים מהוועדה, בצורה מאוד ציבורית.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני.

ועדת הכלכלה): תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

ועדת הכלכלה): אני מסכים אתכם שחוק הווד"לים נועד לתת פתרון חירום, ויש לו מחירים, והיינו מוכנים לשלם את המחירים רק כדי לקבל דירות מהר, ולכן קיצרנו וכיווצנו את טווחי התכנון, תוך שאנחנו מודעים שלא בטוח שנשלם מחירים, אבל העלינו את הסיכוי לשלם מחירים סביבתיים כאלה ואחרים, מתוך הצורך הדחוף בדירות, היום לפני מחר.

ראובן ריבלין: אז מדוע שלא בתוך שנה הוא יעשה את זה?

ועדת הכלכלה): נכון.

ועדת הכלכלה): אז עכשיו בא הסעיף שאתם מדברים עליו, והשאילתא היא בצדק, אדוני היושב-ראש.

ועדת הכלכלה): אם היה רוב אחר בוועדה, הייתי קובע טווח זמן מצומצם יותר, והייתי אפילו קובע מקלות אחרים, נוסף על טווחי הזמנים, כמו מס רכוש על קרקעות וד"ליות, כי התכנון הווד"לי חייב להיות לא רק תכנון מהיר אלא גם ביצוע מהיר.

ועדת הכלכלה): אחרת, אם אין ביצוע מהיר, מה הועילו חכמים בתקנתם?

ועדת הכלכלה): אני ניסיתי להעביר אפילו הצעה לשלוש שנים – לקצר אפילו בחצי שנה – ולא היה לכך רוב בוועדה, אדוני היושב-ראש.

ועדת הכלכלה): אפילו תיקון מינורי.

ועדת הכלכלה): הרוב היה קשיח, בעד עמדת הממשלה.

ועדת הכלכלה): אני מתוך הראייה שלי ניסיתי להציע ולקצר את זה – לא הצלחתי, כמו גם בנקודות אחרות.

ועדת הכלכלה): אדוני היושב-ראש, אומר לך מה היה השיקול שלי כיושב-ראש הוועדה.

ועדת הכלכלה): אפשר היה – ואני יודע כיושב-ראש ועדה, לצאת למלחמה ארוכה נגד עמדת ממשלה, ולפעמים גם לשכנע ולשנות.

ועדת הכלכלה): מאחר שידעתי שאם ניקח יותר זמן לצורך המאבקים האלה, השינויים האלה, יכול להיות שהחוק הזה ידלג ארבעה חודשים קדימה – ארבעה חודשים במונחים של יישום חוק הווד"לים זה לעקר אותו הרבה, כשאנשים גרים היום באוהלים.

ועדת הכלכלה): ולא רק זאת הבעיה, המאות שגרים באוהלים; יש עשרות-אלפים, אם לא יותר, אם לא מאות-אלפים, שגרים בחדרי-חדרים ומסדרונות, וראינו גם חרדים – – –

ראובן ריבלין: אבל אתה אומר לאוהלים: אנחנו מקצרים את הליכי התכנון, אבל לא מקצרים את הליכי הבנייה.

ראובן ריבלין: אדוני, ראיתי כמה הוא רגיש, ראיתי שאתה מופיע גם בפני המפגינים.

ראובן ריבלין: יש דבר שהוא היגיון.

ועדת הכלכלה): מה החשיבות שצריך להבין אותה בחוק הווד"לים – חוק הווד"לים מעביר שני מסרים, וישיג שתי תוצאות בטווחי זמן שונים.

ועדת הכלכלה): אנחנו מדברים על הדירות.

ועדת הכלכלה): דירות לא יהיו לפני עוד שנתיים.

ועדת הכלכלה): גם תב"עות שאו-טו-טו לפני אישור, וייכנסו עכשיו למסלול וד"לי ויסתיימו בעוד, נניח, חודשיים, שלושה חודשים או ארבעה – לוקח זמן לבנות דירות.

ועדת הכלכלה): דירות מהווד"לים לא יצאו בתוך פחות משנתיים, כי זה לוקח זמן.

ועדת הכלכלה): אבל אחרי שיושב-ראש הכנסת יכריז על קבלת החוק כחוק בישראל בשבוע הבא, אני מקווה, אזרחי ישראל עוד לא יבינו ויפנימו את המשמעות במלוא מובנה, אבל מי שכן יפנים, כמו שאמרת, זה הקבלנים, זה הבנקים, זה המשקיעים, זה כל אלה שעד עכשיו רכבו על הגל הזה של בועת הנדל"ן, וספסרו במחירי שכירות ועשו רווחים שאף אחד לא יכול לעשות בשום מצב אחר, ונהנו מכשל השוק שהיה פה.

ועדת הכלכלה): זה כבר ימסור מסר, שגם אם בעוד שנתיים, שלוש שנים וארבע יגיעו בין 50,000 ל-100,000 דירות לשוק, אנשים כבר ישנו פוזיציה היום, אם בנקים שלא ירצו להיכנס לחובות מסופקים, אם משקיעים שנהנים מרווחים עצומים, ויגידו: השוק הולך להיות מסוכן, ולזה יש משמעות, להעביר את החוק מהר.

ועדת הכלכלה): לכן, אדוני היושב-ראש, החוק לא יגיע עד השבוע הבא – אני מוכן לאור השאילתא לעשות בחינה נוספת בתוכי ומול גורמים, בחינה שקטה, אם יש אפשרות, אולי להחזיר את הסעיף לוועדה ולכווץ אותו.

ראובן ריבלין: שנינו מכירים את שוק הבנייה.

ראובן ריבלין: הרי קבלנים שיודעים שמדובר בעוד חמש שנים, לא יורידו את מחירי הדירות.

ראובן ריבלין: הם יגידו: אנחנו לעת עתה ננצל את העובדה שחמש שנים לא ייכנס – – –

ועדת הכלכלה): כשיצאתי אתמול מהכנסת קיבלתי טלפון מאחד מעורכי-הדין המובילים במדינה, שעוסקים ומלווים קבלנים.

ועדת הכלכלה): אמר לי: אתם הולכים למוטט את שוק הנדל"ן.

ועדת הכלכלה): רק יצאתי מהכנסת; הוא שמע על זה ברדיו.

ועדת הכלכלה): הוא אמר: אתה לא מבין, אתם הולכים להוריד את המחירים בצורה דרסטית, זה יהיה בעיה הפוכה – אתם תאיימו על הבנקים, תאיימו על אנשים שלקחו משכנתאות.

ועדת הכלכלה): כך שתראה איך הדברים עובדים.

ראובן ריבלין: שאלה נוספת, כדי לחסוך לחבר הכנסת חנא סוייד: האם המגזר הערבי נכנס לווד"לים?

דב חנין: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: קודם כול, חבר הכנסת שאמה, אני חייב לומר לך שאתה כבר ערוך להיות שר, ועונה על תשובות, וזה בסדר גמור.

ועדת הכלכלה): יושב-ראש ועדת הכלכלה – זה מספיק לי.

דב חנין: בהחלט.

דב חנין: אדוני יושב-ראש הוועדה ויושב-ראש הכנסת, השאילתא הזו הוגשה במהלך מהיר, ודאי לא במהלך רגיל, אבל מתוך שיחות שניהלתי אתמול אחר-הצהריים והיום עם הגורמים המקצועיים במשרדי הממשלה, שמעתי אצלם הרבה מאוד מבוכה, ואני נבוך מהמבוכה שלהם, בעניין השאילתא הזאת – גורמים מקצועיים במשרדי הממשלה הרלוונטיים.

דב חנין: גם שר הבינוי והשיכון וגם שר הפנים לא יכלו להיערך לענות על השאילתא, וזה כנראה, אולי, לא רק שאלה של הזמן הפורמלי, כי יש פה הצעת חוק ולא נושא שלא מוכר למשרד, והשאילתא גם הופנתה למשרד ראש הממשלה, אז יש פה איזה נושא שראוי לסימן שאלה.

דב חנין: יושב-ראש הכנסת, אני חושב, עלה על הנקודה בצורה מיידית, כי יש פה בעיה מאוד מאוד קשה.

דב חנין: אנחנו מקבלים חוק של האצה דרמטית בהליכי תכנון, מבטלים תוכניות מחוזיות – – –

ראובן ריבלין: דילוג על עקרונות תכנון – –

ועדת הכלכלה): על זה אין ויכוח.

ראובן ריבלין: – – שחבר הכנסת שאמה, כחבר מועצת עיר, עמד עליו, קלה כחמורה.

דב חנין: יפה.

דב חנין: ואדוני, יושב-ראש ועדת הכלכלה, חברי חבר הכנסת שאמה, בעצמך אמרת, ובצדק, אמרת את זה גם בוועדה: אנחנו משלמים פה מחירים; משלמים מחירים תכנוניים, סביבתיים ואחרים כדי להשיג מטרה.

דב חנין: השאלה היא: מהרגע שהתכנון מסתיים, ההאצה מסתיימת והופכת להאטה; המדינה מואצת והקבלן מואט.

דב חנין: הקבלן, אומרים לו: קיבלת את התוכנית, התוכנית המאושרת, עכשיו יש לך שלוש שנים וחצי לעשות 20% מעבודות התשתית, ואין שום שוט.

דב חנין: אין שום שוט.

דב חנין: אתה מקבל – כך אנחנו יוצרים מצב שיהיה לנו מלאי מאוד גדול של תוכניות שאושרו בהליך מזורז, אבל הן לא בהכרח עכשיו.

דב חנין: אולי פתאום, כמו פרשת פלמחים, בעוד 20 שנה פתאום תעלה לנו איזו תוכנית שאושרה בהליך תיבנינה הזה.

דב חנין: כמו שאדוני יודע, יש תוכניות ול"ליות.

ראובן ריבלין: הבהרת את עצמך בצורה הברורה ביותר.

ועדת הכלכלה): אני רק רוצה להשיב.

ראובן ריבלין: רק ישיב, בבקשה.

דב חנין: רק עוד נקודה אחת, אדוני היושב-ראש, ברשותך.

ראובן ריבלין: בבקשה.

דב חנין: אני הצגתי בפני הוועדה את המסמך הרשמי הזה, שהוא מסמך של מינהל מקרקעי ישראל מחודש מאי 2010.

דב חנין: מסמך מאוד מפורט, שמראה 160,000 דירות שכבר היום, מבחינה תכנונית, נמצאות במלאי אבל לא משווקות, מסיבות כלשהן.

ועדת הכלכלה): זה לא נכון.

דב חנין: אז השאלה היא, האם אנחנו מטפלים במחלה במקום הנכון – –

ועדת הכלכלה): תן לי להתייחס.

ראובן ריבלין: תן לאנשים להבין.

דב חנין: – – או שמרפאים את החולה הלא-נכון?

ראובן ריבלין: מאה אחוז.

דב חנין: אתה יכול לעשות ניתוח של הסרת כליה, אבל אם לבן-אדם יש בעיה בעין, זה לא יעזור לו.

ראובן ריבלין: זה לא יעזור לו, זה לא יעזור.

ועדת הכלכלה): א.

ועדת הכלכלה): לגבי אותו מספר, 160,000, שחזרו עליו כמה חברי כנסת במשך כל הדיונים: מה זה יחידות זמינות?

ועדת הכלכלה): אם בתוך ה-160,000, אדוני היושב-ראש, יש כמעט 3,000 יחידות בצור-הדסה, שצריך כביש כדי לממש, בעלות של 11 מיליארד שקלים, האם אתה סופר את זה כיחידות?

ועדת הכלכלה): תכנונית הן גמורות, אבל תשתיתית אף אחד לא ישים 11 מיליארד שקלים כדי לסיים את הכביש שיאפשר את בינוי הפרויקט.

יוחנן פלסנר: 11 מיליארד?

ועדת הכלכלה): 11 מיליארד שקלים.

ועדת הכלכלה): כך הציגו פקידי הממשלה את עלות הכביש.

יוחנן פלסנר: זה החסם האמיתי.

ועדת הכלכלה): זה החסם.

ראובן ריבלין: 1 מיליון לקילומטר.

ועדת הכלכלה): לא, אולי יש שם מנהרות.

ראובן ריבלין: 1 מיליון דולר לקילומטר.

ראובן ריבלין: נגיד.

יוחנן פלסנר: אז איך מגיעים ל-11 מיליארד?

ראובן ריבלין: לא יכול להיות.

ועדת הכלכלה): זה מה שהציגו בוועדה.

ראובן ריבלין: זה לחבר את זה לכביש חוצה-ישראל.

ועדת הכלכלה): וגם אם זה 3 מיליארד שקלים – –

יוחנן פלסנר: – – – החסמים האמיתיים.

ראובן ריבלין: גם אם זה 3 מיליארד שקלים – – –

ועדת הכלכלה): – – אף אחד לא ישים את זה.

ועדת הכלכלה): בדיוק.

ועדת הכלכלה): מעבר לזה, הסבירו גם, אם היית – והאמת, שמכל חברי האופוזיציה אני חושב שאתה היית היחידי כמעט בכל הדיונים – הסבירו נציגי הממשלה: אלה פרויקטים גדולים, הווד"לים, מעל 200 יחידות ומעלה.

ועדת הכלכלה): יכול לקרות מצב שקבלן מתקדם עם הפרויקט, מוכר כבר כמה דירות, ואם אתה שם לו תנאי קצר, אם אתה ממש הולך על הגבול של הזמנים ומקצר, נניח, לשנתיים, אתה תצטרך לקחת לו אחרי זה, לבטל את התב"ע.

ועדת הכלכלה): יתחיל פה משולש שיתקע את כל המתחם, של אנשים – נניח רק עשרה רוכשים רכשו דירות והם אמרו: אנחנו רוצים לקחת טווח יותר גדול.

ועדת הכלכלה): עכשיו, מה המשקל?

ועדת הכלכלה): מאחר שקבענו מינימום של 200 יחידות ולא היינו מוכנים להתפשר על זה, והיום ממוצע קרקע ליחידת דיור בארץ זה 500,000 שקלים, כלומר, קבלן שישים 100 מיליון שקלים זה מינימום כדי לרכוש מתחם כזה.

ראובן ריבלין: הוא ירצה מהר.

ועדת הכלכלה): הוא ירצה מהר, הוא לא ירצה להפסיד את הקרקע.

ראובן ריבלין: מי שהשקיע – – –

ועדת הכלכלה): הכוח של הכיס של הקבלן הוא הכוח הגדול ביותר להניע אותו.

ועדת הכלכלה): אבל, אדוני, מקובל עלי.

ועדת הכלכלה): אני אומר: אני הייתי רוצה פחות משלוש שנים וחצי.

ראובן ריבלין: תנסו.

ועדת הכלכלה): אני מוכן לעשות בדיקה נוספת.

ראובן ריבלין: מאה אחוז.

ועדת הכלכלה): אבל מי שקובע זה רוב חברי הוועדה, אדוני היושב-ראש.

ראובן ריבלין: ודאי.

ועדת הכלכלה): לא יושב-ראש הוועדה, התכוונתי.

ראובן ריבלין: אבל צריכים להבין את הדילמה שהציג חבר הכנסת חנין.

ראובן ריבלין: הוא הציג אותה.

ראובן ריבלין: בין שאתה נמצא בימין ובין בשמאל, בין למעלה ובין למטה, הדילמה הזאת נוגעת – מתי אתה נפטר מכשל השוק?

ראובן ריבלין: מתי אתה נוגע בכשל השוק?

ועדת הכלכלה): ולגישתי, ואני אמרתי גם לממשלה בצורה מאוד ברורה: חוק הווד"לים לא נועד, כמו שבונים בנק מטרות, לא נועד לבנות בנק של תוכניות.

ראובן ריבלין: נכון, נכון.

ועדת הכלכלה): אנחנו רוצים דירות.

ועדת הכלכלה): בגלל הדירות התכנסנו בסדר זמנים מהיר, נתנו הנחות תכנוניות כאלה ואחרות.

ראובן ריבלין: לפרוטוקול – מה עוד שהווד"ל מדלג ומייתר כמה מעקרונות תכנון הבנייה שאנחנו עומדים עליהם קלה כחמורה.

ועדת הכלכלה): נכון, מאחר שהזמנים הם זמני חירום.

ראובן ריבלין: אז אם אתה נותן הנחה ולא נותן פתרון, יש פה איזו בעיה.

ועדת הכלכלה): ושאלת לגבי הערבים.

יוחנן פלסנר: אבל מה עם יצירת חסמים אחר כך?

ועדת הכלכלה): היתה שאלה לגבי ערבים?

ראובן ריבלין: לגבי ערבים, כן.

ראובן ריבלין: שאל חבר הכנסת סוייד.

ועדת הכלכלה): הצעת החוק הממשלתית, נכון שהיתה בה איזו לקונה לגבי יישובי מיעוטים.

ועדת הכלכלה): מאחר – – –

ראובן ריבלין: הנה, אתה רואה, חבר הכנסת חנין, אתה רואה ששר הפנים וסגן ראש הממשלה, ששמע שיש – – –

ועדת הכלכלה): אני רק אשלים את המשפט.

ראובן ריבלין: – – – שיש חבר כנסת שיודע לענות בשם הממשלה – – –

ועדת הכלכלה): יישובי מיעוטים, בדרך כלל סביבתם הקרובה, אדוני היושב-ראש, היא קרקע פרטית.

ועדת הכלכלה): ואז באו ואמרו, בצדק: למה אנחנו, שגם אנחנו סובלים ממצוקת דיור, לא נוכל להגיע לשערי הווד"ל?

ועדת הכלכלה): במה אנחנו שונים?

ועדת הכלכלה): ובאנו והכנסנו סעיף שמקל עליהם בשני דברים: א.

ועדת הכלכלה): מאפשר לקרקע פרטית בתחומי יישובי מיעוטים – לא משנה דרוזים, צ'רקסים, ערבים – וזה הכול בעקבות היוזמה של חבר הכנסת חמד עמאר וחבר הכנסת חנא סוייד.

ועדת הכלכלה): ואומר יותר מזה: הם אפילו לא יצטרכו 200 יחידות דיור.

ועדת הכלכלה): אם אינני טועה, הורדנו את זה ל-100 או ל-50, נכון?

ועדת הכלכלה): הורדנו אפילו את המכסה, אפילו תוכניות קטנות יותר, מאחר שמדובר ביישובים קטנים.

ועדת הכלכלה): כלומר, באנו לקראת העניין.

ועדת הכלכלה): אני חושב שפתרנו את העניין, ותבוא הברכה על חבר הכנסת חמד עמאר וחבר הכנסת חנא סוייד, שהעלו את הנושא.

ועדת הכלכלה): ואני דיברתי אישית עם ראש הממשלה וראש הממשלה הגיב מהר.

ועדת הכלכלה): תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: ראש הממשלה אמר את זה בצורה המפורשת ביותר מעל הבמה לחבר הכנסת חנא סוייד, ואני מברך על כך מאוד.

ועדת הכלכלה): תודה רבה, אדוני.

ראובן ריבלין: משום ששיתוף הפעולה מחויב המציאות בחיינו על מנת לבנות חוויה ישראלית אמיתית.

ועדת הכלכלה): חבר הכנסת פלסנר.

יוחנן פלסנר: מה ימנע את העובדה שבווד"לים לא נגיע – – –

ראובן ריבלין: השר ישיב.

ועדת הכלכלה): השר כבר ישיב.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: שר הפנים ביקש להתערב מייד בדיון.

ראובן ריבלין: אני מאוד מודה ליושב-ראש הוועדה המשותפת של ועדת הפנים והכלכלה, הדנה בנושא הווד"ל.

ראובן ריבלין: להערתו של חבר הכנסת חנין, אני כבר בכנסת מספיק זמן כדי לומר לך, בין שחברים ירצו ובין שלא ירצו – הוא יהיה שר.

יוחנן פלסנר: באיזה מיניסטריון?

ראובן ריבלין: לא אמרתי לך מה.

ראובן ריבלין: אני אומר לך רק, אני דיברתי על ניסיוני, על ניסיוני בכנסת.

דוד רותם: – – –

אחמד טיבי: – – –

יעקב ליצמן: – – –

ראובן ריבלין: רבותי, רבותי, רבותי, רק רגע.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת חנין – – –

אחמד טיבי: לא מספיק – – – בספסלים שם, צריך בממשלה גם?

ראובן ריבלין: בסדר.

ראובן ריבלין: אני לא נתתי ציון.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת טיבי, אני לא נתתי ציון או לא הבעתי את דעתי.

ראובן ריבלין: אני רק אמרתי לכם את התחזית שלי.

אריה אלדד: ראיתי – – –

ראובן ריבלין: כן.

ראובן ריבלין: אני כבר מספיק ותיק בבית הזה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת חנין, לא, לא, אל תשאל כי השר שמע, תאמין לי.

ראובן ריבלין: הוא נזעק הנה.

ראובן ריבלין: הוא רוצה להתערב בדיון ובהחלט אנחנו מקדמים בברכה את סגן ראש הממשלה ושר הפנים.

ראובן ריבלין: בבקשה.

אליהו ישי: תודה.

אליהו ישי: ראשית, באמת יש תמיד ויכוח וחילוקי דעות על זירוז הליכי תכנון ומה הנזקים שלו.

אליהו ישי: זה התחיל בתקופת ול"ל, בתקופת שרון, כשהיה גל עלייה.

אליהו ישי: זה נקרא ול"ל אז.

ראובן ריבלין: ול"ל.

אליהו ישי: ובאמת קם קול סערה.

אליהו ישי: מצד אחד מצאו פתרון למאות אלפי עולים שלא היתה להם קורת גג, וזה לא דבר פשוט.

אליהו ישי: יחד עם זאת, בתהליכי התכנון במסגרת הוול"ל נגרמו באמת נזקים וכל מיני השלכות חמורות ומורכבות.

אליהו ישי: לא תמיד אפשר לפתור את שתי הבעיות האלה גם יחד.

אליהו ישי: מכל מקום, הרעיון של הווד"ל, ובכלל ההמצאה של השם, זה היה במסגרת הדיונים אצלי במשרד בתחילת הקדנציה.

אליהו ישי: יש מושג שנקרא ות"ל.

אליהו ישי: אדוני היושב-ראש, ות"ל זה ועדה לתשתיות לאומיות.

אליהו ישי: אמרתי: באותה מידה שיש ות"ל אפשר לעשות וד"ל, ועדה לדיור לאומי, כי באמת המצוקה היא נוראה ואם אי-אפשר לבנות באותו קצב רצחני שהיה בעבר – בעבר באמת היו מתמודדים עם בנייה בהליך הרבה יותר זריז, מקוצר, בהליכי בנייה היו פחות התנגדויות, פחות תיקוני חקיקה מסורבלים ומורכבים.

אליהו ישי: אני יכול למנות אחד מהם.

אליהו ישי: למשל, פקיד היערות.

אליהו ישי: זה גם בחוק, לדוגמה.

אליהו ישי: הוא יכול לתקוע לי 4,700 יחידות דיור באזור המרכז כי הוא צריך לבוא כל יום.

אליהו ישי: צריך לתאם את זה עם משרד הביטחון מתי הוא מגיע, מתי הוא לא יכול להגיע.

אליהו ישי: אחת לכך וכך שבועות הוא יכול להגיע, ובודק לי את העצים ועושה תזכיר חוק על כל עץ, כמעט נותן לו מספר אישי ומחייל אותו, להבדיל.

אליהו ישי: וייקח לו אולי עוד כמה שנים, ואותן 4,700 יחידות דיור ימתינו עוד כמה שנים.

אליהו ישי: וכן על זה הדרך.

אליהו ישי: יש הרבה דברים שתקועים, בצדק אולי.

אליהו ישי: בעפולה, 1,600–1,700 יחידות דיור כי משרד התחבורה רוצה מאוד בבנייה וחפץ בבנייה, אבל הוא אומר:

אליהו ישי: אם לא יהיה לי מחלף שעולה x מיליונים או עשרות מיליונים, אז יהיה צוואר בקבוק.

אליהו ישי: אז הוא מתנגד.

אליהו ישי: משרד הבריאות יכול להתנגד באותה מידה ל-1,600 יחידות דיור בגן-יבנה כי אין שם ניקוז.

אליהו ישי: גם בצדק.

אליהו ישי: אני לא בא בטענות, לא למשרד הבריאות ולא למשרד התחבורה ולא להגנת הסביבה ולא לתיירות ולא לביטחון ולא לחקלאות ולא לכל משרדי הממשלה שיושבים בתוך הוועדות המחוזיות ומודיעים למה לא.

אליהו ישי: הכול נכון, הכול צודק.

אליהו ישי: השאלה – על כל מחיר כזה של "לא", אתה יכול לתקוע תוכנית של שנים.

אליהו ישי: לכן, גם כן, יש פער עצום, נפתח ונפער פער עצום בעשר השנים האחרונות.

אליהו ישי: כי אותם הליכי תכנון מאוד מורכבים ומסובכים, כולל בג"צים, כולל תיקוני חקיקה והוספות וסרבולים – חלקם באמת תיקונים טובים מאוד, חלקם אני חושב שהם מסורבלים, מסרבלים את העניין, ולכן יש רפורמה.

אליהו ישי: גם בחלק מהמקרים צריך את הכסף, את התקציב שמשרד הבריאות דורש לניקוז, תקציב שמשרד התחבורה דורש למחלף, והוא צודק וכולם צודקים.

אליהו ישי: בסוף בסוף בסוף הכול תקוע.

אליהו ישי: עכשיו, כשיש מצוקת דיור כל כך קשה ואמיתית וזועקת, הווד"ל – הוועדה לדיור לאומי – שהיא רק על קרקעות מדינה ולא על פרטי, לא על פרטי – אני חושב שגם כן כדאי שזה יהיה בפרטי.

אליהו ישי: לא אסתיר את דעתי.

אליהו ישי: אמרתי: לפחות בפרטי ב-500 יחידות דיור, ב-1,000 יחידות דיור.

אליהו ישי: לתת גם בפרטי.

ראובן ריבלין: למה לא?

אליהו ישי: למה לא? אני גם בעד.

אליהו ישי: משרד המשפטים מתנגד לעניין הזה.

אליהו ישי: חוששים שזה יהיה, מה שנקרא, "הולילנד" מס' 2.

אליהו ישי: מבחינתי, אמרתי שלא אכפת לי שוועדה בראשות שופט תחליט, יחד עם נציגי משרד המשפטים.

אליהו ישי: הם יחליטו, לא השרים.

אליהו ישי: לא השרים ולא הפקידים שלנו – – –

ראובן ריבלין: אסור להעביר סמכויות.

ראובן ריבלין: אל תזדרז, אחר כך ייקחו את כל הסמכויות.

אליהו ישי: לא, אני רק אומר שברגע שמשרד המשפטים אומר שזה פתח לשחיתויות – שברגע שיהיה וד"ל או קרקעות פרטיות – אני אדם שחושש מכל מיני פתחים לשחיתויות, ולא רוצה ולא חפץ בכך.

אליהו ישי: עם זאת, אני אומר שצריך למצוא את הפתרון לדבר.

אליהו ישי: אם מבחינתי יביאו פתרון, אפילו אד-הוק – לא קבוע, אד-הוק – במסגרת הווד"לים האלה, בקרקעות פרטיות, במסגרת כזאת או אחרת, זה שווה, חברים, בסוף, עם המגבלות שיש לנו, והן רבות.

אליהו ישי: אני אומר פה בצורה אמיתית, שכמעט אנחנו לא יכולים לזוז.

אליהו ישי: אתה רואה את המצוקה האמיתית.

אליהו ישי: אני מזדהה עם המצוקה של האוהלים; אני מזדהה עם המצוקה של הדיור.

אליהו ישי: גדלתי – עשר נפשות בחדר אחד, ואני מכיר מה זה מצוקת דיור מהיום שנולדתי; לא מספרים, לא מסטטיסטיקה ולא מדוחות, אלא ממציאות חיים.

אליהו ישי: כך גדלתי כמעט עד שהתחתנתי.

אליהו ישי: וגם כשהתחתנתי והקמתי בית, קניתי דירה עם משכנתה גבוהה.

אליהו ישי: אז לא היתה ריבית על המשכנתה ואפשר היה לקנות דירה.

אליהו ישי: אני זוכר שאחותי הגדולה ואחי הגדול אמרו לי: עזוב, אל תקנה דירה, תיקח מ"עמידר" ומ"פרזות".

אליהו ישי: אמרתי: למה?

אליהו ישי: למה שיהיה דור שני של עוני?

אליהו ישי: אני רוצה לקנות.

אורלי לוי אבקסיס: אבל אז היו דירות ב"עמידר" שאפשר היה – – –

אליהו ישי: היו גם דירות, אבל אמרתי שאני לא רוצה להסתמך על זה.

אורלי לוי אבקסיס: – – –

אליהו ישי: נכון, היו אופציות רבות, את צודקת במאה אחוז, אני מסכים אתך.

אליהו ישי: אמרתי שאני לא רוצה, שנקנה דירה.

אליהו ישי: קניתי בשכונת עוני – בזמנו זו היתה שכונת פשע – עיר-גנים בירושלים.

אליהו ישי: קניתי ומכרתי וקניתי ומכרתי ובסוף עמדתי על הרגליים.

אליהו ישי: אבל יכולתי לקחת משכנתה, כי לא היתה ריבית.

אליהו ישי: היום המחירים מופקעים, בשמים.

אליהו ישי: על מנת לאפשר לזוגות הצעירים לעמוד על הרגליים, צריך לעשות כמה צעדים: מחיר למשתכן, כמו שבאמת היה בזמנו – אביך, שיהיה בריא, עשה את זה הרבה – והוזלת הקרקע.

אליהו ישי: לא בפריפריה, שזה בחינם והפיתוח כמעט בחינם.

אורלי לוי אבקסיס: 180,000 שקל – – –

אליהו ישי: הייתי מוזיל את הפיתוח ואת הקרקע – חינם בפריפריה, ובמרכז הארץ הייתי קובע דירות למשתכן לזכאים בלבד, לזכאים בלבד – לזוגות צעירים, לדירה אחת, הראשונה שלהם.

אליהו ישי: אז אתה בעצם יוצר מצב של פתרונות, גם אם זה ייקח עוד כמה שנים, אבל יש פתרון בקצה – לקחו משכנתה, קנו דירה; ולא ייווצר מצב שאנשים משלמים עשר ו-15 שנה שכירות על דירה, ובזמן הזה הם היו גומרים את המשכנתה.

אליהו ישי: זה בדיוק מה שאמרתי ויעצתי לכל מי ששאל אותי: תקנה דירה, אל תחכה להישען על שולחן הממשלה, על דירת "עמיגור", "פרזות" ו"עמידר".

אליהו ישי: אם אין ברירה ואין מנוס ומסיבות כאלה ואחרות אתה לא יכול, אוקיי, אבל לצערי הרב, היום גם שם אין דירות.

אליהו ישי: מכל מקום, התהליך של הווד"ל הוא הוראת שעה, זה מצב חירום.

אליהו ישי: אנחנו חייבים להסתכל בעיניים לאותם זוגות שאין להם ממה לחיות.

אליהו ישי: גם זוג שיש לו כסף – היום שכירות במחסן במרתף עולה 3,000, 3,800 ו-4,000 שקל.

אליהו ישי: זה מזעזע, זה מדהים.

אליהו ישי: על מנת להוריד את המחירים או לשמור על האיזון שלהם, או יותר נכון לתת אופציה לדירה ראשונה – ואני בעד לתת את האופציה לזכאים בדירה ראשונה.

אליהו ישי: מי שאין לו דירה, אין לו נכס על שמו – כדירה ראשונה.

אליהו ישי: ירצו לקבוע עוד כללים?

אליהו ישי: אין לי בעיה; מבחנים של הבטחת הכנסה – אין בעיה, ובלבד שיזרזו גם במסגרת הווד"לים.

אליהו ישי: אגב, יש לי גם זכות יוצרים על השם – וד"ל מול ות"ל.

אליהו ישי: אני הצעתי את ההצעה הזאת, בשונה מהוול"ל, על מנת למנוע את מה שכולם חוששים.

אליהו ישי: אגב, גם אני.

אליהו ישי: דב, גם אני חושש מפגיעה בדברים כל כך רגישים וחשובים לנו.

אליהו ישי: אני לא מזלזל בזה, לא מקל ראש בדבר הזה, אבל יחד עם זאת, למצוא את האיזון – איך אפשר לזרז את הליכי התכנון וגם לאפשר לקבלנים, להקל עליהם במה שרק אפשר, על מנת שיוכלו באמת לעלות על הקרקע באופן הכי מהיר.

אליהו ישי: אני חושב שאם נקצר ונזרז את תהליכי התכנון גם במסגרת הווד"לים, גם במסגרת הסיוע לענף הבנייה, כדי שזה ייבנה מהר, תאמין לי, נביא ישועה לרוב אזרחי מדינת ישראל שנמצאים במצוקה.

ראובן ריבלין: תודה רבה, אדוני שר הפנים.

ראובן ריבלין: רק שאלה אחת.

ראובן ריבלין: אמר גם יושב-ראש ועדת הכלכלה וגם שאל חבר הכנסת חנין: האם הממשלה תסכים לשקול לקצר את התקופה שבה מחויב אותו זוכה מכרז על-פי וד"ל שאושר בצורה חפוזה, אבל לצורך כשל שוק?

ראובן ריבלין: לא שלוש שנים וחצי, שיהיה פחות זמן.

אליהו ישי: לא הבנתי מה השאלה.

אליהו ישי: מה יעשה?

ראובן ריבלין: כתוב היום בחוק שאותו קבלן שיזכה במכרז להקים את אותם פרויקטים, שהם נשוא הווד"ל, צריך בשלוש שנים וחצי הראשונות לבנות לפחות 20% של התשתיות.

ראובן ריבלין: זאת אומרת, כבר אומרים לי בחוק זה שכשל השוק הוא לא עניין שהווד"ל בא לפתור אותו, כי התכנון יהיה מהר, אבל הביצוע יהיה כזה שרק בעוד שלוש שנים וחצי יהיה מחויב מי שזכה להתחיל את התשתיות.

אורלי לוי אבקסיס: – – –

ראובן ריבלין: רק רגע, סליחה, סליחה.

ראובן ריבלין: אנחנו לא בוועדה.

ראובן ריבלין: אומר יושב-ראש הוועדה שהממשלה מתייצבת חד-משמעית בשלוש שנים וחצי.

ראובן ריבלין: אולי תמליץ לממשלה לקצר את המועדים, לקצר את הזמנים.

אליהו ישי: אני מאוד בעד ואני אמליץ.

אליהו ישי: אני אדבר על זה גם עם ראש הממשלה וגם עם שר השיכון, איך לעשות.

אליהו ישי: אני אשמע ממך כל רעיון וכל עצה – – –

ראובן ריבלין: נכון.

ראובן ריבלין: גם שר השיכון עמד פה ואמר: תשמע, זה – – –

אליהו ישי: אני אשמח לשמוע כל רעיון וכל הצעה.

אליהו ישי: תאמין לי, מכל מלמדי השכלתי.

אליהו ישי: החוכמה נמצאת אצל כל אחד ואחד, וכל אחד יכול לתת את ההצעות שלו ואת הרעיונות שלו.

אליהו ישי: אני פתוח לשמוע גם מכל אזרח בחוץ, מה הוא מייעץ ומה הוא אומר.

אליהו ישי: למדתי על בשרי בילדותי ומשם למדתי יותר מאשר כשאני יושב בתוך משרדי ממשלה.

אליהו ישי: אני רק יודע למה אי-אפשר ולמה זה אסור ולא ניתן ולא שייך, אבל בצעירותי הבנתי את המצוקה וראיתי וחשתי אותה.

אליהו ישי: לכן, דווקא אותם אנשים שחשים את המצוקה, צריך להקשיב ולהאזין להם, ואז פתאום אתה יודע להתגבר על ביורוקרטיה, עד כמה שזה תלוי בך, בידיים שלך.

אליהו ישי: אבל אני שמח לשמוע את מה שאתה אומר, אני אשמח לשמוע רעיונות, אני אפעל בעניין הזה.

אליהו ישי: אני חושב שכרגע אנחנו נמצאים בשעת חירום בעניין הדיור, וחייבים לעשות את הכול, אבל הכול, על מנת להביא את הפתרונות כדי שזוגות צעירים יוכלו לקנות, שתהיה להם קורת גג.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אני לא נותן שאלות נוספות, כי הדברים נדונים בוועדה.

ראובן ריבלין: חשבתי ששאלתו של חבר הכנסת חנין חשובה לא ברמה הפוליטית, כי יש גם הרבה פוליטיקה במה שמתנהל כרגע, ואי-אפשר להתכחש לכך.

ראובן ריבלין: חשבתי שמחובתנו בכנסת להביא את הדבר.

ראובן ריבלין: אני שמח מאוד שאפילו שר הפנים הבין, אחרי שאתמול הגיעה ממשרדו שאלה מדוע בתוך 24 שעות מבקשים לענות על שאלה, לאחר שיושב-ראש הוועדה עמד כאן באומץ ודיבר בצורה ברורה ביותר על כל ההליכים, וגם שר השיכון אמר את דברו.

ראובן ריבלין: אני חושב שמיצינו את הדיון.

ראובן ריבלין: שר הבריאות ממתין זמן רב.

ראובן ריבלין: אנחנו מאוד מודים לו על כך שהיתה לו סבלנות.

ראובן ריבלין: אני חושב שהנושא שהעלינו, חבר הכנסת פלסנר, היינו מחויבים בו כלפי הציבור.

ראובן ריבלין: אבל כמובן המשך הדיון הוא בוועדה, אשר צריכה לסיים את עבודתה לפני היציאה לפגרה, ועל חשבון המהירות היא לא תעשה שום דבר שבו היא תיכשל בניהולו התקין של הדיון ושל ההליך.

ראובן ריבלין: כבוד שר הבריאות יעלה ויבוא ויענה על שאילתא בעל-פה של חבר הכנסת יוחנן פלסנר, שאילתא דחופה בנושא: חדר מיון ממוגן באשקלון.

ראובן ריבלין: בבקשה, חבר הכנסת פלסנר.

יוחנן פלסנר: תודה רבה.

יוחנן פלסנר: אדוני היושב-ראש, אדוני סגן השר, בניית חדר המיון הממוגן באשקלון מתעכבת.

יוחנן פלסנר: להבנתי, התקציבים שהיתה אמורה להעביר המדינה – כ-90 מיליון שקלים – הועברו רק בחלקם.

יוחנן פלסנר: שאלותי: 1.

יוחנן פלסנר: האם נכון הדבר?

יוחנן פלסנר: 2.

יוחנן פלסנר: מה הם הנתונים הנכונים לגבי המחויבויות של המדינה – כמה הועבר, כמה מתעכב?

יוחנן פלסנר: 3.

יוחנן פלסנר: מה הוא לוח הזמנים להתחלה ולסיום של הפרויקט בפועל?

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: בבקשה.

יעקב ליצמן: תודה, אדוני היושב-ראש.

יעקב ליצמן: תשובה על שאילתא של חבר הכנסת יוחנן פלסנר: בהחלטת הממשלה מיוני 2007 סוכם על הקמת מחלקה לרפואה דחופה ואשפוז מוגן בבית-החולים "ברזילי" בעלות של 160 מיליון שקל, כחלק מההחלטה על חיזוק הצפון ואשקלון.

יעקב ליצמן: מימון הפרויקט היה צריך להיות: האוצר – 90 מיליון שקל; יתרה בסך 70 מיליון שקל גם ממשרד הבריאות, גם מתרומות וגם מבית-החולים.

יעקב ליצמן: עקב בעיית הקברים, וגם – אני מדגיש – בגלל העץ-העציץ שמצאו שם, התעכב ביצוע הפרויקט, ובמקביל הוכנסו כמה שינויים, כמו הגדלת שטח האשפוז המוגן מ-250 מיטות לכ-350 מיטות.

יעקב ליצמן: עלות הפרויקט גדלה מאז 2007, בין השאר עקב התייקרויות דרמטיות בחומרי הגלם – ברזל, נחושת – במאות אחוזים מאז 2009, והשינויים שהוכנסו.

יעקב ליצמן: עלות הפרויקט המעודכנת היא 225 מיליון שקל.

יעקב ליצמן: 1.

יעקב ליצמן: האוצר לא הקפיא את חלקו ואינו מעכב העברת תקציבים.

יעקב ליצמן: 2.

יעקב ליצמן: הבעיה שנוצרה היא צמצום מקורות המימון עקב הקיצוצים הדרסטיים בתקציב הפיתוח של המשרד והקטנת היקף התרומות עקב ירידת שער החליפין.

יעקב ליצמן: זה עיקר הבעיה, כי אמרו בהתחלה שהיה שער גבוה וצריך לקבל הרבה יותר שקלים.

יעקב ליצמן: השער ירד ונשארנו עם אותם שקלים, וזאת, במקביל להתייקרות משמעותית בעלות הפרויקט.

יעקב ליצמן: לנוכח זאת המשרד נאלץ לוותר בתקציב הפיתוח על פרויקטים ועבודות מתוכננות אחרות על מנת לנסות לכסות על הפער שנוצר בתקציב הפרויקט.

יעקב ליצמן: עם זאת, עדיין חסר תקציב של כ-70 מיליון שקלים להשלמת הפרויקט.

יעקב ליצמן: יש להדגיש כי הקיצוצים בתקציב בוצעו על התחייבויות חוזיות, בניגוד להחלטת הממשלה.

יעקב ליצמן: אני רוצה להגיד כמה דברים, וזה מעבר – אולי אני אסכם ואחר כך אני אגיד – – –

יוחנן פלסנר: הקיצוצים בתקציב?

יעקב ליצמן: אמרתי, קיצוצים.

יוחנן פלסנר: הקיצוצים בתקציב מהתקציב שהיה אמור להיות – – –

יעקב ליצמן: יש כל הזמן "פלאטים" וזה עושה לי קיצוצים.

יעקב ליצמן: אי-אפשר לקצץ בשכר, אי-אפשר לקצץ בבתי-חולים, בקופות-חולים, אז זה הדבר הראשון שמקצצים.

יוחנן פלסנר: מי קיבל את ההחלטה שהקיצוץ צריך – – –

יעקב ליצמן: זה המזומן שיש, זה הכסף שיש.

יעקב ליצמן: אני לא יכול לקצץ משכר רופאים, לא יכול לקצץ מתרופות, לא יכול לקצץ מקופות-חולים, אז זה הדבר הראשון שמקצצים לי, זה אוטומטי.

יעקב ליצמן: אגב, זה נוגע לכל בתי-החולים, לא נוגע רק לאשקלון.

יעקב ליצמן: בחודש הבא יוחל בביצוע עבודות השלד, שיימשכו כ-16 חודשים – זה מה שמשרד הבריאות אומר, אני עדיין לא מסכים עם זה.

יעקב ליצמן: לאחר מכן, עבודות הגמר במערכות אלקטרו-מכניות.

יעקב ליצמן: מועד סיום משוער: 2014.

יעקב ליצמן: אני רוצה להגיד כמה דברים, חשוב לי.

יעקב ליצמן: אני רציתי למגן את בית-החולים, זמנית, חלק – – –

יוחנן פלסנר: רק ב-2014 זה אמור להסתיים?

יעקב ליצמן: זה מה שאמרתי.

יעקב ליצמן: כן.

יוחנן פלסנר: וזה עיכוב.

יוחנן פלסנר: במקור זה היה אמור – – –

יעקב ליצמן: מועד סיום משוער: 2014.

יוחנן פלסנר: ומתי זה היה – – –

יעקב ליצמן: סוף 2014.

יוחנן פלסנר: וזה רק משוער, אז אתה לא מחויב.

יעקב ליצמן: הכול משוער.

יעקב ליצמן: אני רוצה להוסיף כמה דברים.

יעקב ליצמן: אני רציתי למגן את בית-החולים, זמנית, להשקיע 29 עד 60 מיליון שקלים, זמנית – – –

ראובן ריבלין: עוד בזמנו, בוועדת הכספים.

יעקב ליצמן: לא, זה עוד סיפור, לא.

יעקב ליצמן: אני מדבר עכשיו כסגן שר, אמרתי: גם אם זה ייקח חמש שנים, אני רוצה למגן.

יעקב ליצמן: אבל מה?

יעקב ליצמן: קודם כול שינו לי את התוכנית ואמרו לי: לא צריך למגן.

יעקב ליצמן: למה?

יעקב ליצמן: כי אנחנו הולכים לעקור את הקברים, הנושא הזה מזורז, והכול ילך מהר מאוד ולא צריך מיגון.

יעקב ליצמן: מה לעשות שכל השינויים האלה עם הקברים, לא רק שזה לא זירז, זה עיכב את זה בחצי שנה עד שלושת-רבעי שנה, יותר מאשר ממשלת קדימה החליטה.

יעקב ליצמן: ממשלת קדימה החליטה אותה החלטה שאני החלטתי – רענן דינור ואהוד אולמרט החליטו על אותו מקום – ואם היו עושים באותו מקום, לדעתי מזמן היינו כבר באמצע הפרויקט.

יעקב ליצמן: ולכן, מה שיש להגיד, מעבר לדברים – חסר לנו מימון, נכון, אבל בינתיים הפרויקט מתקדם, אבל זה ייקח עוד – – –

יוחנן פלסנר: על-פי ההחלטה המקורית, מתי הפרויקט היה אמור להיות מושלם?

יעקב ליצמן: ב-2013, משהו כזה, בהתחלה.

ראובן ריבלין: תודה.

ראובן ריבלין: שאלה נוספת, ואחר כך – חברת הכנסת אורלי לוי וחבר הכנסת אלדד.

יוחנן פלסנר: השאלה שלי לשר: תקציב משרד הבריאות הוא לדעתי 20 וכמה מיליארדי – – –

יעקב ליצמן: 23 מיליארד.

יוחנן פלסנר: 23 מיליארדי שקלים.

יוחנן פלסנר: בא שר הבריאות בפועל – סגן שר הבריאות, אבל בעל הסמכויות בפועל – ואומר: קיצצו לי את התקציב, ולכן מעין גזירת גורל היא שדווקא הפרויקט הזה – – –

יעקב ליצמן: לא לא, לא אמרתי.

יוחנן פלסנר: דווקא הפרויקט הזה נפגע.

יעקב ליצמן: לא, אדוני.

יוחנן פלסנר: יש עשרות מיליארדים, והשאלה היא מדוע עשרות מיליוני השקלים הנדרשים כדי להשלים את הפרויקט, עכשיו גם לוח הזמנים – ואתה היית מאוד הגון, אמרת "משוער" במובן כזה – –

ראובן ריבלין: שאלה טובה.

יוחנן פלסנר: – – שכל מי שמכיר את המקום הזה – – –

ראובן ריבלין: השר הבין, שאלה טובה.

יוחנן פלסנר: כל מי שמכיר את המקום הזה יודע שכנראה גם בסוף 2014 לא יהיה חדר מיון ממוגן.

יוחנן פלסנר: את הסיכונים אנחנו מכירים.

יוחנן פלסנר: האם אתה מחויב לפרויקט הזה, ואם לא – מדוע אתה לא אומר את זה בפומבי?

ראובן ריבלין: אנחנו נעשה מעקב, חבר הכנסת פלסנר.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, שאלה נוספת, וחבר הכנסת אריה אלדד, בבקשה.

ראובן ריבלין: נא לפתוח את הרמקול לאורלי.

אורלי לוי אבקסיס: אדוני כבוד סגן שר הבריאות, השר בפועל, אני רוצה לשאול אותך לגבי אחיות בתי-הספר.

אורלי לוי אבקסיס: על שולחן הממשלה יושבת הצעת חוק שלי ושל יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, חבר הכנסת חיים כץ.

אורלי לוי אבקסיס: ביקשתם שנקפיא אותה – – –

ראובן ריבלין: זה לא נובע מהשאלה, אני מאוד מעריך את חברת הכנסת אורלי – – –

יעקב ליצמן: אני מוכן.

יעקב ליצמן: אני מוכן, אדוני, לענות.

ראובן ריבלין: אתה מוכן לענות.

ראובן ריבלין: בבקשה.

אורלי לוי אבקסיס: לא, כי היתה החלטה של בג"ץ גם כן בנושא הזה, שמדברת על כך – – –

ראובן ריבלין: זה לא הנושא – – –

אורלי לוי אבקסיס: אם יסכים השר.

יעקב ליצמן: אני מסכים.

אורלי לוי אבקסיס: אוקיי, אז אני אמשיך את השאלה שלי.

אורלי לוי אבקסיס: השבוע הוחלט בבג"ץ, גם על-ידי השופט רובינשטיין, בנושא הזה, שחברת "נטלי" נכשלה, שהמכרז לא תקין, שצריך להפסיק אתה, ובעצם ההחלטה באה לממשלה ואומרת: האם המדינה לוקחת עליה את האחריות, ואם לא – קטסטרופה נוספת בפתח.

אורלי לוי אבקסיס: חובה להפסיק את ההתקשרות עם "נטלי" באמצע שנת הלימודים, ולהעביר את ההתקשרות עם הזכיין הבא בתור במכרז, "מתן".

אורלי לוי אבקסיס: פה, מה שזה אומר זה היערכות חדשה, עוד פעם – עוד פעם פערים וכדומה.

אורלי לוי אבקסיס: האם לא הגיע הזמן להחזיר את זה למדינה, והאם הוועדה שהקמת בראשות משרד הבריאות בנושא הזה קיבלה את המלצותיה, כשבעקבות זה אנחנו עיכבנו את הצעת החוק שלנו?

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: רק אני מבקש, לפחות שיהיה איזה דבר נוגע.

ראובן ריבלין: הדבר היחידי שמשותף זה ששר הבריאות עומד על הבמה.

יעקב ליצמן: אוה, אני אקל עליכם: היא שואלת גם על בריאות התלמיד באשקלון.

ראובן ריבלין: מאה אחוז.

ראובן ריבלין: יפה.

ראובן ריבלין: הנה, את רואה, מצאנו את הפתרון.

ראובן ריבלין: אם השר מוכן, אין לי בעיה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אלדד, בבקשה.

אריה אלדד: תודה.

אריה אלדד: אדוני סגן השר, אדוני היושב-ראש, אני מבקש לחזור לשאלת חדר המיון הממוגן.

אריה אלדד: בהנחה שמה שאנחנו שומעים מגורמי הביטחון, שהברחת הנשק לרצועת-עזה הולכת וגוברת בחודשים האחרונים, מאז נפילת המשטר במצרים, והתלקחות צפויה – אנחנו עדים לטפטוף עכשיו, אולי זה יגיע להתלקחות מלאה, האם לא תשקול לחזור לתוכנית מקורית שהיתה לך, לפחות מיגון זמני עד 2014 – –

ראובן ריבלין: הוא אמר את זה.

אריה אלדד: – – למערכת הקיימת?

ראובן ריבלין: תודה רבה לך.

ראובן ריבלין: הוא התייחס לזה בתשובתו לחבר הכנסת פלסנר.

ראובן ריבלין: הוא אמר שזאת היתה התוכנית שלו.

ראובן ריבלין: השאלה שלך טובה – – –

יעקב ליצמן: זאת שאלה טובה.

יעקב ליצמן: תודה, אדוני היושב-ראש, אני אענה אחת-אחת.

יעקב ליצמן: חבר הכנסת פלסנר, הקיצוץ לא היה לאשקלון.

יעקב ליצמן: הקיצוץ – – –

יוחנן פלסנר: אז מי קבע – – –

יעקב ליצמן: רגע, רגע.

יעקב ליצמן: הקיצוץ היה – –

ראובן ריבלין: בענייני תקציבים – – –

יעקב ליצמן: – – בסעיף פיתוח ובנייה.

יעקב ליצמן: לא רק על זה, עוד סעיפים.

יעקב ליצמן: אתה צריך להבין שאני לא יכול לקחת – אנחנו מדברים על כל מיני – שכר רופאים, אני לא יכול לקצץ, אין לי אפשרות.

יעקב ליצמן: במשרד הבריאות, 95% זה קשיח, יותר מזה אולי.

יעקב ליצמן: זה הכול משכורות, תרופות, ממשלתי – יש המון דברים – ועדת סל, סל התרופות, אי-אפשר לגעת בהם.

יעקב ליצמן: עכשיו, מה שנשאר זה כסף של עמותות שמקבלות, וגם את זה קיצצו לי.

ראובן ריבלין: כל סעיף שם זה – – –

יעקב ליצמן: זה לא מי-יודע-מה.

יעקב ליצמן: אגב, כל הקיצוץ לא היה כולל על הכול, אני חייב להגיד שהקיצוץ המינורי – כי גם הממשלה הבינה שכשעושים flat לא עושים flat על כל התקציב של 23 מיליארד שקלים.

יעקב ליצמן: ולכן – – –

יוחנן פלסנר: אתה – – –

יעקב ליצמן: רגע, רגע, אני אסיים את התשובה.

יעקב ליצמן: אני במשא-ומתן עם האוצר שהקיצוץ הזה יחזור.

יעקב ליצמן: היתה לי הבטחה, ואני מקווה שזה יחזור – אני לא מבטיח כלום אבל אני אשתדל שיחזור.

יעקב ליצמן: לאורלי – – –

יוחנן פלסנר: אם הקיצוץ מבוטל – – –

יעקב ליצמן: אותו דבר.

יעקב ליצמן: זה אותו דבר.

יעקב ליצמן: התחילו לעבוד עם הכסף שישנו, אז אם יהיה עיכוב זה יהיה יותר בסוף, לקראת ההמשך.

יעקב ליצמן: בינתיים התחילו לעבוד.

יוחנן פלסנר: ב-2014, בהנחה שיש כסף.

יוחנן פלסנר: אם אין כסף, זה יזוז – – –

ראובן ריבלין: בטוח.

ראובן ריבלין: המסקנה שלך היא נכונה.

יעקב ליצמן: בינתיים מתחילים לעבוד.

יעקב ליצמן: אגב, אתה צריך לבדוק עם העציץ, עם העץ הזה, למה זה לקח שלושת-רבעי שנה.

ראובן ריבלין: האוצר חוסך כסף אם ייתן לך את התקציב לסיים את בית-החולים.

ראובן ריבלין: אני אומר לך, בוועדת הכספים – – –

יעקב ליצמן: האוצר לא מעכב, כרגע אין לי עיכובים.

ראובן ריבלין: אתה, ברגע שהשקעת כסף ואתה מעכב, אתה רק מפסיד כסף.

יעקב ליצמן: האוצר לא מעכב לי שום דבר, כפי שעניתי לך בשאילתא.

יעקב ליצמן: זה לא נוגע לי, 90 מיליון השקלים – היה, אבל זה לא מספיק, צריך עוד הרבה יותר כסף.

ראובן ריבלין: אוקיי.

ראובן ריבלין: בבקשה.

יעקב ליצמן: דבר שני, לחברת הכנסת אורלי אבקסיס.

יעקב ליצמן: בריאות התלמיד, העמדה שלי ברורה – ברור או ברורה?

יעקב ליצמן: ברור.

ראובן ריבלין: העמדה ברורה.

ראובן ריבלין: העניין ברור.

יעקב ליצמן: זה לא ברור ולא ברורה לי.

יעקב ליצמן: ואני לא חזרתי בי מכל העמדות שלי.

יעקב ליצמן: אני לא מוכן לתת יד לשום חוק – אמרתי את זה במפורש ואני חוזר על זה מעל במת הכנסת – אם לא יביאו לי גם תקנים לזה.

יעקב ליצמן: כי מה יהיה כאן?

יעקב ליצמן: יביאו לי חוק שאני צריך לעשות בריאות התלמיד – –

ראובן ריבלין: ואתה לא תוכל לבצע.

יעקב ליצמן: – – ואני לזה צריך 400 מיליון שקלים – – –

קריאה: – – –

יעקב ליצמן: רגע, אדוני.

יעקב ליצמן: יש לי סבלנות, אני מוכן לשמוע, רק – להגיד מה אני חושב.

יעקב ליצמן: אגב, אם אני אשוכנע אחרת, אני אשמח לקבל, אני לא כזה שלא מוכן לשמוע.

יעקב ליצמן: יביאו לי חוק שאני חייב לקיים את בריאות התלמיד בבתי-ספר.

יעקב ליצמן: אני זקוק לאיזה 400 תקנים – אין לי.

יעקב ליצמן: חסרים לי גם תקנים היום.

יעקב ליצמן: אין לי.

יעקב ליצמן: לכן, במקום להיכנס ולהיות תקוע בחוק כשאין לי מאיפה לעשות את זה, כרגע אני בכלל מחכה לראות מה עם התקנים.

יעקב ליצמן: אבל, וזאת התשובה: אני אמרתי בוועדת שרים, ואני חוזר חד-משמעית: יש ועדה שצריכה לסיים את עבודתה עד 1 באוגוסט.

יעקב ליצמן: אני מחכה.

אורלי לוי אבקסיס: היא לא הגישה עכשיו את המסקנות שלה?

יעקב ליצמן: עכשיו?

יעקב ליצמן: אני לא שם, לא יודע.

יעקב ליצמן: לדעתי עד התאריך, אנחנו נעמוד בזה, כפי שהבטחתי לכם.

יעקב ליצמן: אחרי זה, אני הולך להזמין ישיבה עם האוצר, עם המשרד שלי, ונראה בדיוק מה עושים, לפי המסקנות של הוועדה.

יעקב ליצמן: אני לא יודע מה יהיו המסקנות, אבל לפי המסקנות אני אעשה ישיבה במשרד שלי, ואחר כך אני אבוא לוועדה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת רותם, איך קראו לחוק שבג"ץ חייב את משרד החינוך להסיע את הילדים?

זבולון אורלב: חוק חינוך מיוחד – – –

ראובן ריבלין: לא חוק חינוך מיוחד, אלא היה חוק שבו חויבה המדינה להסיע ילדים והוא לא בוצע, והשופטת דורנר נתנה צו המחייב את משרד החינוך להסיע את הילדים.

ראובן ריבלין: אמר משרד החינוך: מאיפה אני אקבל את הכסף, ממה את רוצה שאני אוריד?

ראובן ריבלין: אומר ליצמן: ליושב-ראש ועדה ויוזם החוק יש הרבה תשובות בעניין הזה.

אורלי לוי אבקסיס: אבל עובדה – – –

ראובן ריבלין: אני מציע שאו שיושב-ראש הוועדה יקיים דיון עם ליצמן בוועדה, או שתגישו לי שאילתא נפרדת.

ראובן ריבלין: אי-אפשר עכשיו להיכנס לנושא הזה.

יעקב ליצמן: אדוני היושב-ראש, אני מכבד את שני המציעים, גם חיים גם אורלי.

יעקב ליצמן: אני מכבד אותם.

חיים כץ: אתמול הייתי ב"דיאלוג בחשכה" בחולון.

חיים כץ: – – – אין לך תקנים.

חיים כץ: לקחתם את "נטלי", היא לא עושה את העבודה, הילדים לא מחוסנים, וגם אלה שמחסנים, נותנים להם שש שניות לחסן ילד.

חיים כץ: הם יורים – – –

יעקב ליצמן: חיים, חיים, שני דברים: אני קטיגור וסניגור.

יעקב ליצמן: קודם כול אני קטיגור.

יעקב ליצמן: כל מלה שאתה אומר זה אמת.

יעקב ליצמן: אני ישבתי עם "נטלי" בחודשים האחרונים כל יום רביעי, עם דפי המחשב שלי, עם דפי המחשב שלהם, להשוות את התוצאות ולראות בדיוק.

יעקב ליצמן: והיו פערים שם, וקיבלתי כל מיני הסברים שאני לא מקבל שזה צריך להיות.

יעקב ליצמן: אני מניח שזה נכון.

יעקב ליצמן: ויש הסברים.

יעקב ליצמן: עכשיו אתה אומר לי על חולון.

יעקב ליצמן: אני יכול להגיד לך, בית-ספר – אני לא רוצה להגיד בפומבי, של המגזר שלי.

יעקב ליצמן: כיתות ח' שעזבו את בית-הספר לא חוסנו, לא חוסנו, וזה דווקא בית-ספר שמאוד קרוב ללבי, ואני לא רוצה לפרט למה – – –

חיים כץ: אני בטוח שכל בתי-הספר קרובים ללבך.

יעקב ליצמן: כן, אבל זה בית-ספר שיש לי – כשאסביר לך – – –

ראובן ריבלין: כתוב – – – עניי עירך קודמים לעניי עיר אחרת, עניי משפחתך קודמים – – –

יעקב ליצמן: אני אומר לך, אדוני, שזה הקטיגור.

יעקב ליצמן: זו בעיה.

יעקב ליצמן: אבל צריך להגיד גם מלה על "נטלי", עם כל הכבוד, הם לא נמצאים כאן ואני רוצה לייצג אותם גם.

יעקב ליצמן: "נטלי" טוענת שהיא קיבלה את כל הנתונים מאוחר מאוד ולכן היא התחילה לחסן רק בדצמבר או משהו דומה.

יעקב ליצמן: הסיבה שלה היא שפעם ראשונה שאנחנו חייבנו – – –

אורלי לוי אבקסיס: מכיוון שאתה – – –

יעקב ליצמן: רגע, רגע, רגע.

יעקב ליצמן: מכיוון שפעם ראשונה חייבנו את החברה, שהיא צריכה גם לרשום און-ליין במחשבים, וזה לקח זמן עד שזה נכנס.

יעקב ליצמן: היא טוענת, היות שבינתיים ביקשנו מבית-משפט שייתן ארכה – מה?

אורלי לוי אבקסיס: הוא החליט השבוע – – –

ראובן ריבלין: חברת הכנסת אורלי לוי, אני מתנצל.

ראובן ריבלין: אנחנו לא יכולים לשמש לך כל היום במה לשאול שאלות כל אחד.

ראובן ריבלין: אני מתנצל, יש לנו זמן קצוב.

ראובן ריבלין: הוא צריך לענות לחבר הכנסת אלדד, עוד יש לו שאילתא נוספת, ואני מבקש לא לקרוא יותר קריאות ביניים.

ראובן ריבלין: אני ממליץ שהוועדה תזמין את השר לדיון אצלה על הנושא הזה.

יעקב ליצמן: אני חושב שעל ההמשך נדון ביחד ונחפש את הפתרון.

יעקב ליצמן: חבר הכנסת אריה אלדד, אני מוכן לבדוק עוד פעם, אם זה ניתן.

יעקב ליצמן: היות שזה ייקח הרבה זמן, זה מצב רגיש, לבדוק אם אני יכול לעשות מיגון זמני.

יעקב ליצמן: זה הרבה כסף.

יעקב ליצמן: היום זה לא 29, זה כבר יותר, ואני צריך לחפש לי את המקור.

יעקב ליצמן: אני גם צריך להילחם בהתנגדות שיש שם לזה, כי הם חושבים שאם אני אעשה מיגון לא יהיה מיגון אחר.

יעקב ליצמן: ותהיה מלחמה על זה.

יעקב ליצמן: אבל בכל זאת, אני אבדוק את זה עוד פעם.

ראובן ריבלין: תודה רבה לשר, והוא נשאר על הבמה, שכן הוא משיב על שאילתא של חבר הכנסת זבולון אורלב, שבה הוא שואל בעניין תרופות חינם לניצולי שואה.

ראובן ריבלין: בעניין זה, אלא אם כן למישהו יש שאלה הנוגעת לניצולי השואה, שאלה נוספת, אני אאפשר, כי חבר הכנסת אורלב בקי – – –

יעקב ליצמן: אני שכחתי את התשובה שם.

ראובן ריבלין: השר הולך להביא ניירת הקשורה לשאלתך, אז ימתין אדוני.

ראובן ריבלין: לאחר מכן יש לנו תשובה על שאילתא של חברת הכנסת אורלי לוי, אשר תשאל את שר התקשורת.

ראובן ריבלין: בבקשה.

זבולון אורלב: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, חברי חברי הכנסת, מכובדי סגן שר הבריאות – תרופות חינם לניצולי שואה.

זבולון אורלב: בוועדת ילדי השואה של עמותת הכנסת לניצולי השואה נטען שקופות-החולים הנותנות תרופות חינם לניצולי השואה מספקות תרופות חלופיות במקום התרופות המקוריות, שהן אפקטיביות פחות ואף גורמות לתופעות לוואי.

זבולון אורלב: רצוני לשאול: 1.

זבולון אורלב: האם נכון הדבר?

זבולון אורלב: 2.

זבולון אורלב: אם כן – מה ייעשה להפסקת נוהל זה?

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני השר.

יעקב ליצמן: תודה, אדוני היושב-ראש.

יעקב ליצמן: לחבר הכנסת זבולון אורלב: 1–2.

יעקב ליצמן: המידע שברשותך לא נכון.

יעקב ליצמן: משרד הבריאות קבע בנוהל הוראות לעניין רישום תכשירים רפואיים, כי תכשיר גנרי ייחשב כתכשיר רפואי המכיל חומר או חומרים פעילים בחוזק ובצורת מינון שווים לתכשיר רפואי הרשום בפנקס התרופות הממלכתי, ללא הבדל, והמיוצר בארץ או בחו"ל, למעט תכשירים ביולוגיים ומוצרי דם.

יעקב ליצמן: תכשירים גנריים הינם תכשירים חלופיים לתכשירים מקוריים וברמות איכות, בטיחות ויעילות שאינן נופלות מהתכשיר המקורי.

יעקב ליצמן: על-פי המחוקק ועל-פי הנהוג והמקובל במשרד הבריאות, הרי שהחלפה בין התכשיר המקורי לגנרי הינה מותרת ואפשרית, מאחר שלפי המחוקק אין הבדל בין התכשירים הללו אלא היצרן ומיתוגם המסחרי.

יעקב ליצמן: יחד עם זאת, משרד הבריאות הנחה את הקופות שאם ובמידה שישנה תגובה רפואית שונה ולא רצויה לתכשיר מסוים, אזי יש לאפשר את הטיפול בתכשיר הרפואי המתאים ביותר למטופל, שבמקרים מסוימים עשוי להיות התכשיר המקורי.

ראובן ריבלין: בבקשה, חבר הכנסת אורלב.

זבולון אורלב: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לחדד את השאלה: לא היתה טענה שהתרופות הגנריות הן תרופות פסולות; היתה טענה שיש מעין מיון של תרופות, שהמקוריות נתונות למבוטחים הרגילים והחלופיות ניתנות לניצולי שואה או לקבוצות אחרות.

זבולון אורלב: זאת היתה השאלה הבסיסית.

זבולון אורלב: אם התשובה על כך היא תשובה שלילית, שאין כזה דבר, הואיל ועלתה כזאת טענה בוועדת עמותת הכנסת, ואדוני יודע שאני יושב-ראש השדולה למען ניצולי השואה, לכן לקחתי על עצמי לשאול, מה בדעת השר לפרסם כדי שלא תהיה תחושה אצל ניצולי השואה שהם מעין סוג ב', הואיל והם מקבלים בחינם אז נותנים להם תרופות פחות יעילות, בא נאמר, או יותר זולות.

יעקב ליצמן: אדוני, אני רוצה להסביר לך דבר אחד: לי לא ידוע המקרה וגם למשרדי לא.

יעקב ליצמן: אני אשמח אם תעביר לי את החומר ואני אבדוק.

יעקב ליצמן: עם זאת – –

ראובן ריבלין: צריך לטפל בזה בחומרה.

יעקב ליצמן: – – אני לא אתן שזה יקרה.

יעקב ליצמן: אני מניח, ההנחה, וזאת התשובה שלי, ההנחה היא שקופות-החולים מחפשות חיסכון בכסף.

יעקב ליצמן: אני מניח שהם נותנים גנרי להרבה, לכולם, גם לאנשים פשוטים.

יעקב ליצמן: אני יודע ממשפחתי שאם מישהו צריך, הוא גם מקבל גנרי ברוב המקרים, לא את המקורי; את זה אני יודע.

יעקב ליצמן: עכשיו, הגנרי זה בסדר, אנחנו בודקים אותם.

יעקב ליצמן: זה שטויות, זה לא שיש, חלילה – יש לפעמים שהמקורי יותר טוב, משפיע יותר טוב, והגנרי – לפעמים קורה שלא.

יעקב ליצמן: אם יש מקרים כאלה, ההנחיה של משרד הבריאות היא שחייבים לחזור למקורי.

יעקב ליצמן: אם יש מקרה שאתה אומר, נבדוק.

ראובן ריבלין: מה שאמר השר – אוי ואבוי.

ראובן ריבלין: אומר השר – – –

יעקב ליצמן: תביא לי את הנתונים, אני אפרסם.

ראובן ריבלין: אומר השר, אם אכן יש דבר כזה, בכל חומרת הדין הוא יטפל בעניין זה.

ראובן ריבלין: לא יעלה על הדעת לבוא ולומר לניצולי שואה: הואיל ואתם מקבלים תרופות חינם, תקבלו תרופות סוג ב'.

ראובן ריבלין: לא יעלה על הדעת.

ראובן ריבלין: כך אמר בצורה מפורשת השר, וגם מפרסם זאת.

ראובן ריבלין: תודה רבה לשר ליצמן, שר הבריאות.

ראובן ריבלין: אני מזמין את כבוד השר, ביושבו כשר הרווחה, את השר כחלון, להשיב על שאילתא בעל-פה של חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס.

ראובן ריבלין: בבקשה, כבוד השר יעלה ויבוא.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת לוי תקריא את השאילתא כפי שהיא בשלב הראשון, השר ישיב, ואז נראה הלאה.

אורלי לוי אבקסיס: אדוני שר הרווחה, רציתי לשאול אותך:

אורלי לוי אבקסיס: לפי החוק מ-2008 יש להקים שישה מרכזים נוספים שירכזו את כל הגורמים המטפלים בתוך – אני אתחיל את זה מההתחלה.

אורלי לוי אבקסיס: השאילתא היא בנושא אי-יישום החוק להקמת שישה מרכזי סיוע לילדים נפגעי אלימות.

אורלי לוי אבקסיס: לפי החוק מ-2008 יש להקים שישה מרכזים נוספים שירכזו את כל הגורמים המטפלים בתוך שלוש שנים.

אורלי לוי אבקסיס: כיום יש שניים, בתל-השומר ובירושלים, שעליהם אנחנו מדברים – על השישה הנוספים, נוסף עליהם.

אורלי לוי אבקסיס: רצוני לשאול: 1.

אורלי לוי אבקסיס: מדוע לא יושם החוק להקמת שישה מרכזים נוספים?

אורלי לוי אבקסיס: 2.

אורלי לוי אבקסיס: מה נעשה עם הילדים נפגעי אלימות שאין להם מענה ממרכזי הסיוע?

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אחרי זה תוכלי להרחיב.

 משה (מוץ) מטלון: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, חברת הכנסת לוי, אכן, הממשלה קיבלה החלטה ב-2008 להקים שישה מרכזים נוספים עד אפריל 2011.

 משה (מוץ) מטלון: כנראה מישהו הקדים אותך ופנה לבג"ץ, ובג"ץ דן בזה.

 משה (מוץ) מטלון: זה נכון שזה לא הוקם.

 משה (מוץ) מטלון: צריך רק לדייק.

 משה (מוץ) מטלון: הממשלה הטילה על שלושה משרדים – בריאות, ביטחון פנים ורווחה – אבל כמובן הרווחה במרכז.

 משה (מוץ) מטלון: כרגע בג"ץ נתן כמה חודשים כדי לתכלל בין המשרדים.

 משה (מוץ) מטלון: אני אף פעם לא אהבתי תירוצים.

 משה (מוץ) מטלון: יש בעיה – חוקרי נוער, עובדים סוציאליים – כנראה גם אצלנו במשרד יש כמה בעיות.

 משה (מוץ) מטלון: אנחנו נמתין את כמה החודשים האלה וניישם את החלטת בג"ץ, ננסה לתכלל.

 משה (מוץ) מטלון: אם אני אראה באופן אישי שבתוך זמן סביר, שזה משהו כמו 90 יום, המשרדים לא ישתפו אתנו פעולה וזה יימשך והם יעמדו במריים, כמו שמתבטא יושב-ראש הכנסת מעת לעת, אני אביא את זה להחלטת הממשלה פעם נוספת ואני אציף את זה.

 משה (מוץ) מטלון: אני לא מרגיש נוח שהמשרד שלי לא מיישם חוק.

ראובן ריבלין: זאת חובה חד-משמעית.

ראובן ריבלין: בבקשה, שאלה נוספת.

אורלי לוי אבקסיס: אדוני, כבוד השר, אני באמת יודעת שיחסית אתה די חדש במשרד, וישנם דברים שאתה צריך לתקן שהמשרד סוחב ככה עוד מהקודמים לך.

אורלי לוי אבקסיס: השאלה שלי: מאחר שצריך לתת תשובה לבג"ץ עד נובמבר, האם בכלל יש תוכנית מפורטת מתי יוקמו המשרדים, עם פירוט של מיקום המשרדים ותוכניות הפעולה?

אורלי לוי אבקסיס: כי היום לפריפריה ולילדים קטנים נפגעי עבירות מין וכדומה בפריפריה אין מענה.

אורלי לוי אבקסיס: תודה.

 משה (מוץ) מטלון: ודאי שתהיה תוכנית פריסה, כי המטרה של הקמת מרכזים נוספים זה להקל היום.

 משה (מוץ) מטלון: החלק השני של השאילתא שלך – מה קורה עם הילדים שצריכים טיפול?

 משה (מוץ) מטלון: הם מקבלים טיפול, אבל המקומות לא נוחים.

 משה (מוץ) מטלון: לא סתם הגיעה החלטת ממשלה.

 משה (מוץ) מטלון: הגיעה החלטת ממשלה כדי למצוא פריסה בארץ, שילד מאשדוד לא יצטרך להגיע לחיפה.

 משה (מוץ) מטלון: זאת המטרה.

 משה (מוץ) מטלון: אז ודאי שיש תוכנית, והתוכנית מדברת כמובן על פריסה גיאוגרפית סבירה.

 משה (מוץ) מטלון: שמונה אזורים בארץ – זאת לדעתי תהיה הפריסה.

 משה (מוץ) מטלון: אני מאוד מקווה שזה יצא.

 משה (מוץ) מטלון: בואי נאמר שהתוכניות הן פחות בעיה, הפריסה היא פחות בעייתית.

 משה (מוץ) מטלון: הבעיה היא באמת ליישם את זה שכל אחד ייתן את חלקו.

ראובן ריבלין: הבעיה היא תקציבית?

 משה (מוץ) מטלון: לא, אני לא שמעתי על בעיה תקציבית.

 משה (מוץ) מטלון: שמעתי על הבעיה שלמשטרה אין חוקרי נוער, למשרד הבריאות אין אחיות, ואצלנו, כנראה – עוד כמה בעיות שיש במשרד שלי.

 משה (מוץ) מטלון: גם בג"ץ התערב בזה, לצערי.

 משה (מוץ) מטלון: אנחנו, כמובן, נישמע להוראות בג"ץ ונעשה את מה שדרוש.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: בקדנציה של השר הקודם, אנחנו, הכנסת, עזרנו להביא חוקרי ילדים – – –

 משה (מוץ) מטלון: יושב-ראש הכנסת עזר, בוא, עם הצניעות.

ראובן ריבלין: לא, משרד האוצר ומשרד הרווחה, כולנו יחד ישבנו ומצאנו את המימון.

ראובן ריבלין: אנחנו, בדברים כאלה צריך – הילדים הם חסרי ישע, וזה תפקידנו.

ראובן ריבלין: יושב-ראש ועדת העבודה והרווחה מודיע לאוצר פעמים רבות שאם לא יתקדם עניין אחד, לא יוכל להתקדם עניין אחר, שחשוב גם לאוצר.

ראובן ריבלין: כשאנחנו מנסים להתמודד בדברים של חסרי ישע, הכנסת עומדת לרשותך, אדוני השר.

 משה (מוץ) מטלון: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לך.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס.

ראובן ריבלין: רבותי, תודה לכל השואלים ולכל השרים המשיבים.

ראובן ריבלין: תודה מיוחדת לסגן ראש הממשלה ושר הפנים, אשר הטריח עצמו ממשרדו על מנת לגעת בשאלה החשובה של חוק התכנון והבנייה הידוע כווד"ל, הבא לטפל בנושא הדיור, והוא עשה זאת בצורה שבאמת נתנה תשובות חשובות.

ראובן ריבלין: [הצעת חוק פ/3099/18; נספחות.

ראובן ריבלין: ]

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, אנחנו עוברים לחקיקה הפרטית.

ראובן ריבלין: בחקיקה הפרטית אנחנו מתחילים עם הצעת חוק של חבר הכנסת ישראל אייכלר, ושר הבריאות נכנס במלוא המרץ על מנת להשיב.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אייכלר – בבקשה, אדוני.

ראובן ריבלין: אין כאן הסכמת ממשלה, או יש הסכמת ממשלה ואדוני מבקש לדבר מפה, אני לא יודע מה.

ראובן ריבלין: זאת לא הנמקה מהמקום, ולכן תעלה – – –

יעקב ליצמן: לא, זה הפך להצעה לסדר-יום.

ראובן ריבלין: זה הופך להיות הצעה לסדר-יום?

ישראל אייכלר: אם לא תהיה ברירה.

ראובן ריבלין: הבנתי.

ראובן ריבלין: על כל פנים, אתה מגיש הצעת חוק שכותרתה:

ראובן ריבלין: הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון – מימון אגרת הסעה לצורך טיפול).

חיים כץ: ואז הוא יהפוך את זה להצעה לסדר-היום.

ישראל אייכלר: ואז, אני מקווה שיושב-ראש ועדת הרווחה יעשה את זה כחוק מחייב, ותיכף אני אענה מדוע.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, זאת הצעת החוק הראשונה שהגשתי מייד כשנכנסתי לכנסת, מתוך ניסיון של הרבה אנשים שפנו אלי.

ישראל אייכלר: אני בטוח שכל חברי הכנסת יסכימו לחוק הזה.

ישראל אייכלר: בחוק, במשפט ראשון ובכותרת – אדם שמגיע לבית-החולים באמבולנס, אם הוא חולה אונקולוגיה או חולה דיאליזה, או אדם – כפי מנהג המדינה, כשמגיע אמבולנס לבית של אדם והוא אומר שהוא לא מרגיש טוב, נהג האמבולנס לא רוצה, ואפילו הפרמדיק לא רוצה לקחת אחריות על עצמו, ואומר: אדוני, אני רוצה שרופא בבית-החולים יקבע מה מצבך.

ישראל אייכלר: ואז הוא מגיע לבית-החולים, בודקים אותו פה ושם, הלחץ בחזה עבר, והוא לא מאושפז.

ישראל אייכלר: ואז המשפחה צריכה לממן את האמבולנס הזה.

ישראל אייכלר: במקרים אחרים, למשל אונקולוגיה ודיאליזה, מקבלים 50% בלבד, אף שזה סבל בלתי יתואר של כל שבוע, שלוש פעמים בשבוע.

ישראל אייכלר: מדובר על אנשים שלא יכולים להגיע במונית, כי אם הוא מגיע במונית או באוטובוס הוא מקבל החזר.

ישראל אייכלר: אבל אם הוא אדם חולה באמת, שלא מסוגל, וחייבים להביא אותו באמבולנס, הוא לא מקבל החזר.

ישראל אייכלר: החוק הזה היה לי כל כך מובן, והיה ברור לי שזה יעבור ב"צ'יק", שאולי אני אתחיל להתחרות עם חבר הכנסת זבולון אורלב בהצעות חוק טובות כאלה, אבל ראיתי שאני נתקל בקיר אטום.

ישראל אייכלר: כבר חצי שנה, שבעה חודשים כמעט אני בכנסת, והחוק הזה לא זז, אף שחברי וידידי הרב יעקב ליצמן הוא סגן שר הבריאות, וגם הוא מאוד רוצה את החוק הזה.

ישראל אייכלר: אני לא יודע למה הוא לא מצליח לעבור.

ישראל אייכלר: בחוק נאמר – לפני זה, יש עוד מקרים.

ישראל אייכלר: ילד מקבל חלילה משהו בעין.

ישראל אייכלר: העין על-פי ההלכה – יש לזה דין של פיקוח נפש גם בשבת, כי עין זה דבר שעלול להיגרם בו נזק של פיקוח נפש.

ישראל אייכלר: אם הוא מגיע לבית-החולים עם מקרה עין, מה שנקרא, אם הוא לא מאושפז, הוא לא יקבל החזר.

ישראל אייכלר: אותו דבר אדם ששבר את שתי רגליו; לוקחים אותו באמבולנס – הוא לא מקבל החזר.

ישראל אייכלר: כל הדברים האלה היו צריכים להיות חלק מסל הבריאות.

ישראל אייכלר: אפילו העניין של הדיאליזה והאונקולוגיה, שכן מקבלים 50% מההסעות – לא באמבולנס.

ישראל אייכלר: נשאלת השאלה, למה 50%?

ישראל אייכלר: יעלה על הדעת שייתנו 50% טיפול בחולה דיאליזה בבית-החולים, או ייתנו 50% מהתרופות שהוא נזקק להן, לחולה אונקולוגיה?

ישראל אייכלר: רבותי, אנחנו מדברים באלפים בכל רחבי הארץ, וזה חוק שלא היה צריך בכלל לחוקק אותו בכנסת כחוק נפרד, זה היה צריך להיות חלק מסל הבריאות.

ישראל אייכלר: תאר לעצמך שיגידו שכמות החמצן או כמות החומרים שמכניסים למכשיר הדיאליזה תהיה רק 50%.

ישראל אייכלר: זה לא ייאמן הדבר הזה.

ישראל אייכלר: לכן הצעתי שיהיה כתוב שבמקרה שבו הנסיבות מחייבות את הבאתו של החולה לטיפול בבית-החולים באמצעות אמבולנס או מונית, על-פי קביעת הרופא המטפל – לא כל אחד שלא מרגיש טוב; אבא שלו מצלצל, אבא מבוגר, אומר: אני לא מרגיש טוב, אז הבן ייקח אמבולנס לבית-החולים; לא, על-פי קביעת רופא מטפל – ימומנו הוצאות הנסיעה בדרך הזו מביתו לבית-החולים ובחזרה במלואן.

ישראל אייכלר: סעיף נוסף:

ישראל אייכלר: הסעת מבוטח לבית-החולים בניידת טיפול נמרץ או באמבולנס של מד"א, שתמומן על-ידי הקופה בכל מקרה שבו נסיבות המקרה, שוב, על-פי קביעת הרופא המטפל, חייבו את פינויו לבית-החולים לשם קבלת טיפול.

ישראל אייכלר: והדבר השלישי: ישנה תופעה מבורכת של ארגוני מתנדבים – "עזר מציון", "עזרה למרפא", ויסלחו לי כל אלה שאני לא זוכר כרגע, הרבה הרבה, "ביקור חולים" – הרבה ארגונים שמסיעים חולי אונקולוגיה ודיאליזה ואנשים לבתי-חולים.

ישראל אייכלר: הם לא יכולים אפילו לקבל את ה-50% החזר כי הם מתנדבים, כאילו.

ישראל אייכלר: רק מד"א יכול לקבל.

ישראל אייכלר: למה?

ישראל אייכלר: כבר שמענו בוועדת הרווחה על כל הבעיות בין מד"א לבין המסיעים הפרטיים.

ישראל אייכלר: פה מדובר בארגונים מתנדבים, שעולים כסף.

ישראל אייכלר: למה שלא יממנו גם להם כמו שמממנים, במקרה שמממנים?

ישראל אייכלר: אז שיהיה גם לגוף המסיע ישירות על-ידי קופות-החולים.

ישראל אייכלר: ועוד תוספת היתה – לגבי מקרה שבו הנסיבות מחייבות את הבאתו של החולה לטיפול בבית-החולים, שוב על-פי קביעת רופא מטפל, והוא לא אושפז; כי כשהוא אושפז הוא מקבל את זה: "ימומנו הוצאות הנסיעה בדרך הזו מביתו לבית-החולים ובחזרה במלואן".

ישראל אייכלר: אלו סעיפים שאני חושב שאף אחד לא יכול להתווכח על זה.

ישראל אייכלר: וגם מבוטח שמוסע לבית-החולים בניידת טיפול נמרץ או באמבולנס של מד"א, תמומן הסעתו על-ידי הקופה בכל מקרה שבו נסיבות המקרה חייבו את פינויו לבית-החולים.

ישראל אייכלר: רבותי, אני לא צריך להאריך הרבה, אבל אתם יכולים לקרוא בדברי ההסבר שהיום חולי אונקולוגיה ודיאליזה זכאים רק למחצית מדמי הנסיעה באמבולנס או מונית לצורך טיפול בבית-החולים, וכאשר הוא מפונה בהסעת חירום באמבולנס או במונית לצורך קבלת טיפול בבית-חולים או בחדר מיון קדמי, קופות-החולים לא משלמות עבור ההסעה אלא אם כן אושפז החולה לאחר הטיפול הראשוני שניתן לו, והבאתי פה דוגמה.

ישראל אייכלר: שמעתי מיושב-ראש ועדת הרווחה והבריאות, חבר הכנסת יעקב כץ, שסיפר – – –

חיים כץ: – – – הוא רוצה – – – הוא צריך להצטרף לקואליציה, אבל אנחנו – – – זה יוצא חצי-חצי.

ישראל אייכלר: חבר הכנסת חיים כץ, מי שנקרא כץ תמיד יש לו הבעיה הזו.

ישראל אייכלר: גם כהן.

ישראל אייכלר: אומרים – יעקב כץ, אבל תהיה רגוע.

ישראל אייכלר: שמי הוא אייכלר, שזה לא שם כל כך נפוץ, ותמיד מחליפים בין יעקב לישראל.

ישראל אייכלר: וישראל ויעקב זה אותו שם – – –

אחמד טיבי: אתה כבר נכנסת לתוכנית של האח שלך – – –

קריאות: – – –

ישראל אייכלר: אף פעם שלא יהיה לך אח בתקשורת, כי הוא אף פעם לא יוכל להכניס אותך.

קריאות: – – –

אחמד טיבי: אני בשם חברי הכנסת תובע מיעקב להכניס את הקטע הזה – – –

קריאות: – – –

ראובן ריבלין: טיבי, יעקב אחרי חיים.

קריאות: – – –

ראובן ריבלין: כאשר יעקב – – – נקרא ישראל.

אחמד טיבי: – – – יעקב את ישראל, וינצח אחמד.

ישראל אייכלר: כן.

ישראל אייכלר: אבל שאחמד לא יגיד שהישראלים והיעקבים – טוב, אז זה מאוד נחמד, אבל אני רוצה לחזור לעניין.

ישראל אייכלר: חבר הכנסת חיים כץ העיד שגם יש לו, ברוך השם, הורה זקן, וכאשר הוא לא מרגיש טוב, לפעמים יש מצב שהפרמדיקים מחליטים על דעת עצמם לפנות אותו, ואני יודע את זה מהרבה מקרים.

ישראל אייכלר: עכשיו, הפרמדיק חייב כיסוי, כי אם יקרה משהו לאיש המבוגר ולא יביאו אותו לבית-החולים הוא יהיה אחראי.

ישראל אייכלר: אז אלפי אנשים מוזרמים לבתי-החולים במשך כל יום, וחוזרים הביתה בשלום, ברוך השם.

ישראל אייכלר: מי ייתן וכל החולים יגיעו לבית-החולים ולא יאושפזו ויחזרו הביתה בשלום.

ישראל אייכלר: אבל התשלום אחר כך מגיע בדואר – 800 שקל, במקרים אחרים זה הרבה יותר, ואצל אנשים מבוגרים זה יכול לקרות, ובפרט אצל חולי אונקולוגיה ודיאליזה שמניתי פה, שבעוונותינו הם צריכים לבוא כמה פעמים בשבוע או כל שבוע.

ישראל אייכלר: הייסורים שלהם מספיק גדולים.

ישראל אייכלר: לכן, אדוני השר, אני קיוויתי וציפיתי שמשרד הבריאות יתמוך בזה בשתי ידיים, ואני מקווה שזה עוד יקרה, והקואליציה תתמוך בזה, ואפילו האופוזיציה תתמוך בחוק הזה.

ישראל אייכלר: ואני לא יודע, משום מה כבר כמה פעמים ועדת השרים הפילה את הצעת החוק הזו, ועכשיו ביקשתי שאני רוצה להעלות את זה, אבל לא רציתי שזה יופל.

ישראל אייכלר: אז אני מבקש מאדוני היושב-ראש – אם הקואליציה לא תשתכנע לתמוך בזה, אנחנו נהפוך את זה להצעה לסדר-היום, ואני מקווה שזה ייכנס אצל חבר הכנסת חיים כץ, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות, ואתה במהרה בימינו תחזור לוועדה עם הצעת חוק ויהיה זה שכרך.

ישראל אייכלר: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אני לא מתנה לקואליציות שום התניה, אף-על-פי שהקואליציה חזקה מאוד דה-פקטו, דה-יורה אין לה מעמד.

ראובן ריבלין: לכן אדוני יחליט אחרי שהשר ידבר אם הוא מסכים להעביר את זה להצעה לסדר-היום, שעליה נצביע ולא על הצעת חוק.

ראובן ריבלין: אין מעמד לקואליציה למרות איתנותה וחוסנה בכנסת.

ראובן ריבלין: אין לה מעמד פורמלי.

ישראל אייכלר: כן.

ישראל אייכלר: אני חושש שגם לחברי הקואליציה אין מעמד.

ישראל אייכלר: עובדה שאני כחבר קואליציה, שבעה חודשים לא מצליח אפילו להעביר הצעת חוק כזו, אז שלא יגידו שחברי הקואליציה יכולים לעשות כל דבר.

ישראל אייכלר: חברי הכנסת, מה הם עושים שם – הם יכולים לעשות דברים טובים ולא עושים כלום.

ישראל אייכלר: רבותי, יושב-ראש הכנסת יעיד לכם שלא רק לקואליציה אין מעמד אצל יושב-ראש הכנסת אלא לחבר הקואליציה אין מעמד בכנסת כאשר הקואליציה לא מעבירה לו את החוקים שלה.

ראובן ריבלין: בדרך כלל הקואליציה צריכה לתמוך בממשלה, עד כמה שהדבר אפשרי, אלא אם כן היא אומרת לממשלה – עד כאן.

ראובן ריבלין: כבוד שר הבריאות יעלה ויבוא וישיב, ואז אנחנו נחליט, אנחנו נחליט – – – הצעה לסדר-היום או הצעת חוק.

יעקב ליצמן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, חבר הכנסת אייכלר, כל מלה שאמרת כאן – צודק, בהחלט צודק.

יעקב ליצמן: הבעיה היא יותר תקציבית.

יעקב ליצמן: לכן, מה שאני רוצה לעשות זה ככה: קודם כול, אני תומך שזה יהיה כהצעה לסדר-היום, אבל בשוני ממה שיש כל פעם – הצעות לסדר-היום, אני בוודאי רוצה ללבן את זה ביחד עם האוצר איך מעבירים את זה כהצעת חוק.

יעקב ליצמן: אני בהחלט חושב שזה ראוי.

יעקב ליצמן: כרגע לא יכולתי לגבש הסכמה.

יעקב ליצמן: אני מניח שיש אפשרות בוועדה, אצל חיים, שנוכל לגבש את זה גם כהצעת חוק בהסכמת הממשלה.

יעקב ליצמן: ולכן כרגע אני לא יכול להגיד לך שאני תומך, אבל אני מציע להפוך את זה להצעה לסדר-היום, אבל בוועדה, יכול להיות כתוצאה מהדיון – אנחנו בהחלט נוציא את זה כהצעת חוק.

יעקב ליצמן: לכן אני חושב שמעבר לכל ההסברים שיש לי להסביר, אתה צודק במאה אחוז בכל מה שאמרת כאן, ואני שמח להעביר את זה לוועדה, ואז אנחנו, אני מקווה, נעביר את זה כהצעת חוק.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אייכלר, האם אתה מסכים להעביר את זה – להפוך את זה להצעה לסדר-היום?

ישראל אייכלר: אני מודה לסגן השר, מבקש להעביר את זה לוועדת העבודה והרווחה – – –

ראובן ריבלין: תודה.

ראובן ריבלין: יש לשר הרווחה מעמד בנושא ולכן אני מאפשר לו גם לומר כמה מלים, בהסכמת שר הבריאות, כמובן.

ראובן ריבלין: ההצעה שלך מעוררת עניין, שלא שר אחד מבקש לענות לך, אלא שניים.

 משה (מוץ) מטלון: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אכן מדובר בהצעת חוק שהיה לי מאוד קשה בוועדת שרים – בדרך כלל אין פרוטוקול מוועדת שרים, אבל אני לא התנגדתי להצעת החוק הזו, אני חושב שזו הצעת חוק צודקת, אבל כפי שאמר סגן השר ליצמן, הבעיה התקציבית היא מאוד מאוד גדולה.

 משה (מוץ) מטלון: אני מברך על זה שהסבת את זה להצעה לסדר-היום כדי לא להרוג את העניין, ואין לי ספק, אדוני יושב-ראש ועדת העבודה והרווחה, הרבה עיניים נשואות אליך; אני חייב לומר לך.

 משה (מוץ) מטלון: הנושא הזה יגיע אליך.

 משה (מוץ) מטלון: אין לי ספק שאתה תדע לקדם אותו אבל אני אתן את חלקי.

 משה (מוץ) מטלון: אם אני אצטרך להגיע לדיון הזה אני אגיע, אבל אני אתן את חלקי מפה.

 משה (מוץ) מטלון: אלפי נכים חולים, קשים, דיאליזות, אנשים שצריכים טיפול בבתי-חולים, הם מגיעים לרווחה אחרי שהם לא מצליחים לקבל את ההסעה הזו, ולצערי, תושב קריית-שמונה שצריך טיפול מהסוג הזה – הוא צריך להגיע ל"רמב"ם".

 משה (מוץ) מטלון: זה 1,000–1,200 שקל אמבולנס.

 משה (מוץ) מטלון: וכן הלאה בכל המקומות, בדרום ובמרכז.

 משה (מוץ) מטלון: לכן, כרגע הרווחה משתתפת ב-5 מיליון שקל, שזה כלום, פשוט כלום.

ראובן ריבלין: אין דיאליזה בצפת?

 משה (מוץ) מטלון: אין, אין, לדעתי אין.

ראובן ריבלין: השר ליצמן, אין דיאליזה בצפת?

יעקב ליצמן: קשה לי לענות על זה.

ראובן ריבלין: מה שאומר שר הרווחה זה – – –

 משה (מוץ) מטלון: אבל העניין הוא, אני רק אבהיר רגע ליושב-ראש הוועדה על מה מדובר.

יעקב ליצמן: אם אין, זה חמור.

 משה (מוץ) מטלון: מדובר באנשים שסובלים.

 משה (מוץ) מטלון: מדובר באנשים שסובלים.

 משה (מוץ) מטלון: אנחנו, כרווחה, מגיעים אלינו בסוף, אז אנחנו יכולים לתת את הפרוסה שאנחנו יכולים, וזה 5 מיליון שקלים.

 משה (מוץ) מטלון: אני חושב, להשית את הכול על סל הבריאות אולי זה יותר מדי, ולשנות את הרכב הסל אולי – אתם מבינים בזה יותר טוב ממני.

 משה (מוץ) מטלון: אבל, אדוני יושב-ראש ועדת הרווחה, חבר הכנסת כץ, הרבה עיניים נשואות אליך בעניין הזה, וכמו שאמר יושב-ראש הכנסת בדיון הקודם, כולנו נעזור, תוביל את זה.

 משה (מוץ) מטלון: צריך לתת מענה לאנשים האלה.

 משה (מוץ) מטלון: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אני מאוד מודה לשר הרווחה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אייכלר הסכים להפוך את הנושא להצעה לסדר-היום, הקואליציה מסכימה, השר מסכים, לכן אנחנו נצביע על הצעתו של חבר הכנסת אייכלר כהצעה לסדר-היום, אשר אם היא תאושר תועבר לוועדת העבודה והרווחה כדי שהיא תדון ותמליץ המלצות למליאה בעניין המשך הטיפול בנושא החשוב שהעלה חבר הכנסת אייכלר.

ראובן ריבלין: רבותי, נא להצביע.

ראובן ריבלין: מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 1 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 20 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

ראובן ריבלין: 20 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שההצעה לסדר-היום של חבר הכנסת אייכלר, שנושאה ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון – מימון אגרת הסעה לצורך טיפול), תועבר לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות של הכנסת כדי לדון בה בהשתתפות השרים – שר הבריאות או נציגי משרד הבריאות ונציגי משרד הרווחה – לפי בקשתו של שר הרווחה, שהובעה מעל במת הכנסת במענה להצעתו של חבר הכנסת אייכלר.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: הודעה למזכירת הכנסת, בבקשה.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי יובאו היום להצבעה שני צווים: צו תעריף המכס והפטורים ומס קנייה על טובין, וצו נוסף לגבי תעריף המכס והפטורים ומס קנייה.

ירדנה מלר-הורוביץ: הצווים הונחו ביום שני, 18 ביולי.

ירדנה מלר-הורוביץ: מאחר שההחלטה האמורה מונחת על שולחן הכנסת בתוך שלושה שבועות לפני תום כנס של הכנסת, היא טעונה אישור הכנסת, והם יובאו היום להצבעה.

ירדנה מלר-הורוביץ: כן הונחו היום על שולחן הכנסת הצעות ועדת הכנסת – הונחו שוב – להקים ועדות חקירה, בנוסח שהונח ביום כ"ח בשבט התשע"א, 2 בפברואר 2011.

ירדנה מלר-הורוביץ: עוד הונחו על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק למניעת אלימות במוסדות רפואיים, התשע"א–2011, שהחזירה ועדת העבודה, הרווחה והבריאות; הצעת חוק לתיקון פקודת הרוקחים (מס' 21), התשע"א–2011, שהחזירה ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

ירדנה מלר-הורוביץ: החלטה בדבר חלוקה של הצעת חוק הבנקאות (רישוי) (תיקון מס' 17) (סליקת עסקאות בכרטיסי חיוב), התשע"א–2011, לפי סעיף 121 לתקנון הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: לפני שנמשיך בסדר-היום אני מתכבד להקריא בפניכם הודעה שהוגשה לי על-ידי ועדת העבודה, הרווחה והבריאות בדבר חידוש הדיונים בהצעת חוק המועצה הארצית לביטחון תזונתי, התשע"א–2011, מכוח סעיף 124 לתקנון.

ראובן ריבלין: בהתאם לסעיף 124 לתקנון אבקש להודיע כי ועדת העבודה, הרווחה והבריאות החליטה ביום י"ח בתמוז התשע"א, 20 ביולי 2011, לחדש את דיוניה בהצעת חוק המועצה הארצית לביטחון תזונתי, התשע"א–2011.

ראובן ריבלין: נוסח חדש של הצעת החוק יונח על שולחן הכנסת.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: עד כאן.

ראובן ריבלין: [הצעת חוק פ/3279/18; נספחות.

ראובן ריבלין: ]

ראובן ריבלין: ועכשיו אני מזמין את יושב-ראש ועדת העבודה והרווחה כחבר הכנסת חיים כץ, לא כיושב-ראש הוועדה, להציע את הצעת החוק, בהנמקה מהמקום, והיא הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – חישוב הכנסה מרנטה לצורך קביעת זכאות ניצולי השואה לגמלת סיעוד).

ראובן ריבלין: ההצעה היא של חבר הכנסת חיים כץ ורחל אדטו ומנמק אותה חבר הכנסת חיים כץ.

ראובן ריבלין: ישיב כבוד השר כחלון, הנמצא באולם.

ראובן ריבלין: בבקשה.

חיים כץ: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הצעת החוק הזאת באה למנוע סבל מיותר מניצולי השואה שמגיעים לפת לחם כי מגיעים למכסה של 8,000 שקלים ברוטו, אם הם עריריים, ולא מקבלים קצבת סיעוד מהביטוח הלאומי, את המינימום שמגיע להם בגין עשרות שנים של תשלום לביטוח הלאומי.

חיים כץ: מדינת ישראל מחליטה שאם הגרמנים משלמים, היא לא צריכה לשלם.

חיים כץ: ומה לעשות?

חיים כץ: 8,000 שקל לאותו ניצול שואה ערירי לא מספיקים כדי גם לשלם עבור הסיעוד וגם לאכול.

חיים כץ: הפרדוקס הוא שנדמה להם שאם הם לא אכלו אצל הגרמנים הם גם לא צריכים לאכול בישראל.

חיים כץ: הצעת החוק אמרה שכל הכספים שמגיעים מגרמניה לניצולי השואה על זה שהם הצליחו לשרוד את השואה לא ייחשבו בהכנסה המזכה או לא מזכה קצבת סיעוד.

חיים כץ: אני מבקש מחברי הכנסת לתמוך בהצעת החוק.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: ישיב השר כחלון, ולאחר מכן אתן את רשות הדיבור לאחד מאתנו שהוא ניצול השואה, השר יוסי פלד.

 משה (מוץ) מטלון: אדוני היושב-ראש, כפי שאמר חבר הכנסת כץ, המציע, מדובר בהצעת חוק צודקת ונכונה.

 משה (מוץ) מטלון: לצערי, היו עיכובים, אבל חבר הכנסת כץ, בהתעקשותו הידועה, הצליח להביא את זה לסיום.

 משה (מוץ) מטלון: אני חושב, חבר הכנסת כץ, הבאת פשוט כבוד לממשלה, לבית שלנו, שאנחנו יושבים פה, וגם לתנועה שלנו.

ראובן ריבלין: תודה רבה לאדוני.

ראובן ריבלין: השר מסכים.

ראובן ריבלין: לפני שנצביע, אני מאפשר לשר יוסי פלד, על בסיס מובן מאליו, להשתתף בדיון.

ראובן ריבלין: בבקשה.

יוסי פלד: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, האמת היא שהתכוונתי לא לדבר, אבל לא התאפקתי, חיים.

ראובן ריבלין: בסדר גמור, אדוני.

יוסי פלד: אני לא התאפקתי, אומנם – – –

חיים כץ: במתינות, במתינות.

יוסי פלד: יש נושאים שקשה לי מאוד להיות מתון בהם.

יוסי פלד: במשך הרבה מאוד שנים, אדוני – וזה לא הממשלה הזאת, לאורך שנים – עם יד על הלב, הטיפול בניצולי השואה – איך אמרת?

יוסי פלד: במתינות?

יוסי פלד: – לא היה לכבוד לנו.

יוסי פלד: אוקיי?

יוסי פלד: זה מספיק מתון?

יוסי פלד: כמו שאמר חבר הכנסת כץ, ממשלת גרמניה, כדי להשקיט את מצפונה, משלמת כל חודש לכמה אלפים כסף.

יוסי פלד: ממשלת היהודים, כדי לאזן את תקציבה, מתחשבנת עם אותם אומללים שעברו את מה שעברו כאילו זאת הכנסה, וזה מקומם.

יוסי פלד: אני רוצה פה להגיד בצורה מאוד ברורה: ניצולי השואה אינם עוד רובריקה בקוביות של תקציב מדינת ישראל.

יוסי פלד: הם אינם עוד קובייה, עוד רובריקה, בתוך התקציב הזה, ואי-אפשר לשים את הסבל שלהם בכלל על שום סוג של מאזניים.

יוסי פלד: אני מכיר את הנימוקים של קופת המדינה, זה ברור לי לגמרי, אבל בתוך הברור-לגמרי הזה יש משהו שנקרא לב יהודי, לב רחום, נשמה יהודית, מוסר וכו' וכו'.

יוסי פלד: אני שמח – א.

יוסי פלד: אני מאוד שמח על ההצעה של חבר הכנסת כץ וחברת הכנסת אדטו, אבל – בלי לפגוע באף אחד, אם חבר הכנסת כץ, לא היו לו האנרגיות והאמונה שצריך להניע את זה, אני חושב שהיה קשה מאוד להגיע ליום הזה, חיים.

ראובן ריבלין: מה גם שכאשר היו צעירים, כל אותם אלה אשר מצאו את ביתם בארץ-ישראל והקימו את מדינת ישראל יחד עם כולנו, הדברים עוד היו מובנים, שהקמת המדינה היא הפיצוי האמיתי.

ראובן ריבלין: היום, כאשר בינינו באמת נמצאים אותם אנשים – לא רבים הגיעו כילדים ניצולי השואה, כמו אלופנו היקר יוסי פלד, חבר הכנסת והשר; היום אותה קבוצה היא קבוצה של אנשים שנמצאים היום בגיל מתקדם, ואנחנו צריכים לדאוג להם ולאפשר להם חיים – באמת – בכבוד.

ראובן ריבלין: אני גם מברך את חבר הכנסת חיים כץ.

חיים כץ: תודה.

יוסי פלד: אני רוצה להוסיף, ברשותך, כמה משפטים, כי העסק הזה לי, באופן אישי, בוער בעצמותי, וזה לא פלא.

יוסי פלד: אני אומר את זה לשר האוצר – ואני מברך אותו על זה.

יוסי פלד: יש אמירה של הילדים, שאומרים: מה שלא עושה השכל, יעשה הזמן.

יוסי פלד: אז אני שמח שהוא הגיע למסקנה שזאת התעללות מיותרת.

ראובן ריבלין: אנחנו נעזור לו כשנאשר את החוק בקריאה שלישית.

יוסי פלד: כן, אנחנו נעזור לו להשקיט את המצפון.

ראובן ריבלין: עד שמגיעים לקריאה שלישית – – –

חיים כץ: זה יהיה עד סוף המושב.

ראובן ריבלין: כשאני חותם פה שזה עבר קריאה שלישית, אז זה כבר לא דיבורים, אלא מחייב.

ראובן ריבלין: אנחנו יודעים.

ראובן ריבלין: גם השר יודע, גם השרים.

יוסי פלד: אדוני היושב-ראש, אני יכולתי בהחלט להמתין, לקבל את העצה שניתנה לי היום שאני אמתין עם הדברים שלי עד לאישור בקריאה שלישית.

יוסי פלד: אני מתנצל, אני לא מסוגל להתאפק עם העניין הזה, ואני אדפוק על השולחן כל פעם.

ראובן ריבלין: מאה אחוז.

יוסי פלד: תראו, יש בקנה – אדוני חבר הכנסת, אני חושב שזכותה של הממשלה והכנסת הזאת שהתחילו בתחום של הטיפול בניצולי השואה, לטפל אחרת ממה שהיה נהוג עד היום.

יוסי פלד: יש בקנה עוד דברים, כמו הנושא של כפל קצבאות.

יוסי פלד: חיים כץ – חבר הכנסת – יודע על מה אני מדבר.

יוסי פלד: גם על זה הוגש ערר, ברוך השם, גם הערר הזה הוסר, חבר הכנסת כץ, אנחנו נזיז כל מכשול, אחד אחרי השני – אחד אחרי השני, ואף אחד לא יעצור אותנו בעניין הזה.

יוסי פלד: אני רוצה לסיום לומר לך כמה נתונים, אדוני היושב-ראש.

יוסי פלד: יש בארץ היום, מוגדרים, שזה קשה, כ-200,000 ניצולי השואה.

יוסי פלד: אני אומר דבר שיישמע קצת מזעזע: מאז החלטת ועדת השרים לחקיקה – דרך אגב, פה-אחד, להוציא קול אחד, אז זה לא פה-אחד, אבל כל השרים תמכו בהצעה הזאת של חבר הכנסת כץ, להוציא שר אחד – מאז ועד היום נפטרו יותר מ-250 ניצולי השואה.

יוסי פלד: זה אומר שכל יום נפטרים ניצולי שואה, בערך, בין 30 ל-35.

חיים כץ: 30 ביום.

יוסי פלד: אני מרשה לעצמי להניח שהקצב הזה ילך ויגדל, כי הם לא נעשים יותר צעירים.

יוסי פלד: חברי הכנסת, אדוני היושב-ראש, אין לנו זמן בלתי מוגבל לתקן את העוולות שנעשו להם בעבר, ולכן חשוב כל כך לקדם את החוק הזה.

יוסי פלד: אני מתאפק לא להשתמש במילות השיר: יש אנשים עם לב של אבן, ויש אבנים עם לב של אדם.

יוסי פלד: פשוט, הגיע הזמן – – –

ראובן ריבלין: אמר הרב קוק, זכר צדיק לברכה.

יוסי פלד: יש אנשים עם לב של אבן, יש אבנים עם לב אדם.

ראובן ריבלין: אמר הרב קוק, כן.

יוסי פלד: כן, אלה מילות השיר.

אופיר אקוניס: זה הולחן ברבות הימים.

יוסי פלד: ואם מישהו רוצה להפוך את המלים, לא אכפת לי, אבל שיהיה מובן מה אני מתכוון.

ראובן ריבלין: בוודאי, בוודאי.

יוסי פלד: ולסיום, אדוני היושב-ראש, תראו, אף אחד לא ביקש ממני לטפל בניצולי השואה.

יוסי פלד: איש לא פנה אלי ואף אחד לא ביקש.

יוסי פלד: לא, אני טועה, בעצם, כן פנו אלי שני גורמים – אחד זה הניצולים עצמם, והגורם השני שפנה אלי זה המצפון שלי והמוסר היהודי שלי, שאמרו לי: אתה לא יכול לשבת בשקט.

יוסי פלד: אז כן פנו אלי בעצם, ולא כפי שאמרתי.

יוסי פלד: אני רוצה באמת להגיד, שהחוק הזה, חבר הכנסת כץ – אבל לכל חברי הכנסת ולכל השרים שהצביעו בעד זה, אני רוצה לומר שזה מביא כבוד יהודי, ערכי ומוסרי לכנסת השמונה-עשרה ולממשלת ישראל.

יוסי פלד: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לשר יוסי פלד, שבזכותו עכשיו אנחנו נעבור להצבעה כדי לקדם את העניין ולדאוג לכך שהחוק יקודם מהר ככל האפשר, ובעזרת השם, כמובן, שייתן כוח ליושב-ראש הוועדה, אנחנו נצביע בקריאה ראשונה, שנייה ושלישית עד סוף המושב.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: בבקשה, רבותי, נא להצביע בקריאה טרומית: הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – חישוב הכנסה מרנטה לצורך קביעת זכאות ניצולי השואה לגמלת סיעוד) – מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 2 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לדיון מוקדם בוועדה – 22 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – חישוב הכנסה מרנטה לצורך קביעת זכאות ניצולי השואה לגמלת סיעוד), התשע"א–2011, לדיון מוקדם בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

ראובן ריבלין: 22 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שהצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – חישוב הכנסה מרנטה לצורך קביעת זכאות ניצולי השואה לגמלת סיעוד) עברה בקריאה טרומית.

ראובן ריבלין: הצעת החוק היא של חבר הכנסת חיים כץ וחברת הכנסת רחל אדטו, והיא תועבר לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות כדי להכינה לקריאה ראשונה בהקדם האפשרי.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: [הצעת חוק פ/2653/18; נספחות.

ראובן ריבלין: ]

ראובן ריבלין: אנחנו ממשיכים ועוברים להצעת חוק שגם היא תנומק מהמקום, הצעת חוק המכינות הקדם-צבאיות (תיקון – סעיף תקציב משרד החינוך), של חבר הכנסת זבולון אורלב.

ראובן ריבלין: ישיב סגן שר החינוך מוזס מעל הבמה לאחר מכן.

ראובן ריבלין: אבל אם ההנמקה מהמקום, קרוב לוודאי שמדובר – השר מוזס, אתה עוד יכול להמתין, אתה לא עונה על אתר.

ראובן ריבלין: אני קורא לך.

ראובן ריבלין: בבקשה, חבר הכנסת זבולון אורלב.

זבולון אורלב: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, חוק המכינות הקדם-צבאיות, שהוא מהחוקים החדשים – נחקק בשלהי הכנסת הקודמת – קובע את גובה הסכום השנתי שבו משתתף אוצר המדינה בתקציבים של המכינות הקדם-צבאיות, שהיום נמצאים שם, לומדים שם, כמה אלפי מטובי בחורינו ובחורותינו כדי לתרום עוד שנה אחת לפני שהם מתגייסים לשירות הצבאי, וחלק גדול מאוד מהתלמידים גם הולכים לתפקידי פיקוד ביחידות הקרביות ביותר בצה"ל.

זבולון אורלב: לפי הוראות החוק, התקציב הזה נקבע בשני תחומי פעולה נפרדים.

זבולון אורלב: דבר קצת מוזר.

זבולון אורלב: אגב, זהו חוק שיזמה שרת התרבות והספורט, השרה לימור לבנת, שעומדת לידי; הייתי מתומכי החוק, וכל הכבוד לה.

זבולון אורלב: החוק, משום מה, כנראה כפשרה, מתוקצב בשני משרדי ממשלה, מחציתו במשרד הביטחון ומחציתו במשרד החינוך.

זבולון אורלב: וכולנו יודעים את הליכי השלטון במדינת ישראל; כל דבר שנחלק בין שני משרדי ממשלה נופל בין השולחנות.

זבולון אורלב: הניסיון שנצבר מאז חקיקת החוק מראה כי הנוהל הזה, שלפיו שני משרדי ממשלה נפרדים מתקצבים את אותו תחום, מביא לעיכובים ולשיבושים בהעברת תקציב למכינות, וכפי שנמסר לי לפני ימים אחדים – אנחנו נמצאים בסוף חודש יולי – עדיין משרד הביטחון משבש את העברת התקציבים למכינות דרך משרד החינוך, ונגרמים קשיים בתפקודן השוטף.

זבולון אורלב: כדי למנוע סרבול, ביורוקרטיה והתחשבנות מיותרת בין המשרדים, ולמנוע פגיעה בפעולות המכינות, מוצע כי הסכום כולו, ב-100%, יהיה מתוקצב במשרד הביטחון, לאמור: פעם אחת משרד הביטחון ייקח את הבסיס של הכסף, יעביר אותו למשרד החינוך, ויש משרד אחד אחראי.

זבולון אורלב: אני שמח ששר החינוך, שמבין היטב את חשיבותן של המכינות הקדם-צבאיות, הסכים ברצון לקבל על עצמו את המשימה הזאת, ואני מודה לו.

זבולון אורלב: אני יודע גם שוועדת השרים החליטה שקידום החוק יהיה בתיאום עם שר החינוך, ואני חוסך לאדוני את השאלה: אני מסכים לתנאי שקבעה ועדת השרים.

ראובן ריבלין: הואיל ועדיין לא הותנו תנאים, שכן שר החינוך, על-ידי המשנה שלו – על-ידי סגנו, סגן השר מוזס, יעלה ויאמר את דעתו, אני, לפי הפרוטוקול, אשאל אותך לאחר שהוא שואל.

זבולון אורלב: אני ברצון אשיב לך.

ראובן ריבלין: אפילו שאתה מתנדב מראש.

ראובן ריבלין: כבוד סגן השר מוזס יעלה ויבוא יגיע וייראה וירצה את חבר הכנסת אורלב, אם אפשר.

מנחם אליעזר מוזס: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, חבר הכנסת המציע, ידידי מר זבולון אורלב, הצעת החוק שבנדון נדונה בוועדת השרים לחקיקה בישיבתה ביום 17 ביולי 2011, ואושרה כפוף לתיאום הנוסח עם שר החינוך.

מנחם אליעזר מוזס: הצעת החוק מבקשת לתקן את סעיף 3 לחוק המכינות הקדם-צבאיות, התשס"ח–2008, ולקבוע כי במקום ההוראה הקובעת כיום כי מחצית מהסכום לתקצוב המכינות יהיה מתקציב משרד הביטחון ומחציתו ממשרד החינוך, ייקבע כי התקציב יוגדר בתחום פעולה נפרד בסעיף תקציבי של משרד החינוך.

מנחם אליעזר מוזס: מפעל המכינות הקדם-צבאיות הוא מהמפעלים הערכיים ובעלי התרומה המשמעותית היום לצה"ל ולחברה הישראלית, וביכולתה של הצעת החוק לחזק את המפעל ולמנוע ביורוקרטיה וקיפוח תקציבי.

מנחם אליעזר מוזס: למשרד הביטחון יש קושי במימון המכינות הקדם-צבאיות במתכונות החוקית הקיימת, הן מפני שמדובר בתקצוב אזרחים ולא חיילים והן מפני שהפיקוח על המכינות מצוי בידי משרדנו, משרד החינוך.

מנחם אליעזר מוזס: בנסיבות האלה מתקשה משרד הביטחון להעביר למשרד החינוך את מלוא הסכום הקבוע בחוק, 33 מיליון, ומעביר רק מחציתו, כ-16.5 מיליון ש"ח, נוסף על כך שהעברת הכספים הללו מלווה בקשיים ביורוקרטיים רבים.

מנחם אליעזר מוזס: חשוב להוסיף ולציין כי המקור התקציבי לתיקון החוק הינו אוצר המדינה, ולא מקורות תקציביים פנימיים של משרד החינוך.

מנחם אליעזר מוזס: לאור האמור אבקש מחברי הכנסת, אדוני היושב-ראש, להצטרף לעמדת הממשלה ולאשר את הצעת החוק בקריאה טרומית, כפוף לתיאום הנוסח ובהסכמת שר החינוך.

מנחם אליעזר מוזס: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אורלב, השאלה היא כמובן – אדוני, מסכים להתניות שהותנו על-ידי סגן השר בשם הממשלה, ולכן הממשלה מסכימה, ואין חבר כנסת שמתנגד.

ראובן ריבלין: אדוני יכול לחזור למקומו כדי להצביע.

ראובן ריבלין: אני אמתין עד שסגן השר יגיע למקומו, סגן השר מוזס, ואנחנו נעבור כולנו להצבעה.

ראובן ריבלין: ההצבעה היא על הצעת חוק המכינות הקדם-צבאיות (תיקון – סעיף תקציב משרד החינוך), התשע"א–2010.

ראובן ריבלין: מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: בבקשה.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 3 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לדיון מוקדם בוועדה – 20 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק המכינות הקדם-צבאיות (תיקון – סעיף תקציב משרד החינוך), התשע"א–2010, לדיון מוקדם בוועדת החינוך, התרבות והספורט נתקבלה.

ראובן ריבלין: 20 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שהצעת חוק המכינות הקדם-צבאיות (תיקון – סעיף תקציב משרד החינוך), התשע"א–2010, של חבר הכנסת זבולון אורלב, עברה בקריאה טרומית, ותועבר לוועדת החינוך כדי להכינה לקריאה ראשונה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: רבותי, אנחנו עוברים לסעיף הבא.

דוד רותם: אני מבקש ועדת החוקה.

ראובן ריבלין: ועדת החוקה ביקשת?

ראובן ריבלין: חבר הכנסת דודו חורש – רותם – למה חורש?

ראובן ריבלין: לא, הוא היה בסין כל כך הרבה זמן ששכחתי.

קריאה: – – –

ראובן ריבלין: היה דודו חורש בירושלים.

זבולון אורלב: החוק נחקק בוועדת החינוך.

ראובן ריבלין: החוק נחקק בוועדת החינוך, יחד עם זה רשאי כל חבר כנסת – האם אתה עומד על כך שזה יעבור לוועדת – – –

דוד רותם: לא.

ראובן ריבלין: לא עומד.

ראובן ריבלין: יועבר לוועדת החינוך, שאחרת היינו נותנים ליושב-ראש ועדת הכנסת עבודה נוספת.

ראובן ריבלין: הוא ערוך ומוכן.

ראובן ריבלין: [הצעת חוק פ/3068/18; נספחות.

ראובן ריבלין: ]

ראובן ריבלין: רבותי, אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה, והיא הצעת החוק של חבר הכנסת אורי אורבך, אשר יבוא וינמק את הצעת חוק המוזיאונים (תיקון – ביקורי נוער) – – –

קריאה: – – –

ראובן ריבלין: שביקורי נוער יהיו חינם?

ראובן ריבלין: הלוואי.

ראובן ריבלין: הלוואי שהיה אפשרי.

ראובן ריבלין: בבקשה, חבר הכנסת אורבך.

ראובן ריבלין: הממשלה בטוח מסכימה, השאלה אם יש לה התקציב לזה, זאת הבעיה.

ראובן ריבלין: אני ביקרתי במוזיאון המדע, גם בירושלים וגם בחיפה, עם הנכדים שלי.

ראובן ריבלין: ברוך השם אני יכול לשלם, אבל זה דבר שלילדי בית-ספר – אם היה אפשר להכניס את כולם חינם, אין דבר כמו זה.

ראובן ריבלין: השאלה היא אם באמת – ודאי נשמע את שרת התרבות.

ראובן ריבלין: בבקשה, חבר הכנסת אורבך.

אורי אורבך: אדוני היושב-ראש, רבותי השרים וחברי הכנסת, הצעת חוק המוזיאונים (תיקון – ביקורי נוער) נועדה בראש ובראשונה להרבות מבקרים צעירים במוזיאונים בישראל.

אורי אורבך: בחלק מארצות העולם המערבי הדבר הזה נהוג, ולא רק בחלק מארצות העולם המערבי, גם בישראל, במוזיאון ארץ-ישראל בתל-אביב וגם במוזיאון תל-אביב לאמנות ילדים עד גיל 18 נכנסים חינם אין כסף כבר היום.

אורי אורבך: הדבר הזה יכול להקל מאוד על משפחות רבות, לא רק כאלה שמבקרות היום, והעלות היא גבוהה, אלא בעיקר על אלה שלא מבקרות במוזיאונים בגלל העלות.

אורי אורבך: יש לי פה אפילו טבלה, לא נפרט אותה כאן, של מחירי הכניסה למוזיאונים ומה המשמעות של הטבה שכזאת, כשבסך הכול מבקרים במוזיאונים כ-4 מיליון מבקרים בשנה, ובהם כ-2.3 מיליון מבקרים בתשלום.

אורי אורבך: השרה בוודאי תיתן גם את הפרטים והמשמעויות.

אורי אורבך: אני טוען שהחוק הזה, חוק שיאפשר גם לחיילים בסדיר וגם לילדים ולבני-נוער להיכנס – הכוונה לא בקבוצות, אלא כאלה שנכנסים עם המשפחות שלהם, נכנסים כבודדים, ולא בתי-ספר ולא כל הדברים הללו, אלא שילד יוכל ללכת עם ההורים שלו למוזיאון.

אורי אורבך: אתם יודעים כמה ילדים לא מבקרים במוזיאונים משום שביקור משפחתי – משפחה עם שלושה ילדים – עולה 200 שקל?

ראובן ריבלין: 200 שקל.

אורי אורבך: וכך זה יעלה 80 שקל.

ראובן ריבלין: דרך אגב, למי שיש כסף – זה שווה כל גרוש, אבל למי שאין – זה חבל.

אורי אורבך: הרי מה שיקרה לכשיוגשם החוק הזה, שהיום זה עולה 200 שקל, והמוני ילדים והוריהם לא מגיעים למוזיאון; ברגע שזה יהיה חינם לילדים, המוזיאון ירוויח 80 שקל של שני ההורים שבאים עם הילדים.

אורי אורבך: כלומר, יש פה גם איזה חישוב, ועוד ידובר ועוד נלבן את זה בוודאי מול משרד התרבות והספורט, כדי לראות כמה זה עולה וכמה זה שווה, וכל הכרוך בזה.

ראובן ריבלין: יותר מזה, משרד החינוך או משרד התרבות יקבלו מהאוצר כספים כדי לאפשר הסעה של ילדים מבית-הספר בצורה מאורגנת למוזיאונים.

אורי אורבך: נכון, אבל גם צריך להשאיר משהו – – –

ראובן ריבלין: הלוואי.

ראובן ריבלין: הלוואי.

אורי אורבך: אדוני היושב-ראש, צריך גם להשאיר משהו למשיח, אי-אפשר הכול בחקיקה.

אורי אורבך: בדיבור פה, בוודאי של משרד התרבות מול משרד האוצר ומולנו, נמצא את הדרכים, אבל אני משוכנע וגם מקווה שאצליח לשכנע שזה משתלם כלכלית, עוד מעבר לתרבותית, למוזיאונים עצמם, ועל זה עוד נעשה עבודה.

אורי אורבך: אז אני מבקש את תמיכתכם, ואני מאוד מודה כמובן לשרת התרבות.

אורי אורבך: אני חושב – לכשיושלם – – –

ראובן ריבלין: הממשלה מסכימה?

אורי אורבך: כן.

אורי אורבך: אני מהקואליציה, ואני מעלה הצעות שיש להן הסכמה, בתיאום כמובן.

אורי אורבך: אני חושב שאם נצליח להעביר את החוק הזה – ואני מאמין שנצליח – זאת בשורה תרבותית גדולה מאוד לכל ילדי ישראל, לחיילים ולמוזיאונים עצמם, שעל זה זה יקום או ייפול, אבל אני משוכנע שנצליח לשכנע.

אורי אורבך: אני מודה לשרה לימור לבנת ולראש מינהל התרבות שמעון אלקבץ שאמרו – – –

ראובן ריבלין: הממשלה פה מתנדבת על חשבון המוזיאונים, או שהיא מסבסדת אותם?

אורי אורבך: יש פה השרה, היא תיכף תפרט.

ראובן ריבלין: השרה תענה.

אורי אורבך: אני חושב שזה דבר בעל משמעות אדירה לתרבות במדינת ישראל ולחינוך של ילדינו לצרוך דברים אחרים, מעבר לטלוויזיה ולמחשב.

אורי אורבך: תודה על הנכונות להתקדם עם המהלך הזה – – –

ראובן ריבלין: כשאתה היית בטלוויזיה היא היתה מאוד מצחיקה – –

אורי אורבך: היו ימים – כן.

אורי אורבך: עכשיו הכנסת.

ראובן ריבלין: – – בין בעצמך ובין באמצעות שליחיך.

אורי אורבך: תודה רבה וחן-חן.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת אורבך.

ראובן ריבלין: אני מתכבד להזמין את שרת התרבות והספורט, השרה לימור לבנת, להשיב על ההצעה ולהביע את עמדת הממשלה.

ראובן ריבלין: בהחלט יש בשורה בהצעה הזאת.

לימור לבנת: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני רוצה להודות לחבר הכנסת אורי אורבך על הצעתו.

לימור לבנת: אני רוצה לומר שזאת איננה הפעם הראשונה שהצעת חוק כזאת מועלית על שולחן הכנסת, אבל חבר הכנסת אורי אורבך, עומדת לו הזכות שהוא מביא אותה עכשיו, ועומדת לי הזכות לומר שאנחנו מסכימים לה – בהתניות מסוימות.

לימור לבנת: אני רוצה כמובן להדגיש את הדברים.

לימור לבנת: קודם כול, זו הצעת חוק מצוינת, נתחיל מכך.

לימור לבנת: כפי שאתה אמרת, גם חבר הכנסת אורבך וגם אדוני היושב-ראש, הלוואי שיכולנו להביא בכלל את הציבור חינם, קל וחומר את הילדים, להביא אותם חינם אין כסף ולהביא אותם לכך שיגיעו למוזיאונים, ויש סוגים שונים של מוזיאונים: מוזיאונים לאמנות, מוזיאונים למדע, ועוד שורה ארוכה של מוזיאונים, ואם דיברנו כאן קודם על ניצולי השואה, יש מוזיאונים, כמובן – מעבר ל"יד ושם" עצמו יש גם שורה של מוזיאונים שמנציחים את זכר השואה, ויש הרבה מאוד מוזיאונים.

לימור לבנת: אני חושבת שכמעט כל אחד יכול למצוא בהם עניין רב.

לימור לבנת: ודאי כולנו היינו רוצים לחנך את ילדינו שיתרגלו לצרוך תרבות ואמנות, והלוואי שיכולנו להביא לכך שכולם יוכלו להגיע.

לימור לבנת: עם זאת, הצעתו של חבר הכנסת אורי אורבך מצמצמת מתוך כורח התקציב את ביקורי הנוער חינם רק לבני-נוער שבאים כבודדים, לא לקבוצות ולא לתלמידי בתי-ספר, שוב, באמת, מתוך אותה עלות תקציבית גבוהה, מטבע הדברים, שתהיה.

לימור לבנת: אני רוצה להדגיש כאן, תקציב המוזיאונים הוא תקציב מאוד נמוך, ואם אני אומר אותו כאן – זה כמעט מביש לומר מה תקציב המוזיאונים; הוא 39.5 מיליון שקלים.

לימור לבנת: זה ממש מביש.

לימור לבנת: כך שכל שקל, קל וחומר כל חצי מיליון שקל, או מיליון שקל, הם ממש סכום עצום ואדיר.

לימור לבנת: כאשר אנחנו באים לדבר על כך שתקציב כזה יהיה, או חוק כזה, או רצון, באמת, להכניס עוד ועוד מבקרים למוזיאונים, כפי שהיינו רוצים, חינם אין כסף, זה לא יכול לבוא על חשבון המוזיאונים, וזה מובן מאליו.

לימור לבנת: גם תקציב התרבות הוא כל כך קטן, 0.2% מתקציב המדינה, וגם זה תקציב מביש, נמוך, ממש נלעג, וגם כאן, מאיפה נביא את הכסף – מתקציב התרבות?

לימור לבנת: אז זה יבוא על חשבון מי?

לימור לבנת: זה יבוא על חשבון התיאטראות, או על חשבון המחול, או על חשבון המוזיקה, או על חשבון הפרינג', או על חשבון הפריפריה, שעכשיו אנחנו עושים בה דברים רבים ונפלאים כדי לקרב אליה את התרבות, את התרבות לפריפריה?

לימור לבנת: מובן שאין בידינו היכולת הזאת.

לימור לבנת: לכן, כיוון שההערכה התקציבית שעשה חבר הכנסת אורבך היתה כ-5 מיליון שקלים, דווקא הפעם, באופן מפתיע, ההערכה התקציבית של האוצר היתה נמוכה יותר – בדרך כלל הם מנפחים את ההערכות התקציביות, אבל היא היתה 4 מיליון שקלים, אז כך או אחרת, אנחנו לא יודעים בדיוק, וייתכן מאוד שחבר הכנסת אורבך צודק, ובעצם תהיה בכך משום דווקא הכנסה כלכלית, כי ההורים יבואו יותר – משפחות יבואו יותר, כאשר ההורים יצטרכו לשלם רק עבור כניסתם שלהם, והילדים ייכנסו חינם, יכול להיות שיהיה בכך לעודד ציבור רחב יותר, ותהיה הכנסה נוספת.

לימור לבנת: איני יודעת.

ראובן ריבלין: צריך להביא בחשבון, גברתי השרה, בתור סבא המלווה את נכדיו בכל הארץ למוזיאונים ממש מדהימים – בטכניון יש ארץ הילדים – אני מוכרח לומר, שיכול לקחת הורה אחד את כל שכניו, וימלאו את המוזיאונים, לא יאפשרו להם לתפקד, כי אתה אומר: הורה.

ראובן ריבלין: הרי לא מציגים תעודת זהות, שזה הבן או הנכד.

אורי אורבך: לא כולל קבוצות.

ראובן ריבלין: אני מכיר, למשל, את סבא יעקב כץ, כצל'ה, שבטח יש לו מספר לא מועט של נכדים.

ראובן ריבלין: אני לא מדבר על זבולון אורלב, אני – – – לכן לומר דבר בחוק – רבותי, המוזיאונים לא יכולים לקרוס.

לימור לבנת: נכון.

ראובן ריבלין: יבוא בוגר אחד עם 40 ילדים, יאמר: כולם היו בני.

לימור לבנת: לכן, אדוני היושב-ראש, אנחנו מציעים להעביר את הצעת החוק הזאת – אגב, אני התניתי בוועדת השרים לחקיקה, ואמרתי שאני מסכימה להעברת החוק, כי הוא חוק חשוב, אבל בתנאי שיהיה לזה תקציב תוספתי מהאוצר.

לימור לבנת: משרד התרבות לא יכול לספוג את התוספת התקציבית הזאת, ובתנאי הזה הסכמנו להעביר אותו בקריאה טרומית, כאשר זה יהיה במתואם ובהסכמה עם הממשלה.

לימור לבנת: היה על זה ויכוח גדול, אם זה יהיה במתואם עם משרד התרבות וגם עם משרד האוצר או רק משרד התרבות או רק משרד האוצר, ובסוף החלטנו שיהיה במתואם עם הממשלה.

לימור לבנת: לכן, בתיאום ובהסכמת הממשלה אנחנו מסכימים להעברת הצעת החוק החשובה הזאת בקריאה טרומית.

ראובן ריבלין: תודה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אורבך, אתה מסכים להתניות הממשלה, כך שיש הסכמת הממשלה, איש מחברי הכנסת לא ביקש להתנגד, לכן אנחנו, כאשר השרה תגיע למושבה, נעבור להצבעה על הצעת חוק המוזיאונים (תיקון – ביקורי נוער), התשע"א–2011, של חבר הכנסת אורי אורבך.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, השרים, מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 4 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לדיון מוקדם בוועדה – 27 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק המוזיאונים (תיקון – ביקורי נוער), התשע"א–2011, לדיון מוקדם בוועדת החינוך, התרבות והספורט נתקבלה.

ראובן ריבלין: 27 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שהצעת חוק המוזיאונים (תיקון – ביקורי נוער), של חבר הכנסת אורבך, עברה בקריאה טרומית ותועבר לוועדת החינוך להכנתה לקריאה ראשונה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אני מבקש שממלא-מקומי חבר הכנסת יצחק וקנין יבוא ויעלה להחליף אותי.

ראובן ריבלין: [הצעת חוק פ/1065/18; נספחות.

ראובן ריבלין: ]

ראובן ריבלין: בינתיים אני קורא לחבר הכנסת אברהם מיכאלי לבוא ולעלות לדוכן, אף שיש הצעת הממשלה – לעלות לדוכן כדי לנמק את הצעת החוק שלו, הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – הכנסה מביטוח אובדן כושר עבודה).

ראובן ריבלין: נא לנמק, בבקשה, חבר הכנסת מיכאלי.

ראובן ריבלין: לרשותך עומדות עשר דקות תמימות.

ראובן ריבלין: ישיב על כך כבוד השר כחלון, כשר הרווחה.

ראובן ריבלין: בבקשה.

אברהם מיכאלי: אדוני היושב-ראש, רבותי השרים, חברי חברי הכנסת, הנני מביא פה הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – הכנסה מביטוח אובדן כושר עבודה).

אברהם מיכאלי: הרקע להצעת החוק: מדובר פה בתיקון עוול שקיים היום בחוק הביטוח הלאומי, והתיקון שאני מציע מבקש לרפא את אותו עוול.

אברהם מיכאלי: לפי סעיף 3(א) לפקודת מס הכנסה, סכום שהגיע לידי אדם על-פי ביטוח מפני הפסד רווחים או על-פי ביטוח מפני אובדן כושר עבודה, יביא בחשבון לקביעת רווחיו או הכנסתו גם ביטוח מפני אובדן כושר עבודה, ולפי סעיף שקבוע היום, סעיף 202, בחוק הביטוח הלאומי, המוסד לביטוח לאומי בעצם מנכה מקצבאות נכים הזכאים לקצבת נכות כללית, לפי חוק הביטוח הלאומי, תגמולים המשולמים לנכים בגין אובדן כושר עבודה על-פי פוליסת ביטוח או מקרן פנסיה.

אברהם מיכאלי: בעצם הניכוי נעשה מתוספת הקצבה שמגיעה לנכה בגין התלויים בו לפי סעיף 200 לחוק הביטוח הלאומי, ומדובר בתוספת קצבה בגין בן או בת זוג של הנכה, שהשתכרותו נמוכה משיעור 57% של השכר הממוצע במשק ובתוספת הקצבה שמשולמת לנכה בגין שני ילדים לכל היותר, הסמוכים על שולחנו.

אברהם מיכאלי: התוצאה היא שנשללת מנכה שזכאי לגמלת אובדן כושר עבודה, מפוליסת ביטוח או קרן פנסיה, קצבת הנכות המגיעה לנכה על-פי חוק הביטוח הלאומי בגין התלויים בו.

אברהם מיכאלי: למעשה, על-פי החוק היום, ביטוח אובדן כושר עבודה שלפיו הנכה מבוטח איננו מבטח את הנכה, אלא את המוסד לביטוח הלאומי.

אברהם מיכאלי: צריך להדגיש כי התוצאה שלפיה הנכים מאבדים את מלוא או כמעט מלוא הנאתם מביטוח אובדן כושר עבודה העומד לרשותם, ומכספם – אלה זכויות שהם צברו על-פי רצונם ומכספם – מה שעומד לרשותם בעצם יורד מהם, והמוסד לביטוח לאומי מנכה מהם, וזה פוגע במיוחד באנשים שביטוח אובדן כושר העבודה שלהם הוא בסכומים נמוכים.

אברהם מיכאלי: אם נמחיש בסכומים שהיום, על-פי קביעת המוסד לביטוח לאומי, משולמים בגין דרגת אי-כושר בשיעור 75% לפחות, מדובר פה בתשלום לבן או בת זוג בסך 1,105 שקלים, ועבור כל אחד משני הילדים הראשונים של הנכה – 884 שקל, שתוספת הקצבה המקסימלית עבור התלויים היום מגיעה לסך 2,873 שקלים.

אברהם מיכאלי: מהסכומים האלה המוסד לביטוח לאומי מנכה את הסכומים שהנכה צבר בגין ביטוח שהוא עשה לעצמו, והסכום הזה כמעט הולך לאיבוד.

אברהם מיכאלי: הסכום שהנכה – הסכומים הנמוכים במיוחד, שהוא ביטח את עצמו – הסכום הזה יורד ונעלם כמעט.

אברהם מיכאלי: לכן ביטוח אובדן כושר עבודה, שהדגשתי במיוחד, אצל השכבות המבוססות, יורד לחלוטין מהסכומים שהנכה מקבל מהמוסד לביטוח לאומי.

אברהם מיכאלי: הצעת החוק באה לתקן את המצב, שנכים ששילמו עבור ביטוח אובדן כושר עבודה – שהם ייהנו ממנו, ולא שהנהנה יהיה המוסד לביטוח לאומי.

אברהם מיכאלי: ברור כי בעת שעורך אדם ביטוח אובדן כושר עבודה, הוא מתכוון ליהנות ממנו, ולא להעביר את זה למוסד.

אברהם מיכאלי: לכן, במצב הנוכחי, אם לא נתקן את העוול הזה, המוטיבציה לערוך ביטוחי אובדן כושר עבודה יורדת כמעט, ובוודאי בסכומי ביטוח נמוכים, שהשכבות החלשות עוד יכולות להרשות לעצמן.

אברהם מיכאלי: חברי חברי הכנסת, בהצעת החוק לא רק שאני מבקש לתקן את העוול הזה, אלא אני גם רוצה לעודד עשיית ביטוח אובדן – – –

יצחק וקנין: אדוני לא חייב לקרוא את כל הטקסט, הוא ארוך.

אברהם מיכאלי: נתנו לי עשר דקות, אני עוד חוסך לך חמש דקות.

אברהם מיכאלי: אנחנו רוצים לעודד את השכבות החלשות במיוחד כן לעשות את ביטוחי החיים האלה, כן לעשות את ההפרשות האלה, כי, לצערנו, היום הסכומים של הביטוח הלאומי, אותן גמלאות שמשולמות היום, הן לא מכסות את הוצאות המחיה, והמצב שלהם גם כך קשה יותר, ואסור שיקרה שאנשים שחסכו מכיסם כסף, שהוא לא יגיע לאותם אנשים אלא ילך לביטוח הלאומי.

אברהם מיכאלי: זה בניגוד, לדעתי, גם לפקודת הנזיקין לגבי כל הכללים שמקובלים בחקיקה, שאדם שצובר מכיסו לטובת עצמו, שהוא ייהנה מזה, ולא – בטח – המוסד לביטוח לאומי.

אברהם מיכאלי: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אברהם מיכאלי.

יצחק וקנין: ישיב שר הרווחה והשירותים החברתיים, השר משה כחלון.

 משה (מוץ) מטלון: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, ועדת השרים החליטה לתמוך בהצעת החוק של חבר הכנסת מיכאלי.

 משה (מוץ) מטלון: את כל הנימוקים הוא כבר נימק כאן, רק – אנחנו נצטרך לעשות את זה בתיאום, כדי לא להגיע לסכומים, בוא נאמר, גבוהים מדי, כי בסך הכול מדובר פה בנושא מאוד בעייתי ומאוד מורכב.

 משה (מוץ) מטלון: זה לא עניין פשוט, זה לא disregard כמו שראינו בהצעה הקודמת, שהיא הכנסה מרנטה או פעולות מהסוג הזה.

 משה (מוץ) מטלון: לכן – אנחנו נתמוך בזה; זה נראה הגיוני, זה נראה סביר, אנחנו נתמוך – אבל נצטרך לתאם את זה יחד עם חבר הכנסת מיכאלי כדי באמת לעשות את זה בצורה מדויקת, ולא משהו שיצא משליטה.

יצחק וקנין: המציע מסכים לתיאום בין – – –

אברהם מיכאלי: מסכים, מסכים.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, אנחנו עוברים להצבעה.

יצחק וקנין: מי בעד הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – הכנסה מביטוח אובדן כושר עבודה), התשס"ט–2009, בקריאה טרומית?

יצחק וקנין: מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 5 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לדיון מוקדם בוועדה – 27 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – הכנסה מביטוח אובדן כושר עבודה), התשס"ט–2009, לדיון מוקדם בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

יצחק וקנין: 27 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, ההצעה תועבר לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות להכנתה לקריאה ראשונה.

יצחק וקנין: [הצעת חוק פ/3268/18; נספחות.

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: הצעת חוק התקשורת (בזק ושידורים) (תיקון – מוקד חירום טלפוני לנפגעות ולנפגעי תקיפה מינית), התשע"א–2011, של חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס.

יצחק וקנין: עשר דקות.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה.

אורלי לוי אבקסיס: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, רבותי השרים, הצעת חוק התקשורת (בזק ושידורים) (תיקון – מוקד חירום טלפוני לנפגעי ולנפגעות תקיפה מינית), התשע"א–2011, באה בעצם לתקן או להסדיר נושא כאוב ביותר, נושא שנשים נתקלות בו, ולצערנו הרב גם ילדים, וגם – אפילו, תתפלא, אבל לעתים גם גברים.

אורלי לוי אבקסיס: אני מציעה לחייב בעצם את כל חברות הסלולר והטלפון הנייח לקבע את מספרי החירום לנפגעי ונפגעות תקיפה מינית כמספרי שיחות חינם, כאשר יהיו בבסיס כברירת מחדל בתוך הטלפון, ושוב, לחייב בעצם את החברות שהמספר הזה יהיה חסום, ולא יהיה מזוהה, כאשר אנחנו מקבלים את דף הפירוט הביתה, כי יש לזה חשיבות.

אורלי לוי אבקסיס: ואני אתחיל דבר ראשון – 1202 זה בעצם המוקד הארצי של כל הארגונים, של כל מי שמטפל בנפגעי תקיפה מינית, והם סוג של מוקד חירום שנותן הדרכה, ליווי והסבר לאותו נפגע או נפגעת מה הזכויות שלהם, מה הם צריכים לעשות, אבל בראש ובראשונה אותו ארגון גם נותן את האופציות לאותו נפגע או נפגעת.

אורלי לוי אבקסיס: צריך להבין שזה נורא אינדיבידואלי, וגם הרבה פעמים זה תלוי בנפש – בחוזק הנפשי של אותו בן-אדם, ולא כולם רוצים לרוץ ולהגיש תלונה.

אורלי לוי אבקסיס: יש עם זה מעמסות.

אורלי לוי אבקסיס: הלוואי – היינו רוצים באמת שכולם יגיעו בסופו של דבר לתלונות ולמיצוי הדין עם אותם אשמים, אבל צריך להבין שלא כל הקורבנות יכולים לעמוד במעמד הזה.

אורלי לוי אבקסיס: אותם מרכזי סיוע נותנים את ההדרכה ומפנים לגורמים הרלוונטיים – לגבי מה היכולת והזכות לקבל טיפול נפשי.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו מחזירים להם קודם כול – חשוב להגיד, הם – אני אומרת "אנחנו", כי אני מרגישה נורא שותפה למאבק, אבל – להחזיר לקורבן את השליטה לקבל את ההחלטות בעצמו.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו פורסים בפניו את רשת האפשרויות, והוא בודק מה מתאים לו.

אורלי לוי אבקסיס: עוזרים לו לבחור, אינדיבידואלית, מהו הטיפול הטוב ביותר בשבילו.

אורלי לוי אבקסיס: אני חייבת להגיד שמאז פורסמה הצעת החוק הזאת פנו אלי כל כך הרבה אנשים ושאלו אותי: מה, זה לא חינם?

אורלי לוי אבקסיס: כשאנחנו נמצאים במצבי משבר, כמו תקיפה מינית, כמו אונס, כשמתקשרים למרכזי הסיוע, אנשים, זה לא שיחה של דקה או שתיים.

אורלי לוי אבקסיס: זו שיחה שאורכת זמן, גם צריכים להרגיע, גם צריכים לעזור, ולהבין, וגם להיות סימפתיים, ולפעמים לאותן נפגעות גם אין הכסף להרשות לעצמן לחייג את המספרים האלה.

אורלי לוי אבקסיס: אני חייבת להגיד שהצעת החוק הזאת נולדה כי אני בקשר עם המרכזים ברחבי הארץ; יש עשרה גופים כאלה, שמרוכזים בארגון-גג אחד.

אורלי לוי אבקסיס: הייתי במסל"ן בדרום, וסיפרה לי שם המנהלת שיש קבוצה של נשים שאין להן אפילו היכולת להתקשר, למשל הבדואיות.

אורלי לוי אבקסיס: צריך להבין שאם הטרור הזה, והפגיעות, הם בתוך המשפחה, אז זה לא רק פגיעה מינית; זה ממשיך גם לטרור כלכלי בתוך הבית ולשליטה על כל צעד ושעל של אותה בחורה.

אורלי לוי אבקסיס: לכן הנושא הזה של שיחות טלפון חופשיות זה לא משהו שהוא נגיש לכולם.

אורלי לוי אבקסיס: הצעת החוק הזאת בעצם תהפוך את זה לכך שגם מטלפון ציבורי נשים תוכלנה להתקשר למרכזי הסיוע חינם ולקבל את הסיוע שהן זקוקות לו.

אורלי לוי אבקסיס: אבל הנקודה השנייה והחשובה ביותר זה שאנחנו לא נחשוף אותן כאשר הן בחרו להיעזר בארגוני הסיוע.

אורלי לוי אבקסיס: ולמה אנחנו לא נחשוף אותן?

אורלי לוי אבקסיס: כי אם המספר יופיע באותו דף פירוט של חשבון הטלפון בסוף החודש, כאשר מדובר במתעלל בתוך הבית, ברגע שהוא יראה שהיא התקשרה למרכזי הסיוע לנפגעי ונפגעות תקיפה מינית, הוא יבין, אותו מתעלל, אותו עבריין, שהוא עלול להיחשף.

אורלי לוי אבקסיס: זה יכול לעלות – ואני חייבת להגיד לכם שמסיפורים ששמעתי זה כבר עלה – בחיים של אנשים.

אורלי לוי אבקסיס: זה מה שזה בא למנוע.

אורלי לוי אבקסיס: עכשיו, אני רוצה להודות לכמה אנשים.

אורלי לוי אבקסיס: בתחילת הדרך פניתי לשר התקשורת משה כחלון, שר התקשורת ושר הרווחה – ובאמת אתה פה בשני כובעים, כי זה עניין גם של רווחה וגם של תקשורת – עוד לפני שנכנסת למשרד הרווחה, ושאלתי אותך מה עמדתך בנושא הזה.

אורלי לוי אבקסיס: אני חייבת להגיד שהשר הלך אתי מתחילת הדרך יד ביד, ואמר לי: כשתגיע ההצעה – זה כל כך חשוב וזה כל כך עוזר, דווקא במצבי המשבר האלה ודווקא לנשים חלשות ונשים שקשה להן, ואני אעזור לך.

אורלי לוי אבקסיס: ובאמת, הוא הוכיח את זה גם כאשר הוא חבש גם את הכובע השני, של הרווחה.

אורלי לוי אבקסיס: ואני בטוחה שלא היה לך קל מול המשרדים.

אורלי לוי אבקסיס: כשאני עומדת כאן ומפרגנת לך, אז כיף לי לעשות את זה, ואתה שואל: למה לא לעשות את זה מהצד?

אורלי לוי אבקסיס: אז אני רוצה לעשות את זה מכאן כי מגיע לך ומגיע לעוד שרים שהיו בוועדת השרים.

יצחק וקנין: השר כחלון יודע להוריד את זה מהכוח אל הפועל.

אורלי לוי אבקסיס: נכון.

יצחק וקנין: וזה ייאמר לזכותו.

יצחק וקנין: בכל הדברים הוא עושה את זה ביד רמה.

אורלי לוי אבקסיס: לגמרי, וזאת הצעת חוק כל כך חשובה.

אורלי לוי אבקסיס: ואתה יודע מה קורה עם ארגוני הסיוע, כמה קשה להם, הם עצמם, כמה קשה להם לגייס כספים כדי לממן את אותן פעילויות – סדנאות, ליוויים.

אורלי לוי אבקסיס: יש משברים של כל מיני סניפים בארץ, אני יודעת שאתה מתגייס לנושא הזה ואתה משתדל לעזור.

אורלי לוי אבקסיס: ופה אני באמת – לא רק תודתי, גם תודת מרכזי הסיוע, ובעיקר התודות של הנשים שמופעלים עליהן לא רק כפייה מינית, לא רק התעללות, אלא גם טרור – – –

יצחק וקנין: סגן השר, סגן השר, אולי תריבו בחוץ?

אורלי לוי אבקסיס: – – – אלא גם טרור בתוך הבית, ושליטה על שיחות הטלפון, ועם מי מדברים ומה עושים.

אורלי לוי אבקסיס: ובנושא הזה אני חושבת שזה אחד מהדברים החשובים ביותר.

אורלי לוי אבקסיס: נותנים לאשה, באמת, לא רק לבחור את הדרך, אלא בכלל, שתהיה לה האופציה להחליט.

אורלי לוי אבקסיס: עכשיו, למה גם חשוב שהמספר הזה יהיה כברירת מחדל בטלפון?

אורלי לוי אבקסיס: כשאנשים ניצבים במצבי משבר הרבה פעמים המחשבה לא מסודרת, יש קושי להיכנס לאיזה תהליך הגיוני, מובנה.

אורלי לוי אבקסיס: אנשים במצבי משבר הם קצת אובדי עצות, ולכן, כמו המספרים של המשטרה, מכבי אש, מד"א וכדומה, בתור ברירת מחדל בטלפונים, אז בנקודה הזאת, באמת, גם אנשים לא זוכרים את המספרים, ופה יש חשיבות מכרעת.

אורלי לוי אבקסיס: שוב, אני רוצה להודות לכל השרים שתמכו בוועדת השרים לענייני חקיקה – – –

יצחק וקנין: תודה.

אורלי לוי אבקסיס: רגע, יש לי עוד כמה דקות.

אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה להודות – – –

יצחק וקנין: את לא חייבת לנצל את זה עד הסוף.

אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה להודות גם ללימור לבנת, שבתקופתה כשרת התקשורת בעצם קיבעה במספר אחד את המספרים של ארגוני הסיוע לתקיפה מינית.

אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה להודות לשרים אחרים שהיו – לסטס, שניהל שם והציג את הנושא בצורה חשובה ביותר ומשכנעת, ולשרים – – –

יצחק וקנין: התודה הכי חשובה היא לך, שיזמת את החוק הזה.

אורלי לוי אבקסיס: אבל אני לא לבד במערכה, ובלי התמיכה של השרים, וגם השרים של ש"ס – אני חייבת להגיד שבנושאים האלה אני מוצאת בהם פרטנרים אמיתיים, ולא בפעם הראשונה.

אורלי לוי אבקסיס: אני כל כך גאה להיות בקואליציה שבה אנחנו מסתכלים על האנשים לא כעל מספרים, שאנחנו יודעים לתת לפעמים מענים – הרבה פעמים יש לי גם חילוקי דעות עם משרדים כאלה ואחרים, אבל יש התקדמות, ובעיקר בכל הנושא של ילדים, נשים, נפגעי ונפגעות עבירה.

אורלי לוי אבקסיס: ועצם זה שאני נמצאת פה לא פעם ולא פעמיים, בקדנציה הזאת, על הבמה, זה אומר כמה הממשלה הזאת גם קשובה לנושאים האלה.

אורלי לוי אבקסיס: אני מקווה מאוד שזה רק צעד אחד בדרך לפתור – – –

יואל חסון: היא לא קשובה – – –

יצחק וקנין: תודה.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו גם בדברים האלה, אתה יודע, מנהלים מאבקים.

אורלי לוי אבקסיס: יש מאבקים שמצליחים, יש מאבקים שלוקח להם קצת יותר זמן.

אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה להודות לחבר הכנסת גדעון עזרא, ששותף אתי בהצעת החוק הזאת, וזה נושא שקרוב ללבו, אני מודה לך מאוד, חבר הכנסת גדעון עזרא, ואנחנו יחד נעשה ונצליח.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה, השר כחלון.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס.

יצחק וקנין: ישיב שר התקשורת, השר משה כחלון.

 משה (מוץ) מטלון: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אכן, כפי שאמרה חברת הכנסת אורלי לוי, אנחנו לעתים רואים שנשים סובלות לא רק מבעיות אלימות, או בעיות נוספות, יש עכשיו מושג של "טרור כלכלי", ונשים מוצאות את עצמן או עם טלפון מנותק, או שהבעלים – יכול להיות שגם הנשים, יש גברים מוכים, אבל זה ממש לא משנה – בודקים את תדפיס השיחות, למי התקשרת, למי לא התקשרת, ומגבילים אותן מאוד בצעדים שלהן.

 משה (מוץ) מטלון: אני חושב שהצעת החוק של חברת הכנסת לוי ושל חבר הכנסת עזרא היא ממש במקום, וכפי שאמרה חברת הכנסת לוי, כבר לפני כמה חודשים, כשהיא דיברה אתי על זה, אמרתי שזה דבר נכון וצודק.

 משה (מוץ) מטלון: אנחנו פה – ולא צריך להודות לנו יותר מדי; אנחנו עושים בדיוק מה שנדרש מאתנו לעשות.

 משה (מוץ) מטלון: חברת הכנסת לוי, אנחנו לא יכולים לשבת במקום ולשמוע על אשה מוכה, או ילד סובל, ולהיות אדישים.

 משה (מוץ) מטלון: אם נהיה אדישים – אף אחד מאתנו לא צריך להיות פה, לא סביב שולחן הממשלה ולא בכנסת; ולא פקידים.

 משה (מוץ) מטלון: לכן אנחנו עושים את מה שנדרש מאתנו, וכמובן תומכים בהצעת החוק, שהיא טובה ומבורכת.

יצחק וקנין: תודה לשר התקשורת, השר משה כחלון.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק התקשורת (בזק ושידורים) (תיקון – מוקד חירום טלפוני לנפגעות ולנפגעי תקיפה מינית), התשע"א–2011, של חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס.

יצחק וקנין: מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 6 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לדיון מוקדם בוועדה – 27 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק התקשורת (בזק ושידורים) (תיקון – מוקד חירום טלפוני לנפגעות ולנפגעי תקיפה מינית), התשע"א–2011, לדיון מוקדם בוועדה שתקבע ועדת הכנסת נתקבלה.

יצחק וקנין: 27 בעד, אין מתנגדים ואין נמנעים.

יצחק וקנין: ההצעה תועבר לוועדת הכלכלה של הכנסת – – –

ציפי חוטובלי: הוועדה לקידום מעמד האשה.

קריאות: – – –

יצחק וקנין: מעמד האשה – ועדת הכנסת תכריע בשאלה לאן תועבר הצעת החוק.

יצחק וקנין: [הצעת חוק פ/2760/18; נספחות.

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, אנחנו ממשיכים בסדר-היום: הצעת חוק לתיקון פקודת הנמלים (סייג לאחריות סוכן מכס), התשע"א–2010, של חברי הכנסת יריב לוין וזאב בילסקי; הנמקה מהמקום.

יצחק וקנין: ינמק חבר הכנסת יושב-ראש ועדת הכנסת יריב לוין.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, כבוד השרים, חברות וחברי הכנסת, הצעת החוק הזאת היא פרי יוזמה משותפת של חבר הכנסת זאב בילסקי ושלי, והמטרה שלה היא לתקן עיוות שקיים היום כלפי סוכני המכס, כאשר הם נדרשים לשאת באחריות ואף לשלם חובות או תשלומים שנדרשים מהיבואנים במקרים שהיבואנים אינם משלמים את התשלומים האלה.

יריב לוין: זה הסדר שגם אין לו הצדקה עניינית וגם הוא חורג ממה שנהוג במקצועות אחרים; בעריכת-דין אפילו חל איסור להיות ערב לתשלומים של הלקוח, לא רק שאתה לא יכול לשלם אותם.

יריב לוין: לכן ראוי ונכון שהעניין הזה יתוקן.

יריב לוין: סוכני המכס יהיו אחראים כמובן אם הם פעלו באופן שאיננו הולם, אבל לא אחראים לשאת בחובות או בתשלומים שמטבע הדברים היבואן הוא שצריך לשאת בהם.

יריב לוין: אני כמובן מבקש מהכנסת לתמוך בהצעה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת יריב לוין.

יצחק וקנין: ישיב שר התחבורה והבטיחות בדרכים, השר ישראל כץ.

ישראל כץ: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, הצעת חוק לתיקון פקודת הנמלים (סייג לאחריות סוכן מכס), של חבר הכנסת יריב לוין – הצעת החוק מבקשת לתקן את פקודת הנמלים כך שסוכן מכס לא יוגדר כבעל מטען, החב בכל החובות החלות על בעל הטובין, לרבות תשלום חובותיו האישיים של בעל הטובין כלפי צדדים שלישיים, ובהם חברות הנמל.

ישראל כץ: נוסף על כך, הצעת החוק מבקשת לקבוע שסוכן מכס לא יוגדר כשלוחו של בעל הטובין הנושא באחריות אישית לתשלום אגרת נמל והיטלים אחרים החלים על הטובין.

ישראל כץ: סוכן המכס מייצג את בעל הטובין מול חברות הנמל.

ישראל כץ: תפקידו דורש מקצועיות ואחריות רחבה, הן לגבי הטובין והן לגבי חברות הנמל, ועל כן אין לנשלו באופן מוחלט מאחריותו כלפי הטובין.

ישראל כץ: מאידך עלול להיווצר לסוכן המכס נזק כלכלי בשל אחריותו לחובותיו האישיים של בעל הטובין לחברות הנמל.

ישראל כץ: עמדת הממשלה, אשר גובשה בתיאום עם משרד האוצר, משרד המשפטים ומשרד התחבורה והבטיחות בדרכים, היא כי יש לאמץ את ההסדר הקבוע בחוק סוכני המכס, שלפיו סוכן המכס יהיה חייב באחריות כלפי המטען על-פי כל דין, ולעניין אחריותו לחובותיו הכספיים של בעל הטובין, סוכן המכס יישא באחריות אישית רק במידה שהוכח על-ידי מנהל אשר ייבחר על-פי פקודת הנמלים כי הוא סייע לבעל הטובין להתחמק מתשלום.

ישראל כץ: לפיכך עמדת הממשלה היא לתמוך בהצעת החוק, בהתאם להסדר כאמור.

יצחק וקנין: תודה לשר התחבורה והבטיחות בדרכים, השר ישראל כץ.

יצחק וקנין: אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק לתיקון פקודת הנמלים (סייג לאחריות סוכן מכס), התשע"א–2010.

יצחק וקנין: מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 7 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לדיון מוקדם בוועדה – 24 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק לתיקון פקודת הנמלים (סייג לאחריות סוכן מכס), התשע"א–2010, לדיון מוקדם בוועדת הכספים נתקבלה.

יצחק וקנין: 24 בעד, אין מתנגדים ואין נמנעים.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, ההצעה תועבר להכנה לקריאה – – –

יריב לוין: ועדת הכספים.

יצחק וקנין: ועדת הכספים?

יצחק וקנין: לי כתוב ועדת הכלכלה.

יצחק וקנין: אני מציע שוועדת הכנסת, שבראשותך – – –

יריב לוין: לא, אין צורך, הרי אף אחד לא מבקש כלכלה.

יצחק וקנין: אף אחד לא מבקש?

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, ההצעה תועבר לוועדת הכספים להכנתה לקריאה ראשונה.

יצחק וקנין: [הצעת חוק פ/3291/18; נספחות.

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: אנחנו ממשיכים בסדר-היום: הצעת חוק הרשויות המקומיות (בחירות) (תיקון – מלווה מחמת מחלה או מום), התשע"א–2011, של חבר הכנסת גדעון עזרא וקבוצת חברי הכנסת.

יצחק וקנין: ינמק חבר הכנסת גדעון עזרא.

גדעון עזרא: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, להצעת החוק הזאת הצטרפו גם זאב בילסקי, אורי אורבך, אורי מקלב, אורי אריאל ונחמן שי.

גדעון עזרא: הצעה זו נולדה על רקע פסיקתו של בית-המשפט העליון בעניין הבחירות במועצה המקומית ג'סר-א-זרקא.

גדעון עזרא: בבחירות שנערכו בנובמבר 2008 לראשות המועצה ולמועצה המקומית ביישוב ג'סר-א-זרקא נמצא כי הליך הבחירות היה מלווה בשורה ארוכה של ליקויים, ובין העיקריים שבהם – התגלה כי התבצעה הצבעה באמצעות מלווה גם כאשר המצביעים לא היו זקוקים באופן אמיתי לליווי.

גדעון עזרא: בית-המשפט בפסק-דינו מתייחס לליקויים בעניין הצבעה באמצעות מלווה, וקרא למחוקק להסדיר נושא זה כדי למנוע ניצול לרעה של אפשרות זו.

גדעון עזרא: ההחלטה של בית-המשפט היתה ב-1 במרס 2011.

גדעון עזרא: כיום אין על המצביע הטוען כי הוא זקוק לליווי כל חובה להצטייד באסמכתה כלשהי כתנאי למימוש זכותו לבחור באמצעות מלווה.

גדעון עזרא: ועדת הקלפי רק מוודאת עם המצביע כי הוא אכן מבקש להביא מלווה.

גדעון עזרא: לפיכך, הצעת חוק זו מבקשת למנוע ניצול לרעה של האפשרות להצבעה עם מלווה, וכך למנוע השפעה שלא כדין על תוצאות הבחירות, כדי לאפשר הליך בחירות הוגן ותקין.

גדעון עזרא: ההצעה קובעת הסדר זהה לזה הקיים בבחירות לכנסת, שלפיו במקרה של ספק בדבר קיומה של מגבלה המונעת מהמצביע להצביע בגפו, יכריע מזכיר ועדת הקלפי אם הוא רשאי להיעזר במלווה.

גדעון עזרא: אדוני היושב-ראש, אני מאוד מקווה שההצעה תעבור ומשרד הפנים יאשר אותה.

גדעון עזרא: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת גדעון עזרא.

יצחק וקנין: ישיב שר הפנים, סגן ראש הממשלה, השר אליהו ישי.

זאב בילסקי: אלי, אני גם חתום על זה, אז – – –

אליהו ישי: אתה גם חתום?

אליהו ישי: אז אני עלול להגיד שאני מתנגד פתאום, תיזהר.

אליהו ישי: עדיף – – –

זאב בילסקי: – – –

אליהו ישי: אז אל תקלקל לו.

אליהו ישי: הצעה טובה, אני באמת רוצה לקצר.

אליהו ישי: הצעה טובה, ראויה – להשוות את מה שקורה ברשויות המקומיות לגבי ליווי לאדם כזה או אחר שלא יכול להגיע לבד לקלפי, ראוי שזה יהיה כמו בבחירות לכנסת.

אליהו ישי: זה ימשיך להתקדם בתיאום – חבר הכנסת גדעון עזרא – זה יהיה בתיאום עם המשרד לגבי הדברים וההשלכות מסביב, וסמכויות שיהיו למזכיר הוועדה וכדומה.

אליהו ישי: ההצעה ראויה, ואנחנו תומכים בה.

יצחק וקנין: תודה לשר הפנים.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, הממשלה מסכימה לחוק.

יצחק וקנין: אני עובר להצבעה, רבותי.

יצחק וקנין: הצעת חוק הרשויות המקומיות (בחירות) (תיקון – מלווה מחמת מחלה או מום), התשע"א–2011 – מי בעד, מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 8 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לדיון מוקדם בוועדה – 26 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הרשויות המקומיות (בחירות) (תיקון – מלווה מחמת מחלה או מום), התשע"א–2011, לדיון מוקדם בוועדת הפנים והגנת הסביבה נתקבלה.

רוחמה אברהם-בלילא: כבוד היושב-ראש – – –

יצחק וקנין: 26 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יצחק וקנין: ההצעה תועבר לוועדת הפנים והגנת הסביבה להכנתה לקריאה ראשונה.

יצחק וקנין: [הצעת חוק פ/2365/18; נספחות.

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: אנחנו ממשיכים בסדר-היום: הצעת חוק הודעה לעובד (תנאי עבודה) (תיקון – סנקציה אזרחית בשל אי-מתן הודעה לעובד על תנאי עבודה), התש"ע–2010, של חברת הכנסת שלי יחימוביץ וקבוצת חברי הכנסת.

יצחק וקנין: תנמק חברת הכנסת שלי יחימוביץ.

שלי יחימוביץ': אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מדובר בהצעת חוק של חברת הכנסת מרינה סולודקין מקדימה, חבר הכנסת חיים כץ מהליכוד ושלי.

שלי יחימוביץ': החוק מחייב למסור לעובד, עם תחילת עבודתו במקום העבודה, הודעה ובה מפורטים הדברים הפשוטים ביותר – חובותיו, זכויותיו, משכורתו, תנאיו הסוציאליים.

שלי יחימוביץ': החוק הזה מהווה בסיס להתקשרות בין העובד לבין המעסיק, ולצערי הוא מופר ברגל גסה.

שלי יחימוביץ': ככל הנראה, ב-92% מהמקרים העובד כלל אינו מקבל את ההודעה הזאת.

שלי יחימוביץ': הצעת החוק שלנו משיתה קנס של 15,000 שקלים על המעסיק בגין אי-מסירת הודעה לעובד, ונוסף על זאת, ובעיקר, היא הופכת את חובת ההוכחה.

שלי יחימוביץ': והיה ולא מסר המעסיק הודעה לעובד, והעובד תובע אותו לאחר מכן בגין הפרת תנאים, מתהפכת חובת ההוכחה, והיא חלה על המעסיק ולא על העובד, והדבר הזה במידה רבה מאוד מגן על זכויותיו של העובד.

שלי יחימוביץ': אנחנו חיים בעידן שבו, לצערי, זכויותיהם של עובדים מופרות כל הזמן, אם כשהם מועסקים באמצעות קבלנים, אם בעבודה שעתית, אם בחוזים אישיים נצלניים – אלף ואחת שיטות לניצולם יש, והודעה לעובד היא עוד טריז שאנו מכניסים כחיץ, כדי להגן על זכויותיו של האדם העובד.

שלי יחימוביץ': תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת שלי יחימוביץ.

יצחק וקנין: ישיב שר התעשייה, המסחר והתעסוקה, השר שלום שמחון.

שלום שמחון: אדוני היושב-ראש, חברת הכנסת המציעה, הממשלה וועדת השרים לענייני חקיקה החליטו לתמוך בהצעת החוק כפוף לכך שחברי הכנסת המציעים יצהירו על דוכן הכנסת שהם מסכימים לתאם את נוסח הצעת החוק עם משרד התמ"ת, משרד האוצר ומשרד המשפטים.

שלום שמחון: בין תיאומים אלה יסכימו חברי הכנסת: 1.

שלום שמחון: סעיף 1 להצעת החוק – תיקון לסעיף 5 לחוק הודעה לעובד (תנאי עבודה), התשס"ב–2002, יהיה דומה לסעיף 26א(ב) לחוק הגנת השכר, התשי"ח–1958, כך שבית-הדין לעבודה יהיה רשאי להטיל פיצויים לדוגמה כשהמעביד לא מסר הודעה לעובד מפורטת ביודעין.

שלום שמחון: זה בשונה מנוסח ההצעה היום, המבקשת להטיל פיצויים לדוגמה על מעבידים גם במצבים שההודעה לא נמסרה בשגגה או בטעות שבתום לב מטעם המעביד.

יצחק וקנין: חבר הכנסת מוזס, טיפה יותר בשקט.

שלום שמחון: אפללו, די.

יצחק וקנין: חבר הכנסת אפללו.

אלי אפללו: אני מבקש סליחה.

שלום שמחון: סעיף 2 להצעת החוק בדבר מתן זכות תביעה לארגונים – יימחק.

שלום שמחון: עמדת משרד המשפטים בעניין זה היא כי הסנקציות האזרחיות הקבועות בהצעת החוק נועדו לתמרץ את העובד, בעל זכות העמידה, לתבוע את מעבידו, וכן כי הסנקציות האמורות באות לפצות את העובד.

שלום שמחון: מכאן שראוי כי העובד עצמו יביא ליישום הצעת החוק במקרה זה.

שלום שמחון: חוק הודעה לעובד (תנאי עבודה), התשס"ב–2002, מחייב מעביד למסור לעובד הודעה בדבר תנאי עבודתו במהלך החודש שלאחר תחילת עבודתו, וכן, אם חל שינוי בתנאי העבודה, למסור לעובד הודעה על כך בתוך 30 ימים.

שלום שמחון: הצעת החוק מבקשת לקבוע כי נוסף על הסנקציות המינהליות – קנסות מינהליים – והפליליות הקיימות בגין אי-מסירת הודעה לעובד, בית-הדין יהיה רשאי לפסוק לטובת עובד פיצויים ללא הוכחת נזק, פיצויים לדוגמה, עד לגובה שייקבע.

שלום שמחון: עוד מוצע לקבוע בהצעת החוק כי במסגרת תובענה אזרחית שבה שנוי במחלוקת תנאי שהיה אמור להיות מפורט בהודעה לעובד, ולא פורט או לא נמסר לעובד, יעבור נטל ההוכחה על המעביד – להוכיח את טיעוניו.

שלום שמחון: חלק מהסעדים או הסנקציות שהצעת החוק מבקשת לקבוע הוכרו בבית-הדין הארצי לעבודה.

שלום שמחון: כך, לדוגמה, פסקה השופטת סיגל דוידוב-מוטולה בהליך שניידר נגד "ניצנים אבטחה" בע"מ, ביום 3 במאי 2011: "הפרתו של חוק הודעה לעובד מהווה עבירה פלילית, אך יש לה גם השלכות במערכת היחסים המשפטית שבין העובד למעסיק.

שלום שמחון: כך, וכדוגמה, הפרת החוק עשויה להעביר את הנטל למעסיק, ככל שקיימת מחלוקת על תנאי העבודה.

שלום שמחון: בנוסף, עצם הפרת החוק אפשר שתגרום לנזק לא ממוני שהעובד זכאי לפיצוי בגינו, מבלי שמוטלת עליו חובה להוכיח נזק ממוני או קונקרטי לצורך כך.

שלום שמחון: מסירת הודעה בעל-פה על תנאי העבודה, אין בה כדי לייתר את החובה הכלולה בחוק להודעה מפורטת בכתב, ואין בה משום טענת הגנה המצדיקה אי-פסיקת פיצוי כספי בגין הפרת החוק.

שלום שמחון: צודקת המערערת כי היתה זכאית לפיצוי כספי בגין עצם הפרתו של חוק הודעה לעובד, ולולא היתה זונחת טענה זו בסיכומיה בבית-הדין האזורי, כך היינו פוסקים לה.

שלום שמחון: באשר לאמות המידה שלפיהן ייקבע הפיצוי הכספי, אלה תיוותרנה לפסיקה עתידית, במקרים המתאימים".

שלום שמחון: לאור האמור, הממשלה תומכת בהצעת החוק, כפוף לכך שחברי הכנסת יצהירו על הסכמתם לתאם את הצעת החוק – כבתחילת הדברים.

יצחק וקנין: תודה לשר שלום שמחון, שר התעשייה, המסחר והתעסוקה.

יצחק וקנין: חברת הכנסת שלי יחימוביץ, אתם מסכימים להסכמות שהגעתם אליהן עם הממשלה כפי שהקריא אותן השר?

יצחק וקנין: אני מבין שיש הסכמה.

שלי יחימוביץ': כן.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, אנחנו עוברים להצבעה.

יצחק וקנין: מי בעד, מי נגד הצעת חוק הודעה לעובד (תנאי עבודה) (תיקון – סנקציה אזרחית בשל אי-מתן הודעה לעובד על תנאי עבודה), התש"ע–2010?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 9 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לדיון מוקדם בוועדה – 26 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הודעה לעובד (תנאי עבודה) (תיקון – סנקציה אזרחית בשל אי-מתן הודעה לעובד על תנאי עבודה), התש"ע–2010, לדיון מוקדם בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

יצחק וקנין: 26 בעד, אין מתנגדים ואין נמנעים.

יצחק וקנין: ההצעה תועבר להכנתה לקריאה ראשונה לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

יצחק וקנין: [הצעת חוק פ/3130/18; נספחות.

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: הצעת חוק מרשם האוכלוסין (תיקון – רישום על-פי פסק-דין), התשע"א–2011, של חבר הכנסת איתן כבל וקבוצת חברי הכנסת.

יצחק וקנין: חבר הכנסת איתן כבל נמצא?

יצחק וקנין: נמצא.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אקדים ואומר שהצעת החוק הזאת מובלת על-ידי חבר הכנסת דוד אזולאי יחד אתי, יחד עם פניה קירשנבאום וחבר הכנסת זבולון אורלב, בעקבות יוזמה של "צהר לחקיקה" בראשות הרב גנזל.

איתן כבל: אני קודם כול אקרא את ההסבר לחקיקה הזאת, כי יש הרבה טועים ומתבלבלים וחושבים שמדובר עכשיו בחוק דתי שבא לעשות שינויים בכל תהליכי או במערכת היחסים או בסטטוס-קוו שקיים לגבי נישואין ולגבי רישום יהודים ומי שאינם יהודים.

איתן כבל: אז קודם כול נבהיר במה דברים אמורים.

איתן כבל: במרשם האוכלוסין נרשמים פרטיו האישיים של כל תושב, לרבות הלאום והדת שאליהם הוא משתייך.

איתן כבל: על מנת שפקיד הרישום במשרד הפנים ירשום אדם כיהודי, על המבקש להצהיר על דתו וכן להציג תעודה ציבורית, כדוגמת פסק-דין של בית-משפט מחוזי, או תעודה המעידה על יהדותו של אדם שהוצאה על-ידי רב קהילה יהודית בחוץ-לארץ.

איתן כבל: במצב הנוכחי, ייתכן כי פקיד משרד הפנים לא יהיה מוכן לקבל כראיה ליהדותו של אדם פסק-דין של בית-דין רבני בישראל אשר קבע כי האדם יהודי, בעוד שהוא יהיה מוכן לקבל כראיה תעודה ציבורית המעידה על יהדותו של אדם ואשר עליה חתום רב או גורם קהילתי יהודי מכל זרם שהוא בחוץ-לארץ.

איתן כבל: על סירוב משרד הפנים לתקן את הרישום על-פי פסק-דין של בית-הדין הרבני נסבה עתירה לבג"ץ בתיק בג"ץ 7490/09.

איתן כבל: משרד הפנים טען כי פסק-דינו של בית-הדין הרבני אשר הכיר ביהדותו של אדם לעניין נישואין אינו מהווה "תעודה ציבורית" או ראיה להיותו יהודי.

איתן כבל: בסופו של דבר, באותה פרשה הסכים פקיד משרד הפנים לרשום את העותרת כיהודייה, אך ההתנגדות העיקרית לא סרה.

איתן כבל: עד היום טרם התקבלה כל הודעה ממשרד הפנים כי מעתה והלאה יירשם אדם כיהודי על-פי פסק-דין של בית-הדין.

איתן כבל: מצב זה מהווה פגיעה חמורה בכבוד האדם של אותם יהודים המבקשים שמדינת ישראל תכיר ביהדותם בהתאם לפסיקה של ערכאה שיפוטית במדינת ישראל.

איתן כבל: בנוסף, יש במצב הקיים פגיעה בכבודה של מדינת ישראל, שכן יוצא כי מוסד שיפוטי ישראלי, בית-דין רבני של מדינת ישראל, הוא במעמד נחות מזה של רב קהילה בחוץ-לארץ.

איתן כבל: על כן מוצע להבהיר כי בית-דין רבני מוסמך לתת פסק-דין בעניין יהדותו של אדם וכי פסק-דין זה ייחשב כראיה לצורך רישומו של אדם כיהודי.

איתן כבל: וכאן משפט מאוד חשוב: יש לציין כי אין מדובר על מתן בלעדיות לבית-הדין הרבני לקבוע כי אדם הוא יהודי אלא בהוספת הליך שהתווסף לאפשרויות המגוונות הקיימות כיום.

איתן כבל: זאת אומרת, נוצב מצב אבסורדי שבו בית-הדין הרבני מכיר ביהדותו של הפונה, ומצד שני, המדינה איננה מכירה – זה עוד לא היה; וזה בעקבות אירוע שקרה, כך לפחות נאמר לי.

איתן כבל: יהודים שהתנצרו לפני עשרות שנים, והצאצאים שלהם החליטו – על-פי הדין אם האמא היא יהודייה – לשוב אל חיק היהדות, פנו לרבנות, והרבנות אכן חקרה ושקלה ובדקה ומצאה שאכן, איך הרמב"ם אמר?

איתן כבל: מי שיהודי הוא יהודי; לא משנה לאן הוא מגיע, בוודאי כשהוא בא ולאורך כל הדרך האם היתה יהודייה.

איתן כבל: אישרו שהם יהודים לכל דבר וכן נישאו על-פי דת משה וישראל.

איתן כבל: וכשבאו למשרד הפנים להירשם כיהודים, נמצא שהם אינם יכולים להירשם, ונוצר פה ממש מצב אבסורדי פעמיים, כפי שהגדרתי.

איתן כבל: פעם אחת – כי אם היו מביאים אישור של רב מחוץ-לארץ, זה היה בסדר.

איתן כבל: לכן באנו להתקין ולהסדיר, וחבר הכנסת דוד אזולאי, יחד אתי ויחד עם חבר הכנסת אורלב, אני רוצה להזכיר שבאותו יום, "יום היהדות", שהוביל פה, בכנסת ישראל, חבר הכנסת אורלב, במסגרת הדיונים בוועדות עלה העניין הזה והחלטנו כולנו לחבור כדי לתת תיקון לעניין, לאבסורד הזה.

איתן כבל: אני רוצה להדגיש שבפירוש לא מדובר בתיקון שנותן סמכויות יתר בעניינים כאלה ואחרים לרבנות הראשית, אלא בפירוש מדובר רק במקרים שבהם הרבנות כבר קבעה שהאיש יהודי והמדינה היא זו שמונעת לרשום אותו כיהודי.

איתן כבל: אני מודה לכם על התמיכה.

איתן כבל: אני מודה למשרד הפנים ושר הפנים על התמיכה בחוק.

איתן כבל: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת איתן כבל.

יצחק וקנין: ישיב שר הפנים וסגן ראש הממשלה השר אליהו ישי.

אליהו ישי: גם בהצעת החוק הזאת אני תומך מאוד.

אליהו ישי: אני חושב שבאמת החוק שדוד אזולאי הגיש יחד עם חבר הכנסת כבל – זה באמת אבסורד גדול.

אליהו ישי: אני כשר הפנים ועובדי משרד הפנים לא יכולים לאשר את יהדותו של אדם שהרבנות הראשית קובעת שאכן הוא יהודי.

אליהו ישי: זה משהו נורא.

אליהו ישי: זה כאילו יש מצב שקשור ביהדות, אז צריך להיות אנטגוניזם דווקא הפוך.

אליהו ישי: אני באמת מאוד מעריך את הצעת החוק ואת הגישה הצודקת והזועקת, משום שיכולים להיות אלפים ורבבות ועשרות אלפים של יהודים כאלה, שמוכיחים את יהדותם ושבים בחזרה לביתם, והרבנות הראשית מאשרת את זה.

אליהו ישי: אז מה, נגיד להם לא?

אליהו ישי: תירשמו כגויים?

אליהו ישי: הם מודים שהם יהודים והרבנות הראשית מכירה אותם כיהודים.

אליהו ישי: אני באמת מברך את המציעים, חבר הכנסת אזולאי וחבר הכנסת כבל.

אליהו ישי: תודה.

יצחק וקנין: תודה לשר הפנים וסגן ראש הממשלה אלי ישי.

יצחק וקנין: מתנגד לחוק, חבר הכנסת טלב אלסאנע.

דוד רותם: למה הוא מתנגד?

יצחק וקנין: תיכף תשמע.

טלב אלסאנע: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, לא פעם אנחנו נתקלים בבעיה עם מינהל מרשם האוכלוסין כאשר – אלי פונים אנשים שפנו לבית-הדין השרעי וקיבלו פסקי-דין, והרשם במינהל מרשם האוכלוסין נוטל לעצמו את הסמכות כאילו שהוא ערכאת ערעור.

טלב אלסאנע: הוא לא מקבל את המרות ואת הסמכות של בתי-הדין השרעיים, הוא לא דואג לרשום ולקיים את פסקי-הדין, ולעתים מאלץ את אותם אנשים לפנות לבתי-המשפט המחוזיים ולבתי-המשפט לענייני משפחה.

טלב אלסאנע: השאלה הנשאלת, ואני מבקש משר הפנים, כאחראי ללשכת מרשם האוכלוסין, להנחות אותם שיש לכבד את החלטות הערכאות של בתי-הדין השרעיים, כי כתוב בהגדרה שהוא חייב לציית להחלטה של בית-הדין או של בתי-המשפט ולא בהכרח של בית-משפט, ובית-הדין השרעי הוא ערכאה שיפוטית מוסמכת.

טלב אלסאנע: אני מנצל את ההזדמנות הזאת כדי לפנות לשר הפנים אלי ישי בסוגיה שהעליתי כאן, מעל הדוכן, בקשר לרישום כתובתם של התושבים הערבים בנגב.

טלב אלסאנע: יכול להיות שיש יישובים לא-מוכרים, אבל לא יכול להיות שיש תושבים לא-מוכרים.

טלב אלסאנע: לא יעלה על הדעת שלאנשים האלה אין כתובת.

טלב אלסאנע: לכל אזרח, לכל תושב יש שם ויש כתובת.

טלב אלסאנע: והם עד היום חיים בעידן שהיה לפני 50 שנה, רושמים שמות של שבטים כאילו שם של שבט זה תחליף לכתובת.

טלב אלסאנע: אני מבקש לציין ולאפשר לתושבים לרשום את כתובתם ושם יישובם על-פי השמות של אותם יישובים, לא משנה אם היישוב מוכר או לא מוכר.

טלב אלסאנע: לציין נ"צ – באיזה מקום הוא נמצא, באיזה מחוז הוא נמצא, בקרבת איזה מקום מתוכנן ומוכר הוא נמצא.

טלב אלסאנע: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת טלב אלסאנע.

יצחק וקנין: יש אפשרות לנימוק נוסף – של חבר הכנסת דוד אזולאי.

יצחק וקנין: לרשותך חמש דקות.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, נשארו לי חמש דקות, אתה יכול לתת לו עשר.

יצחק וקנין: זה כשעושים קיזוז, אבל אני בדרך כלל לא עושה קיזוזים.

יצחק וקנין: מה שמגיע לכל אחד, ידבר.

דוד אזולאי: אדוני היושב-ראש, אני רוצה בראש ובראשונה לברך את שר הפנים על אישור הצעת החוק הזאת, שהיא באמת הצעה ראויה.

דוד אזולאי: זה חוק שבא בעקבות דיון שהיה כאן ביוזמתו של חבר הכנסת אורלב ב"יום היהדות", והדיון הזה התקיים אצלי בוועדת הפנים; חברי איתן כבל היה נוכח בדיון הזה.

דוד אזולאי: ובאמת ישבה בפנינו משפחה שהציגה את המצוקה, כאשר יש להם כל האישורים על יהדותם, בית-הדין הרבני בטבריה אישר את יהדותם, אבל כאשר הגיעו למינהל האוכלוסין, פקיד הודיע להם שהוא לא יכול לרשום אותם.

דוד אזולאי: זאת אומרת, גם רב קונסרבטיבי היה יכול לאשר את יהדותם, והם היו מקבלים, אבל כשמגיעים לבית-הדין הרבני במדינת ישראל, שם הם לא יכולים לעשות כלום, והתוצאה היא שאותה משפחה לא נרשמה.

דוד אזולאי: יש לזה גם השלכה – זה לא רק הם, זה גם הילדים שלהם.

דוד אזולאי: מה שקורה לאט-לאט – במשך הזמן כל המסמכים הולכים ונעלמים, או שפג תוקפם, ואז בעצם אנחנו הופכים אותם לגויים שלא מרצונם.

דוד אזולאי: לכן אני באמת רוצה להודות לחברי חבר הכנסת איתן כבל שדחף גם הוא את הנושא הזה.

דוד אזולאי: טוב שמאותו יום יצאה תועלת כזאת לאותה קבוצה.

דוד אזולאי: הם לא היחידים; אני אומר, כשראיתי אותם, עד כמה – אני אישית, כיושב-ראש ועדת הפנים לשעבר, לא הייתי מודע לנושא הזה.

דוד אזולאי: רק לאחר מכן ראיתי עד כמה הנושא הזה חשוב, והבאנו אותו לתיקון.

דוד אזולאי: לא יעלה על הדעת שלפי בית-דין רשמי במדינת ישראל, שקובע יהדות – אבל הוראה שלו לפקיד הרישום במשרד הפנים – לא יכול להירשם כיהודי.

דוד אזולאי: אני מאוד מקווה שהחוק הזה יתוקן.

דוד אזולאי: אני מבקש, אדוני היושב-ראש, שהנושא הזה יועבר לוועדת הפנים, כי זה המקום שאמור לטפל בזה.

דוד אזולאי: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת דוד אזולאי.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, אנחנו עוברים להצבעה, הצעת חוק מרשם האוכלוסין (תיקון – רישום על-פי פסק דין), התשע"א–2011, של חבר הכנסת איתן כבל וקבוצת חברי הכנסת.

יצחק וקנין: מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 10 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לדיון מוקדם בוועדה – 37 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק מרשם האוכלוסין (תיקון – רישום על-פי פסק-דין), התשע"א–2011, לדיון מוקדם בוועדת הפנים והגנת הסביבה נתקבלה.

יצחק וקנין: 37 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יצחק וקנין: הצעת החוק – – –

אורלי לוי אבקסיס: לא הספקתי להצביע.

יצחק וקנין: אני יכול להגיד את זה לפרוטוקול, שלא הספקת להצביע, אבל אני לא יכול לשנות את התוצאה.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, הצעת החוק תועבר לוועדת הפנים והגנת הסביבה להכנתה לקריאה ראשונה.

יצחק וקנין: הכרזתי על התוצאה.

יצחק וקנין: הכרזתי.

יצחק וקנין: [הצעת חוק פ/3258/18; נספחות.

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: אנחנו ממשיכים בסדר-היום, רבותי.

יצחק וקנין: הצעת חוק המוזיאונים (תיקון – החלת החוק ביהודה ושומרון), התשע"א–2011, של חבר הכנסת אורי אריאל – הנמקה מהמקום.

אורי אריאל: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת והשרים, חוק המוזיאונים, ובשמו המלא:

אורי אריאל: חוק המוזיאונים – החלת החוק ביהודה ושומרון, הוא חוק שניסינו לחוקק שנים רבות, אלא שאמרו לנו שמשרד הביטחון ידאג לזה, כי זה באחריותו ביהודה ושומרון ובחבל-עזה.

אורי אריאל: דא עקא, ששרי הביטחון, וכמובן גם שר הביטחון הנוכחי, לעתים נדמה שיש להם איזה הנאה כשמתעללים בתושבים שם, ולכן הם מוכנים להפלות אזרחי ישראל שגרים באותם אזורים.

אורי אריאל: ואני אומר להם שדי לאפליה ודי להפקרות.

אורי אריאל: חובה לגמור את הסיפור הזה, ואני קורא לכל חברי הכנסת לתמוך.

אורי אריאל: אין שום היגיון, סיבה, שהחוק הזה, כמו שהוא חל על כל אזרחי מדינת ישראל ועל כל היישובים היהודיים, לא יחול גם על תושבי אריאל, מעלה-אדומים, קדומים, קריית-ארבע וכן הלאה.

אורי אריאל: זו מציאות של אפליה שלא צריך להסכים אתה.

אורי אריאל: אני מקים פרויקט שנועד לבחון את כל החוקים שלא חלים על אזרחי ישראל ביהודה ושומרון, כמו – אתן לכם דוגמה אחת:

אורי אריאל: חוק אוויר נקי לא חל משום מה ביהודה ושומרון.

אורי אריאל: זאת אפליה שאין לה שום הצדקה, וצריך לתקן את זה.

אורי אריאל: אני מקווה שמהשבוע הזה, החל בחוק שלי, חוק המוזיאונים, כל שבוע יובא חוק על-ידי חבר כנסת אחר שיביא תיקון בעניין של האפליה.

אורי אריאל: אני משוכנע שזה יאפשר לשרת התרבות והספורט לתקן את התקנות ולעשות את הפעילות הנדרשת לעזור לאותם מוזיאונים כאשר נגמור את החקיקה, בעזרת השם, ואני מבקש מכולכם לאשר את החוק הזה.

אורי אריאל: תודה.

יצחק וקנין: יש כבר מתנגד אחד שביקש.

יצחק וקנין: תשיב על הצעת החוק שרת התרבות והספורט לימור לבנת.

יצחק וקנין: רבותי, אני מבקש – חבר הכנסת ברכה ויושב-ראש הקואליציה זאב אלקין, תעשו את זה במקום אחר, באיזו פינה אחרת.

יצחק וקנין: לא מול הדוכן בבקשה.

לימור לבנת: אדוני היושב-ראש, מכובדי חברי הכנסת, חבר הכנסת אורי אריאל, הצעת חוק המוזיאונים (תיקון – החלת החוק ביהודה ושומרון) היא הצעת חוק ראויה, היא הצעת חוק נכונה, היא הצעת חוק שנועדה לקבוע שכל אזרחי ישראל, באשר הם, בכל מקום שבו הם גרים, הם אזרחים שווי זכויות, הם אזרחים שווי מעמד.

לימור לבנת: לא יהיו אזרחי ישראל שאינם זכאים לזכויות ולשירותים כמו אזרחים אחרים, שגרים במקום אחר, רק משום שהם גרים במעלה-אדומים, או אולי הם גרים באריאל, אולי הם גרים בקריית-ארבע, או אולי הם גרים בכפר-אדומים, או במקומות אחרים.

לימור לבנת: חברי חברי הכנסת, הצעת החוק הזאת, כפי שאמרתי, היא הצעת חוק ראויה, ולכן הממשלה תומכת בה.

לימור לבנת: אני רוצה כאן להדגיש – אגב, אני כבר התחלתי לקבל – עוד לפני שחבר הכנסת אורי אריאל בכלל העלה את הצעת החוק כאן קודם ונימק אותה – פניות מעיתונאים באתרי אינטרנט, איך יכול להיות שחלילה וחס אני אתמוך בהצעת חוק שמעניקה זכויות שוות לתושבי ישראל ואזרחי ישראל שחיים באזורי יהודה ושומרון, רחמנא ליצלן.

לימור לבנת: אז אני מודיעה כאן באופן ברור, צלול ורם:

לימור לבנת: ממשלת ישראל לא מפלה את אזרחי ישראל שחיים באזורי יהודה ושומרון, והם יקבלו את כל השירותים.

לימור לבנת: זאת עמדתי כאזרחית ישראל, כחברת הכנסת, כשרה בממשלת ישראל, כשרת התרבות והספורט, וכך אני פועלת, וזאת עמדת ממשלת ישראל, שנתקבלה בוועדת שרים לחקיקה.

לימור לבנת: אני רוצה לומר מעבר לזה.

לימור לבנת: הדבר הוא באמת דבר תמוה.

לימור לבנת: מדובר פה בסיפור עלילה שהתחיל בשנת 1999.

לימור לבנת: אני מחזיקה כאן בידי אסופת מסמכים החל מ-1999.

לימור לבנת: כבר אז – מסתכלת כאן – יש כאן

לימור לבנת: מסמך מ-14 בפברואר 1999 של מפקדת הפרקליט הצבאי הראשי, עוזר הפצ"ר לדין בין-לאומי.

לימור לבנת: אז קראו לו סגן אמיר בן-בסט.

לימור לבנת: אני לא יודעת איפה הוא היום – מאז 1999.

לימור לבנת: אני מקווה שהוא רואה בטוב.

לימור לבנת: כאן כבר מדובר בהחלת חוק המוזיאונים על הרשויות המקומיות הישראליות באיו"ש.

לימור לבנת: יש כאן שני עמודים עם סעיפים וסעיפי סעיפים מה צריך לעשות ואיך צריך לנהוג כדי להחיל את חוק המוזיאונים.

לימור לבנת: אחר כך זה ממשיך.

לימור לבנת: והסאגה הזאת נמשכת במהלך השנים.

לימור לבנת: יש כאן עוד מסמכים.

לימור לבנת: ובמהלך השנים הללו משרד החינוך, התרבות והספורט, ואחרי זה משרד התרבות והספורט, ושוב החינוך, התרבות והספורט.

לימור לבנת: הרי אנחנו כל פעם נפרדים ומתחברים וחוברים ומתפצלים.

לימור לבנת: ולאורך כל אותן שנים משרד הביטחון והפרקליט הצבאי הראשי, הפצ"ר, ומחלקת הדין הבין-לאומי, דבל"א, מתכתבת הלוך וחזור ומסבירים לנו שצריך צווי אלוף, והנה תיכף אולי יוציאו צווי אלוף, ושאנחנו נבדוק, ואנחנו נבחן, ואנחנו נראה.

לימור לבנת: ויש כאן מעבר לכך.

לימור לבנת: יש פה אפילו אמירה שקובעת במכתבו של – עוד מכתב אחד מאפריל 2003 – אמיר בן-בסט, שהוא כבר סרן.

לימור לבנת: בינתיים הוא עלה בדרגה, כי אנחנו ב-2003.

לימור לבנת: גם הוא מדבל"א, ממפקדת הפרקליט הצבאי הראשי.

לימור לבנת: כאן הוא כותב כבר שמצרפים תיקון חקיקה מוצע, שבו הוא מציע, "בדיני חינוך במסגרת נספח כלולים חוקים ישראליים שהוחלו על הרשויות המקומיות הישראליות באיו"ש כדוגמת חוק לימוד חובה, כדוגמת חוק חינוך ממלכתי, כדוגמת חוק יום חינוך ארוך".

לימור לבנת: הרי איך לומדים שם ביישובים ביהודה ושומרון?

לימור לבנת: מכוח אותם חוקים שהוחלו על היישובים שם, ומכוח אותו דבר ניתן להחיל גם את חוק המוזיאונים ביישובי יהודה ושומרון.

לימור לבנת: הרי כבר החילו חוקים שמכוחם מתבצעות פעולות כאלו ואחרות והתושבים חיים שם.

לימור לבנת: אבל יש כאלה שחושבים שלא צריך לאפשר לתושבים לחיות שם באופן נורמלי, ולכן, למשל, במעלה-אדומים, שם נמצא מוזיאון מדהים לאמנות של הצייר הנודע והנפלא, משה קסטל, שהוריש בצוואתו את כל ציוריו, את כל יצירות האמנות שלו דווקא למעלה-אדומים, וציווה וקבע ששם, במעלה-אדומים, בנוף המופלא הזה, יקום מוזיאון, ושם יהיו כל יצירותיו.

לימור לבנת: ואלמנתו מנהלת את המקום.

לימור לבנת: אני מזמינה את כולם לנסוע לשם למעלה-אדומים לראות את המקום המופלא הזה ואת היצירות הנהדרות שלו.

נחמן שי: מעלה-אדומים?

לימור לבנת: מעלה-אדומים.

לימור לבנת: המוזיאון הזה של משה קסטל לא יכול לקבל תמיכה ממשרד התרבות, משום שהוא לא יכול לקבל הכרה בגלל אותה בעיה הזויה, תמוהה, מוזרה.

לימור לבנת: תושבי מעלה-אדומים יש להם מערכת חינוך.

לימור לבנת: התלמידים לומדים שם על-פי החוק הישראלי.

לימור לבנת: אין שם החלת החוק ואין שם ריבונות, זה נכון, אנחנו גם לא מבקשים להחיל ריבונות, אבל הם לומדים שם.

לימור לבנת: ושם מקבלים שייאות, ושם מקבלים שירותי חשמל, ושם מקבלים מים, ושם מקבלים את כל השירותים, אבל המוזיאון של משה קסטל לא יכול לקבל מאתנו תמיכה אלא כאיזו גלריה, לא תמיכה אמיתית של מוזיאון.

לימור לבנת: זה דבר לא מובן ולא ברור.

לימור לבנת: יש המוזיאון הארכיאולוגי בקריית-ארבע, שרשות העתיקות רואה בו מוזיאון חשוב ביותר, אבל הוא לא יכול לקבל תמיכה, כי הוא לא מוכר.

לימור לבנת: זה דבר שהדעת לא תופסת אותו.

לימור לבנת: ומשום כך אני אומרת וחוזרת לאותם דברים, בדיוק לאותם מקומות, לאותה תכתובת בלתי נתפסת ובלתי נגמרת שכאמור נמשכת מ-1999, מזה 12 שנים, בין משרד הביטחון ובין כל הגורמים.

לימור לבנת: הצעות חוק אין-סופיות.

לימור לבנת: אנחנו מדברים לא רק על הצעות חוק אין-סופיות, אלא על התכתבויות.

לימור לבנת: אני כשרת תרבות עסקתי בזה בקדנציה הקודמת שלי, בין 2003 ל-2006.

לימור לבנת: שוב, התכתבויות, יועצי לענייני תרבות בשעתו עסק בזה; אני, כמובן, על-פי כך שהסמכתי אותו לעשות כן.

לימור לבנת: אנחנו עסקנו ועוסקים בזה.

לימור לבנת: אנחנו ממשיכים ומתכתבים.

לימור לבנת: לא זו אף זו, אנחנו עסקנו באותה הצעת חוק של חבר הכנסת אורי אריאל לפני שלושה שבועות או שבועיים וחצי בוועדת השרים לחקיקה.

לימור לבנת: הגיעה הצעת החוק של חבר הכנסת אורי אריאל לוועדת שרים לחקיקה; בא נציג משרד הביטחון ואמר: אנחנו נטפל בזה.

לימור לבנת: הענקנו לנציג משרד הביטחון שבועיים כדי שיחזור אלינו ויאמר לנו מה קורה.

לימור לבנת: ובכן, בתום השבועיים הללו חוזר נציג משרד הביטחון ביום ראשון השבוע לוועדת השרים לחקיקה, ואומרים לו: נו, והוא אומר: אנחנו באמת בודקים עכשיו את העניין.

לימור לבנת: ואני אומרת לו: אתם הרי בודקים את זה מ-1999, כל התכתובת נמצאת בידי.

לימור לבנת: והוא אומר: כן, אבל אנחנו בוחנים את זה עכשיו, אנחנו נעשה משהו.

לימור לבנת: ואני שואלת אותו: כמה זמן, להערכתך, ייקח לכם לבדוק?

לימור לבנת: ואומר נציג משרד הביטחון: ייקח לנו לבדוק, אנחנו לא יודעים, לא ברור לנו.

לימור לבנת: אני אומרת לו: שבוע?

לימור לבנת: שבועיים?

לימור לבנת: חודשיים?

לימור לבנת: חצי שנה?

לימור לבנת: כמה זמן זה ייקח?

לימור לבנת: והוא אומר: אני לא יודע, כי זה לא אצלנו, זה במינהל האזרחי.

לימור לבנת: נו, וכי מה נעשה עכשיו?

לימור לבנת: אז כמה זמן נחכה עכשיו?

לימור לבנת: לפיכך ועדת השרים לחקיקה החליטה שאנחנו לא נמתין עוד, אלא נביא את זה היום, בהסכמת הממשלה, להצבעה במליאת הכנסת.

לימור לבנת: אם משרד הביטחון בעצמו הוא זה אשר מושך ומושך ולא נותן מענה, אנחנו צריכים הרי לסיים את הפרשה הזאת.

לימור לבנת: אני רוצה לומר לכם עוד, חברי חברי הכנסת, אמרתי קודם שפנו אלי.

יצחק וקנין: אם אפשר לקצר טיפה.

יצחק וקנין: אני מצטער, כבר 15 דקות.

לימור לבנת: כן, אני יודעת, אבל חזקה עלי מצוותו של זאב, אתה יודע.

לימור לבנת: בעניין הזה יש פשוט חומר רב כאן.

לימור לבנת: אני רוצה להקריא שחברי הכנסת ידעו על מה מדובר.

לימור לבנת: בכל זאת מ-1999 זה נמשך 12 שנה.

לימור לבנת: אז מה זה 15 דקות לעומת 12 שנה?

לימור לבנת: – זמן קצר כדי להבהיר לחברי הכנסת את כל המשמעויות.

לימור לבנת: למשל ראיתי שחבר הכנסת נחמן שי, שהאזין לי בקשב רב, לא ידע שמוזיאון קסטל לא מקבל תמיכה.

לימור לבנת: אני בטוחה שזה דבר שיכול להשפיע גם על החלטתו ועל הצבעתו.

זאב בילסקי: אולי תפרטי קצת יותר.

יצחק וקנין: תראה, זאב בילסקי, אפשר להמשיך פה עד הלילה, אין בעיה.

יצחק וקנין: יש לנו סדר-יום ארוך מאוד.

זאב בילסקי: אתה ואני לא שחקנים.

זאב בילסקי: בוא נדבר שנינו עם אלקין.

לימור לבנת: לכן אני מסבירה את הדברים.

לימור לבנת: אני רוצה לומר שאותם עיתונאים שכבר טרחו להתקשר טרחו כבר לומר: מדובר בתוספת של 15 מוזיאונים, זה יפגע במוזיאונים.

לימור לבנת: אני בכלל לא מבינה את השאלות האלו.

לימור לבנת: קודם כול לא מדובר ב-15 מוזיאונים.

לימור לבנת: הלוואי שהיו 15 מוזיאונים.

נחמן שי: אבל איך זה יתחלק בין המוזיאונים הקיימים?

לימור לבנת: אני רוצה לומר משהו כאן.

לימור לבנת: יש כאן אמירה מאוד חשובה, שאלה חשובה מאוד.

לימור לבנת: תראה, כל שנה נוספים מוסדות תרבות, לא מוזיאונים.

לימור לבנת: למשל השנה נוספו שתי תזמורות וזה יוצר בעיה, זה יוצר קושי.

לימור לבנת: כי מה קורה?

לימור לבנת: יש לנו הסכם תרבות.

לימור לבנת: אין לנו תוספות תקציביות לתרבות, לצערי הרב.

לימור לבנת: אני אמרתי את זה הבוקר בדיון אחר שהיה כאן על הדוכן הזה.

לימור לבנת: לצערי הרב, תקציב התרבות של מדינת ישראל הוא מעליב, הוא נמוך, הוא שערורייתי.

לימור לבנת: אני אומרת את זה כשרה, אני אומרת את כל הזמן, אני אומרת את זה כחברה בממשלה.

לימור לבנת: זה, אגב, כל הממשלות, זה לא דבר ששייך לממשלה כזו או אחרת.

לימור לבנת: דווקא השנה תקציב התרבות יותר גדול מאי-פעם.

לימור לבנת: הוא יותר גדול מאי-פעם, אבל זה לא משנה את העובדה שנוספים מוסדות תרבות.

לימור לבנת: מה נעשה, נכבול אותם?

לימור לבנת: נגיד: לא ניתן לכם?

לימור לבנת: אין אפשרות כזאת, לא חוקית ולא מוסרית, זה ברור לגמרי.

לימור לבנת: לכן, ברגע שנוספים מוסדות תרבות, מטבע הדברים יש תמיד פגיעה במוסדות הקיימים, עד שלא נחוקק כאן – נעשה משהו כדי להגדיל את תקציב התרבות לפחות בהתאם לגידול הטבעי שיש, אבל זה לא קורה כמובן.

לימור לבנת: לכן השאלה שאתה שואל היא שאלה מאוד מאוד נכונה, אבל היא נכונה באופן כללי, היא נכונה בכלל.

לימור לבנת: הרי אי-אפשר להגיד: מכיוון שהם גרים באיו"ש, או המוזיאון באיו"ש, אנחנו לא ניתן, כי זה יפגע במוסדות אחרים.

לימור לבנת: ומה עם תזמורת "בארוקדה", למשל, שהשנה הצטרפה למעגל התזמורות ובעקבות זה יש פגיעה מסוימת?

לימור לבנת: או עם האנדלוסית, שהצטרפה השנה ובעקבות זה יש פגיעה מסוימת?

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: אני מצטער, אני לא חושב שיש אפשרות לדבר 20 דקות על הצעת חוק.

יצחק וקנין: עם כל הכבוד לשרה, אני לא רוצה – – –

לימור לבנת: בסדר, אני מקבלת את זה.

לימור לבנת: אני מסכמת בכך שהממשלה מאמינה שאנחנו נותנים שירותים לכל אזרחי ישראל, בכל מקום שבו הם גרים, כולל כמובן באזורי יהודה ושומרון, ואנחנו תומכים בהצעת החוק.

לימור לבנת: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לשרת התרבות והספורט, השרה לימור לבנת.

יצחק וקנין: יש מתנגד לחוק, חבר הכנסת טלב אלסאנע.

יצחק וקנין: לרשותך, חבר הכנסת אלסאנע, חמש דקות להתנגד.

טלב אלסאנע: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, כבוד השרים, אם לשרת התרבות היו 20 דקות כדי לנמק ולשכנע, אני צריך 20 דקות, כי הדברים שלה – צריך את הזמן, כן.

טלב אלסאנע: אמרה כבוד השרה שהממשלה מעניקה שירות לאזרחי המדינה בכל מקום שהם נמצאים.

טלב אלסאנע: אז השאלה היא אם היא מעניקה שירות לאזרחי המדינה שנמצאים – החוק הזה חל על אזרחי המדינה שנמצאים בארצות-הברית?

טלב אלסאנע: האם מדינת ישראל מעניקה שירות לאזרחים שנמצאים בחו"ל?

טלב אלסאנע: האם מדינת ישראל מעניקה את תקציב המיליונים שיש לאזרחי המדינה הערבים בתוך המדינה?

טלב אלסאנע: האם הממשלה קיימה את חובתה לגבי אזרחיה הנמצאים בתוך גבולות המדינה?

טלב אלסאנע: הייתי מעוניין מאוד לשמוע מהשרה – – –

ג'מאל זחאלקה: – – – מוזיאונים ביישובים הלא-מוכרים.

טלב אלסאנע: לא ביישובים הלא-מוכרים, ביישובים הכן-מוכרים, חבר הכנסת זחאלקה.

טלב אלסאנע: כמה מיליונים, כבוד השרה, יש במגזר הערבי?

טלב אלסאנע: כמה מיליונים יש במגזר הדרוזי?

טלב אלסאנע: מהו תקציב המיליונים במגזר הערבי?

טלב אלסאנע: אולי פעם אחת תגידי לנו?

טלב אלסאנע: זה סוד שאנחנו מעוניינים לשמוע, מעוניינים לדעת – או שהשרה למגזר אחד בלבד, או שרה לכל האזרחים.

טלב אלסאנע: אבל זה לא הדבר, על זה אולי נדבר בהזדמנות אחרת.

טלב אלסאנע: רבותי, מה שמדאיג כאן זה תקדים מאוד מסוכן; חבר הכנסת אורי אריאל אומר בצורה הכי גלויה, הכי ברורה, שהוא לוקח את כפרויקט להחיל את חוקי ישראל על שטחים מחוץ למדינת ישראל, לעשות תחולה אקסטריטוריאלית.

יולי יואל אדלשטיין: – – –

טלב אלסאנע: כן, אבל אני אגיד לך, יש שם החלה מכוח צו של אלוף הפיקוד, שם לא הכנסת יכולה לחוקק.

טלב אלסאנע: החוקים שחלים בגדה, אולי הפרלמנט הפלסטיני יכול לחוקק חוקים שחלים ומחייבים שם, אבל החוקים הישראליים חלים אך ורק על גבולותיה של מדינת ישראל.

דני דנון: – – – גם מים וחשמל.

טלב אלסאנע: לא לא, לא אמרתי.

טלב אלסאנע: אני אומר, חבר הכנסת דנון, מה שחשוב כאן – יש החלה, יש סיפוח זוחל של השטחים הכבושים, יש החלה של החוק הישראלי על השטחים הכבושים.

טלב אלסאנע: צריך להגיד את זה בצורה ברורה, בריש גלי, כלפי כל העולם, להגיד: אנחנו מחוקקים חוק, מספחים את השטחים, ודינם כדין מדינת ישראל, וחוקים של מדינת ישראל יחולו על השטחים.

טלב אלסאנע: לדעתי אז יהיה לנו מצב מצוין, יהיו כאן שני עמים, תהיה מדינה אחת, ולכן הפלסטינים יבואו ויגידו: רבותי, אנחנו רק רוצים זכות הצבעה.

טלב אלסאנע: אז תהיה לנו כאן מדינת אפרטהייד למהדרין.

טלב אלסאנע: יש צורך לבוא ולהחליט מה אתם רוצים, מה אתם בעצם רוצים?

טלב אלסאנע: האם התחולה היא טריטוריאלית, או התחולה פרסונלית?

טלב אלסאנע: אם זה פרסונלי, אז למה יחולו על כל אזרח ישראלי בכל מקום שהוא נמצא בעולם?

טלב אלסאנע: אבל אם התחולה היא טריטוריאלית אז החוקים חלים אך ורק על שטחיה ובתחומיה של המדינה, בתחום גבולותיה.

ציפי חוטובלי: – – – זה מה שאנחנו רוצים.

טלב אלסאנע: והתקדים הזה שמוביל חבר הכנסת אורי אריאל, הוא תקדים מאוד מסוכן.

טלב אלסאנע: לא זה שאני – להחרים.

טלב אלסאנע: הרי בלאו הכי מי שבנה את המוזיאונים זה ממשלת ישראל, מי שמתקצב את ההתנחלויות זה ממשלת ישראל, מי שדואג ומספק להם – ולכן החוק הזה הוא מיותר.

טלב אלסאנע: חוק מיותר, רק דקלרטיבי, רק: שופונו, עשינו משהו, כי מבחינה מעשית האבא והאמא של העץ המורעל הזה זה הממשלה, ואנחנו מדברים על הפרי של העץ המורעל, כי פשוט מאוד כל הזמן מדברים על התנחלויות, מזינים אותן על חשבון אזרחי המדינה, על חשבון היישובים בתוך המדינה.

טלב אלסאנע: ולכן, השאלה היא איפה סדר העדיפויות, מצד אחד; ומצד שני, יש לציין ולהכריז שהחוק הזה נוגד את החוק הבין-לאומי, עומד בסתירה לחוק הבין-לאומי; החוק הזה בלתי חוקתי בעליל.

טלב אלסאנע: ואני חושב שיש תקדים מסוכן, יש כוונה מסוכנת, שמצהירים עליה, שהולכים לספח, על-פי חוק, על-ידי החלת חוקי ישראל על השטחים הפלסטיניים הכבושים.

טלב אלסאנע: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת טלב אלסאנע.

יצחק וקנין: אומנם לחבר הכנסת אורי אריאל מגיע שלוש דקות מהדוכן, אבל אני אאפשר לך דקה, לפי בקשתך, מהמקום.

יצחק וקנין: דקה – מהמקום.

אורי אריאל: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, לא פלא שטלב אלסאנע הוא זה שמשמיץ, מגדף מערכות ישראל.

אורי אריאל: אין ספק שראוי לתמוך בכך שלא תהיה אפליה כלפי אזרחי ישראל בכל מקום שהם.

אורי אריאל: אני פונה לכל חברי חברי הכנסת, ללא הבדל בין הסיעות, לתמוך בחוק ההגון הזה, שהיה צריך לעבור כבר לפני 20-15 שנה, לצערי הוא עובר רק היום, ולתקן את העוול החמור הזה כלפי אזרחים.

אורי אריאל: אני בטוח שנעביר את החוק הזה לוועדת החינוך ונטפל בו במהירות, ביעילות, ונביא אותו לקריאה ראשונה, שנייה ושלישית.

אורי אריאל: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אורי אריאל.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, עוברים להצבעה.

יצחק וקנין: הצעת חוק המוזיאונים (תיקון – החלת החוק ביהודה ושומרון), התשע"א–2011, של חבר הכנסת אורי אריאל, בקריאה טרומית – מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 11 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לדיון מוקדם בוועדה – 51 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 9 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק המוזיאונים (תיקון – החלת החוק ביהודה ושומרון), התשע"א–2011, לדיון מוקדם בוועדת החינוך, התרבות והספורט נתקבלה.

יצחק וקנין: 51 בעד, תשעה מתנגדים, אין נמנעים.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, הצעת החוק תועבר לוועדת החינוך, התרבות והספורט להכנתה לקריאה ראשונה.

יצחק וקנין: [הצעת חוק פ/2987/18; נספחות.

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: הצעת חוק שירות ביטחון (תיקון – תנאים לקבלת פטור מטעמי הכרה דתית), התשע"א–2011, של חבר הכנסת ישראל חסון.

יצחק וקנין: תשובה והצבעה במועד אחר.

יצחק וקנין: חבר הכנסת ישראל חסון, בבקשה.

ישראל חסון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אנחנו נמצאים היום בסיבוב השלישי של הצעת החוק, שתכליתה לצמצם את תופעת השקר וההשתמטות.

ישראל חסון: לצערי הרב – – –

יצחק וקנין: רבותי חברי הכנסת.

יצחק וקנין: חבר הכנסת מולה, אתה מפריע לחבר שלך.

יצחק וקנין: חבר הכנסת נחמן.

יצחק וקנין: בבקשה.

ישראל חסון: יש לי, אדוני היושב-ראש, יותר תחושה של זמר חתונות מאשר מציע הצעת חוק בכנסת.

ישראל חסון: אם אפשר להגיש כיבוד, זה יעזור לנו.

יצחק וקנין: כן, זה מתחיל לצאת – רבותי חברי הכנסת, חבר הכנסת כץ, מולה, ביקשתי פעם אחת.

יצחק וקנין: אנא מכם, תעשו את זה במקום אחר.

ישראל חסון: אדוני היושב-ראש, זה הסבב השלישי, ובעצם אנחנו חוגגים שנתיים להצעת חוק שהיא בעיני החלטת חוק ערכית, היא החלטת חוק שלא נועדה לפגוע בקונסנזוס, היא החלטת חוק שהיתה אמורה לשמור על הערכים של כל באי הבית הזה, והחלטת חוק – – –

יצחק וקנין: חברי הכנסת, השר בנימין בגין, דב חנין, רבותי, אתם ממש מפריעים לדובר.

יצחק וקנין: אתם מדברים בקול רם, אי-אפשר לנהל את הישיבה בצורה כזאת.

יצחק וקנין: בבקשה.

ישראל חסון: – – – היא הצעת חוק שבעצם תכליתה היתה לצמצם את תרבות השקר, למנוע את תרבות השקר ולהביא לכך שאזרחי מדינת ישראל ימלאו את חובתם, ולא נעודד תרבות של אמירת שקר בעניין של הצהרה על דתיות, נקרא לזה כך.

ישראל חסון: אנחנו התחלנו את המסע הזה לפני שנתיים, ואז התבקשתי לדחות את הנחת הצעת החוק בחודשיים, על מנת לאפשר לממשלה לשים הצעת חוק משלה.

ישראל חסון: הממשלה לא הניחה הצעת חוק משלה, והעלינו את הנושא להצבעה.

ישראל חסון: בהצבעה הזו נכשלנו.

ישראל חסון: כעבור שנה הגשנו מחדש, אדוני היושב-ראש, את הצעת החוק.

ישראל חסון: נאמר אז שכבר יש הצעת חוק ממשלתית, ובהצעת החוק הממשלתית הזו נעשה טיפול.

ישראל חסון: אני התנגדתי התנגדות נחרצת להצעת החוק הממשלתית, משום שהצעת החוק הממשלתית היתה גוררת את צה"ל ואת משרד הביטחון לדיון שהם לא צריכים להיות בו, הדיון על מיהו דתי.

ישראל חסון: אני סבור שצה"ל לא צריך להיות בדיון הזה ולא צריך להיות פוסק, ואני לא מעוניין שהוא יעקוב אחרי אזרחים, ובכך אנחנו נצמצם את התופעה.

ישראל חסון: לצערי הרב, גם בהצבעה ההיא לא התקדמנו, לא עברנו, אבל נאמר שמתקיימים דיונים.

ישראל חסון: ההצבעה היתה לפני כשבעה חודשים.

ישראל חסון: מאז הצעת החוק הממשלתית, שהיתה לפני שנה וחצי, ועד היום הזה, אדוני היושב-ראש, בניגוד גמור למה שנאמר פה מעל בימת הכנסת, שהנושא הזה מטופל, התקיים דיון אחד בלבד.

ישראל חסון: לא התקיים אף דיון.

ישראל חסון: ובינתיים הכנסת הזו חוותה הרבה מאוד דיונים על נושאים לאומיים, שקראו לחלק מבאי הבית הזה, כולל לחברי ולי, אנשים, במקרה הטוב, תבוסתנים וכינויים כאלה ואחרים.

ישראל חסון: כשאנחנו מגיעים שוב לדיון הזה, שתכליתו למנוע השתמטות על בסיס שקרי, לא על בסיס אחר, אנחנו מוצאים את עצמנו שוב לא יכולים לטפל בנושא הזה.

ישראל חסון: אדוני היושב-ראש, עמדה בפני היום הדילמה – וחשוב לי שתשמע אותי אתה לפחות, וגם השר מתן וילנאי ישמע אותי – עמדה בפני היום הדילמה של לבצע מהלך שפוליטית הוא נכון, להביא את זה ביום זה של חילוקי דעות להצבעה בכנסת.

ישראל חסון: אני סברתי שהרבה יותר חשוב מלנסות לנצח ניצחון פוליטי כזה או אחר, זה באמת לטפל בבעיה ולהגיע לאיזו הסדרה של הנושא הזה, ולפיכך ישבנו והתלבטנו כיצד ניתן לעשות את זה.

ישראל חסון: אני אומר פה משהו, ואני מצטער שיושב-ראש הקואליציה לא נמצא כרגע.

זאב אלקין: יושב-ראש הקואליציה נמצא.

ישראל חסון: אה, הנה, סליחה.

יולי יואל אדלשטיין: תמיד נמצא.

ישראל חסון: בבקשה, ראש הקואליציה.

זאב אלקין: במקום הלא-נכון, אבל נמצא.

ישראל חסון: אבל אני אומר כרגע את הדברים הללו – דרך אגב, הסוגיה של מקום לא נכון, לפעמים זו תופעה שהיא מובנית.

ישראל חסון: אז דיר באלכ.

ישראל חסון: זה לא – – – אנחנו הגענו לסיכום כזה: מזכיר הממשלה מקים צוות בהשתתפות חבר הכנסת מוץ מטלון, חבר הכנסת זאב אלקין ואנוכי, עם נציגים של ש"ס ונציגים של יהדות התורה ונציגים של משרד הביטחון, ואנחנו מהשבוע הבא מתחילים לשבת, בניסיון למצוא פתרון.

ישראל חסון: אני מצר על כך שבזבזנו שנתיים.

ישראל חסון: אני מצר על כך שלא ידעה הממשלה לקחת את הדבר הזה מהיום הראשון וללכת במישור הזה.

ישראל חסון: אני מקווה מאוד שאכן הצוות הזה ישב ויעשה את מלאכתו נאמנה.

ישראל חסון: אין לי שום כוונה בהצעת החוק הזו לפגוע ברגשותיו של איש, לפגוע באמונתו של איש.

ישראל חסון: זה לא חוק שנועד לנגח איש, זה לא במסגרת הוויכוח בין דתיים לחילונים, בין חרדים לדתיים.

ישראל חסון: לא.

ישראל חסון: זה חוק שתכליתו בעברית פשוטה למנוע את הניצול ולמנוע את השקר.

ישראל חסון: הסיכום עם הקואליציה בעניין הזה הוא כדלהלן: אני מבקש לדחות את התשובה ואת ההצבעה למועד אחד.

ישראל חסון: אנחנו נקים את הצוות הזה.

ישראל חסון: והיה והצוות הזה לא ידע עד מושב החורף לשים הצעה מוסכמת, אנחנו נקיים את הדיון על הצעת החוק הזו ונצביע עליה.

ישראל חסון: תודה, אדוני היושב-ראש.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת ישראל חסון.

יצחק וקנין: ואם כן, בהתאם להסכמות, תשובה והצבעה במועד אחר.

יצחק וקנין: [הצעת חוק פ/2771/18; נספחות.

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: אנחנו ממשיכים בסדר-היום.

יצחק וקנין: הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון – הפקעה לצורכי דיור בר-השגה), התשע"א–2010, של חבר הכנסת שלמה מולה.

יצחק וקנין: לרשותך, חבר הכנסת מולה, עשר דקות.

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, רבותי השרים, כולם יודעים מה גועש ורועש בימים אלה, כמה הצעירים כועסים על המדינה, פשוט כי אין להם דיור.

שלמה מולה: אני חושב, הדרך הנאותה והנכונה ביותר היא לסייע לאותם זוגות צעירים מחוסרי דיור, כל אלה שלא מסוגלים להגיע לדירה, לסייע להם באמצעות חקיקה שתאפשר השגת דיור בר-השגה.

שלמה מולה: בעצם מה שאני מבקש, אדוני היושב-ראש, בהצעת החוק שלי, אני מבקש לתקן את חוק התכנון והבנייה, 1965, את סעיף 1, שבו ייאמר, אחרי ההגדרה של "בעל" יבוא: "דיור בר-השגה – דיור המיועד למכירה או השכרה במחיר מסובסד לקונה או שוכר, לזוגות צעירים, לסטודנטים ולחסרי דירה".

שלמה מולה: אני מבקש לתקן באותו חוק גם את סעיף 188 לחוק העיקרי, בסעיף קטן (ב), אחרי "מתקנים לאספקת מים" יבוא: "דיור בר-השגה".

שלמה מולה: אני גם מבקש, אדוני היושב-ראש, תיקון פקודת העיריות, סעיף 33 בסעיף 249: "להקצות קרקעות או מבנים לצורך דיור בר-השגה, כהגדרתו בחוק התכנון והבנייה".

שלמה מולה: מי שיודע, היום ראשי הרשויות, באמצעות ועדות תכנון מקומיות, שמבקשים לבנות דירות בדיור בר-השגה, אומרים להם: אין הגדרה למושג "דיור בר-השגה", לכן לא מאפשרים להם.

שלמה מולה: שמעתי אפילו הבוקר את ראש העירייה מוטי ששון מחולון בא ואומר: אני חבר בוועדה המחוזית, אני רוצה לאפשר בניית דיור בר-השגה.

שלמה מולה: משרד המשפטים, הממשלה מתנגדת.

שלמה מולה: לכן מי שלא מבין את חבית הנפץ שעליה אנחנו יושבים – אני זוכר אותך גם, אדוני היושב-ראש, בוועדת הכספים, לפני כמה חודשים אתה אמרת:

שלמה מולה: אם אנחנו לא נפתור את בעיית הדיור, מה שקורה במצרים זה יהיה קטן על קטן.

שלמה מולה: אני יודע שאתה לא נביא, אבל אנחנו רואים היום כמה אנשים בכל מדינת ישראל באים, אפילו כאקט מחאה, בונים אוהלים וכו' וכו' – פשוט הם לא מגיעים לדיור.

שלמה מולה: אני השתתפתי, אדוני היושב-ראש, כמשתתף פעיל בחוק הווד"לים.

שלמה מולה: אני וידידתי הטובה, חברת הכנסת סולודקין, ביקשנו להכניס באותו חוק סעיף שמחייב בחוק גם כן את המושג "דיור בר-השגה".

שלמה מולה: האמת, בסופו של דבר כשאתה שומע את כל החברים היושבים ומסכימים, אבל כולם בסוף מצביעים בעד, אז אתה שואל את עצמך: האם באמת הזעקה של הציבור מגיעה לבית הזה, או שאנחנו נשארים אטומים בחדר הזה?

שלמה מולה: לצערי הגדול, אני אומר לך, אדוני, גם ראש הממשלה, גם השרים שלו, במיוחד חברי הקואליציה, אינם קשובים לצרכים של אותם אנשים שזועקים.

שלמה מולה: מי בסך הכול זועק, אדוני חבר הכנסת לוין?

שלמה מולה: זועקים דווקא אלה שקמים בבוקר, הולכים לעבוד, רוצים ללמוד, וגם לומדים, משלמים מסים, עושים מילואים, אבל כל יום, כל חודש, כל שנה, מחירי הדירות עולים בצורה מטורפת.

שלמה מולה: אני אומר לך ביושר, זה לא רק השנתיים האחרונות.

יריב לוין: מי החליט להפסיק?

יריב לוין: ממשלת קדימה.

יצחק וקנין: אני מסכים עם מה שאתה אומר, אבל אני חושב שלהיתלות בסיבה הזאת כל הזמן ולהאשים את האחרים זאת תהיה הטעות הגדולה ביותר של הקואליציה הנוכחית.

יצחק וקנין: אני אומר את זה באחריות.

יצחק וקנין: להיתלות בתשובות האלה זה יהיה כל הזמן להאשים ממשלות קודמות.

יצחק וקנין: יש בעיה חמורה, והמדינה חייבת לטפל בה טיפול יסודי.

יצחק וקנין: אחרת, כמו שאמרתי כבר לפני שנתיים, ואני אומר את זה לאורך כל הדרך, תהיה התפרצות חברתית, ואנחנו רואים היום את התחלת הדרך.

אלי אפללו: הוא אומר את זה באופן תמידי.

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, ידידי הטוב יריב לוין, לא יעזור לכם שתצעקו: ממשלה קודמת.

שלמה מולה: הציבור רוצה פתרונות.

שלמה מולה: הוא רוצה שהממשלה תביא לו פתרונות.

שלמה מולה: זה נכון, גם אם החוק שלי יעבור היום, זה לא פותר את כל הבעיה, אבל הוא מאפשר לראשי רשויות, מאפשר להם לבנות דירות לזוגות צעירים, למעוטי יכולת, ברשויות שלהם.

שלמה מולה: על מה אנחנו מדברים בסך הכול?

שלמה מולה: תיקון חקיקה.

שלמה מולה: אתה יודע מה, נכנס עכשיו מי שהיה שר האוצר, רוני בר-און.

שלמה מולה: אני שמעתי את מי שהיה שר האוצר רוני בר-און – דרך אגב, לפני שהוא עזב את המשרד שלו, ב-2008, העבירו החלטה בממשלה שאתם תוכלו לבנות דירות מסובסדות שנמכרו, דירות "עמידר"; חצי יבוא מאותן דירות שנמכרו, "עמידר", החוק של רן כהן, חצי – הממשלה, זה מקופה ציבורית, בסך הכול יהיה 5 מיליארד שקל, יהיה אפשר לבנות דיור בר-השגה או למעוטי יכולת.

שלמה מולה: מה אתם עשיתם, הקואליציה?

שלמה מולה: דחיתם את יישום החוק ל-2013.

שלמה מולה: תבואו ותגידו גם כן ב-2013: אנחנו לא היינו בממשלה.

שלמה מולה: ואני רוצה לומר לך עוד משהו: כשמאיר שטרית היה שר השיכון, הוא העביר החלטה בממשלה, בחוק, לבנות דירות לשכירות לטווח ארוך.

שלמה מולה: מה עשיתם אתם בשנתיים וחצי האחרונות?

שלמה מולה: נאדה, כלום, אפס.

שלמה מולה: החוק הזה לא מיושם.

שלמה מולה: אז תגידו שוב: הממשלה הקודמת אשמה?

שלמה מולה: מה שצריך לעשות, לא יעלה על הדעת שאתם תסתתרו – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת מולה, אני הבנתי שהיתה הצעה להחזיר את החוק הזה לוועדת שרים.

יצחק וקנין: השאלה, האם אתה מוכן שלא תהיה הצבעה על החוק?

יצחק וקנין: אני חושב שהחוק שלך הוא מאוד חשוב, ולהפיל אותו עכשיו זה לא יהיה מעשה נכון – זו דעתי.

שלמה מולה: אני מציע שהממשלה תתמוך היום בקריאה טרומית.

שלמה מולה: אני מתחייב לא לקדם את החוק – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת מולה, זה חייב לחזור לוועדת שרים.

יצחק וקנין: הרי אי-אפשר לקבל החלטה פה, בתוך – – –

רוני בר-און: אדוני היושב-ראש – – – בשבוע הבא, כי ביום שני שבועיים – – –

יצחק וקנין: השר ישי יעלה אחריכם, סגן ראש הממשלה, וישיב לו.

רוני בר-און: אם הוא מוכן שתהיה הצבעה בשבוע הבא, נמליץ לחברנו לדחות, לא?

יצחק וקנין: השר ישיב לו, ואחרי שנשמע את תשובת השר יתאפשר לחבר הכנסת מולה לנמק שוב.

שלמה מולה: אדוני, אין לי אמון.

שלמה מולה: הצעת החוק הזאת היתה כאן לפני חצי שנה.

שלמה מולה: אנחנו הבאנו אותה, אנחנו ביקשנו להעביר אותה.

שלמה מולה: הרי הממשלה קיימת כבר חצי שנה.

שלמה מולה: אני ביקשתי לנהל אתם משא-ומתן.

שלמה מולה: הם לא עשו מאומה.

שלמה מולה: אני יכול להבין את השיקולים.

שלמה מולה: זה נכון, קשה לעמוד מול אותם אנשים שיושבים באוהלים, לבוא, ואני אגיד להם, כאשר יש חוק: אנחנו לא מעבירים אלא דוחים ודוחים.

שלמה מולה: אני חושב שהדרך הנאותה וההגונה ביותר שיכולה להיות היא לתמוך בהעברת החוק, ולומר: אנחנו רוצים להיכנס ליישום החוק בצורה מזורזת ולהמשיך הלאה.

שלמה מולה: כל עוד זה לא יהיה, אנחנו למודי ניסיון, יכול להיות שהם מעבירים את הצעת החוק ואנחנו יוצאים לחופשה, אז לא יקרה דבר.

שלמה מולה: לכן אני חושב, אדוני, אני אומר לך: המאמץ שאנחנו עושים מזה זמן רב – הרי אנחנו הבאנו לכאן הצעות חוק לדיור, לשכירות, זה לא עבר; לפיקוח על שכירות הדירה, זה לא עבר.

שלמה מולה: חבר הכנסת יעקב אדרי הגיש הצעת חוק דומה בנושא הדיור, זה נדחה.

שלמה מולה: מה שקורה הוא שיש אינפלציה של חוקים, הממשלה דוחה, וכשהשמים זועקים, אומרים: מה אנחנו נעשה עכשיו?

שלמה מולה: אי-אפשר לייצר ספינים – הציבור מבקש מאתנו פתרונות אמיתיים – להגיד: אנחנו כן באים, שומעים את כל אלה היושבים באוהלים.

שלמה מולה: צריך להיות קשובים, צריך להביא פתרונות, לא עוד ביורוקרטיה.

יצחק וקנין: זמנך תם.

שלמה מולה: משפט אחד.

שלמה מולה: אמרו לנו בחוק הווד"לים, למשל, שהעניין הזה נדון.

שלמה מולה: אני ביקשתי את חוק דיור בר-השגה להכניס אפילו כהסתייגות – להצביע עליו.

שלמה מולה: אמרתי:

שלמה מולה: אם אתם לא תעשו את זה, אני אביא את החוק לקריאה.

שלמה מולה: הם לא הסכימו.

שלמה מולה: לכן אני חושב, ההצעה הזאת היא הצעה צודקת, הצעה חברתית, ואני מציע להעביר אותה; לשתף את ראשי הרשויות במאמץ הזה של מתן פתרונות דיור לאותם אנשים.

שלמה מולה: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מולה.

יצחק וקנין: ישיב שר הפנים וסגן ראש הממשלה, השר אלי ישי.

רוני בר-און: איימת להתפטר אם לא יהיה פתרון.

יצחק וקנין: חבר הכנסת בר-און, בבקשה ממך.

אליהו ישי: תצעק יותר חזק, שנשמע יותר טוב.

אליהו ישי: לא שמעתי.

רוני בר-און: איימת להתפטר אם לא יהיה פתרון.

אליהו ישי: יותר חזק.

רוני בר-און: איימת להתפטר, אם לא יהיה פתרון.

אליהו ישי: עוד יותר חזק.

אליהו ישי: מעולה.

אליהו ישי: טוב מאוד.

אליהו ישי: יש לך גרון טוב, אתה יכול לצעוק יותר חזק.

אליהו ישי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני פונה אליך, חבר הכנסת מולה, אני שם הצדה את המשחקים הפוליטיים, קואליציה–אופוזיציה.

אליהו ישי: אתה יכול להקשיב לי, אתה יכול להקשיב לרוני בר-און, זה בסדר גמור, אני לא כועס.

אליהו ישי: אני אסביר לך מה שאני חושב.

אליהו ישי: אני תומך בהצעת החוק.

אליהו ישי: המצוקה של הדיור – והזעקה היא אמיתית, והיא צודקת; ואני לא נכנס כרגע, אם להאשים ממשלה כזאת או אחרת.

רונית תירוש: כולם אשמים.

אליהו ישי: כולם אשמים, בדיוק.

אליהו ישי: איך אמרו אחי יוסף: "אבל אשמים אנחנו".

אליהו ישי: שתיים, שלוש ממשלות אחרונות נפלו לביורוקרטיה ולנהלים המסובכים והמורכבים, וכל אחד פה עשה עוד הצעת חוק שמסרבלת.

אליהו ישי: אני אתן לך דוגמה: יש באזור המרכז, ליד תל-השומר, 4,700 יחידות דיור.

אליהו ישי: תקוע, למה?

אליהו ישי: כי פקיד היערות צריך לתאם עם משרד הביטחון, לבוא ולעשות סקר של העצים שם, ולתאם אתו – לוקח לו כמה שבועות, וכשהוא מגיע, כמה שעות הוא יכול לעבוד?

אליהו ישי: אבל זה החוק, חייבים את הסקר שלו.

אליהו ישי: הוא יושב מול כל עץ ועץ, אולי נותן לו מספר אישי, אולי הוא צריך לחייל אותו, אני באמת לא יודע מה, לא מאשים גם את הפקיד הזה.

אליהו ישי: יש לך מצב של 1,600 יחידות דיור, למשל בעפולה; אי-אפשר לאשר אותן – משרד התחבורה רוצה לאשר אבל הוא מתנגד, כי אין מחלף, אין לו כסף למחלף לכביש.

אליהו ישי: כנ"ל בגן-יבנה – משרד הבריאות רוצה לאשר והוא לא יכול לאשר את זה, כי אין שם תקציב לניקוז.

אליהו ישי: יושבים ביחד ומדברים, צריך לעשות תקציב, את מכירה את זה טוב מאוד, ואני לפחות ישבתי בהרבה ממשלות ישראל, ותאמינו לי, אני על הגב של הציבור שזועק, ועל הזעקה האמיתית, לא רוצה לעשות פוליטיקה.

אליהו ישי: אני נלחם בכל ממשלה וממשלה.

אליהו ישי: נמצא פה רוני בר-און, שר האוצר לשעבר.

אליהו ישי: גם הוא בהרבה דברים אמר, כשר האוצר, "לא", גם בדברים צודקים.

אליהו ישי: הוא אמר "לא" כי לא היה לו כסף, ואני לא כועס, אני מכבד, אבל נאבק איפה שאפשר להיאבק.

אליהו ישי: אני אומר דבר פשוט: פה אין קואליציה–אופוזיציה, אם אנחנו רוצים לפתור את הבעיה באמת.

אליהו ישי: במסגרת הדרישות שלי מהממשלה, כמו שסיכמתי בעבר, חייבים להביא פתרונות לזוגות הצעירים.

אליהו ישי: הזעקה היא אמיתית.

אליהו ישי: הסחבת של עשור שנים הביאה למצב שפה זה מתפרץ ומתפוצץ לנו על השולחן.

אליהו ישי: ועכשיו הממשלה הנוכחית עשתה כמה צעדים, עשתה כמה צעדים.

אליהו ישי: אני חושב שש"ס נלחמה והשיגה ביד רמה את העניין יחד עם שר האוצר.

אליהו ישי: לזכותו ייאמר, בסופו של דבר הוא קיבל החלטה, אולי אפילו בניגוד לפקידים שלו, בעניין של המענקים לפריפריה, דבר שהאוצר מאוד לא רצה לשמוע, אבל שר האוצר בא, ישב אתנו והגענו להסכמה ולהבנה בעניין הזה.

אליהו ישי: אני אומר לכם שאני אהיה בעד הצעת החוק הזאת.

דליה איציק: מתי?

דליה איציק: מתי?

דליה איציק: מתי?

אליהו ישי: עכשיו, אני אבקש להביא את זה כבר ביום ראשון לוועדת שרים לחקיקה, ואני אבוא ואיאבק – כמו בשעון קיץ.

אליהו ישי: עבדנו בתיאום, בסוף עשינו דבר יפה.

אליהו ישי: עכשיו תקשיבו טוב, אל תפילו אותי בביורוקרטיה או בהליכים הטכניים של הקואליציה.

אליהו ישי: אני בעד החוק הזה, לפחות אתם אל תפילו את החוק הזה.

אורית זוארץ: אז תצביעו בעד, תצביעו בעד.

אליהו ישי: אני בעד להעביר את החוק.

אליהו ישי: רגע, רגע, אני בעד להעביר את החוק.

אליהו ישי: מה שאני מבקש, כפי שזה מקובל, כפי שזה מקובל – גם אצלכם כשהייתם בממשלה, באתם ואמרתם למציע: תמשוך אותו, תביא את זה לוועדת שרים לחקיקה, נאשר את זה ונביא.

אליהו ישי: אני כבר אומר לך, כאדם שתומך בחוק: אל תיפול בהליך טכני.

אליהו ישי: אל תיפול בהליך טכני.

אליהו ישי: אני בעד החוק, אני אפעל בממשלה להביא תמיכה של ועדת השרים לחקיקה בעד החוק – –

יואל חסון: – – – יעלה בוועדת שרים.

אליהו ישי: – – זה יעלה בוועדת שרים לחקיקה ביום ראשון הקרוב.

שלמה מולה: אתה מתחייב להעביר את החוק?

אליהו ישי: אני אפעל בכל כוחי, אני כבר מודיע לך.

שלמה מולה: לא, השאלה היא אם אתה תעביר את החוק.

אליהו ישי: כן.

אליהו ישי: התשובה היא כן.

אליהו ישי: התשובה היא כן.

אליהו ישי: ולכן, תמשוך את החוק, נביא את זה לוועדת שרים לחקיקה.

אליהו ישי: הצעת החוק היא טובה ונכונה ובמקום.

אליהו ישי: אל תיפול טכנית בהצעת החוק הזאת.

יצחק וקנין: הוא לא מושך את החוק.

יצחק וקנין: הצבעה במועד אחר.

יצחק וקנין: הוא לא מושך את החוק, הוא לא יכול למשוך אותו כי כבר הוא – הוא כבר הציג אותו.

יצחק וקנין: מה שכן, מולה, חבר הכנסת מולה, יש לך אפשרות – רבותי, רבותי, תראו – רבותי, אל תיקחו את זה למקום של רוב וזה.

יצחק וקנין: זו לא הנקודה.

יצחק וקנין: אתם רואים שהקואליציה גייסה את הרוב, אז חבל שתפילו את החוק.

יוחנן פלסנר: אין רוב נגד דיור בר-השגה.

אליהו ישי: יהיה רוב נגד הליך טכני.

יצחק וקנין: רבותי, קבלו את ההצעה, אני אומר לכם.

אליהו ישי: לא נגד החוק.

אליהו ישי: יהיו בעד החוק ויהיו נגד הליך טכני, לא חבל?

אליהו ישי: זה בסוף יבוא.

אליהו ישי: אתה יודע מה?

אליהו ישי: בסוף זה יבוא, או בהצעת מחליטים של הממשלה.

אליהו ישי: הרי אני אביא את זה בסוף, או כממשלה או כהצעת חוק שלנו.

אליהו ישי: עכשיו, אם אתה רוצה ליהנות מזה, אל תיפול בהליך טכני.

אליהו ישי: תודה רבה.

יצחק וקנין: חבר הכנסת מולה, אני אאפשר לך לדבר.

יצחק וקנין: רבותי, רבותי.

יצחק וקנין: מולה, חבר הכנסת מולה, אתה עולה לדוכן?

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, האמת היא, הבקשה היתה פשוטה.

שלמה מולה: הממשלה היתה יכולה להעביר את זה היום.

שלמה מולה: הבעיה שלנו גם ביום ראשון – אין לי ביטחון עצמי – בטוח – שזה עובר, לכן אני הולך על הצבעה, הצבעה שמית.

אלי אפללו: לא לא, לא שמית.

אלי אפללו: לא שמית.

יצחק וקנין: רבותי, רבותי, קודם כול, רוצים הצבעה שמית, תגישו אלי טופס להצבעה שמית.

יצחק וקנין: תנו לי בבקשה.

יצחק וקנין: רבותי, זה לא משחק פה, זה לא גנון.

יצחק וקנין: אני לא מנהל גנון פה.

יצחק וקנין: החבר'ה מקדימה, פלסנר, תן לי את הטופס.

יצחק וקנין: עם כל הכבוד לכם, אני צריך לנהל ישיבה, אני לא יכול לנהל את העניינים שלכם הפנימיים.

יצחק וקנין: רבותי, הוגשה לי בקשה להצבעה שמית.

רוני בר-און: רגע, רגע, תקרא עוד פעם את שם החוק, שידעו על מה להצביע.

יצחק וקנין: ידעו על מה הם מצביעים, ואני חושב שאתם עושים טעות.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון – הפקעה לצורכי דיור בר-השגה), התשע"א–2010, הצבעה שמית.

יצחק וקנין: אדוני המזכיר, תקריא את השמות.

נאזם בדר: (קורא בשמות חברי הכנסת) דורון אביטל – בעד נינו אבסדזה – בעד רוחמה אברהם-בלילא – בעד עפו אגבאריה – אינו נוכח רחל אדטו – בעד יולי יואל אדלשטיין – נגד יעקב אדרי – בעד

יצחק וקנין: רבותי חברי הכנסת, אתם מפריעים להצבעה.

יצחק וקנין: יעקב אדרי אמר "נגד".

יצחק וקנין: בעד, בעד, סליחה, יעקב אדרי בעד.

נאזם בדר: (קורא בשמות חברי הכנסת) יצחק אהרונוביץ – אינו נוכח אורי אורבך – נגד זבולון אורלב – נגד דוד אזולאי – אינו נוכח

רונית תירוש: אל תבואו למאהל.

יואל חסון: אל תראו את הפרצופים שלכם ברחוב.

יצחק וקנין: חבר הכנסת חסון.

נאזם בדר: (קורא בשמות חברי הכנסת) אריאל אטיאס – נגד

אלי אפללו: שר השיכון נגד.

נאזם בדר: (קורא בשמות חברי הכנסת) ישראל אייכלר – אינו נוכח דניאל אילון – נגד רוברט אילטוב – נגד דליה איציק – בעד – נגד אריה אלדד – אינו נוכח טלב אלסאנע – בעד זאב אלקין – נגד

אלי אפללו: איפה זאב?

אלי אפללו: איפה?

אלי אפללו: איפה הדיור?

יצחק וקנין: חבר הכנסת אפללו, חבר הכנסת אפללו, באמצע ההצבעה אתה מפריע?

יצחק וקנין: אנא ממך.

אלי אפללו: אבל איפה כל מה שהוא צעק על הדיור?

יצחק וקנין: חבר הכנסת אפללו, לא באמצע ההצבעה.

נאזם בדר: (קורא בשמות חברי הכנסת) חיים אמסלם – אינו נוכח אלי אפללו – בעד

אלי אפללו: בעד, בעד הדיור, בעד אלו שיושבים באוהלים.

אלי אפללו: אתם לא יודעים מה קורה באוהלים.

נאזם בדר: (קורא בשמות חברי הכנסת) אופיר אקוניס – נגד

ישראל חסון: אופיר נגד?

נאזם בדר: (קורא בשמות חברי הכנסת) גלעד ארדן – נגד אורי אריאל – אינו נוכח זאב בנימין בגין – נגד אריה ביבי – בעד זאב בילסקי – בעד בנימין בן-אליעזר – אינו נוכח מיכאל בן-ארי – אינו נוכח דניאל בן-סימון – אינו נוכח רוני בר-און – בעד

אלי אפללו: איפה מירי רגב?

רחל אדטו: כרמל שאמה ומירי רגב, איפה הם?

נאזם בדר: (קורא בשמות חברי הכנסת) אבישי ברוורמן – בעד מוחמד ברכה – אינו נוכח אהוד ברק – אינו נוכח אילן גילאון – בעד זהבה גלאון – בעד גילה גמליאל – נגד מסעוד גנאים – בעד משה גפני – נגד

אלי אפללו: גפני, אתה נגד?

יצחק וקנין: חבר הכנסת אפללו, אני אוציא אותך.

יצחק וקנין: חבר הכנסת אפללו, אתה לא יכול להפריע באמצע ההצבעה.

יצחק וקנין: יש גבול.

יצחק וקנין: אני מכבד אותך, אפללו, אל תיתן לי להוציא אותך.

אלי אפללו: תוציא אותי, אבל איך הוא יכול להיות?

אורית זוארץ: איפה כל החברתיים של הליכוד?

יצחק וקנין: חברת הכנסת זוארץ.

נאזם בדר: (קורא בשמות חברי הכנסת) אברהם דיכטר – בעד דני דנון – נגד ניצן הורוביץ – בעד יצחק הרצוג – בעד דניאל הרשקוביץ – אינו נוכח מגלי והבה – בעד מתן וילנאי – נגד עינת וילף – נגד יצחק וקנין – נגד נסים זאב – נגד

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, יש גבול, יש גבול.

נאזם בדר: (קורא בשמות חברי הכנסת) אורית זוארץ – בעד חנין זועבי – אינה נוכחת ג'מאל זחאלקה – אינו נוכח ציפי חוטובלי – נגד דב חנין – בעד יואל חסון – בעד ישראל חסון – בעד שי חרמש – אינו נוכח אחמד טיבי –

אחמד טיבי: כמו מירי רגב.

יצחק וקנין: חבר הכנסת טיבי, אנא מכם.

יצחק וקנין: אתה, או שאתה עונה או שאתה לא עונה.

אחמד טיבי: על הדיור – בעד.

נאזם בדר: (קורא בשמות חברי הכנסת) אחמד טיבי – בעד רוברט טיבייב – בעד שלי יחימוביץ – אינה נוכחת משה יעלון – נגד אליהו ישי – נגד איתן כבל – בעד אמנון כהן – אינו נוכח יצחק כהן – אינו נוכח משה כחלון – אינו נוכח חיים כץ – אינו נוכח יעקב כץ – אינו נוכח ישראל כץ – נגד ציפי לבני – בעד לימור לבנת – נגד אורלי לוי אבקסיס – אינה נוכחת יריב לוין – נגד אביגדור ליברמן – אינו נוכח יעקב ליצמן – נגד עוזי לנדאו – אינו נוכח סופה לנדבר – אינה נוכחת גאלב מג'אדלה – בעד מנחם אליעזר מוזס – נגד שלמה מולה – בעד שאול מופז – אינו נוכח משה מטלון – נגד אברהם מיכאלי – נגד אנסטסיה מיכאלי – נגד אלכס מילר – נגד סטס מיסז'ניקוב – אינו נוכח אורי מקלב – נגד יעקב מרגי – נגד דן מרידור – אינו נוכח משולם נהרי – נגד אורית נוקד – נגד לאה נס – נגד סעיד נפאע – אינו משתתף בהצבעה בנימין נתניהו – נגד חנא סוייד – אינו נוכח

יואל חסון: – – – אנשים לרחוב, ראש הממשלה.

דוד רותם: מתי שמעת את הרחוב?

יואל חסון: אני כמוך, אותו רחוב.

יצחק וקנין: חבר הכנסת חסון.

נאזם בדר: (קורא בשמות חברי הכנסת) מרינה סולודקין – בעד גדעון סער – אינו נוכח גדעון עזרא – בעד חמד עמאר – נגד ציון פיניאן – נגד יוסי פלד – נגד יוחנן פלסנר – בעד עמיר פרץ – אינו נוכח

יצחק וקנין: חבר הכנסת אפללו, אתה מדבר בטלפון, בתוך המליאה, בקול רם.

נאזם בדר: (קורא בשמות חברי הכנסת) אברהים צרצור – אינו נוכח פניה קירשנבאום – אינה נוכחת איוב קרא – נגד מירי רגב – אינה נוכחת – נגד ראובן ריבלין – אינו נוכח כרמל שאמה – אינו נוכח יובל שטייניץ – נגד מאיר שטרית – בעד נחמן שי – בעד סילבן שלום – אינו נוכח יוליה שמאלוב-ברקוביץ – אינה נוכחת שלום שמחון – אינו נוכח ליה שמטוב – נגד עתניאל שנלר – בעד רונית תירוש – בעד

יצחק וקנין: אדוני סגן המזכיר יקריא פעם שנייה את השמות של חברי הכנסת שלא נכחו.

נאזם בדר: (קורא בשמות חברי הכנסת) עפו אגבאריה – אינו נוכח יצחק אהרונוביץ – אינו נוכח דוד אזולאי – נגד ישראל אייכלר – נגד – אינו נוכח אריה אלדד – אינו נוכח חיים אמסלם – אינו נוכח אורי אריאל – אינו נוכח בנימין בן-אליעזר – אינו נוכח מיכאל בן-ארי – אינו נוכח דניאל בן-סימון – אינו נוכח מוחמד ברכה – אינו נוכח אהוד ברק – אינו נוכח דניאל הרשקוביץ – אינו נוכח חנין זועבי – אינה נוכחת ג'מאל זחאלקה – אינו נוכח שי חרמש – בעד שלי יחימוביץ – בעד אמנון כהן – אינו נוכח יצחק כהן – אינו נוכח משה כחלון – אינו נוכח חיים כץ – אינו נוכח יעקב כץ – אינו נוכח אורלי לוי אבקסיס – אינה נוכחת אביגדור ליברמן – אינו נוכח עוזי לנדאו – אינו נוכח סופה לנדבר – נגד שאול מופז – אינו נוכח סטס מיסז'ניקוב – אינו נוכח דן מרידור – אינו נוכח חנא סוייד – אינו נוכח גדעון סער – אינו נוכח עמיר פרץ – בעד אברהים צרצור – אינו נוכח פניה קירשנבאום – נגד מירי רגב – אינה נוכחת ראובן ריבלין – אינו נוכח כרמל שאמה – אינו נוכח סילבן שלום – נגד יוליה שמאלוב-ברקוביץ – אינה נוכחת שלום שמחון – אינו נוכח

יצחק וקנין: יש מישהו מחברי הכנסת שנמצא באולם ולא הצביע?

יצחק וקנין: תקריא בשמו של חבר הכנסת זחאלקה.

נאזם בדר: (קורא בשמות חברי הכנסת) ג'מאל זחאלקה – בעד

יצחק וקנין: יש עוד מישהו מחברי הכנסת שנמצא באולם המליאה ולא הצביע?

יצחק וקנין: אין.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, נא להביא את תוצאות ההצבעה.

יוחנן פלסנר: ניצחתם את האוהלים – – –

קריאה: ניצחתם את העם שלכם.

אלי אפללו: – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת אפללו, אנא ממך.

אלי אפללו: – – –

יצחק וקנין: זה לא שייך.

יצחק וקנין: אני חושב שעשיתם צעד לא נכון.

יצחק וקנין: למרות שאני לא צריך להתערב בעניין, אפילו עשיתי מעשה שלא צריך לעשות, וכתבתי לו פתק.

יצחק וקנין: הוא יכול להגיד מה כתבתי לו בפתק.

יצחק וקנין: לצערי הרב הוא לא קיבל את דעתי, ואתם כנראה אצתם להצביע.

אלי אפללו: לא, לא – – –

רחל אדטו: צריך להביא את כרמל שאמה שיצביע יחד אתנו.

אלי אפללו: איפה מירי רגב – – – שאמרו שהם בעד – – –

רוברט טיבייב: זה שהם לא הצביעו לקדימה – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת אפללו.

יואל חסון: מה היתה הבעיה להעביר את זה בטרומית?

אלי אפללו: ניצחתם ניצחון עלוב.

אלי אפללו: ניצחתם – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת אפללו.

נחמן שי: פשוט יש לו זמן – – –

קריאה: אלי, הם ניצחו את העם שלהם.

קריאה: הם ניצחו את העם – – –

יואל חסון: ניצחתם בקרב, תפסידו במלחמה.

קריאה: זה העם שלכם.

יצחק וקנין: נחמן, בדרך כלל אני נותן הצעות טובות.

יצחק וקנין: תאמין לי.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, להלן התוצאות.

יצחק וקנין: הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון – הפקעה לצורכי דיור בר-השגה), התשע"א–2010, של חבר הכנסת שלמה מולה: 40 בעד, 48 נגד.

יצחק וקנין: אם כן, הצעת החוק לא נתקבלה.

אלי אפללו: ניצחון נגד החלשים.

יצחק וקנין: תודה, חבר הכנסת אפללו.

אלי אפללו: ניצחון נגד אלה – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת אפללו, אמרת את דבריך.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי – – –

קריאה: – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת אפללו, יש לי אורך רוח גדול כלפיך היום.

אלי אפללו: המדינה הפסידה, לא אנחנו.

יצחק וקנין: חבר הכנסת אפללו, אנא שב במקומך.

אלי אפללו: אני יודע את דעתך האישית – – –

אלי אפללו: [הצעת חוק פ/3160/18; נספחות.

אלי אפללו: ]

יצחק וקנין: רבותי, אנחנו ממשיכים בסדר-היום: הצעת חוק ספרי לימוד דיגיטליים, התשע"א–2011, של חברת הכנסת עינת וילף.

יצחק וקנין: לרשותך עשר דקות.

עינת וילף: כבוד היושב-ראש, תודה רבה לך, השרים, חברי חברי הכנסת, טוב, אני שמחה שביום כזה, שהוא על טורים כל כך גבוהים, אפשר לקחת פסק זמן ולעסוק בדברים קצת יותר נעימים ויפים, ואני חושבת שגם חשובים לטווח הארוך.

עינת וילף: הצעת החוק נולדה מדיונים שהתקיימו בוועדת החינוך של הכנסת.

עינת וילף: אני בטוחה שהורים ואנשים שמגיעים לוועדת החינוך של הכנסת ישמחו לדעת שקולם נשמע.

עינת וילף: הרקע היה, שבמסגרת ניסיונות בעיריות מסוימות להכניס שיעורים ממוחשבים לבתי-הספר, הם הכריחו הורי תלמידים ותלמידים לרכוש מחשבים ניידים בעלות די גבוהה.

עינת וילף: כשההורים אמרו – חברי קדימה, אני מבינה שרק מעניינים אתכם המשחקים האלה ולא ממש העתיד – – –

נחמן שי: אל תחליטי איזה משחקים.

עינת וילף: לא, אבל אני אשמח אם יהיה שקט.

יצחק וקנין: רבותי, רבותי.

נחמן שי: – – –

עינת וילף: כאלה משחקים, כן, כן.

נחמן שי: – – –

יצחק וקנין: רבותי חברי הכנסת מקדימה, חבר הכנסת נחמן, אני לא ארשה לכם – – –

נחמן שי: לא, זה לא נכון.

נחמן שי: זה משחקים?

נחמן שי: ההצעה הזאת זה משחק – – –

יואל חסון: – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת חסון.

יצחק וקנין: חבר הכנסת חסון.

נחמן שי: ההצעה הזאת זה משחק, זה קשקושים להביא את זה היום.

יואל חסון: – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת נחמן שי, אני לא רוצה להוציא אתכם מהמליאה.

יואל חסון: איפה הציבור שלכם – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת חסון, אני קורא לך פעם ראשונה.

מגלי והבה: חמישה חברי כנסת חמישה שרים.

עינת וילף: כן, כשיודעים לפחות – – –

יואל חסון: וגם – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת חסון, אני קורא לך פעם שנייה.

עינת וילף: כשיודעים לפחות – – – לכבודה של הכנסת.

נחמן שי: אין דבר, אתם תרוצו אחרי האנשים האלה.

יצחק וקנין: חבר הכנסת נחמן שי.

עינת וילף: הבה נחזור להתנהלות ראויה.

עינת וילף: לא רוצים להקשיב, לא צריך.

עינת וילף: אבל לפעמים כדאי לעסוק גם בנושאי חינוך ולא רק במשחקים קואליציוניים שבינם לבין לנסות להשיג משהו אין דבר וחצי דבר.

עינת וילף: בואו מדי פעם נדבר על המהות.

עינת וילף: מדי פעם, לא צריך כל הזמן.

יואל חסון: את לא תלמדי אותנו מוסר פוליטי.

יואל חסון: תלמדי קודם – – –

עינת וילף: טוב, ונחזור קצת לענייני מהות וחינוך – –

נחמן שי: אין חשמל באוהלים.

עינת וילף: – – עבור אלה שבכל זאת מתעניינים בנושאים האלה.

יוחנן פלסנר: המהות היא למכור את המפלגה שלך בשביל איזה מקום – – –

עינת וילף: הדיון עכשיו הוא על ספרים דיגיטליים.

עינת וילף: מעניין – בבקשה, לא מעניין – אתם מוזמנים לקחת הפסקה.

יואל חסון: בסדר, המורה וילף.

עינת וילף: כן, כן – – –

מגלי והבה: תפסיקי לחלק ציונים.

עינת וילף: לא מחלקת ציונים, רק אומרת: רוצים להקשיב?

עינת וילף: בבקשה.

עינת וילף: אם לא – אין צורך.

יואל חסון: – – –

רוחמה אברהם-בלילא: חבר הכנסת חסון, תן לה בבקשה להציג את הצעת החוק.

רוחמה אברהם-בלילא: תודה רבה.

קריאה: – – –

עינת וילף: לא, רק כדי שיהיה שקט צריך לדבר, לא? טוב, נחזור להתחלה.

נחמן שי: מפלגה דיגיטלית והצעה דיגיטלית.

עינת וילף: אתה רוצה להמשיך לשחק את המשחקים האלה, או שמעניין אותך באמת לשמוע על הצעת חוק שיש בה היבטים חיוביים?

עינת וילף: לפעמים זה קורה, אני יודעת.

מגלי והבה: שמה?

עינת וילף: שיש הצעות חוק עם היבטים חיוביים.

רוחמה אברהם-בלילא: אני מציעה לא להשיב.

רוחמה אברהם-בלילא: תציגי את הצעת החוק וזה יהיה הרבה יותר – – –

עינת וילף: אני אשמח אם יהיה שקט ואפשר יהיה לדבר.

עינת וילף: תודה רבה.

עינת וילף: הצעת החוק הזאת נולדה כתוצאה מדיונים בוועדת החינוך של הכנסת, שבה הורים באו והתלוננו על כך שבעיריות מסוימות ניסו להכניס שיעורים מתוקשבים, ממוחשבים, והכריחו תלמידים לרכוש מחשבים ניידים בעלות גבוהה.

עינת וילף: הורים אמרו שאינם רוצים – או חושבים שזה לא ראוי לרכוש לתלמידים מחשבים ניידים בעלות כל כך גבוהה – – –

אלי אפללו: – – –

רוחמה אברהם-בלילא: זה לא מתאים לך, זה לא מתאים לך.

רוחמה אברהם-בלילא: אני מבינה – – –

אלי אפללו: – – –

רוחמה אברהם-בלילא: חבר הכנסת אפללו.

אלי אפללו: אין להם חשמל באוהלים.

רוחמה אברהם-בלילא: סליחה, עמיתי לסיעה, היא יכולה להגיד מה שהיא רוצה.

רוחמה אברהם-בלילא: זו הצעת החוק שהיא מציגה ותאפשרו לה להציג את הצעת החוק שהיא מציגה.

רוחמה אברהם-בלילא: אתה לא רוצה, אתה לא תומך בהצעת החוק הזאת – יש לך אפשרות אחת: להצביע נגד.

עינת וילף: כן, אתם מוזמנים להתנגד – – –

רוחמה אברהם-בלילא: אבל תאפשרו לה להסביר את הצעת החוק.

רוחמה אברהם-בלילא: בבקשה.

נחמן שי: אבל היא מחלקת ציונים.

רוחמה אברהם-בלילא: חבר הכנסת נחמן שי.

מגלי והבה: שלא תדבר אלינו, שתדבר לחבר'ה שלה שלא נמצאים פה – – –

נחמן שי: לאוהלים.

רוחמה אברהם-בלילא: תדברי ישר.

עינת וילף: כן, אני פשוט אדבר לאלה שכן מעוניינים להקשיב.

אריה ביבי: יש להם הדירה, יש להם הכול, הם גרים ב"אקירוב".

אריה ביבי: אתה מבין, אז הם רוצים עכשיו – – –

עינת וילף: ושוב, אני אתחיל, עד שאפשר יהיה לעשות את זה כמו שצריך.

עינת וילף: אז כמו שאמרתי, הצעת החוק הזאת נולדה מדיונים בוועדת החינוך של הכנסת שהגיעו אליהם הורים שהרגישו שמכריחים אותם לרכוש מחשבים ניידים בעלות גבוהה כדי לאפשר, בחלק מהשיעורים, שיעורים ממוחשבים.

עינת וילף: כשהם אמרו שהם לא רוצים או לא יכולים לרכוש את המחשבים האלה, נאמר להם שהילדים שלהם לא יוכלו להשתתף בשיעור, כיוון שהשיעור כולו מיועד לכך שלילדים יהיה מחשב נייד.

עינת וילף: חשבתי שהתשובה שניתנה היא תשובה לחלוטין לא מקובלת, ולא ייתכן שיגידו שילד לא יוכל ליהנות משיעור מכיוון שהוריו חושבים שלא נכון לרכוש מחשב בעלות גבוהה.

עינת וילף: ניסיתי לחשוב איך ניתן להקל את המעבר הזה, כיוון שבכל זאת רצוי שפה ושם יתקיימו השיעורים האלה, והרעיון – – –

אריה ביבי: גברתי, זה היה בשדרות?

רוברט טיבייב: או באופקים?

עינת וילף: זה היה בוועדת החינוך – אה, באיזו עירייה זה היה?

עינת וילף: זה היה בפתח-תקווה – – –

אריה ביבי: ובתל-אביב.

עינת וילף: לא, לא בתל-אביב.

עינת וילף: אחד היה בפתח-תקווה, אחד בבת-ים – –

אריה ביבי: אבל לא בשדרות ולא באופקים.

עינת וילף: – – והיתה עוד עירייה אחת.

עינת וילף: זו היתה יוזמה של העירייה, בכל מקרה.

עינת וילף: אני חושבת שעוד אחת גם בגני-תקווה.

עינת וילף: אבל יש ניסיונות כאלה בעוד עיריות, ותמיד יש בעיה שמסתמכים על תרומות בדברים האלה, ולא ראוי לעשות את זה כך.

עינת וילף: למשרד החינוך יש בעצם כוח משמעותי, הכוח שמאפשר לו לאשר ספרי לימוד.

עינת וילף: הצעת החוק בעצם אומרת למשרד החינוך: תעשו שימוש בכוח שיש לכם לאשר ספרי לימוד, כדי להכריח את המוציאים לאור להוציא עותק אלקטרוני שניתן לקרוא בקורא אלקטרוני, מחשב נייד, כל מחשב לוח, כדי שהם יוכלו לשבת עם זה בכיתה.

עינת וילף: בעצם ההצעה לא תקציבית, אינה עולה דבר, לא לילד ולא להוריו, ובעצם נותנת את האפשרות לילדים – – –

אנסטסיה מיכאלי: זה לא נכון, זה עולה הרבה כסף.

עינת וילף: לא, זה לא עולה.

עינת וילף: אני אסביר למה זה לא עולה.

אנסטסיה מיכאלי: זה עולה ועוד איך.

רוחמה אברהם-בלילא: חברת הכנסת מיכאלי.

עינת וילף: ההצעה לא משנה בכלום את המצב שיש כיום.

עינת וילף: המוציאים לאור ימשיכו להציע גם ספרים מודפסים וגם עותק דיגיטלי, כשהעותק הדיגיטלי יהיה נמוך משמעותית במחירו מהעותק המודפס, כמחצית המחיר.

עינת וילף: זה אומנם לא מוגדר בחוק אבל אלה הדברים שעליהם מדובר.

עינת וילף: הסכום יהיה נמוך משמעותית, וההורה יוכל להחליט אם הוא ממשיך לרכוש ספרי לימוד רגילים או שהוא רוכש את העותקים הדיגיטליים ואת הקורא האלקטרוני.

עינת וילף: לקורא האלקטרוני אכן יש עלות – – –

רוחמה אברהם-בלילא: מה בשאלה של השוויוניות בין התלמידים?

עינת וילף: אוקיי, אז אני אתייחס גם לזה.

עינת וילף: לקורא האלקטרוני אכן יש עלות, אבל בהנחה שהספרים יהיו במחצית מהמחיר או 60% מהמחיר, העלות של הקורא הדיגיטלי תחזיר את עצמה בתוך שנה, שנתיים, לכל היותר שלוש שנים.

עינת וילף: ולכן, בפועל, יש כאן החלטה של ההורים.

עינת וילף: הם לא מחויבים לדבר, איש לא מכריח את הילד בשום הוצאה.

עינת וילף: הם יכולים לבחור, ניתנת להם אפשרות הבחירה, כשיש להם גם יתרונות שהספרים כמובן יותר קלים והתלמידים לא צריכים לסחוב ילקוט לבית-הספר.

עינת וילף: לגבי שאלת השוויוניות, ההנחה היא – ואנחנו ראינו את זה בהקשרים אחרים – שאנחנו נותנים את האופציה.

עינת וילף: בכיתה עצמה התלמידים יוכלו לעשות שימוש במה שנוח להם.

עינת וילף: חלק ירכשו ספרים וחלק ירכשו קורא דיגיטלי וספרים דיגיטליים, ובהתחלה, בשנה הראשונה, זה נכון, ישבו בכיתה תלמידים שעושים שימוש בכלי הזה ותלמידים שעושים שימוש בספרים מודפסים.

עינת וילף: בשנה השנייה כבר מחצית מן הכיתה, מן הסתם, תעשה בזה שימוש, ובשנה השלישית אולי כבר כל הכיתה.

עינת וילף: המחירים יורדים כל העת, ואנחנו מדברים על הגישור על תקופת המעבר.

עינת וילף: החוק גם נותן מענה לשאלה של המורים, שהיא מאוד חשובה, איך יהיו להם כלי אכיפה וגיבוי להבטיח שהשימוש בכלים האלה יהיה אך ורק ללימוד, ואנחנו גם ניתן את דעתנו על הנושא של המוציאים לאור, להבטיח שאכן רכישת העותקים היא רכישה כדין ואין רכישה של עותקים פיראטיים ועותקים פרוצים.

עינת וילף: יש כאן בעצם הצעת חוק שמאפשרת מעבר שמונע חיכוכים עם הורים, שמונע עלויות מיותרות, שנותן – בסך הכול הוא רק נותן אופציות, נותן בחירה ומאפשר לנו להתקדם בקצב הרבה יותר מהיר ליום שבו כולם יוכלו לשבת בכיתות ולעשות שימוש באמצעים המתקדמים ביותר, ואז גם אפשר יהיה להתחיל להתאים את חומר הלימוד לאמצעים האלה באופן שייעשה שימוש בכל היתרונות שיש לאמצעים הדיגיטליים.

עינת וילף: אני רוצה להודות לשר החינוך שהחליט לתמוך בהצעה.

עינת וילף: זה חלק מהחזון הכולל שלו בנושא של מחשוב מערכת החינוך, אז אני מברכת אותו שהוא החליט לתמוך בזה.

עינת וילף: אני רוצה גם להודות – – –

רוחמה אברהם-בלילא: אני רוצה לומר שעד עתה, שר החינוך שאמור להשיב על הצעת החוק – – –

עינת וילף: אני חושבת שסגן שר החינוך אמר שהוא ישיב.

רוחמה אברהם-בלילא: לא.

רוחמה אברהם-בלילא: אז אני מודיעה שאף אחד כרגע לא אמור להשיב על הצעת החוק.

זאב אלקין: סגן שר החינוך – – –

עינת וילף: סגן שר החינוך אמר לי שהוא משיב.

רוחמה אברהם-בלילא: סגן שר החינוך, אוקיי.

עינת וילף: כן, כן.

עינת וילף: סגן שר החינוך אמר לי שהוא משיב.

עינת וילף: שר החינוך אמר שהוא תומך בזה בוועדת שרים לענייני חקיקה, ואני בהחלט רוצה להודות לו על תמיכתו, וגם לציין את נועם בר-לוי, עוזרי הפרלמנטרי, שעבד על החוק רבות במשך חודשים ארוכים והביא לתוך העניין את שלל האיזונים.

עינת וילף: אז אני רוצה להודות לכם, לבקש את תמיכתכם, ותודה רבה לכם.

רוחמה אברהם-בלילא: תודה לך, חברת הכנסת עינת וילף.

רוחמה אברהם-בלילא: יעלה ויבוא כבוד סגן שר החינוך, חבר הכנסת מוזס.

רוחמה אברהם-בלילא: חבר הכנסת מוזס, נא לעלות להשיב לחברת הכנסת עינת וילף על הצעת החוק.

רוחמה אברהם-בלילא: אני מבינה שהממשלה תומכת.

מגלי והבה: מוזס, אתה דיגיטלי או – – –

קריאות: – – –

רוחמה אברהם-בלילא: בבקשה, אדוני.

מנחם אליעזר מוזס: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת – –

רוחמה אברהם-בלילא: חברי חברי הכנסת.

מנחם אליעזר מוזס: – – דברי תשובה להצעת חוק ספרי לימוד דיגיטליים, של חברת הכנסת עינת וילף, פ/3160.

מנחם אליעזר מוזס: הצעת החוק שבנדון נדונה בוועדת שרים לחקיקה ביום ראשון האחרון, 17 ביולי.

מנחם אליעזר מוזס: הצעת החוק אושרה לקריאה טרומית בלבד, ובכפוף לכך שהמשך החקיקה ייעשה בהסכמה ובתיאום עם שר החינוך.

מנחם אליעזר מוזס: הצעת החוק מבקשת לקבוע שכל ספרי הלימוד שיאושרו על-ידי משרד החינוך יצאו לאור בגרסה דיגיטלית, במקביל להפצתם בגרסה קשיחה.

מנחם אליעזר מוזס: הצעת החוק מגדירה ספר דיגיטלי כגרסה של ספר הניתנת לקריאה באמצעות קורא אלקטרוני ומבקשת להחיל את החוק שנה מיום פרסומו; אז תהיה החלת החוק.

מנחם אליעזר מוזס: הצעת החוק עולה בקנה אחד עם יעדי המשרד להתאמת מערכת החינוך למאה ה-21 ומסמנת מגמה חיובית אשר לתקשוב מערכת החינוך.

מנחם אליעזר מוזס: חברי חברי הכנסת, משרד החינוך, במסגרת התוכנית הלאומית להתאמת מערכת החינוך למאה ה-21, מוביל בימים אלה מהלך לייצור חלופה דיגיטלית לספרי הלימוד המודפסים הקיימים, כך שבתוך חמש שנים לכל ספרי הלימוד תהיה גרסה דיגיטלית ומרבית המקצועות יילמדו באמצעות ספרי לימוד דיגיטליים.

מנחם אליעזר מוזס: בתוך מהלך זה, החל משנת הלימודים תשע"ג יאשר המשרד ספרי לימוד רק אם יכללו גרסה דיגיטלית בסיסית.

מנחם אליעזר מוזס: הרב גפני.

משה גפני: מה?

מנחם אליעזר מוזס: בתוך מהלך זה, החל משנת הלימודים תשע"ג יאשר המשרד ספרי לימוד רק אם יכללו גרסה דיגיטלית בסיסית.

משה גפני: ואם אני לא רוצה?

עינת וילף: אתה לא חייב.

משה גפני: – – – כתוב שיורידו את האישור.

קריאה: לא יאשרו.

רוחמה אברהם-בלילא: עכשיו זה לא נושא – אתה יכולת להתנגד.

רוחמה אברהם-בלילא: כבוד סגן השר.

משה גפני: אני מתנגד, אני רוצה לעלות.

רוחמה אברהם-בלילא: סליחה, א.

רוחמה אברהם-בלילא: אתה לא נרשמת.

רוחמה אברהם-בלילא: להצעת החוק יש מתנגדת אחת בשם חברת הכנסת אנסטסיה מיכאלי, שהיא תעלה מייד אחרי – – –

מגלי והבה: תני לו, לפנים משורת הדין, גברתי.

רוחמה אברהם-בלילא: לא לפנים משורת הדין.

רוחמה אברהם-בלילא: נא להמשיך בתשובה, בבקשה, כרגע.

רוחמה אברהם-בלילא: לפנים משורת הדין – גם אם הוא רוצה מאוד, הוא צריך קודם כול לעשות דבר אחד, לבקש אצל מזכירת הכנסת.

מנחם אליעזר מוזס: במהלך תקופת הביניים – – –

משה גפני: אדוני סגן השר, אם אני לא רוצה – במערכת אצלי אני לא רוצה את זה – אז לא יאשרו לי את ספרי הלימוד?

קריאה: לא.

מנחם אליעזר מוזס: אני חושב שבמסגרת הדיונים בוועדת החינוך יובאו הערותיך הנבונות והחשובות.

מנחם אליעזר מוזס: במהלך תקופת הביניים, מו"לים, מוציאים לאור, אשר ספריהם אושרו או שנמצאים בהליך אישור, אשר יציגו לקראת שנת הלימודים תשע"ג, עד סוף אפריל 2012, ספרי לימוד בגרסה הדיגיטלית, יהיו זכאים למענק עידוד חד-פעמי שייקבע בהמשך.

מנחם אליעזר מוזס: משרד החינוך ימליץ לבתי-הספר המשתתפים בתוכנית הלאומית להתאמת מערכת החינוך למאה ה-21 לרכוש ספרים דיגיטליים, ובנוסף, בבתי-הספר הללו יתבצע מיפוי לגבי תלמידים שאין להם מחשבים בבתיהם כדי לאפשר מתן פתרון באמצעות הפרויקט "מחשב לכל תלמיד".

מנחם אליעזר מוזס: בנוסף, במסגרת הדיונים על תשלומי הורים, משרד החינוך יבחן יחד עם משרד האוצר את האפשרות לקניית זכויות שימוש על חלק מספרי הלימוד.

מנחם אליעזר מוזס: לאחר מתן ההנחיה, ספרי הלימוד יוצעו למכירה בשני האופנים הבאים: א.

מנחם אליעזר מוזס: ספר מודפס כולל גרסה דיגיטלית; ב.

מנחם אליעזר מוזס: גרסה דיגיטלית בלבד, במחיר של 60% לכל היותר ממחיר הספר המודפס.

מנחם אליעזר מוזס: אני מבין, חברת הכנסת וילף, שזה מתואם עם המשרד.

מנחם אליעזר מוזס: חשוב לציין בהקשר זה, כי על אף האמור, המשרד יבקש לשמור על איזון להמשך הדרך ולהמשיך לעודד תלמידים לקרוא ספרי קריאה במסגרת לימודי השפה בבתי-הספר.

מנחם אליעזר מוזס: הרב גפני, אולי זה תשובה בשבילך גם כן.

מנחם אליעזר מוזס: לאור האמור, ובתנאי שחברת הכנסת המציעה מסכימה לקידום הצעת החוק בתנאים האמורים – –

עינת וילף: כן.

מנחם אליעזר מוזס: – – אבקש מחברי הכנסת להצטרף לעמדת הממשלה ולאשר את הצעת החוק בקריאה טרומית בלבד, בכפוף להסכמה לתיאום המשך החקיקה עם משרד החינוך.

מנחם אליעזר מוזס: באותה מסגרת בוועדת החינוך אנחנו גם נדאג שלא יהיו מו"לים פיראטיים; הספרים הדיגיטליים, שלא יהיו צריבות פיראטיות.

מנחם אליעזר מוזס: יש הרבה הרבה, בתחום הזה – כפי שאנחנו נוכחים לדעת בתחומים אחרים, אם זה בתחום של המוזיקה, וכל הדרכים האלה – הרבה הרבה זיופים, ואנחנו צריכים להישמר מכל משמר.

מנחם אליעזר מוזס: אבקש מחברי הכנסת לתמוך בהצעת החוק בתנאים האמורים.

מנחם אליעזר מוזס: תודה.

רוחמה אברהם-בלילא: אני מודה לסגן שר החינוך חבר הכנסת מוזס.

רוחמה אברהם-בלילא: להצעת החוק יש מתנגדת אחת, חברת הכנסת מיכאלי.

רוחמה אברהם-בלילא: חבר הכנסת גפני, זה עוד לא לך.

רוחמה אברהם-בלילא: לאחר מכן, אאפשר דקה מן הצד גם לחבר הכנסת גפני, לפנים משורת הדין.

משה גפני: תודה רבה.

רוחמה אברהם-בלילא: בבקשה, חמש דקות יש לך.

רוחמה אברהם-בלילא: סיימת, נכון?

רוחמה אברהם-בלילא: לאור ההסכמות, אני הבנתי מחברת הכנסת עינת וילף – את מסכימה לתנאים הללו להמשך החקיקה.

עינת וילף: כן.

רוחמה אברהם-בלילא: בבקשה, גברתי, חמש דקות.

אנסטסיה מיכאלי: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מאוד מאוד שמחתי לשמוע שיש לנו הצעת חוק כזאת.

אנסטסיה מיכאלי: אני כאן לא בשביל להתנגד אלא בשביל להימנע ולספר לכם שיש בעיה מאוד גדולה עם הנושא של דיגיטציה של ספרי לימוד.

אנסטסיה מיכאלי: הבעיה קיימת כבר לא העשור הראשון אלא הרבה יותר.

אנסטסיה מיכאלי: הבעיה של ספרי לימוד קיימת כבר המון שנים במשרד החינוך.

אנסטסיה מיכאלי: המון שנים לפני השתמשנו בהם, כספר.

אנסטסיה מיכאלי: קיבלנו ספר בבית-ספר, לא היינו צריכים לבוא ולבקש מההורים לקנות ספרי לימוד.

אנסטסיה מיכאלי: אנחנו קיבלנו את כל החומר מבית-הספר על-פי החוק, חוק חינוך חובה חינם.

אנסטסיה מיכאלי: אחר כך הגיעו כל מיני חברות ומו"לים שהתחילו להתפרנס.

אנסטסיה מיכאלי: חברי חברי הכנסת, בשנת 2009 מו"לים התפרנסו בזכות הכיס של אותם הורים סכום לא קטן: 450 מיליון שקל בשנה.

אנסטסיה מיכאלי: בשנת 2010 ההכנסות הפכו להיות מאוד גדולות, 1 מיליארד שקל בשנה.

אנסטסיה מיכאלי: שאלתם פעם למה?

אנסטסיה מיכאלי: למה?

אנסטסיה מיכאלי: כל שנה אחרי החופש הגדול ההורים במצוקה, ההורים, שבעצם אין להם אחרי החופש הגדול כסף בחשבון הבנק, הם נזקקים לבוא ולקנות ספרי לימוד ולשלם 800 שקל, 1,000 שקל, וזה הון תועפות, ואחר כך, במשך השנה צריך להוסיף עוד.

אנסטסיה מיכאלי: יש חוברת אחת שפתאום המנהלת אומרת לקנות, יש עוד ספר שצריך לרכוש.

אנסטסיה מיכאלי: צר לי מאוד.

אנסטסיה מיכאלי: כשאני שמעתי את חבר הכנסת משה גפני – לא, ואם אני אתנגד, אני לא רוצה להצביע – אני מבינה אותו.

אנסטסיה מיכאלי: לחבר הכנסת משה גפני יש שמונה ילדים, זה אדם שמבין על מה הוא מדבר.

אנסטסיה מיכאלי: חברת הכנסת עינת וילף, העלות תהיה הרבה יותר גדולה להורים, למגזר של אותם אנשים שהחליטו להביא ילדים לעולם הזה במדינת ישראל.

אנסטסיה מיכאלי: אני יודעת שיש הרבה מאוד חברות שיודעות להוציא כסף מאתנו, מחוברות.

אנסטסיה מיכאלי: תאמינו לי שחברות היי-טק יפתחו אפליקציות חדשות בעתיד, פרוטוקולים מיוחדים, מערכות הפעלה בשביל להפעיל את אותם ספרי לימוד.

אנסטסיה מיכאלי: אני מהנדסת אלקטרוניקה ורציתי להיות גם מתכנתת.

אנסטסיה מיכאלי: אני מכירה טוב מאוד תוכנה ומחשבים.

אנסטסיה מיכאלי: אגיד לכם שעוד מעט, בעוד עשר שנים, אנחנו לא נוכל לפקח על ספרי הלימוד במחשבים.

אנסטסיה מיכאלי: תסתכלו איזו פרופגנדה יודעים לעשות ערביי ישראל.

אנסטסיה מיכאלי: הם ייכנסו לכל מערכת הפרוטוקולים של ספרי הלימוד, הם יכתבו בשבילנו את ההיסטוריה של מדינת ישראל.

אנסטסיה מיכאלי: תתעוררו.

אנסטסיה מיכאלי: אני מצטערת שגדעון סער לא נמצא כאן, ששר החינוך גדעון סער לא נמצא כאן.

אנסטסיה מיכאלי: יהיו הרבה האקרים שיתקינו לנו ספרי לימוד משלהם.

אנסטסיה מיכאלי: אתם תשכחו את התורה, אתם תשכחו מה זה תהילים.

אנסטסיה מיכאלי: ילדי ישראל ילמדו את ההיסטוריה של פלסטין.

אנסטסיה מיכאלי: אני מאוד מבקשת להיזהר לפני שאתם תתמכו בהצעת החוק הזאת.

אנסטסיה מיכאלי: אני בטוחה שהיא תעבור, אבל אני מזהירה אתכם שבעוד כמה שנים אנחנו נאכל את הטעויות האלה.

אנסטסיה מיכאלי: ועוד יותר, ההורים בזמן הזה ישלמו את המחיר שלהם.

אנסטסיה מיכאלי: תודה רבה.

רוחמה אברהם-בלילא: אני מודה לך, חברת הכנסת מיכאלי, שאפשרת מזמנך, מתוך חמש הדקות, עוד שתי דקות כמעט, ואני אאפשר לך, חבר הכנסת גפני, התנגדות מהצד בפרק זמן של דקה.

רוחמה אברהם-בלילא: לאחר מכן תעלה חברת הכנסת עינת וילף.

רוחמה אברהם-בלילא: בבקשה, חבר הכנסת גפני.

רוחמה אברהם-בלילא: חברים, אפשר שקט בבקשה?

משה גפני: גברתי היושבת-ראש, אני מודה לך על זה שאת נוהגת אתי לפנים משורת הדין.

משה גפני: אני רוצה לומר דבר ענייני: אני לא מסכים לחוק הזה.

משה גפני: יש לי הרבה מה לומר בעניין של החוק אבל לא על זה עליתי.

משה גפני: אני לא מתערב בחינוך הממלכתי.

משה גפני: משרד החינוך יחליט – – –

קריאה: בינתיים.

משה גפני: בינתיים, בסדר, בינתיים.

משה גפני: כל עוד אתה – לא חשוב.

משה גפני: על כל פנים, אני לא מתערב בעניין הזה.

משה גפני: שיחליטו.

משה גפני: שיחליט משרד החינוך, תחליט הכנסת, לא מתערב.

משה גפני: אני לא מסכים, מערכת החינוך החרדית, אני לא מסכים לחוק הזה.

משה גפני: אגב, יש לי שלושה ילדים, שיהיו בריאים.

משה גפני: אני לא מסכים לחנך לא את הילדים שלי ולא את הנכדים שלי בנושא הזה של ספרי קריאה דיגיטליים, שאחרי זה מתחברים גם לאינטרנט.

משה גפני: לא מסכים לזה בשום פנים ואופן.

משה גפני: בערכים שלי יש דברים יותר חשובים.

משה גפני: דיגיטלי זה חשוב ואינטרנט זה חשוב, הכול חשוב.

משה גפני: כל עוד יש התכנים שיש באינטרנט וכל מה שנלווה, אנחנו לא מחנכים את הילדים שלנו לזה.

משה גפני: עכשיו, אנחנו נותנים את הספרים שלנו לאישור משרד החינוך.

משה גפני: אם החוק הזה, חבר הכנסת מוזס, מתקבל כמות שהוא, אנחנו יוצאים מתוך המערכת.

משה גפני: אנחנו לא ניתן בשום פנים ואופן לחנך את הילדים שלנו בצורה הזאת.

משה גפני: נכון, יש בעיה, ספרי הקריאה וכל מה שנלווה לעניין הזה.

משה גפני: כל עוד לא יפתרו הבעיות של התכנים, אצלנו, במערכת החינוך שלנו, זה מעל לכול.

משה גפני: החינוך מעל לכול, הערכים מעל לכול, הנוחיות זה רק אחר כך.

משה גפני: אני מתנגד לחוק הזה.

משה גפני: אם רוצים, בבקשה, בוועדה, שיוציאו את המוכר שאינו רשמי מהחוק.

משה גפני: תתמודדו אתם עם מערכת החינוך הממלכתית המאוד-מצליחה.

רוחמה אברהם-בלילא: תודה רבה, חבר הכנסת גפני.

רוחמה אברהם-בלילא: חברת הכנסת עינת וילף, מעוניינת לעלות?

עינת וילף: יש לי הרבה – – –

רוחמה אברהם-בלילא: האם גברתי רוצה לעבור להצבעה?

עינת וילף: כן.

רוחמה אברהם-בלילא: חברי חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה.

רוחמה אברהם-בלילא: אני אאפשר לכבוד סגן השר להגיע למקומו.

רוחמה אברהם-בלילא: בבקשה.

רוחמה אברהם-בלילא: הצבעה מס' 12 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לדיון מוקדם בוועדה – 36 נגד – 3 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק ספרי לימוד דיגיטליים, התשע"א–2011, לדיון מוקדם בוועדת החינוך, התרבות והספורט נתקבלה.

רוחמה אברהם-בלילא: 36 בעד, שלושה מתנגדים, לא היו נמנעים.

רוחמה אברהם-בלילא: לפיכך, אני קובעת שהצעת חוק ספרי לימוד דיגיטליים, התשע"א–2011, של חברת הכנסת, תועבר לדיון ולהכנתה לקריאה ראשונה בוועדת החינוך של הכנסת.

רוחמה אברהם-בלילא: חברי חברי הכנסת, אנחנו ממשיכים בסדר-היום.

רוחמה אברהם-בלילא: כבוד יושב-ראש ועדת הכספים יעלה פה שתי החלטות.

רוחמה אברהם-בלילא: אתה תציג את שתיהן ביחד ואנחנו נצביע – חברים, אי-אפשר ככה.

רוחמה אברהם-בלילא: מה קורה כאן?

רוחמה אברהם-בלילא: כבוד השר, חבר הכנסת מיכאלי, חבר הכנסת מולה, חבר הכנסת אפללו.

רוחמה אברהם-בלילא: תודה.

רוחמה אברהם-בלילא: כבוד סגן השר, שומעים את הכול עד לכאן.

רוחמה אברהם-בלילא: חבר הכנסת מיכאלי.

רוחמה אברהם-בלילא: כבוד יושב-ראש ועדת הכספים, חבר הכנסת גפני, יציג לנו שתי החלטות, שתיהן ביחד.

רוחמה אברהם-בלילא: לאחר מכן אנחנו נעבור להצבעה על כל אחת מהן לחוד.

רוחמה אברהם-בלילא: בבקשה, אדוני.

משה גפני: גברתי היושבת-ראש, אני מודה לך, רבותי חברי הכנסת, השרים, אני מציג את שני הצווים עכשיו אבל ההצבעה, כפי שאמרה היושבת-ראש, תהיה על כל צו בנפרד.

משה גפני: אני מבקש להקדים ולומר שאני מציג את הצווים הללו מכיוון שעל-פי חוק מסי המכס והבלו, בהליך הרגיל אני מניח את זה על שולחן הכנסת, ואם אין הסתייגויות, בתוך שבוע זה מאושר; אם יש הסתייגויות, זה נמשך שבועיים, אלא אם כן מדובר בצווים שהם שלושה שבועות לפני הפגרה.

משה גפני: לכן, אני צריך להציג את זה ויש להצביע, מכיוון שאנחנו אישרנו את הצווים הללו שלושה שבועות לפני הפגרה.

משה גפני: הצו הראשון, שמדבר על דגי האמנון בעיקר, ניתן על-ידי משרד האוצר בפברואר.

משה גפני: שם מעלים את המכס על דגי האמנון כיוון שהיה רצון ויש רצון להגן על החקלאות הימית המקומית.

משה גפני: בעמק בית-שאן, בבקעת-הירדן, בעמק יזרעאל, בגליל העליון, יש דגים שמגדלים החקלאים הישראלים, ובמאבק או בתחרות שקיימת עם היבוא מסין, ידם על התחתונה.

משה גפני: לכן חברו יחד גם משרד התמ"ת, גם משרד החקלאות וגם משרד האוצר כדי להגן על החקלאות הישראלית.

משה גפני: אני לא רציתי להביא את הצו הזה כעבור שלושה חודשים לוועדת הכספים.

משה גפני: זה היה בערב פסח, לא רציתי להביא את הצווים הללו, בעיקר הצו הראשון, ביקשתי להמתין עם זה.

משה גפני: הוצא צו נוסף והתאריך פקע ביום שני.

משה גפני: לכן היינו צריכים לאשר את זה ביום שני או לא לאשר.

משה גפני: אני ניהלתי משא-ומתן עם משרד האוצר, עם רשות המסים, וביקשתי מהם, היות שהיבוא מסין הוא 7,500 טונות, ביקשתי ששליש מהיבוא, עליו לא יעלה המכס, כדי להוזיל את המחירים באופן כזה שיהיה איזון בין ההגנה על החקלאות הימית הישראלית לבין הפקעת המחירים שעלולה להיות.

משה גפני: זה בסדר, אנחנו הצבענו בוועדה פה-אחד.

משה גפני: ייאמר לזכותה של האופוזיציה, שגם כן, באיזון הזה היא תמכה.

משה גפני: להיפך, היה חבר כנסת מקדימה שכעס עלי, וחבר כנסת מהבית היהודי שכעס עלי למה הגעתי למכסות האלה.

משה גפני: בכל אופן, אני חושב שהיה נכון למצוא את האיזון.

משה גפני: אבל אני רוצה לומר לכם – שנדע את האמת.

משה גפני: גם בדיון שקיימנו היום בוועדת הכספים התברר שהבעיה של עליית המחירים זה פער התיווך שמגיע – אמר מנכ"ל משרד החקלאות בדיון ביום שני: הדג, עם היבוא, עם המכס, עם המסים העקיפים ועם הכול עולה 30 שקלים לקילו, וברשתות השיווק מוכרים את זה ב-60 שקלים.

משה גפני: עם זה צריך להתמודד.

משה גפני: אני מקווה שגם בעקבות הדיון של היום נתמודד.

משה גפני: הצו השני מדבר על זה שכאשר יש כמה סוגים, תערובות, חלק פטור, חלק חייב, חלק חייב יותר, חלק חייב פחות, שיהיה סדר בזה, וכל אחד יהיה לפי עניינו.

משה גפני: אני מבקש בעקבות האיזון שהגענו אליו לאשר את הצווים כמו שהם.

משה גפני: גברתי היושבת-ראש, תודה רבה.

רוחמה אברהם-בלילא: אני מודה לך, אדוני יושב-ראש ועדת הכספים.

רוחמה אברהם-בלילא: אם כך, חברי חברי הכנסת, אנחנו נעבור להצבעה.

רוחמה אברהם-בלילא: הצבעה ראשונה תהיה על החלטת ועדת הכספים לגבי צו תעריף המכס והפטורים ומס קנייה על טובין (תיקון), התשע"א–2011.

רוחמה אברהם-בלילא: הצבעה, בבקשה.

רוחמה אברהם-בלילא: הצבעה מס' 13 בעד ההחלטה – 50 נגד – אין נמנעים – אין החלטת ועדת הכספים בדבר אישור צו תעריף המכס והפטורים ומס קנייה על טובין (תיקון), התשע"א–2011, נתקבלה.

רוחמה אברהם-בלילא: אם כך, הצביעו בעד 50 חברי כנסת, לא היו מתנגדים ולא היו נמנעים, ולפיכך אני קובעת שההחלטה עברה.

רוחמה אברהם-בלילא: אנחנו נעבור להצבעה על ההחלטה השנייה של ועדת הכספים לגבי צו תעריף המכס והפטורים ומס קנייה על טובין (תיקון מס' 2), התשע"א–2011.

רוחמה אברהם-בלילא: הצבעה, בבקשה.

רוחמה אברהם-בלילא: הצבעה מס' 14 בעד ההחלטה – 51 נגד – אין נמנעים – אין החלטת ועדת הכספים בדבר אישור תעריף המכס והפטורים ומס קנייה על טובין (תיקון מס' 2), התשע"א–2011, נתקבלה.

רוחמה אברהם-בלילא: בעד הצביעו 51 חברי כנסת, לא היו מתנגדים, לא היו נמנעים.

רוחמה אברהם-בלילא: לפיכך אני קובעת שגם ההחלטה השנייה עברה.

פרלמנטריות בנושאים: 1.

פרלמנטריות בנושאים: מעורבות ממשלות זרות במימון ארגונים ישראליים וברכישת קרקעות בישראל;

רוחמה אברהם-בלילא: חברי חברי הכנסת, אנחנו נעבור להצעתה של ועדת הכנסת בדבר הקמת ועדת חקירה פרלמנטרית.

רוחמה אברהם-בלילא: תציג את ההצעה חברת הכנסת פאינה קירשנבאום, בבקשה.

רוחמה אברהם-בלילא: אני נתבקשתי – חברת הכנסת פאינה קירשנבאום תציג את ההצעה שלה במקום יושב-ראש ועדת הכנסת.

רוחמה אברהם-בלילא: בשם הוועדה כולה.

רוחמה אברהם-בלילא: להצעה הזאת נרשמו כ-47 חברי כנסת.

רוחמה אברהם-בלילא: ראשונת הדוברים – יושבת-ראש האופוזיציה, חברת הכנסת ציפי לבני.

רוחמה אברהם-בלילא: חברת הכנסת פאינה קירשנבאום, בבקשה.

): כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מתכבדת להציג בפניכם את הצעת ועדת הכנסת בדבר הקמת שתי ועדות חקירה פרלמנטריות.

): ב-5 בינואר 2011 החליטה הכנסת להעביר לוועדת הכנסת שתי הצעות בדבר הקמתן של ועדות חקירה פרלמנטריות, האחת של חברת הכנסת פאינה קירשנבאום, אני, והשנייה של חבר הכנסת דני דנון.

): ב-2 בפברואר 2011 החליטה ועדת הכנסת להציע לכנסת להקים שתי ועדות חקירה פרלמנטריות.

): אבקש להציג את תפקידי הוועדות וסמכויותיהן כפי שהכינה ועדת הכנסת והניחה על שולחן הכנסת.

): ועדה אחת תיקרא: ועדת חקירה פרלמנטרית בנושא פעילות ארגונים ישראליים הנוטלים חלק בדה-לגיטימציה של צה"ל.

): הוועדה תבדוק את הנושאים הבאים: א.

): מידת מעורבותם של ארגונים ישראליים בדה-לגיטימציה של צה"ל וחייליו; ב.

): דרכי המימון של הארגונים האמורים; ג.

): הכלים והסמכויות העומדים לרשות רשויות המדינה, לרבות רשם העמותות, למניעת פעילות ארגונים ישראליים שתכליתה פגיעה בצה"ל ובחייליו ואופן השימוש בכלים אלה; ד.

): הצורך בתיקוני חקיקה ובהחלטות ממשלה בנושאים המפורטים לעיל ומתן המלצות ביחס לתוכן תיקוני חקיקה וההחלטות כאמור.

): לוועדה יהיו סמכויות הנתונות לוועדה קבועה של הכנסת בכל הנוגע לזימון, קבלת מידע וסדרי עבודה.

): בוועדה יהיה חמישה חברים: 1.

): חברת הכנסת פניה קירשנבאום, יושבת-ראש הוועדה; 2.

): חבר הכנסת זאב אלקין; 3.

): חברת הכנסת מירי רגב; 4.

): חבר הכנסת אורי מקלב; 5.

): חבר הכנסת נסים זאב.

איתן כבל: – – –

): הוועדה השנייה תיקרא: ועדת חקירה פרלמנטרית בנושא מעורבות ממשלות זרות במימון ארגונים ישראליים ברכישת קרקעות בישראל.

): הוועדה תבדוק את הנושאים הבאים: א.

): מימון בידי ממשלות זרות וגופים בין-לאומיים הממומנים על-ידי ממשלות זרות של ארגונים ישראליים שפעילותם נועדה להשפיע על השיח הפוליטי בישראל, לרבות מידת השקיפות של מקורות המימון והשימוש שנעשה בו; ב.

): מעורבות של ממשלות זרות וגופים כאמור ברכישה מאורגנת של קרקעות במדינה וקרקעות פרטיות בישראל; ג.

): הכלים והסמכויות העומדים לרשות רשויות המדינה, לרבות רשם העמותות, בעניין מימון בידי ממשלות זרות וגופים כאמור; ד.

): הסדרים חקיקתיים בתחומים האמורים לעיל במדינות דמוקרטיות אחרות; ה.

): הצורך בתיקוני חקיקה ובהחלטות ממשלה בנושאים המפורטים לעיל ומתן המלצות ביחס לתוכן תיקוני חקיקה וההחלטות כאמור.

): לוועדה יהיו סמכויות הנתונות לוועדה קבועה של הכנסת בכל הנוגע לזימון, קבלת מידע וסדרי עבודה.

): בוועדה יהיו חמישה חברים: 1.

): חבר הכנסת דני דנון, יושב-ראש הוועדה; 2.

): חברת הכנסת ציפי חוטובלי; 3.

): חברת הכנסת אנסטסיה מיכאלי; 4.

): חבר הכנסת אריה אלדד; 5.

): חבר הכנסת אברהם מיכאלי.

): לשתי ההצעות לא הוגשו הסתייגויות ואבקש מהכנסת לאשרן בנוסח שהכינה ועדת הכנסת.

אחמד טיבי: למה לא בן-ארי?

אחמד טיבי: מה זה הדבר הזה?

): כמו כן, ברצוני להרחיב ולומר: כמעט כל מי שיושב בבית הזה מבין שיש בעיה.

): אנחנו מרגישים את זה, את ההסתה, את מסע הדה-לגיטימציה, את הפגיעה בכוח ההרתעה של מדינת ישראל.

): אני רוצה רק להזכיר כמה מקרים: 90% מהחומר שהוגש לוועדת-גולדסטון הוגש על-ידי ארגונים.

): חלק מהפעילים של הארגונים הללו השתתפו ב"מרמרה".

): רוב החומר שהוגש לבתי-משפט נגד קציני צה"ל מוגש על-ידי הארגונים האלה.

דב חנין: אולי תעשו ועדת חקירה לבתי-המשפט?

): כולנו מרגישים שיש בעיה, אבל קשה לנו להגדיר אותה.

ניצן הורוביץ: את הבעיה כאן, את הבעיה כאן, לא הארגונים.

ניצן הורוביץ: את ומי – – – זאת הבעיה.

רוחמה אברהם-בלילא: חבר הכנסת הורוביץ, תאפשר לה בבקשה.

רוחמה אברהם-בלילא: אני מניחה שנרשמת לדבר, אני מניחה שנרשמת לדבר.

אנסטסיה מיכאלי: – – – לא מתאים לך – – –

רוחמה אברהם-בלילא: חברת הכנסת מיכאלי, תודה.

): אני חושבת שיש לנו קושי להגדיר ולהבין מהי הדרך הנכונה לפתור את הבעיה ואולי חסר לנו מידע.

): לכן הצעתי – – –

דב חנין: – – –

רוחמה אברהם-בלילא: חבר הכנסת דב חנין, אתה נרשמת לדיבור, אני מניחה, נכון?

): דב, דב, קח רשות דיבור ותבוא לפה ותגיד את העמדה שלך.

רוחמה אברהם-בלילא: אז אתה תאמר לה.

רוחמה אברהם-בלילא: בפרק זמן של חמש דקות אני מניחה שתדע להסביר בדיוק את עמדתך.

): לכן הצעתי להקים ועדת חקירה פרלמנטרית, לא מהמלה "חקירה" כמו במשטרה, מהמלה "מחקר", בדיקה.

): אני רוצה לבדוק.

אורית זוארץ: מה קרה – – –

): אני רוצה להרגיע את כולם – –

רוחמה אברהם-בלילא: חברת הכנסת זוארץ.

): – – אין בכוונתי לזמן אף ארגון לכנסת.

אורית זוארץ: תחקרו את ההתנהלות של ליברמן.

רוחמה אברהם-בלילא: חברת הכנסת זוארץ.

): חבל, חבל שאת מתפרצת, ואת עושה את זה מחוסר ידע.

אורית זוארץ: הוא עושה נזקים.

רוחמה אברהם-בלילא: חברת הכנסת זוארץ.

): את עושה את זה מחוסר ידע, ותרשי לי להסביר לך ואולי אחרי שאני אסביר תביני.

אורית זוארץ: – – –

): ואם לא, תקראי את התקנון של הכנסת, שאומר שוועדת חקירה נועדה לבצע מחקר ולמידה של הנושא.

): ולכן, בכנסת הוקמו 25 ועדות חקירה.

אורית זוארץ: – – –

רוחמה אברהם-בלילא: חברת הכנסת זוארץ, אני קוראת אותך לסדר פעם ראשונה.

רוחמה אברהם-בלילא: תודה.

): והנה היום אחמד טיבי עומד בראש ועדת חקירה, וגם הוא חוקר ולומד את הנושא.

אחמד טיבי: – – –

): אז אני ממשיכה.

): אין בכוונתי לזמן אף ארגון לכנסת, ומבחינתי שלא יגיעו לכנסת בכלל.

): בכוונתי לבדוק את הרשויות הממשלתיות העוסקות במימון העמותות, כמו רשם העמותות, מס הכנסה ואחרים.

): אני רוצה להרגיע את המתלהמים פה: אנחנו לא שוטרים, לא חוקרים פרטיים, ואיננו משטרה, ואפילו אין לי כוונה להחליף את המשטרה.

אורית זוארץ: תמשיכי לעשות – – –

): ברצוננו לבדוק את החקיקה והנהלים הקיימים בתחום על מנת להבין היכן הבעיה, וכשנבין מה הבעיה – למצוא את הדרך הנכונה לפתור אותה.

): כולכם הבנתם את זה בהצבעה הקודמת במליאה, וההצעה עברה ברוב קולות.

): אפילו כמה חברים מקדימה תמכו בהצעה הזאת – –

שלמה מולה: נו, באמת – – –

): – – אבל כל התומכים הללו ירדו למחתרת מסיבות פוליטיות, מפחד מהתקשורת המתלהבת.

): כולכם פתאום מפחדים.

): ממה אתם מפחדים?

אורית זוארץ: ממך, מכם אנחנו מפחדים.

רוחמה אברהם-בלילא: חברת הכנסת זוארץ.

): ממני?

): הרי אני אביא לפה את ההצעות של הוועדה ותוכלו להצביע, אז ממה אתם מפחדים?

): מדיון פתוח?

): משקיפות?

): ממה אתם מפחדים?

דוד רותם: – – –

אורית זוארץ: – – – אתה מאיים עלי?

רוחמה אברהם-בלילא: חברת הכנסת זוארץ, פעם שנייה.

אורית זוארץ: הוא מאיים עלי, הוא מאיים עלי.

רוחמה אברהם-בלילא: חבר הכנסת דודו רותם, תודה.

אורית זוארץ: אנחנו לא מפחדים.

רוחמה אברהם-בלילא: חברת הכנסת זוארץ.

אורית זוארץ: הוא מאיים.

רוחמה אברהם-בלילא: תני לה לסיים, את נרשמת לדבר, אז – – –

): ממה, ממה אתם מפחדים?

): אני כבר לא תמימה ואני מבינה הכול.

): אתם רוצים רווח פוליטי.

): חברי הכנסת אינם רוצים באמת לדעת את האמת, לרדת לשורשים, ללמוד מהי הבעיה ולפתור אותה.

): אתם רודפים אחרי פופוליזם של התקשורת, לצבור נקודות פוליטיות.

שלמה מולה: – – –

): ואכן, יש חוקים שמשיגים נקודות פוליטיות ויש כאלה שמרסנים את ההסתה נגד מדינת ישראל, את מסע הדה-לגיטימציה.

): הם אינם פותרים את הבעיה.

): אני רוצה להזכיר לכולכם: אנחנו לא נאבקים כאן על הקולות בקלפי, אנחנו נאבקים על דמותה של המדינה הזאת.

אורית זוארץ: אוי לדמותה של המדינה – – –

): ואני מבקשת – אני כבר ניצחתי בדיון הזה.

): עצם זה שאנחנו מדברים עליו פה, הנושא עלה לסדר-היום.

אורית זוארץ: בושה וחרפה לדמוקרטיה.

): והנושא ימשיך להיות על סדר-היום, וגם אם הוא לא יעבור פה, אנחנו נתמודד אתו בעוד 45 ימים שוב עד שתשתכנעו שאני הצודקת.

): המשמעות של חופש ההצבעה היא שכל חבר כנסת יצביע על-פי מצפונו – –

אילן גילאון: – – –

): – – וכך אני מבקשת.

): דרך אגב, זאת החוברת שהוציאה ועדת חקירה, אחת מהן, כשעשתה עבודה מאוד רצינית, ואף אחד לא שפט אותה.

): אז יכול להיות שגם הוועדה הזאת תעשה עבודה רצינית, תציג את החומר בדמות חוברת כזאת, תציע לכם פתרונות לחקיקה, ואין צורך לפחד.

): תודה.

אחמד טיבי: אני מבקש שאנסטסיה מיכאלי חברת הוועדה תעלה לנאום.

רוחמה אברהם-בלילא: אתה יכול לבקש מה שאתה רוצה, אתה יודע.

אנסטסיה מיכאלי: – – –

אחמד טיבי: – – –

רוחמה אברהם-בלילא: חברת הכנסת אנסטסיה מיכאלי, חבר הכנסת אחמד טיבי, תודה.

אחמד טיבי: אני רוצה להשתכנע.

רוחמה אברהם-בלילא: חברי חברי הכנסת – אני מניחה שאתה לא תשתכנע ולא יעזור שום דבר.

רוחמה אברהם-בלילא: אנחנו פותחים כרגע בדיון אישי לפי סעיף 97ה, סעיף קטן (ג); חמש דקות לכל אחד.

רוחמה אברהם-בלילא: ראשונת הדוברים, ראש האופוזיציה, חברת הכנסת ציפי לבני, ואחריה נרשמו 53 חברי כנסת, ואני סוגרת את הרשימה.

רוחמה אברהם-בלילא: תודה רבה.

רוחמה אברהם-בלילא: בבקשה, גברתי, לרשותך חמש דקות.

ציפי לבני: גברתי היושבת-ראש, תודה רבה, חברי הכנסת, ביקשתי את רשות הדיבור, דבר שאיננו ממנהגי בימים רגילים, למעט באירועים מיוחדים, אבל אלה לא ימים רגילים, ולכן ביקשתי לומר את הדברים האלה.

ציפי לבני: רוח רעה שוטפת את הארץ הזאת מבית היוצר של קואליציית נתניהו.

ציפי לבני: עוד ענן ועוד ענן, עוד חוק ועוד חוק, שמורידים גשם חומצי רע על מדינת ישראל.

): לגרש אנשים זה בסדר.

): זה בסדר.

רוחמה אברהם-בלילא: חבר הכנסת יריב לוין.

): – – –

רוחמה אברהם-בלילא: חבר הכנסת יריב לוין.

רוחמה אברהם-בלילא: חבר הכנסת יריב לוין, אני קוראת אותך לסדר פעם ראשונה.

): בושה – – –

ציפי לבני: הרי הרעיון המזעזע הזה ממילא לא היה צריך לבוא לעולם – של חברי כנסת שחוקרים אזרחים שלא חושבים כמוהם.

ציפי לבני: קדימה לא תהיה שותפה בוועדות האלה, אם יקומו, ואני מקווה עדיין שהן לא יקומו, אבל זה כבר לא משנה אם הן יקומו או לא, זה כבר לא משנה מה יצביע ראש הממשלה.

ציפי לבני: הדבר המרכזי שצריך להבין אותו – שהמדיניות של הממשלה הזאת, הרוח הרעה הזאת, מעבר להיותה אנטי-דמוקרטית, פוגעת באינטרסים של מדינת ישראל.

ציפי לבני: עכשיו, אתם תשמעו היום הרבה מלים בעד.

ציפי לבני: יהיה שימוש, אני מניחה, במלים של פטריוטיות, ביטחון, חיילים, גאווה לאומית.

ציפי לבני: אני רוצה לדבר בשם כל אלה.

דני דנון: את לא מדברת בשמם.

ציפי לבני: אני רוצה לדבר היום כאן כפטריוטית ישראלית, כאמא לחיילים, כמי שתגן על מדינת ישראל בכל מקום בעולם, כמי שהוצא נגדה צו מעצר על ההחלטה הצודקת לצאת למבצע נגד הטרור בעזה, "עופרת יצוקה".

קריאות: – – –

ציפי לבני: ואני אלחם על צדקתה של ישראל – –

ציפי חוטובלי: – – –

ציפי לבני: – – כמו שאני אמשיך ואלחם נגד הרצון של נתניהו לקחת ולנצל את הבידוד הנוראי שמדינת ישראל נמצאת בו, באשמתו, כדי להפנות את הכעס ואת הפחד של אזרחי מדינת ישראל מול מה שקורה מבחוץ פנימה כלפי חלקים בחברה הישראלית – –

): – – –

ציפי לבני: – – כי בתקופת הממשלה הזאת מדינת ישראל הפכה להיות חלשה, מתגוננת, מבודדת, חוששת מכל אווירון נוחת, ותחושת הבידוד הלאומי הזה מייצרת גם חששות אישיים אצל אזרחי המדינה הזאת.

דני דנון: אולי אצלך, אולי אצלך.

ציפי לבני: והם כועסים, ובצדק, על אותו תהליך של דה-לגיטימציה של מדינת ישראל.

ציפי לבני: והם לא מקבלים, ובצדק, את אלה שמעבירים מידע על חיילי צה"ל.

ציפי לבני: והם כועסים, ובצדק, על התהליכים האלה שקורים נגד מדינת ישראל.

ציפי לבני: הבעיה היא שראש הממשלה הזה, שאיננו מסוגל להתמודד עם הגל של דה-לגיטימציה נגד מדינת ישראל, רוכב עליו ומפנה אותו פנימה נגד אזרחי מדינת ישראל.

ציפי חוטובלי: – – –

רוחמה אברהם-בלילא: חברת הכנסת חוטובלי, אני קוראת אותך לסדר פעם ראשונה.

רוחמה אברהם-בלילא: את רשומה לדבר.

ציפי חוטובלי: סליחה – – –

רוחמה אברהם-בלילא: לא, לא סליחה.

רוחמה אברהם-בלילא: חברת הכנסת ציפי חוטובלי, אני קוראת אותך לסדר פעם וחצי.

ציפי לבני: נתניהו רוצה להפנות את הכעס המובן של אזרחי המדינה נגד העולם הביקורתי, המחרים שלא בצדק, הלא-צודק, כדי שלא תהיה ביקורת נגד הממשלה שתשאל אותו: מה אתה עושה כדי למנוע את זה?

ציפי לבני: ולכן, מה שאנחנו רואים כאן זה המעשה הפחדני מכול, להפנות את זה פנימה.

ציפי לבני: ואני לא יכולה שלא להיזכר בימים האלה בנתניהו של ה"הם מ-פ-ח-ד-י-ם" ובנתניהו הלוחש "הם לא יהודים".

ציפי לבני: והיום הלחישה הזאת: הם לא ציונים, הם לא פטריוטים, הם פוגעים במדינה.

ציפי לבני: הלחישה הזאת, גם כשהוא יצביע נגד, הלחישה הזאת, הדיה נשמעים מקצה הארץ ועד קצה, ואנחנו נילחם בה.

ציפי לבני: אנחנו, הרוב הציוני, הפטריוטי, שלא מוכן שהבחירה שמציגה לנו הממשלה הזאת תהיה בין הרב ליאור, שלא מקבל את בתי-המשפט, ובין מרצים פוסט-ציונים.

ציפי לבני: יש כאן מרכז ציוני שיילחם על הקיום שלו נגד הממשלה הזאת.

דני דנון: – – –

רוחמה אברהם-בלילא: חבר הכנסת דני דנון, פעם ראשונה.

רוחמה אברהם-בלילא: חבר הכנסת רוברט אילטוב.

רוחמה אברהם-בלילא: סליחה, פעם שנייה כבר.

רוחמה אברהם-בלילא: חבר הכנסת דני דנון, פעם שנייה.

דני דנון: – – –

רוחמה אברהם-בלילא: פעם שלישית זה בקרוב.

ציפי לבני: אבל אחרי שדיברתי על הסיבה, הרי אני רוצה גם לדבר על התוצאה.

ציפי לבני: וההתנהלות של ממשלת נתניהו פוגעת קודם כול בביטחון ישראל.

ציפי לבני: הרי היא מלבה את הגל נגד ישראל.

ציפי לבני: נתניהו רוצה לומר שבעצם זה לא משנה מה אנחנו עושים, הגל הזה נגד ישראל זה בגלל מה שאנחנו.

ציפי לבני: הגויים נגד היהודים, ערבים נגד ישראל.

ציפי חוטובלי: זה בגלל המדיניות שלכם.

רוחמה אברהם-בלילא: חברת הכנסת ציפי חוטובלי.

ציפי לבני: מה שקורה כאן היום יהיה הדלק בידי אלה שבאמת לא מקבלים את קיומה של מדינת ישראל, בידי אותם קיצונים באזור, שבאופן מהותי לא יכולים עם חיינו כאן, וזה ישמש הדלק שלהם והמזון שיזין את אותו גל של דה-לגיטימציה נגד ישראל.

ציפי לבני: והאצבעות שיורמו כאן בעד הצעות החוק האלה יהיו האצבעות שיורמו אחר כך נגד מדינת ישראל בכל מקום אחר בעולם, באו"ם ובכל מקום אחר.

ציפי לבני: וכשאני שומעת את מנהיגי העולם הזה מבקשים: תעזרו לנו לעזור לכם, והממשלה הזאת, לא רק שלא נותנת להם כלים אלא מספקת את אותם כלים לכל אותם אויבי ישראל, לכל אלה שלא מכירים בלגיטימיות – ויש לגיטימיות לכל חייל צה"ל להילחם בטרור.

ציפי לבני: אל תאמינו למי שינסה לשכנע אתכם שלא ניתן להילחם בגל והכול זה איזו תוצאה, שמי שאשם זה אותם אזרחי ישראל מבפנים.

ציפי לבני: זאת האחריות של ממשלת ישראל.

ציפי לבני: מדינת ישראל חזקה מספיק כדי להתמודד עם האיומים האלה, לו היתה בראשה ממשלה חזקה מספיק ויודעת וחכמה, ויודעת איך להתנהל, לא רק מול העולם, אלא איך לגייס את העולם לאינטרסים של מדינת ישראל.

ציפי לבני: לכן קדימה תמשיך לייצג את הרוב – הרוב, הרוב, כן הרוב – הציוני, הפטריוטי – –

דני דנון: – – –

): – – –

ציפי לבני: – – המשרת בצבא, משלם המסים, הבית"רים שקראו את התורה שמדברת – גם ההדר וגם הכבוד, ועל הזכות לחיות פה חופשי במדינה הזאת.

דני דנון: – – – הדר מהו.

ציפי לבני: הרוב, שלא יהיה מוכן לקבל את הבחירה הזאת, של הקצוות, שהממשלה הרעה הזאת מנסה להוביל את מדינת ישראל אליהם, ופוגעת תוך כדי כך במדינת ישראל.

דני דנון: – – –

רוחמה אברהם-בלילא: אני מודה ליושבת-ראש האופוזיציה.

רוחמה אברהם-בלילא: הדובר הבא, חבר הכנסת אילן גילאון, בבקשה, ולאחריו – חבר הכנסת ניצן הורוביץ.

נינו אבסדזה: אתה פוחד אך ורק כי אתה יודע שאתה מיעוט.

נינו אבסדזה: בגלל זה אתם מנסים לחוקק.

דני דנון: הרוב בחר בכם לאופוזיציה.

נינו אבסדזה: אתם פוחדים – – – אתם יודעים ובגלל זה אתם מנסים לחוקק את זה.

קריאה: – – –

רוחמה אברהם-בלילא: תודה רבה.

רוחמה אברהם-בלילא: עד עכשיו אפשרתי, עכשיו חבר הכנסת אילן גילאון יאמר את דבריו בפרק הזמן שנועד לכך, חמש דקות.

רוחמה אברהם-בלילא: בבקשה.

אילן גילאון: גברתי היושבת-ראש, אדוני וגברתי השרה, חברי חברי הכנסת, "אלוהים, לשלטון בחרתנו" – זוהי איננה רק רוח רעה, זוהי רוח זרה, גברתי, שמנשבת בתוככי הבית הזה, משכנה של הדמוקרטיה, אבל במדינה בכלל.

אילן גילאון: אלמלא באתי מן המקום הזה, גברתי, אולי הרוח הזרה הזאת לא היתה מוכרת לי, אבל היא רוח זרה שמגיעה ממקום שבו הקימו טריבונלים עממיים, של טריבונות בדמוקרטיות עממיות, ושם אנשים נשפטו על עמדותיהם ועל דעותיהם הפוליטיות.

אילן גילאון: אני חשבתי לתומי שהספיק הזמן הזה כדי להימלך, כדי שקצת שום שכל יבוא אל האנשים.

אילן גילאון: אבל הגלים האלה של החקיקה, ביחד – אחד שאוסר להתאבל, שני שאוסר להחרים והשלישי שרוצה לחקור את מקורות המימון, ומי מימן אותך, ומי נתן לך, ומה עשה לך, ואם הכול ארזת לבד – אותה דיזנטריה פטריוטית, זאת שמתקיימת, העננה השחורה הזאת, אם במאמר מוסגר נאמר שהפטריוטיזם הוא מפלטו של כל מנוול, אז דיזנטריה פטריוטית היא מפלטם של הרבה מנוולים, גברתי.

אילן גילאון: יש תחרות על הנורמות הרעות האלה, מי יהיה יותר ז'דאנוב, מי יהיה יותר מקארתי, מי יהיה ימני, מי יהרוס יותר מהר את הדמוקרטיה שמחשבת להישבר, מי יהיה האדם הזה.

אילן גילאון: מיהם מקורות המימון.

אילן גילאון: עכשיו תראי, יש גם דרך אחרת למימון.

אילן גילאון: אני מקבל מכתב: אנו שמחים להציג את טופס הוראת הקבע של התנועה.

אילן גילאון: לראשונה הנפקנו טופס שבו תוכל לתרום באופן קבוע ומסודר לתנועה.

אילן גילאון: סבבה, אני אוהב לתרום לתנועה שלי.

אילן גילאון: הנחיות למילוי הוראת הקבע: יש להקפיד על מילוי פרטי החשבון לחיוב: מספר חשבון, מספר סניף, מספר בנק.

אילן גילאון: בעל חשבון יחתום במקום המבוקש – מה שנקרא סבבה, עד פה הכול בסדר.

אילן גילאון: והנה אני חותם.

אילן גילאון: וחשוב מאוד, שימי לב: אין צורך להחתים את הבנק על ההוראה, אנחנו עושים את זה במקומך.

אילן גילאון: אחלה תנועה יש לי.

אילן גילאון: עד פה הכול בסדר, נכון.

אילן גילאון: אני גם מקבל טופס: וזו הוראה לחשבון.

אילן גילאון: עד כאן הכול בסדר, למעט דבר אחד – שהתרומה היא לפקודת שלטון בית"ר, חבר הכנסת דני דנון, יושב-ראש הליכוד העולמי.

יואל חסון: שם העמותה, מה אתה רוצה?

אילן גילאון: וגם כאן הכול בסדר, גם כאן אין שום בעיה, אלמלא קיבלתי את זה גם עם טופס, ובטופס כתוב: בית"ר, מחזירים את הציונות לאופנה.

אילן גילאון: גם כאן אפילו הכול בסדר.

אילן גילאון: למה לא? בית"ר, אני הרי אוהד בית"ר ידוע, כולם מכירים אותי.

אילן גילאון: אבל מה בא צמוד לדבר הזה?

אילן גילאון: צמודה הזמנה: מתכבדת להזמינך לטקס אזכרה ממלכתי לזאב ז'בוטינסקי – שאני מוקיר ומכבד, מכבד את זכרו – יחד עם אנשים חשובים, כמו נשיא המדינה שמעון פרס, ראש הממשלה בנימין נתניהו, יושב-ראש הכנסת ראובן ריבלין.

אילן גילאון: ואני מקבל את הדבר הזה, חבר הכנסת דני דנון, יושב-ראש בית"ר העולמי, במעטפה של ממשלת ישראל, של משרד ראש הממשלה – האגף להסברה.

אילן גילאון: ארגוני הימין לא צריכים ועדות חקירה, אתם יודעים למה?

אילן גילאון: כי ברור איך אתם מממנים את ההוצאות שלכם: על חשבון הציבור.

אילן גילאון: אז על מה אתם מדברים, חברות וחברים?

אילן גילאון: מעניין שדני דנון, יושב-ראש בית"ר העולמי, שיש דרך לממן אותו בצורה כזאת, על חשבון הציבור, לשלוח תרומות במעטפות כאלה.

אילן גילאון: אז מה אמרו לי?

אילן גילאון: אמרו לי: יכול להיות שעשו עליך סיבוב.

אילן גילאון: יכול להיות, אני לא יודע למה.

אילן גילאון: ואני מחבר את זה להודעה שקיבלתי לפני שבוע במשיבון שלי, ומישהו נתן לי תזכורת: לחברי הליכוד, שימו לב, בשעה כזאת וכזאת החוק נגד החרם, נא להתייצב למליאה.

אילן גילאון: מאוד שמחתי, כי כמעט שכחתי להופיע ובאמת באתי.

אילן גילאון: אבל זה לא משנה: הציוד הוא אותו ציוד, המשרד הוא אותו משרד, וכאשר ביררנו במשרד ראש הממשלה מה קרה, אז אמרו לנו ככה: אמרו לנו שהמעטפות למעשה נשלחו סגורות לבית"ר, הצה"ר, רק שבבית"ר פתחו והכניסו משהו והמעטפה היתה קצת שמנה מדי בחזרה, זאת אומרת, את טופס התרומה ואת ההזמנה לטקס האזכרה.

אילן גילאון: על כן, חברים וחברות, אתם, שרוצים טריבונלים וועדות חקירה, טלו קורה גדולה מבין עיניכם, כי לא מחזירים את הציונות לאופנה, אתם מחזירים את השחיתות לאופנה.

אילן גילאון: אז לפני שאתם חוקרים אחרים תחקרו טוב-טוב, טוב-טוב, טוב-טוב את עצמכם.

אילן גילאון: תודה רבה.

רוחמה אברהם-בלילא: תודה רבה, חבר הכנסת גילאון.

רוחמה אברהם-בלילא: הדובר הבא – חבר – – –

יעקב אדרי: ובסוף מילאת את הטופס?

אילן גילאון: האמת היא שלא מילאתי, כי תרמתי במשרד.

רוחמה אברהם-בלילא: אני מודה לך, חבר הכנסת גילאון.

רוחמה אברהם-בלילא: יעלה ויבוא חבר הכנסת ניצן הורוביץ, ולאחריו – חברת הכנסת .

רוחמה אברהם-בלילא: גם לרשותך, אדוני, חמש דקות.

ניצן הורוביץ: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, עד לבחירתי לכנסת, במשך שנים רבות הייתי חבר הנהלת האגודה לזכויות האזרח, ואם יש דבר שאני גאה בו בחיי – זו חברותי בהנהלת האגודה לזכויות האזרח.

ניצן הורוביץ: ואני אומר לחברת הכנסת פאינה קירשנבאום: תזמני אותי לחקירה ואני אספר לך על הארגונים האלה.

ניצן הורוביץ: שלי נעלייך מעל רגלייך כשאת מדברת על הארגונים האלה.

): אם היית מקשיב לי – – –

ניצן הורוביץ: שום דבר ממה שעשית ומה שתעשי לא ישווה לעבודת הקודש של הארגונים האלה.

ניצן הורוביץ: חבורת חוצפנים, חבורת עזי מצח וגסי רוח, איך אתם מכפישים את הארגונים האלה, שמצילים את כבודה של ישראל?

ניצן הורוביץ: ארגונים שמדברים על שוויון בארץ הזאת, על זכויות שוות, על עוני, על מצוקה, על רווחה.

): אנחנו לא מדברים, אנחנו עושים.

דוד רותם: – – –

ניצן הורוביץ: אבל אתם, אתם, במקום לדבר על בעיות של דיור, במקום לדבר על בעיות של חינוך, במקום לדבר על בריאות, אתם מסיתים, מפלגים, שוטפים פה את המוח.

ניצן הורוביץ: ברוסיה – אתם מרוסיה, אז אספר לכם סיפור שאתם מכירים.

): הוא לא, הוא לא.

ניצן הורוביץ: אבל יולי אדלשטיין הוא מרוסיה, והוא מכיר.

ניצן הורוביץ: כל פעם ששלטון רוסי, שלטון הצאר, היה בצרות, היה מוצא את היהודים, והיה אומר: הכו ביהודים והצילו את רוסיה, הכו ביהודים והצילו את רוסיה.

ניצן הורוביץ: וזה מה שאתם עושים.

ניצן הורוביץ: אתם מסיתים נגד הארגונים, שהם ארגונים לזכויות האדם והאזרח, בשביל להסתיר את המחדלים שלכם, בשביל לקדם את הפוליטיקה הנלוזה והגסה שלכם.

ניצן הורוביץ: בושו לכם, בושו לכם – –

דוד רותם: למה הארגונים האלה לא פצו פה – – –

רוחמה אברהם-בלילא: חבר הכנסת – – –

ניצן הורוביץ: – – ששר החוץ שלכם, שהוא גם שר החוץ שלי, לבושתי, אומר על שורה של ארגונים כמו "יש דין", כמו "רופאים לזכויות אדם", כמו "שוברים שתיקה", שהם סייעני טרור – –

דוד רותם: כן.

ניצן הורוביץ: – – הוא עושה את הדה-לגיטימציה הקשה ביותר של ישראל בעולם.

ניצן הורוביץ: הוא משחיר את פנינו, את פנינו כולנו, כי גם אני חלק מהמדינה הזאת.

ניצן הורוביץ: אתם, תדעו לכם, אתם עושים מעשה שאין לו כפרה.

ניצן הורוביץ: אתם גורמים לכך שיסתכלו על המדינה שלנו כעל מדינה שאיננה דמוקרטית.

ניצן הורוביץ: כשאתם עושים חקירה כזאת, שמתאימה למשטרים אפלים, אתם גורמים לכך שבעולם יתייחסו אלינו כאל משטר אפל, ועל זה לא תהיה לכם כפרה.

ניצן הורוביץ: שום דבר לא יעזור לכם, כשאת מביאה את הדבר המביש הזה הנה.

ניצן הורוביץ: ואמרת, את אמרת: אני כבר ניצחתי, נתנו לי כאן את רשות הדיבור.

ניצן הורוביץ: את מנצלת את הפרלמנטריזם, את הדמוקרטיה הישראלית, בשביל להביא דבר שמתאים למשטר טוטליטרי.

): כנראה לא שמעת.

ניצן הורוביץ: תתביישי לך, תתביישי.

ניצן הורוביץ: אבל הרי אין די, אין די בזה.

ניצן הורוביץ: הרי אתם לא תפסיקו, הרי זה בא מאיזה מקום, מאיזה חור בנפש, שכל הזמן אתם צריכים להגיד: תכבדו אותי, תשמרו על גאוותי.

ניצן הורוביץ: כשאנשים פועלים ממקום כזה, הרי אף פעם אין להם די, אף פעם.

ניצן הורוביץ: הם לא יפסיקו ואת לא תפסיקי, ושבוע אחר שבוע אתם תביאו את היוזמות האלה ותגררו את כולנו בבוץ.

ניצן הורוביץ: אתם מפלגה שמשחירה את פנינו בעולם.

ניצן הורוביץ: ותשאלי את עמיתך, סגן שר החוץ דני אילון, שיושב לצדך.

ניצן הורוביץ: כשמציגים היום את ישראל בפורומים בין-לאומיים, כשנציגי ישראל באים, מה הם אומרים?

ניצן הורוביץ: הם אומרים: אנחנו מדינה דמוקרטית, יש אצלנו שיח חופשי.

ניצן הורוביץ: אתם מחבלים בזה וגורמים לכולנו נזק קשה, מעבר לעניין המוסרי.

ניצן הורוביץ: מי שיש לו כבוד ומתנהל בצורה מכובדת, לא צריך חוקים שישמרו על כבודו.

ניצן הורוביץ: מי שיש לו גאווה וגאווה לאומית, לא צריך חוקים שישמרו על גאוותו הלאומית.

ניצן הורוביץ: אבל אתם מתנהלים בצורה הכי לא מכובדת, ולכן אתם צריכים את כל החוקים האלה וגוררים את כולנו לביזיון הזה.

ניצן הורוביץ: הגזענות וההסתה לא יעברו.

ניצן הורוביץ: ואמרו אנשים בדורות קודמים, כולל רבים מבני היישוב שהלכו ונלחמו בגלים עכורים – אמרו "הם לא יעברו", ואמרו את זה גם בספרדית, "No Passaran", ואנחנו אומרים לכם: אתם לא תעברו, אתם והגזענות וההסתה שלכם.

ניצן הורוביץ: אתם לא תשטפו פה את המוח, אתם לא תסיתו חלקים של עם האחד נגד השני.

ניצן הורוביץ: אנחנו כולנו אזרחים שווי זכויות.

ניצן הורוביץ: לא תגררו פה שום אזרח לחקירה בכנסת ולא תהפכו את הכנסת הזאת לבית-חקירות.

ניצן הורוביץ: מי שיש לו בעיה עם ארגון כלשהו, עם אדם כלשהו, מוזמן ללכת למשטרה.

ניצן הורוביץ: אבל את, הגברת קירשנבאום, לא תהיי לי כאן חוקרת ראשית.

ניצן הורוביץ: זה היה במקומות אחרים, בארצות אחרות, במשטרים אחרים, לא במדינת ישראל שהיא מדינה יהודית ודמוקרטית.

ניצן הורוביץ: אבל המהלכים האלה, חברי חברי הכנסת, אינם מהלכים תמימים, ואינם רק מה שנקרא ניסיונות לגנוב כותרות.

ציפי חוטובלי: – – – לא במדינת ישראל.

ניצן הורוביץ: אל תוסיפי חטא על פשע.

רוחמה אברהם-בלילא: חברת הכנסת חוטובלי.

ניצן הורוביץ: תעשי לי טובה, אל תוסיפי.

ניצן הורוביץ: מספיק דיברת.

ניצן הורוביץ: מספיק הבאתם את הביזיון הזה הנה.

ניצן הורוביץ: את לא צריכה להוסיף עוד רפש.

ציפי חוטובלי: אבל, חבר הכנסת, למה אתה מפחד?

ניצן הורוביץ: מה אני מפחד?

ניצן הורוביץ: ממך אני מפחד?

רוחמה אברהם-בלילא: חברת הכנסת חוטובלי, את גם עומדת – – –

ניצן הורוביץ: מי את בכלל שאני אפחד ממך?

ניצן הורוביץ: ממך אני אפחד?

ניצן הורוביץ: תתביישי לך.

ניצן הורוביץ: מפחד?

ציפי חוטובלי: – – –

קריאות: – – –

רוחמה אברהם-בלילא: חברת הכנסת ציפי חוטובלי, את גם עומדת, את גם לא מכבדת – – –

ניצן הורוביץ: כל חבר כנסת – – –

רוחמה אברהם-בלילא: לא.

רוחמה אברהם-בלילא: אני לא מוכנה לזה.

ניצן הורוביץ: עכשיו תקשיבי לי טוב.

ניצן הורוביץ: כל חבר כנסת צריך להצטרף לאגודה לזכויות האזרח, כי האגודה הזאת עושה בעצם את מה שהממשלה היתה צריכה לעשות.

ניצן הורוביץ: האגודה לזכויות האזרח דואגת לזכויות האזרח, מה שהממשלה היתה צריכה לעשות, מה שהיועץ המשפטי לממשלה היה צריך לעשות.

ניצן הורוביץ: אבל הממשלה, כפי שהתפרקה מאחריות לדיור, לבריאות ולרווחה, התפרקה גם מאחריותה לדמוקרטיה ולזכויות האזרח.

ניצן הורוביץ: ואמר – שמעתי אותו לפני שבוע – השופט בדימוס יצחק זמיר, שהיה היועץ המשפטי לממשלה, שהוא, כיועץ המשפטי לממשלה, ראה באגודה לזכויות האזרח שותף שלו, שותף שלו בהגנה על זכויותינו, אנחנו האזרחים.

ניצן הורוביץ: ואני אומר לכם כחבר גאה באגודה לזכויות האזרח: שלו נעליכם מעל רגליכם כשאתם בכלל משמיעים את המלים האלה, האגודה לזכויות האזרח, כי אתם לוקחים את זכויות האזרח לבוץ.

ניצן הורוביץ: אבל זה לא יעזור לכם, אתם לא תעברו, אנחנו נעצור אתכם כאן ונעצור אתכם מדי שבוע, עד שהתופעה הזאת שאתם מייצגים תעבור מן העולם.

ניצן הורוביץ: תודה.

רוחמה אברהם-בלילא: תודה רבה, חבר הכנסת הורוביץ.

נסים זאב: תפסיק להיות גאה, תהיה בן-אדם יותר טוב.

רוחמה אברהם-בלילא: חבר הכנסת נסים זאב, הגעת וכבר כולם מרגישים.

רוני בר-און: איך הוא מדבר אליו?

רוחמה אברהם-בלילא: הוא יכול להתלונן עליו בוועדת האתיקה.

רוחמה אברהם-בלילא: יש ועדת האתיקה.

רוחמה אברהם-בלילא: תעלה ותבוא חברת הכנסת זהבה גלאון, ואחריה – מוחמד ברכה, ואחריו – חנא סוייד.

רוחמה אברהם-בלילא: כבוד השר מתן וילנאי.

רוחמה אברהם-בלילא: כבוד השר מתן וילנאי.

רוחמה אברהם-בלילא: חכי דקה עד שיהיה שקט באולם בבקשה.

זהבה גלאון: גברתי היושבת-ראש, הימין בכנסת הזאת החליט להניף גרזן על הדמוקרטיה הישראלית.

רוני בר-און: אל תכלילי אותי.

רוני בר-און: אני לא בעסק הזה.

זהבה גלאון: מאה אחוז, רוני בר-און.

זהבה גלאון: גרזן על הדמוקרטיה הישראלית.

רוני בר-און: הם מופרעים, הם לא ימין.

זהבה גלאון: שר החוץ אביגדור ליברמן, שזה שנים מרעיל את השיח הציבורי, בכלל לא ברור כמה זמן תוכל הדמוקרטיה הישראלית לשרוד את ההרס הזה ששר החוץ מזרים לעורקיה.

זהבה גלאון: שר החוץ כינה לפני ימים מספר את ארגוני זכויות האדם "סייעני טרור".

דוד רותם: זה היה קומפלימנט שהוא נתן.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, מדובר בארגונים שאנחנו משוויצים בהם בחוץ-לארץ ורודפים אותם בארץ.

זהבה גלאון: האגודה לזכויות האזרח, "בצלם", "שוברים שתיקה", "יש דין", "רופאים לזכויות אדם", "גישה", הוועד הציבורי נגד עינויים – אני גאה בזה שיש לנו ארגונים כאלה.

יעקב אדרי: לא כולם צדיקים.

זהבה גלאון: באתר של משרד החוץ, חבר הכנסת אדרי, משתבחים בכך שבמדינת ישראל יש חברה אזרחית שוקקת עם ארגונים ביקורתיים ופעילים, ובמדינת ישראל, בכנסת ישראל, רודפים אותם.

זהבה גלאון: איזו צביעות.

זהבה גלאון: לכל הפחות תפסיקו להיות צבועים.

זהבה גלאון: תסירו את המסכות.

זהבה גלאון: אל תתגאו בחוץ-לארץ שיש לנו ארגונים ותרדפו אותם בארץ.

זהבה גלאון: לשקר שלכם, אין לא רגליים ולא מסכה, וכל העולם רואה וכל העולם בז לצעדים שלכם.

זהבה גלאון: תראו את הביקורת הבין-לאומית סביב חוק החרם האווילי שעבר כאן בשבוע שעבר.

זהבה גלאון: "סייעני טרור", חברי חברי הכנסת?

זהבה גלאון: אני מכירה רק סייען טרור אחד – הכיבוש וההתנחלויות הם המוטיבציה לטרור, הם סייעני הטרור, לא הארגונים שמישהו כאן מעז עכשיו לסתום להם את הפה ולרדוף אותם ולהשתיק אותם.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, אף ארגון שמאל לא פגע בלגיטימיות של מדינת ישראל כמו שפגע בה הכיבוש המתמשך על מיליוני אנשים, 44 שנים, ומסע הרדיפה נגד ארגוני זכויות האדם.

זהבה גלאון: תקשיבו לקולות בחוץ-לארץ, תקשיבו לקולות הארגונים היהודיים סביב הגלובוס, איך הם מתביישים במה שמדינת ישראל עושה פה.

זהבה גלאון: גם אנחנו מתביישים בממשלה הזאת.

זהבה גלאון: אני אומרת לכם, חברי חברי הכנסת, אני גאה להזדהות עם הארגונים, ארגוני החברה האזרחית, ארגוני זכויות האדם.

זהבה גלאון: ומי שמבקש להקים כאן ועדת חקירה, בעצם מבקש להקים בית-דין שדה פוליטי.

זהבה גלאון: הרי הוועדה הזאת תעשה מחקר, אמרה חברת הכנסת קירשנבאום.

זהבה גלאון: מה, זו הוועדה לסחר בנשים, לתאונות דרכים, לבעיית המים?

זהבה גלאון: הרי הוועדה לא אמורה לברר עובדות, היא באה עם המסקנות כבר מראש.

זהבה גלאון: במקום שהכנסת הזאת תתמודד עם הטיעונים שמעלים ארגוני זכויות האדם שפועלים בשטחים הכבושים, אז הכנסת הזאת בוחרת לעסוק בפרוצדורות, ברכישה מאורגנת של אדמות ובמקורות מימון.

זהבה גלאון: הרי אין מה לחקור, הכול תירוץ ושיסוי פוליטי והסתה פוליטית.

זהבה גלאון: בכלל, הימין – אני לא יודעת, רוני בר-און, איך כינית אותו קודם – הימין בכנסת הזאת, הימין הקיצוני המוטרף, רואה בכל ביקורת ישר איום ופגיעה בביטחון המדינה, וישר בכל דבר מאשימים את השמאל.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, זה לא יהפוך את הכיבוש ללגיטימי, זה רק יהפוך את מדינת ישראל למצורעת יותר.

רוברט טיבייב: זהבה, למי את מסבירה את זה?

זהבה גלאון: כשהממשלה, בטיפשותה הרבה, מסרבת לשתף פעולה בבדיקה שקיבלה מנדט ממועצת הביטחון של האו"ם, כשהצבא מתעקש לחקור את עצמו, זו החובה של ארגוני זכויות האדם לעשות monitoring, לאסוף עדויות ולבדוק אם הרשויות פעלו בהתאם לחוק, בהתאם למוסר, וזו החובה שלהם להפיץ את המידע.

דני דנון: מי משלם על הבדיקות האלה?

זהבה גלאון: זו החובה של ארגונים שמחויבים לזכויות האדם – –

דני דנון: מי משלם להם, זהבה?

זהבה גלאון: – – שפועלים בשמנו ומטעמנו, מטעמם של השפויים בחברה האזרחית הישראלית – –

 משה (מוץ) מטלון: מי שם אותך בין השפויים?

זהבה גלאון: – – לפרסם את המידע.

זהבה גלאון: במקום שהכנסת הזו תתעסק באותם ממצאים מדאיגים וחמורים של תחקירי הארגונים, מה שעושים כאן חברי הכנסת, הם מסיתים נגדם, הם מניפים גרזן על הדמוקרטיה הישראלית.

זהבה גלאון: אז שימו לב מה היה כאן בשבוע שעבר, חוק החרם; לפני כמה שבועות, ועדות קבלה, ועכשיו ועדת החקירה הזאת.

זהבה גלאון: הרי אתם יודעים, חברי הכנסת דנון וקירשנבאום, הרי אין לכם סמכות לכפות על ארגונים אזרחיים להגיע לכאן.

זהבה גלאון: הם גם לא מתכוונים להגיע ולא מתכוונים לשתף אתכם פעולה, ותראו למה שאתם גורמים, איך אתם מנכרים את הציבור ואת הארגונים מהכנסת.

זהבה גלאון: אין לכם סמכות כזאת, ואתם לא יכולים בוודאי לכפות פעילות קונקרטית, בטח לא על מישהו שהוא לא חלק מהרשות המבצעת.

דני דנון: מה הפחד הגדול?

דני דנון: מה הפחד?

זהבה גלאון: הרי אתם יודעים שאין מה לחקור.

זהבה גלאון: מקורות המימון של העמותות גלויים במשרדי רשם העמותות.

זהבה גלאון: אפשר ללחוץ בנקישה אחת על כפתור המחשב ולדעת.

זהבה גלאון: וזאת בניגוד לארגונים של הימין ולעמותות של הימין, שמקבלות כספים מכל מיני מוסקוביצים ותורמים למיניהם, וכל מיני עמותות אלע"ד, שמשתלטים.

זהבה גלאון: וקודם חברי אילן גילאון סיפר איך הממשלה בעצם מממנת את הפעילות של הימין הקיצוני, איך רוכשים בתים במזרח-ירושלים, איך עושים הכול, איך כובשים שטחים נוספים, איך מפשירים אדמות מדינה – הכול בחסות משרדי הממשלה.

דני דנון: בשביל זה נבחרנו.

דני דנון: בשביל זה נבחרנו, לא בשביל – – –

זהבה גלאון: לא, לא נבחרתם בשביל זה.

זהבה גלאון: נבחרתם כדי לשלוט, לא כדי להשתמש בעריצות הרוב שלכם כאן

זהבה גלאון: כדי לכפות ועדות חקירה על ארגונים אזרחיים שעושים את עבודתם נאמנה.

דני דנון: לגרש יהודים זה לא עריצות הרוב?

זהבה גלאון: אתם מתבלבלים.

נסים זאב: נאמנה לאויב.

נסים זאב: נאמנים לאויבי ישראל.

זהבה גלאון: אתם מתבלבלים.

זהבה גלאון: אתם לא מבינים שכנסת בדמוקרטיה מתוקנת צריכה להגן על זכויות האדם, צריכה לבצר את הצביון הדמוקרטי של המדינה.

זהבה גלאון: הכול אצלכם זה עניין של קוניונקטורה פוליטית, הכול משועבד למטרות פוליטיות.

זהבה גלאון: אין לכם תפיסה אחת סדורה מובנית של מה זה מחויבות להגנה על זכויות האדם.

זהבה גלאון: שימו לב מה קרה במדינות ערב.

זהבה גלאון: כל העולם הריע לחברה האזרחית בעולם הערבי, ובמדינת ישראל מבקשים להקים בית-דין שדה פוליטי נגד ארגוני החברה האזרחית?

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, ראש הממשלה איננו נמצא כאן.

זהבה גלאון: השר וילנאי, שמייצג את הממשלה, אין לי טענה לחבר הכנסת דנון ולא לחברת הכנסת קירשנבאום, ואפילו אני לא יודעת אם לשר החוץ ליברמן.

זהבה גלאון: יש לי טענה אחת בלבד, והיא לראש הממשלה.

זהבה גלאון: ואם ראש הממשלה לא ישים עכשיו סוף למסע ההסתה המשתלח נגד השמאל, אני אומרת לכם, חברי חברי הכנסת, אני מזהירה ולא בראשונה, זה עלול להיגמר בדם, וזה כבר קרה בישראל כשהשוליים בימין חשו שיש להם גיבוי מהמרכז בכנסת.

זהבה גלאון: ובמקום להגן על החברה הישראלית כולה, ראש הממשלה מרשה להשתלח בארגוני זכויות האדם.

זהבה גלאון: זה שהוא אמר שהוא יבוא להצביע נגד – אבל הוא לא הטיל משמעת קואליציונית ואפשר חופש הצבעה.

זהבה גלאון: הדבר הזה לא מספק, חברי חברי הכנסת.

זהבה גלאון: אם ההצבעה היום תעבור, על ועדות החקירה, ראש הממשלה צריך יהיה להביא בחשבון שהוא אחראי גם על שלומם של אזרחים שלא הצביעו לו.

זהבה גלאון: תודה רבה.

רוחמה אברהם-בלילא: תודה רבה, חברת הכנסת גלאון.

רוחמה אברהם-בלילא: הדובר הבא – חבר הכנסת מוחמד ברכה, ולאחריו – חבר הכנסת חנא סוייד.

רוחמה אברהם-בלילא: בבקשה.

רוחמה אברהם-בלילא: לרשותך, אדוני, חמש דקות.

מוחמד ברכה: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, שלשום חגגה האנושות את יום הולדתו ה-93 של נלסון מנדלה, הלוחם הגדול ביותר בן דורנו נגד גזענות ונגד אפרטהייד.

מוחמד ברכה: המחזות האלה של גזענות נעלמים מן העולם, והמחוזות האלה, הנגועים בגזענות, הולכים ומצטמקים בעולם.

מוחמד ברכה: ראו מה שקורה מסביב, בעולם הערבי.

מוחמד ברכה: ודווקא במקום הזה מתעקשים לבוא ולשחזר את המושגים האפלים ביותר שהעולם כבר עבר.

מוחמד ברכה: האם נכון לומר, רבותי חברי הכנסת, שדווקא באזור שלנו העולם הערבי חוזר למרכז הציוויליזציה, ומדינת ישראל יוצאת ממנו, בזכות אותם פוליטיקאים הזויים, שמתייחסים להיותם נבחרי ציבור כאילו שזו תקלה?

מוחמד ברכה: כאילו הם הובאו לכאן מאיזה מקום, והפכו להיות חברי כנסת, וכל משאת נפשם להיות אנשי בולשת, אנשי משטרה חשאית.

מוחמד ברכה: כל דנון רוצה להיות קוז'אק, וכל פניה רוצה להיות קולומבו.

דני דנון: אני רוצה לחקור, זה ברור.

מוחמד ברכה: אתה לא מוכשר, לא רשאי, והתפקיד שלך הוא לא לחקור.

מוחמד ברכה: אין לך שום סמכות, לא משטרית ולא מוסרית, לחקור אזרחים.

מוחמד ברכה: יש מנגנונים של השלטון שמוסמכים לעשות את זה.

מוחמד ברכה: זה לא לשביעות רצוני לרוב, אבל יש מוסדות בשביל זה, וזה לא אתה וזה לא חבר מרעיך.

דני דנון: כשאחמד טיבי עומד בראש ועדה זה בסדר?

מוחמד ברכה: לכן, רבותי חברי הכנסת, כאן הולכת ומשתרשת תופעה מאוד מאוד מסוכנת, של חיסול היריב הפוליטי באמצעות הרוב הדמוקרטי כביכול.

מוחמד ברכה: בתשובה על אחת מקריאות הביניים אמר מישהו כאן, מהספסלים האלה, שהם נבחרו לשלוט.

מוחמד ברכה: נבחרתם לשלוט ולא נבחרתם לשדוד; נבחרתם לשלוט ולא נבחרתם להיות כיתת צלפים נגד היריבים הפוליטיים שלכם.

מוחמד ברכה: אני רוצה לשער מול עיני ולתאר לעצמי שהימין המטורף היה מצליח לקעקע את כל ארגוני זכויות האדם ולהעלים אותם מהמפה.

מוחמד ברכה: איזו תמונה היתה נשארת, שלך ושלך ושלו?

מוחמד ברכה: זו התמונה שאתם רוצים להפיץ בעולם למדינה הזו, למדינה שאתם שמים אותה על ראש שמחתכם?

מוחמד ברכה: המדינה היהודית והדמוקרטית בשעה של רוחב לב, אבל היא רק מדינה יהודית גזענית בשעת האמת.

מוחמד ברכה: זו האמת שלכם.

מוחמד ברכה: זו האמת שלכם.

מוחמד ברכה: אני באמת לא חושב שהבעיה היא דנון ולא חושב שהבעיה היא ליברמן.

מוחמד ברכה: הבעיה היא האיש שיושב בראש השולחן.

מוחמד ברכה: זה לא דנון, זה נתניהו.

מוחמד ברכה: ואם הוא תמך בכל הטינופות הגזעניות שאושרו כאן והפכו לחוקים, שלא יבוא לכאן ויגיד כאילו שיש לו קווים אדומים.

מוחמד ברכה: את הקו האדום נתניהו עבר מזמן, וממשלתו והקואליציה שלו עברו מזמן.

מוחמד ברכה: הממשלה של ביבי בניטו נתניהו כבר עברה את הגבולות כולם מזמן.

מוחמד ברכה: אני אומר לכם, יכול להיות שמי שאתם חושבים היום שזה המיעוט, אבל היו הרבה אנשים, מיעוט מול רוב הרבה יותר דורס מכם; מול רוב שגם השתמש בחיסולים פוליטיים כדי לחסל את מתנגדיו.

מוחמד ברכה: אני לא מוציא מכלל אפשרות שעוד תגיעו אפילו ליום הזה.

מוחמד ברכה: עצם החקירה נגד ארגוני זכויות האדם והחברה האזרחית זה לא רק כביכול להביא אותם לאיזה חדר בכנסת, זה פשוט הכרזה מעל כל במה על התרת דמם של האנשים הלוחמים למען זכויות אדם ולמען דמוקרטיה.

מוחמד ברכה: וזה לא רק האנשים שהם מחוץ לבית הזה, זה גם יגיע – ואנחנו שמענו את הקולות גם כאן של האנשים שמטילים דופי בכל מי שמתנגד לדעתם.

מוחמד ברכה: מי שצריך להיחקר הם לא אלה שמגלים את הפשע.

מוחמד ברכה: מי שצריך להיחקר זה לא הראי, אלא מה שמשתקף בתוך הראי; לא מי שמגלה את הפשעים, אלא מי שמבצע את הפשעים; מי שצריך להיחקר – אלה שגלגלו צמיגים בוערים למטעים של פלסטינים אתמול, אלה שעוקרים זיתים, אלה ששודדים קרקעות, אלה שמנסים למרר את חייו של עם שלם יום ולילה ולשלול ממנו את זכויותיו הבסיסיות של חיים נורמליים ועצמאות.

מוחמד ברכה: אלה שצריכים להיחקר ואפילו הם אלה שצריכים להיות מאחורי סורג ובריח, ודווקא אלה שמגלים את האמת ונלחמים למען הדמוקרטיה, צריך שיהיו על ראש שמחתם של כל אזרחי המדינה.

רוחמה אברהם-בלילא: תודה רבה, חבר הכנסת ברכה.

רוחמה אברהם-בלילא: הדובר הבא – חבר הכנסת סוייד, ואחריו – חבר הכנסת דב חנין.

רוחמה אברהם-בלילא: בבקשה, אדוני, לרשותך חמש דקות.

חנא סוייד: גברתי היושבת-ראש, רבותי השרים וחברי הכנסת, אנחנו, אין ספק, בפני המשך מתקפת החקיקה האנטי-דמוקרטית, כאשר החקיקה הזאת סימנה לה בתקופה האחרונה דווקא את העניין של חופש הביטוי, שנחשב כקודש הקודשים של חברה דמוקרטית.

חנא סוייד: ברגע שאתה לא מאפשר לאנשים לבטא את עצמם ולבטא את הדעות הפוליטיות שלהם באופן חופשי, או שאתה מפחיד אותם, שמא יבטאו את עצמם בצורה חופשית, אתה פוגע בלב-לבה של הדמוקרטיה.

חנא סוייד: אנחנו בפני הוורסיה הישראלית של השיטות החשוכות של הסנטור מקארתי.

חנא סוייד: אני רוצה לציין כאן, שכשהתחיל הטרנד בארצות-הברית בשנת 1937, להקים ועדות, לחקור אנשים על ההתבטאויות ועל הדעות הפוליטיות שלהם, קומוניסטים ומיעוטים, גם דיברו על כך – ואני מדבר אל סגן שר החוץ – גם דיברו על כך שהוועדות האלה יחקרו את ה"קו-קלוקס-קלאן", את הארגונים הימניים ביותר, בשביל לכסות את עצמם, שכאילו זה כולל את כולם.

חנא סוייד: בסופו של דבר, כמובן, ירדו מה"קלאן" והתבייתו על המפלגה הקומוניסטית ועל המיעוטים.

חנא סוייד: השיטות של הסנטור מקארתי כוללות לחקור אקדמאים, מורי תיכון, תקשורת, שוטרים, שופטים, סטודנטים, אנשי רוח, סופרים, ואנחנו באמת עומדים בתור.

חנא סוייד: זה מה שקורה כאן.

חנא סוייד: הארגונים ההזויים, "אם תרצו" ואם לא תרצו, וחברי כנסת כאלה ואחרים, כל פעם מביאים לנו פטנט חדש, לחקור את זה ולחקור את זה.

חנא סוייד: יש כאן המצאת סכנות, יש כאן פרנויה.

חנא סוייד: רבותי חברי הכנסת, אני רוצה לומר לכם את התרשמותי מהסמל של הדמוקרטיה הישראלית.

חנא סוייד: הסמל של הדמוקרטיה הישראלית, יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט, הוא כבר מגלם את הדמוקרטיה בישראל.

חנא סוייד: איש, חבר הכנסת דודו רותם, שכל יום, כל ישיבה של ועדת חוקה, חוק ומשפט הוא לא חוסך את שבט הביקורת והציניות מבית-המשפט העליון, משופטי בית-המשפט העליון, מנשיאת בית-המשפט העליון.

חנא סוייד: מה זה?

חנא סוייד: איזה כנסת זו?

חנא סוייד: איזה ועדת חוקה, חוק ומשפט?

חנא סוייד: על מה מתפארים בדמוקרטיה עוד במדינת ישראל?

חנא סוייד: זה דמוקרטיה זה?

חנא סוייד: דמוקרטיה של כיבוש, של נישול, של סתימת פיות.

חנא סוייד: איזה דמוקרטיה?

חנא סוייד: ואני רוצה לדבר על העמדה של ראש הממשלה ועל העמדה של אנשים שמחשיבים את עצמם אנשים דמוקרטיים, כאילו שאפשר לחבר בין דמוקרטיה לבין כיבוש.

חנא סוייד: יש אנשים שחושבים שהם דמוקרטים ליברליים, הם מצד אחד יכולים לתמוך בכיבוש ובימין הקיצוני, ומצד שני, כשיש נושאים דמוקרטיים, הם אומרים: לא, אנחנו דמוקרטים.

חנא סוייד: אין דבר כזה.

חנא סוייד: האווירה שנוצרה בהנהגת ראש הממשלה ועוד אנשים ימניים אחרים בעצם מאפשרת לדני דנון ולקירשנבאום ולכל הקיצוניים הימניים לעשות מה שהם רוצים, ולהעלות כאן הצעות הזויות.

חנא סוייד: גם אם ראש הממשלה יגיד שהוא נגד זה, את ההשראה שהוא מעביר לתומכים שלו ולאנשים שיושבים בספסלים האחרונים של המפלגה שלו, השדר הוא ברור ביותר: תעשו מה שאתם רוצים; יכול להיות שאני אצא ואגיד משהו כזה ואחר, או כאילו משהו מנוגד למה שאתם מעלים, אבל המסר האמיתי זה: תשתלחו, תעשו מה שאתם רוצים.

חנא סוייד: לכן אני חושב שהוועדות שאנחנו עומדים בפניהן הן ועדות ארסיות, ועדות ציניות, עם זיהום ציבורי.

חנא סוייד: לא יכול להיות, הם ממש ממציאים סכנות.

חנא סוייד: כי אילו היתה באמת סכנה, שיש רכישת קרקעות למדינות זרות, כל אחד היה יודע את זה.

חנא סוייד: מה זה, זה יכול להיות סוד?

חנא סוייד: לזה התכוונתי, שממציאים סכנות כדי להפחיד את האזרחים, כדי ליצור אווירת "עליהום" נגד האוכלוסייה הערבית, נגד השמאל, נגד אנשים שבויים, שרק מתנגדים לכיבוש, ולא רוצים את המחזה שראינו היום, שמתחילים עכשיו לבחור חוק-חוק, ולהגיד: זה רוצים להחיל על ההתנחלויות, זה רוצים להחיל על השטחים הכבושים, כאילו רוצים לעשות את החלת החוק הישראלי לאט-לאט, מדרגה-מדרגה, רגע-רגע, חוק-חוק, שבסופו של דבר נסיים עם כיבוש טוטלי ועם החלה של החוקים הישראליים על כל השטחים הכבושים.

חנא סוייד: אני חושב שהוועדות האלה הן ועדות מסוכנות, ועדות אנטי-דמוקרטיות, וצריך כל אדם שאכפת לו בסופו של דבר לשמור על הדמוקרטיה, להתנגד לוועדות ולהקמת הוועדות האלה.

רוחמה אברהם-בלילא: אתה זוכר, זה כבר לא – – –

חנא סוייד: אני זוכר שאני צריך לסיים, אז אני מסיים בכך שאני מדגיש את החשיבות – להכשיל את הוועדות האלה.

רוחמה אברהם-בלילא: אני מודה לך, חבר הכנסת חנא סוייד.

רוחמה אברהם-בלילא: יעלה ויבוא חבר הכנסת דב חנין, ואחריו – חבר הכנסת איתן כבל.

קריאה: – – –

רוחמה אברהם-בלילא: השר יצא לשנייה אחת.

רוחמה אברהם-בלילא: אני מניחה – השר לא יצא, הוא פה במליאה.

רוחמה אברהם-בלילא: לא צריך כל פעם ששר קם ממקומו.

רוחמה אברהם-בלילא: אני מודה לערנותו של אדוני.

רוחמה אברהם-בלילא: בבקשה, לרשותך חמש דקות.

דב חנין: גברתי היושבת-ראש, תודה רבה, עמיתי חברי הכנסת, נחשול עכור וחום שוטף את ישראל.

דב חנין: מה אין לנו כאן?

דב חנין: חוקי ועדות קבלה וחרם ופגיעה באזרחות והשתקה ורדיפה ואיומים על בית-המשפט העליון, תחרות פרועה בין הקיצוניים מאוד לבין הקיצוניים עוד יותר.

דב חנין: אפלה הולכת ויורדת על החברה הישראלית.

דב חנין: וכמה חשוב, עמיתי חברי הכנסת, בימים האלה, כאשר החושך הולך ומתגבר, הולך ויורד, כמה חשוב בימים האלה, דווקא בימים האלה, כמה חשוב כל אור, כל אור קטן, וארגוני זכויות האדם בישראל הם האור הזה.

דב חנין: כאשר המדינה מפקירה את הבריאות, מתנדבי "רופאים לזכויות אדם" נמצאים במרפאות, בשכונות של דרום תל-אביב, בפריפריה, בשטחים הכבושים, בכפרים לא-מוכרים.

דב חנין: מישהו מכם ראה את הדברים האלה פעם?

דב חנין: מישהו מכם שמע את הקולות האלה פעם?

דב חנין: האגודה לזכויות האזרח, דיבר עליה חבר הכנסת ניצן הורוביץ, פעילי "יש דין", אנשי המצפון ב"שוברים שתיקה", אחי ואחיותי גיבורי התהילה, היום כוונת המחסלים של אויבי הדמוקרטיה מכוונת אליכם.

דב חנין: אבל היא לא רק מכוונת אליכם, כי חקירה פוליטית בפרלמנט היא מנגנון חיסול עצמי של כל דמוקרטיה.

דב חנין: הדמוקרטיה היא לא רק שלטון הרוב אלא קודם כול זכויות המיעוט.

דב חנין: וכאשר הרוב דורס את המיעוט, הדמוקרטיה של כולם נדרסת ונעלמת.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, שימו לב מה קרה לנו כאן:

דב חנין: מה שהתחיל בערבים נמשך עכשיו ביהודים שחושבים אחרת; מה שהתחיל בשמאל הגיע למרכז והגיע לפסגת החברה הישראלית, לבית-המשפט העליון.

דב חנין: כשעלה החוק הזה לראשונה בכנסת הזכרתי בנאום שלי כאן את הסנטור מקארתי, אבל האמת היא שמערכת כזאת של חקירה פוליטית הומצאה הרבה קודם.

דב חנין: היא הומצאה בפעם הראשונה במאה ה-15 בספרד, וכולנו, אני מקווה, למדנו בבתי-הספר איך היא נקראה.

דב חנין: היא נקראה אינקוויזיציה והיא היתה מערכת יעילה מאוד של חקירה פוליטית ושל הוצאת הודאות פוליטיות מאנשים שלא אהבו את האמת השולטת באותה חברה.

דב חנין: אגב, יהודים היו קורבנות מובהקים של האינקוויזיציה הזאת.

דב חנין: זה תעלול היסטורי אכזרי שדווקא בארץ הזאת מנסים להמציא לנו מחדש מנגנוני אינקוויזיציה.

דב חנין: חייבים, עמיתי חברי הכנסת, לומר שכן, בתחילת הדרך היינו מעטים מדי בהתנגדות למהלך המסוכן, הפרוע, החמור, האיום הזה, של ועדות החקירה הפוליטיות הפסולות בכנסת.

דב חנין: אני שמח על הצטרפותם של קולות נוספים ועל התחזקות ההתנגדות בחברה הישראלית של קולות מגוונים, לא רק מהשמאל, של מחנה דמוקרטי וליברלי הולך ומתרחב, שאומר: עד כאן, עד כאן ולא יותר.

דב חנין: אבל אני חייב לומר כמה מלים לכתובתו של ראש הממשלה.

דב חנין: ראש הממשלה מנסה בשבוע האחרון לברוח מאחריות למהלך המסוכן הזה.

דב חנין: זה כל כך אופייני וזה כל כך צבוע ולא אמיתי.

דב חנין: כל המהלך הזה לא היה בא לעולם, כל המהלך הזה לא היה מתגלגל, כל המהלך הזה לא היה מתקדם בלי תמיכתו וגיבויו של בנימין נתניהו ראש הממשלה.

דב חנין: הוא ראש וראשון לאויבי הדמוקרטיה בישראל.

דב חנין: זו האמת.

דב חנין: זו אמת קשה, זו אמת חמורה, אבל זו האמת.

דב חנין: כמו שהוא אמר לנו כאן

דב חנין: בכנסת – חוק החרם לא היה מגיע לכאן בלי אישורי.

דב חנין: וגם ועדות החקירה, עמיתי חברי הכנסת, כולנו יודעים את זה, לא היו מגיעות לשולחן הכנסת בלי אישורו ותמיכתו וגיבויו של ראש הממשלה.

דב חנין: אז זה נכון שראש הממשלה עכשיו, משיקולים טקטיים, חושב שהרעש אולי גדול מדי, אולי הזעזוע הציבורי קשה מדי; יש מאמר מערכת ב"ניו-יורק טיימס", אולי כדאי טקטית ללכת צעד אחד אחורה.

רוחמה אברהם-בלילא: ולסיום?

דב חנין: אבל מהותית, ראש הממשלה בישראל איננו מחויב לדמוקרטיה בארץ הזאת, וזה, עמיתי חברי הכנסת, מצער, מדאיג, מסוכן ומחייב את הציבור למעשה פוליטי מאוד מאוד מאוד רציני.

רוחמה אברהם-בלילא: אני מודה לך, חבר הכנסת דב חנין.

רוחמה אברהם-בלילא: יעלה ויבוא חבר הכנסת איתן כבל, ואחריו – חבר הכנסת עמיר פרץ.

רוחמה אברהם-בלילא: לרשותך, אדוני, חמש דקות.

רוחמה אברהם-בלילא: בבקשה.

איתן כבל: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, חברי השרים, כבוד החוקר דנון – – –

דני דנון: אין לי הסמכה כחוקר.

דני דנון: – – – תואר ראשון, תואר שני, אבל אין לי – – –

איתן כבל: לא, כך זה נראה.

איתן כבל: מהיום והלאה אני צריך לפנות אליך "כבוד החוקר דנון".

איתן כבל: זאת אומרת, אני צריך להחליט איך אני הולך לידך, האם אני יכול לדבר אתך, האם זה לא ייחשב סוביודיצה לדבר אתך?

רוברט אילטוב: – – –

איתן כבל: זאת אומרת, אתך ועם החברים.

איתן כבל: זה נשמע לי קצת כזה – והנה, חברתי – – –

דני דנון: אל תחשוש, איתן.

עמיר פרץ: זה יכול להיחשב לך שיבוש חקירה.

איתן כבל: שיבוש הליכי – בדיוק.

איתן כבל: חברת הכנסת פניה קירשנבאום, שבאמת אני מאוד מעריך, באמת, אני אומר את זה לא מן הפה ולחוץ.

דוד רותם: העיקר שאתה – – –

איתן כבל: דודו רותם, אני לא אמרתי שאותך אני מעריך.

איתן כבל: אני מבקש ממך.

דוד רותם: אל תשבש – – –

רוחמה אברהם-בלילא: זה מפני שעוד לא קראת לו "כבוד החוקר".

איתן כבל: אני מבקש ממך, אל תיסחף.

איתן כבל: חבר הכנסת רותם, אני מבקש.

דוד רותם: – – –

רוחמה אברהם-בלילא: חבר הכנסת רותם, תודה.

איתן כבל: את מוכנה בבקשה להגן עלי ממנו?

רוחמה אברהם-בלילא: הגנתי.

): היא לא הגנה גם עלי, זה בסדר.

איתן כבל: תודה.

רוחמה אברהם-בלילא: הגנתי מאוד.

רוברט אילטוב: – – –

שלמה מולה: הוא חזר מסין.

רוחמה אברהם-בלילא: חבר הכנסת שלמה מולה, בוקר טוב.

רוחמה אברהם-בלילא: תודה.

איתן כבל: כן.

איתן כבל: חברת הכנסת קירשנבאום, את באמת חברת כנסת פעילה, רצינית, איך הפילו אותך בפח עם החוק הזה?

יצחק הרצוג: היא מאמינה בזה.

רוברט אילטוב: – – –

רוחמה אברהם-בלילא: אתה לא באמת שואל ואת לא מתכוונת לענות.

איתן כבל: לא, לא, רגע, שנייה, יש לי בקשה, אף אחד פה לא יעזור לי.

רוברט אילטוב: – – –

רוחמה אברהם-בלילא: אתה לא מתכוון לענות.

איתן כבל: אני מכיר את האנשים כאן, אני יודע בדיוק מה הם חושבים ואיך הלחצים מופעלים ואיך הדברים.

איתן כבל: אני מכיר את פניה, מותר לי להגיד מה שאני רוצה.

איתן כבל: כל אחד יכול לחשוב מה שהוא רוצה.

איתן כבל: ואני אומר לך: דודו רותם, בסדר.

איתן כבל: דודו בסדר, אבל את?

איתן כבל: את?

דני דנון: אתה מתחנף לקראת החקירה.

): – – –

איתן כבל: אני יכול לענות לחוקר?

רוחמה אברהם-בלילא: לא.

דני דנון: זה שיבוש, איתן.

): אתה יכול לקרוא – – –

איתן כבל: תשמעו, חברי חברי הכנסת, אין לי ברירה אלא להפוך את זה לבדיחה.

איתן כבל: אין דרך אחרת להתייחס למה שאתם עושים פה שבוע אחר שבוע, אלא להתייחס לזה בבדיחות הדעת.

איתן כבל: יש חברים – הרי אני יכול לעלות, הרי זה מקומם.

איתן כבל: אתה חי במדינה שאתה כבר מפחד לדבר.

איתן כבל: אני צריך קשרים אתכם, שתעשו לי טובה בכלל שאני אוכל להסתובב כאן, לנשום כאן.

איתן כבל: אני כבר לא יודע מה הדבר נכון ומה לא נכון.

איתן כבל: איזה מין דבר זה?

איתן כבל: אנחנו, שהולכים כתף-אל-כתף לצבא ביחד, עושים את הדברים ביחד, יושבים בבית הזה ביחד, ואתם מתחילים לייצר פה מסלול לטובים ולא-טובים?

איתן כבל: כשרים ולא-כשרים?

איתן כבל: אני לא אתפלא אם עוד מעט חבר הכנסת רותם יציג הצעת חוק של מסלול ירוק ומסלול אדום בכניסה לכנסת, אלה שהם כשרים ואלה הפסולים.

מוחמד ברכה: – – –

דוד רותם: אתה נתת לי רעיון.

רוחמה אברהם-בלילא: אתה מעלה רעיונות.

איתן כבל: אתה אומר, נתתי רעיון.

איתן כבל: יש להם גם רוב לעשות את זה, חבר הכנסת ברכה.

רוחמה אברהם-בלילא: לא, אבל למה?

רוחמה אברהם-בלילא: עד שהוא סוף-סוף ישב קצת בשקט, למה אתה חייב – אתה מבין מה אתה עושה פה?

איתן כבל: חברי חברי הכנסת, אני באמת לא מבין.

איתן כבל: באמת אני אומר את זה.

איתן כבל: קודם כול, שמעתי את ההרכב.

איתן כבל: למה לכם לבזבז כספי ציבור?

איתן כבל: אתם יכולים להתחיל לכתוב את המסקנות.

איתן כבל: כאילו, בכלל, אני לא מבין.

איתן כבל: מה?

איתן כבל: זאת אומרת, בוועדה אתם יכולים לשבת ולהתווכח על הניסוח.

איתן כבל: אתה יודע מה זה לבזבז?

איתן כבל: אני בטוח שתהיה קבוצת דני – ומי עוד יש שם?

שלמה מולה: חוטובלי.

איתן כבל: וקבוצת חוטובלי – –

קריאה: – – –

איתן כבל: – – ויהיה זאב, ויהיה ויכוח על הניסוח – מי יצליח לטרוף יותר מהשני.

שלמה מולה: בן-ארי יכתוב להם את הטיוטה.

איתן כבל: לא, בן-ארי זה המשגיח כשרות.

איתן כבל: זה משהו אחר, זה דיון אחר.

מיכאל בן-ארי: אני מקבל את – – –

איתן כבל: האם אינכם מבינים עד כמה פתטיים אתם?

איתן כבל: זאת אומרת, כשאני יושב פה – הרי מי שם עליכם?

איתן כבל: סליחה, ואני אומר את זה בחברות.

איתן כבל: הרי אתם יכולים לכתוב את המסקנות, איזה שאתם רוצים.

דני דנון: מה אתה מפחד?

דני דנון: מה אתה מפחד?

דני דנון: – – –

איתן כבל: דני, דני, אני מת הרי מפחד ממך בבוקר.

איתן כבל: אני כל בוקר, כשאני יוצא מהבית אני אומר לילדים שלי: שלא יתפוס אתכם דני.

איתן כבל: מה זה?

איתן כבל: ממי אני מפחד?

איתן כבל: איזה מפחד?

איתן כבל: על מה אתה מדבר, דני דנון?

איתן כבל: הרי באמת, אתה יודע, אני אומר לעצמי לפעמים – איך עובד המנגנון?

): – – – אז תבוא לוועדה.

איתן כבל: פניה, לך אני לא רוצה לענות.

): תבוא לוועדה – – –

איתן כבל: פניה, לך אני לא רוצה לענות.

איתן כבל: אני רק אומר לך, דני, אני אומר לעצמי: איך המנגנון הזה עובד?

איתן כבל: אתה קם בבוקר, אתה מצחצח – מתי עולה הרעיון?

איתן כבל: בצחצוח שיניים?

איתן כבל: כאילו, מתי, באיזה שלב המופרכות מגיעה לשיא?

איתן כבל: זאת אומרת, מתי אתם מצליחים להעלות הצעות כל כך מופרכות?

אחמד טיבי: כשהם מתחילים לחשוב, כשהם מתחילים לחשוב.

איתן כבל: באיזה שלב?

איתן כבל: באיזה שלב זה קורה?

): לא ידעתי – – –

איתן כבל: ולכן, אני אומר לך, חבר הכנסת דני דנון, תשמע, יש לי הצעה גם כן: תעשו את הדיונים פתוחים כאלה, תכריחו בחוק את ערוץ הכנסת להעביר את כל השידורים שלכם בשידורים ישירים.

איתן כבל: לדעתי, אתם יכולים גם לכפות על ה-CNN.

איתן כבל: תנסו, יש לכם רוב.

איתן כבל: זאת אומרת, אתם יכולים הרי להעביר מה שאתם רוצים.

איתן כבל: למה לא?

שלמה מולה: למען האיזון גם את "אל-ג'זירה".

איתן כבל: בעצם למה לא?

איתן כבל: פתאום אני חושב על זה, בעצם למה לא?

דני דנון: לגרש יהודים הרוב היה – – –

איתן כבל: למה לא? למה לא?

רוחמה אברהם-בלילא: די, תאפשר לו משפט לסיום.

איתן כבל: דני, חבר הכנסת דנון, עוד פעם עם הגירושים האלה?

איתן כבל: נו.

איתן כבל: עוד פעם עם הגירושים?

אריה ביבי: מה עם מזג האוויר?

איתן כבל: לכן, חברי חברי הכנסת, באמת, תשמע, אני לא רוצה עוד פעם נתניהו ונתניהו פה, הוא לא פה, הוא ברח, הוא הלך, הוא יבוא, הוא מחר, אמר, הולך עם, מרגיש בלי.

איתן כבל: כל הדברים זה – מה שנשאר לי זה פשוט לצחוק מכל העניין.

איתן כבל: תודה.

רוחמה אברהם-בלילא: אני מודה לך, חבר הכנסת איתן כבל.

רוחמה אברהם-בלילא: יעלה ויבוא חבר הכנסת עמיר פרץ.

רוחמה אברהם-בלילא: ובינתיים, תרשו לי, חברי חברי הכנסת, לברך את גמלאי צה"ל שמכבדים אותנו כאן.

רוחמה אברהם-בלילא: ברוכים באים.

רוחמה אברהם-בלילא: ולאחריו, כמובן, חבר הכנסת יצחק הרצוג.

רוחמה אברהם-בלילא: בבקשה, אדוני, לרשותך חמש דקות.

עמיר פרץ: גברתי היושבת-ראש, חברי השרים, חברי חברי הכנסת, קודם כול, אין ספק שלו הייתי יכול לקבל מין מבוא כזה, יותר מוצלח ויותר משעשע – אבל בעצם זה לא סתם שעשוע, כי אבא שלי, זיכרונו לברכה, אמר לי: כשאתה כבר לא יכול לבכות, תצחק.

עמיר פרץ: זו לא אמירה של מה בכך.

עמיר פרץ: ומה שעשה כאן איתן כבל, הוא באמת יישם את המשפט הדרמטי הזה, כי מגיע הרגע שכבר אין לך מה להפסיד, שכבר, שומו שמים, הכול מתמוטט, אין כללים, אין נורמות, אין שום דבר.

עמיר פרץ: אבל אני רוצה לומר, בניגוד לחברי איתן כבל: אי-אפשר לדבר היום בנושא כל כך עקרוני ולומר שאנחנו לא מתייחסים לראש הממשלה.

עמיר פרץ: כי היום הוא יום עצוב בכנסת.

עמיר פרץ: אני לא חושב שממשיכי הימין הישראלי מקיימים ולו קצה קצה של הדרת הכבוד שהיתה כאן, של הממלכתיות שנהגו בה בוויכוחים יותר קשים.

עמיר פרץ: היו פה ויכוחים על שילומים, והיו פה ויכוחים על שלום עם מצרים ושלום עם ירדן והסכמי אוסלו, אבל ראית התייחסויות מעמיקות, רציניות, לא פופוליסטיות.

עמיר פרץ: הרי אם יעמדו כאן

עמיר פרץ: חברי הכנסת המציעים אבל ידברו ביושר – ביושר ידברו – ויאמרו אם מדינת ישראל – יעמוד אחד כאן שיגיד שמדינת ישראל מרוויחה היום משהו, אנחנו נתמוך בחוק.

עמיר פרץ: כולם יודעים שמכניסים את מדינת ישראל לפינה מאוד קשה.

עמיר פרץ: עם כל הכבוד לרווח המאוד-מאוד שולי במערכת הפנימית.

עמיר פרץ: אבל האמת, למה אתם באים בטענות לשר החוץ?

עמיר פרץ: הרי את שר החוץ לא מקבלים בשום מקום, באירופה לא נותנים לו כמעט להיכנס, בארצות-הברית לא נותנים לו להיכנס.

עמיר פרץ: אז למה שהוא יתרגש מכך שמדינות העולם כל כך כל כך – – –

): מאיפה המידע הזה?

עמיר פרץ: מה לעשות, זה המצב.

): – – –

עמיר פרץ: מה אני יכול לעשות.

דוד רותם: בוא נאמר שלפחות תוריד את הסוגרים מהמשקפת כשאתה מסתכל.

עמיר פרץ: בסדר, בסדר, נו, כשאתה יורד לרמה כזאת זה אומר שאין לך – – –

דוד רותם: כשאתה יורד – – –

רוחמה אברהם-בלילא: חבר הכנסת דודו רותם, תודה רבה.

עמיר פרץ: תסלח לי, עם כל הכבוד לך – – –

דוד רותם: – – – הרי מדברים על – – –

עמיר פרץ: רותם, רותם, רותם, אני שמח שאמרת את זה, כי זה מצביע כמה אתה אדם קטן, חסר כל יכולת – – –

דוד רותם: זה נכון.

עמיר פרץ: – – – אדם נבזה.

עמיר פרץ: זה מה שאתה – –

דוד רותם: זה נכון.

עמיר פרץ: – – ואני שמח שאמרת את זה, כי מה לעשות, איש לא דיווח לנו, העם בישראל יודע.

דוד רותם: אתה איש גדול.

עמיר פרץ: תסלח לי.

עמיר פרץ: את מוכנה לסתום את הפה לאיש הזה?

עמיר פרץ: אומנם הוא חזר מסין – –

רוחמה אברהם-בלילא: אני מוכנה לסייע לו – – –

עמיר פרץ: – – ויש לו השפעה מאוד דיקטטורית בסביבה – – –

רוחמה אברהם-בלילא: – – – אני רק מבקשת דבר אחד.

עמיר פרץ: רק שיסתום את הפה.

רוחמה אברהם-בלילא: לא, אז תפסיק להתייחס אליו, אז לא תעורר אותו.

עמיר פרץ: אני אתייחס אליו בהתאם ליחס.

עמיר פרץ: הוא לא ראוי ליותר מזה.

עמיר פרץ: איש חסר כל ערכים יושב כאן.

דוד רותם: אתה בעל ערכים.

עמיר פרץ: אני, לצערי הרב, לא – – –

דוד רותם: אתה בעל ערכים.

עמיר פרץ: בלום את הפה שלך.

עמיר פרץ: תדבר כשאתה כאן.

אנסטסיה מיכאלי: – – –

רוחמה אברהם-בלילא: חברת הכנסת אנסטסיה מיכאלי – – –

עמיר פרץ: תשתקי בבקשה.

אנסטסיה מיכאלי: – – –

דוד רותם: אנסטסיה, אל תעזרי לי.

עמיר פרץ: תשתקי בבקשה.

רוחמה אברהם-בלילא: חברת הכנסת אנסטסיה מיכאלי – –

אנסטסיה מיכאלי: – – –

רוחמה אברהם-בלילא: – – אני קוראת אותך לסדר פעם ראשונה.

רוחמה אברהם-בלילא: חברת הכנסת – – –

אנסטסיה מיכאלי: – – –

עמיר פרץ: אתם לא תסתמו פה את הפיות, גם אם יש לכם רוב.

אנסטסיה מיכאלי: תתבייש.

רוחמה אברהם-בלילא: תלמדו לשמוע.

רוברט אילטוב: גם אתה לא – – –

עמיר פרץ: לא יעזור לכם שום דבר – – –

אנסטסיה מיכאלי: – – –

רוחמה אברהם-בלילא: חברת הכנסת אנסטסיה מיכאלי.

עמיר פרץ: כל האווירה הדיקטטורית הזאת לא מבהילה אף אחד, אבל שהעם ידע שאתם פוגעים במדינת ישראל.

עמיר פרץ: מה לעשות, שום עיתון לא מדווח על נסיעותיו של שר החוץ, לא לארצות-הברית ולא לאירופה.

עמיר פרץ: אם היו מדווחים, היינו שומעים.

דוד רותם: אתה לא קורא עיתונים.

עמיר פרץ: יכול להיות.

עמיר פרץ: אז אני אשמח, תשלח לי.

עמיר פרץ: תשלח לי קצת, אני אקרא קצת.

רוברט אילטוב: אתה מקבל אותם – – –

רוחמה אברהם-בלילא: אתם רוצים שאני אוסיף לו זמן?

אלי אפללו: כן.

עמיר פרץ: בטח שתוסיפי לי זמן.

): זה בסדר, תוסיפי לו זמן.

רוחמה אברהם-בלילא: אז תמשיכי.

רוחמה אברהם-בלילא: לא, אני רצינית, מספיק.

אריה אלדד: לא כל יום נהנים פה כך.

עמיר פרץ: איך הם כולם קמים.

עמיר פרץ: אני מכיר מדינות – פוטין, נניח, כשתוקפים אותו, כל המפלגה שלו קופצת.

עמיר פרץ: גם אלה.

עמיר פרץ: מה קרה?

עמיר פרץ: אתם חושבים שהוא צופה בכם?

עמיר פרץ: אתם מתחרים בנקודות ביניכם?

עמיר פרץ: מה העניין?

עמיר פרץ: אומרים מלה – – –

): – – –

עמיר פרץ: אומרים מלה על שר החוץ, איזה תחרות יש פה.

רוברט אילטוב: דבר לעניין.

עמיר פרץ: מה זה, הרי זו בושה וחרפה איך שאתם נראים.

): לפחות אנחנו לא – – –

עמיר פרץ: רק מזכירים שמו – עם כל הכבוד, באתם לדמוקרטיה – –

רוברט אילטוב: דבר לעניין.

עמיר פרץ: – – תתנתקו כבר מהמדינה שבאתם ממנה, עם כל האווירה הדיקטטורית הזאת שאתם רוצים להשליך פה.

דני דנון: אני לא באתי משום מקום.

רוחמה אברהם-בלילא: אני מוסיפה – – –

עמיר פרץ: תתנתקו מזה כבר.

רוחמה אברהם-בלילא: אני מוסיפה לך זמן.

עמיר פרץ: חבורה כזאת, אומרים שם וכולם מתחרים מי מגן עליו.

עמיר פרץ: מה, אתם מפחדים שהוא לא ישים אתכם ברשימה?

עמיר פרץ: מה קרה?

דוד רותם: תגיד, מה אתה חושב שזה מפלגת העבודה, שיתקעו לך סכינים בגב?

אלי אפללו: אל תתייחס אליו.

עמיר פרץ: תמשיך בבקשה – – –

רוחמה אברהם-בלילא: חבר הכנסת דודו רותם – – –

עמיר פרץ: למה, למה, זה חשוב לו העניין העקרוני הזה.

עמיר פרץ: זו חבורה שכל מה שמעניין אותה זה לשרת אדם.

עמיר פרץ: לא משרתים פה מדינה.

עמיר פרץ: משרתים אדם.

): אתם שומעים את מה שהוא אומר.

): כל מי שיצביע, יתמוך במה שהוא אומר.

): בבקשה.

): זה מה שאנחנו – – –

רוחמה אברהם-בלילא: חברת הכנסת פאינה קירשנבאום, אני קוראת לך לסדר פעם ראשונה.

): – – –

איתן כבל: כולנו משת"פים, אני גאה בזה.

): הוא אמר:

): אנחנו – – –

רוחמה אברהם-בלילא: חברת הכנסת קירשנבאום, יש ועדת האתיקה, ואת יכולה להתלונן.

עמיר פרץ: אני לעולם לא משתמש בביטוי כזה.

): אתה אמרת את זה עכשיו.

רוחמה אברהם-בלילא: חברת הכנסת קירשנבאום.

): יש פרוטוקול.

עמיר פרץ: אז תבדקי.

עמיר פרץ: יכול להיות שמשפטים כאלה מתאימים לך.

עמיר פרץ: אני לעולם לא אומר על אדם משפט כזה.

עמיר פרץ: אמרתי, אתם קופצים בכל פעם שמשמיעים – – –

): לא.

): – – –

עמיר פרץ: אז תלכי לפרוטוקול.

עמיר פרץ: אין לי ביטויים כאלה, אלה ביטויים שמתאימים לכם.

עמיר פרץ: ולכן, מה לעשות, עם כל הכבוד, שר החוץ לא צריך לעניין.

עמיר פרץ: מה שמעניין פה זה ראש הממשלה.

עמיר פרץ: לצערי הרב, ראש הממשלה – ואני אומר את זה בכאב גדול; מה לעשות, עושים מהדיון הזה דיון של מה בכך, אבל פה רואים את ההתמוטטות של הדמוקרטיה.

עמיר פרץ: מדוע?

עמיר פרץ: כי מה עושה ראש הממשלה?

עמיר פרץ: למה דומה היום ראש הממשלה?

עמיר פרץ: הוא דומה לאדם שראה איש שהולך ברחוב ורואה בור ענק שהוא עומד ליפול לתוכו.

עמיר פרץ: עכשיו, יש לו שתי אפשרויות: או להזהיר אותו – להגיד לו: תיזהר, אתה הולך ליפול לבור.

עמיר פרץ: אבל אז מי יעריך את זה?

עמיר פרץ: כשאתה מזהיר בן-אדם והוא לא נופל לבור, מי מעריך את זה?

עמיר פרץ: או – תן לו ליפול לבור; ואז יבוא ראש הממשלה עם הפוזה שלו, עם כזה סנפלינג, יעשה קפיצת בנג'י אדירה, יוציא אותו משם וכולם יריעו לו.

עמיר פרץ: אז זה טוב כשמדובר במישהו שנופל לבור.

עמיר פרץ: מה עושה ראש הממשלה?

עמיר פרץ: נותן למחירי הדיור להאמיר, לזוגות הצעירים להתמוטט, ואז הוא עושה דיון.

דני דנון: מה זה קשור?

עמיר פרץ: נותן למחירי המזון להאמיר, ואז הוא עושה דיון.

עמיר פרץ: אבל זה מילא, זה עוד נתקן, אבל הוא נותן לדמוקרטיה להתבוסס בדמה.

עמיר פרץ: כל יום חוק אחר.

עמיר פרץ: כל יום הוא שם.

עמיר פרץ: הוא רואה שהדמוקרטיה שלנו הולכת ליפול לבור ללא תחתית, הסכרים כבר נפלו, ואז הוא בא פתאום ואומר: באתי היום להציל.

עמיר פרץ: הרי זו בושה וחרפה שלא מעמידים פה קו, לא מעמידים ערכים.

עמיר פרץ: ראש ממשלה יש לו אחריות נוספת, לא אחריות מפלגתית.

עמיר פרץ: ואני חושב שאנחנו נמצאים היום באחד הימים הקשים.

עמיר פרץ: זה לא יום שראוי לצחקוקים.

עמיר פרץ: זה אחד הימים הקשים.

עמיר פרץ: זה חרב פיפיות.

עמיר פרץ: פעם אחת החרב הזאת מכה בצד אחד ופעם אחת היא מכה בצד שני.

עמיר פרץ: ומי שלא מבין שכשמתחילים להפעיל חרב פיפיות, כל אזרח כאן שייזהר.

עמיר פרץ: מחר יגידו שמי שיהיה במאהל יעצרו אותו, כי כשיש רוב דורסני שלא נותן לשום פעולה אזרחית – יש הרבה פעולות אזרחיות של הימין שאני מתקומם נגדן – –

רוחמה אברהם-בלילא: תודה.

עמיר פרץ: – – אבל אני אלחם בכל כוחי שייתנו להם לעשות זאת, כי התשובות בדמוקרטיה זה רק בקלפי.

עמיר פרץ: והיום צריכים להציל את המדינה מהפגיון הזה שמוטל על לבה של הדמוקרטיה.

רוחמה אברהם-בלילא: תודה רבה, חבר הכנסת עמיר פרץ.

רוחמה אברהם-בלילא: יעלה ויבוא חבר הכנסת יצחק הרצוג, בבקשה.

רוחמה אברהם-בלילא: לרשותך, אדוני, חמש דקות.

יצחק הרצוג: גברתי היושבת-ראש, חברי וחברותי חברי הכנסת, לפני חודשים מספר התרעתי פומבית שהפאשיזם מלחך בשולי המחנה, ושאנחנו לא שמים לב לכך שאנחנו נמצאים במדרון חלקלק ומסוכן ביותר, ואמרתי שכך זה מתחיל במדינות החשוכות ביותר – בצעדים קטנים שנראים טיפשיים ולא חשובים, ולאט-לאט זה יוצא משליטה, ופתאום אתה מוצא את עצמך במדינה אפלה וחשוכה.

יצחק הרצוג: כשהתרעתי על הפאשיזם ניגש אלי ראש הממשלה, אמר לי: אתה מגזים, מה פתאום, אתה לא מהסס להאשים?

יצחק הרצוג: אמרתי לו: אדוני ראש הממשלה, אתה תראה, בתוך כמה חודשים זה מגיע ללב המחנה.

יצחק הרצוג: ואני אומר לכם היום: זה מגיע ללב המחנה.

יצחק הרצוג: ככה זה מתחיל במדינות פאשיסטיות, ככה בדיוק התהליך.

יצחק הרצוג: תלמדו היסטוריה ותתבוננו.

יצחק הרצוג: משטרת מחשבות, משטרת חקירות, משטרת רדיפות.

יצחק הרצוג: כך זה בדיוק מתחיל, ומי שאשם – ואני מסכים עם חברי עמיר פרץ – מי שנושא היום באחריות הכוללת למצב הזה הוא ראש הממשלה בנימין נתניהו.

יצחק הרצוג: הוא מאפשר פעם אחר פעם לשותפו אביגדור ליברמן, לחברי סיעתו, להוביל את מצעד האיוולת שמדינת ישראל נמצאת בו וליזום באופן עקבי מהלכים וחוקים שהולכים עד הקצה.

יצחק הרצוג: וכשאתה מחבר את כל המהלכים האלה ביחד, אתה מקבל חרדה עמוקה לאופיה הדמוקרטי של המדינה, ואתה מקבל מדינה שנעה לעבר פאשיזם.

יצחק הרצוג: עצם העובדה שהמליאה בכלל דנה על כך היום, עצם העובדה שהיא נכנעה ללחצים שלכם, חברי ישראל ביתנו, מעידה כמה אנחנו קרובים לנקודת האל-חזור.

יצחק הרצוג: ושאף אחד לא יספר לנו סיפורים שזה למען חיילי צה"ל.

יצחק הרצוג: אני שומע את המנטרה, דף המסרים שקיבלתם.

יצחק הרצוג: זה נגד חיילי צה"ל, זה שמן על גלגלי שונאינו – –

): אני אראה לך – – – נגד חיילים – – – אני אראה לך – – –

יצחק הרצוג: – – ושמן על גלגלי אויבינו, ושמן על גלגלי רודפיהם של חיילי צה"ל.

): אני אראה לך – – –

יצחק הרצוג: ומה שאת עושה, פאינה קירשנבאום, יסייע לרודפיהם של חיילי צה"ל ומפקדיו.

יצחק הרצוג: ואל תנכסו – –

אנסטסיה מיכאלי: – – –

יצחק הרצוג: – – מעשי שקר ונבלה.

יצחק הרצוג: מה שאתם עושים זה מעשה שקר ונבלה.

אנסטסיה מיכאלי: הלוואי שזה – – –

יצחק הרצוג: מה שאתם עושים זה מעשה שקר ונבלה.

יצחק הרצוג: ולמתבונן מבחוץ נדמה שכנסת ישראל הפכה במה ואולפן להצגות שלכם, לריאליטי מהסוג הרדוד ביותר האפשרי, שאתם מתחרים – אתם והליכוד, הליכוד ואתם – –

): איפה הליכוד?

): תראה לי איפה הליכוד, אין פה – – –

יצחק הרצוג: – – מי יותר קיצוני, מי יותר מוטרף, מי יותר מטורלל.

יצחק הרצוג: ככה זה נשמע וככה זה נתפס בקיץ ההזוי הזה.

יצחק הרצוג: זה נראה רע, זה מריח רע, זה נשמע רע.

יצחק הרצוג: לאביגדור ליברמן, רבותי, כנראה יש קושי להבין מהי דמוקרטיה, מה זה נקרא דעה לגיטימית שונה משלי.

יצחק הרצוג: לכן, אצלו מי שמחזיק בדעה שונה, הוא כבר אוטומטית אויב, חייבים לחקור אותו.

יצחק הרצוג: אבל אני חושב שיש לו סיבה אחרת.

יצחק הרצוג: הסיבה האחרת – ורמז על זה גם עמיר פרץ קודם – שזה ניסיון להסתיר את הכישלון המוחלט שלו כשר החוץ של מדינת ישראל, ולהסביר את ישראל ואת המדיניות שלה, כי פעם ראשונה בהיסטוריה יש לנו שר חוץ שמדינות רבות בעולם לא מוכנות לקבל אותו – –

אנסטסיה מיכאלי: – – –

יצחק הרצוג: – – לא שרת החוץ האמריקנית, לא שרי חוץ – – –

אנסטסיה מיכאלי: – – –

יצחק הרצוג: לא יעזור לך כלום.

יצחק הרצוג: אנסטסיה, לא יעזור לך כלום, הרי סותמים לכם את הפה.

יצחק הרצוג: כולם יודעים מה קורה בסיעה שלכם – –

אנסטסיה מיכאלי: זה לא נכון – – –

יצחק הרצוג: – – כולם יודעים שאתם צועדים בסך לתוך האולם, ואוי ואבוי, אבל את האמת כולם פה יודעים, כולנו מסתובבים בעולם – –

אנסטסיה מיכאלי: – – –

יצחק הרצוג: – – רואים שהוא לא מקובל בעולם, שהוא כישלון מוחלט.

רוחמה אברהם-בלילא: חברת הכנסת אנסטסיה מיכאלי, קריאה שלישית.

רוחמה אברהם-בלילא: נא לצאת להירגע.

רוחמה אברהם-בלילא: סדרנים.

יצחק הרצוג: יש לנו שר חוץ ששם קצוץ על מדיניות החוץ – –

אנסטסיה מיכאלי: – – –

יצחק הרצוג: – – וזאת האמת – –

רוחמה אברהם-בלילא: להוציא אותה להירגע.

רוחמה אברהם-בלילא: חברת הכנסת אנסטסיה מיכאלי.

רוחמה אברהם-בלילא: סדרנים, תוציאו אותה החוצה בבקשה.

יצחק הרצוג: – – האמת שקשה לך, לך ולחברייך, להתבונן במציאות הזאת.

יצחק הרצוג: זאת האמת, אבל אתם נכנסים להגן עליו ולכסות לו, סליחה, את העכוז.

יצחק הרצוג: כך זה נתפס וכך זה נראה.

יצחק הרצוג: וכשהוא נואם בעצרת האו"ם ומבייש את ישראל, הוא מדבר רק בשם עצמו ולא בשם העם שלנו.

יצחק הרצוג: וכשהוא מקדם הצעות חוק ויוזמות הזויות בכל העולם, שמציגות אותנו בעולם באור מגוחך ומסוכן, הוא האחראי הבלעדי לכך.

יצחק הרצוג: זה רק לטובת ישראל ביתנו, כאילו, אבל בוודאי לא לטובת המדינה.

יצחק הרצוג: זה שר חוץ שהמלה "ממלכתיות" לא רשומה אצלו בלקסיקון, וגם לא המלים "חופש הביטוי".

יצחק הרצוג: זה שר חוץ שהאינטרסים הפוליטיים האישיים חשובים בעיניו יותר מהאינטרסים של המדינה.

יצחק הרצוג: מדינת ישראל ניצבת בשני אתגרים קשים ביותר, גם מבית וגם מחוץ, גם מדיניים וגם חברתיים.

יצחק הרצוג: (חברת הכנסת אנסטסיה מיכאלי יוצאת מאולם המליאה.) אתם יודעים לאן אנחנו הולכים בספטמבר, ואתם יודעים מה אנחנו עלולים לחטוף, אבל מה שאתם עושים רק מעודד ומעורר ומסכן את מצבנו בעולם.

יצחק הרצוג: ולכן, ההצעות האלה של ועדות החקירה צריכות להיזרק לפח ההיסטוריה, צריכות לעוף מכאן, מכיוון שבסופו של דבר מי שמשלם את מחיר ההתנהגות המשוגעת והמטורללת שלכם הם אזרחיה של מדינת ישראל האהובה שלנו.

רוחמה אברהם-בלילא: אני מודה לך, חבר הכנסת יצחק בוז'י הרצוג.

רוחמה אברהם-בלילא: יעלה ויבוא חבר הכנסת דניאל בן-סימון, ואחריו – חברת הכנסת שלי יחימוביץ.

רוחמה אברהם-בלילא: בבקשה, אדוני, לרשותך חמש דקות.

אלי אפללו: זה שווה לראות.

דניאל בן-סימון: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, ואני שואל – – –

אלי אפללו: זה חשוב.

דניאל בן-סימון: – – – ואני שואל, איך כל זה קורה כשהשמאל מוכה, מובס וכמעט ולא קיים.

דניאל בן-סימון: איך כל זה קורה כשמפלגת העבודה ירדה ל-13 מנדטים, חמישה אופורטוניסטים עזבו אותה, היא נשארה עם שמונה, ואיך זה קורה כשמרצ – שלושה מנדטים, ואנחנו כמעט מחוקים, ואתם משתוללים כאילו אנו בשלטון.

דניאל בן-סימון: איך זה קורה?

דניאל בן-סימון: דווקא כל השיגעון הזה קורה בעידן של תבונה, כשהמחלקות למדעי המוח מגיעות להישגים חסרי תקדים, ודווקא השיגעון הזה קורה כשכל המחקרים מראים שהאדם, התבונה שלו הולכת ועולה.

דניאל בן-סימון: ואני שואל ברצינות, דני דנון, איך כל השיגעון הזה קורה דווקא בתקופה הזאת, כשהאדם מתגבר על היצר האפל שהיה לו בימי הביניים, ולומד ולומד ולומד, ונהיה אדם תבוני ואדם חכם.

דניאל בן-סימון: והנה, בתוך כל הסיפור הזה – –

דני דנון: – – –

דניאל בן-סימון: – – נופלת עליכם חשכה כזאת, שאני אומר שאין לי הסבר לזה, למעט העובדה, ההיסטורית אגב, שהימין תמיד ניזון מחרדות.

דניאל בן-סימון: אלוהים אדירים, מה אתם צריכים את החרדות האלה?

דניאל בן-סימון: הרי אתם בשלטון כבר 35 שנה – עם הפוגה קצרה של יצחק רבין והפוגה נוספת שאני לא רוצה להזכיר אותה כי היא לא ראויה להיזכר, של אהוד ברק – אבל בסך הכול היו שלוש שנים בתוך 35 השנה – –

זהבה גלאון: איפה הוא?

דניאל בן-סימון: – – ובתוך כל זה החרדה של הימין הולכת ועולה.

דניאל בן-סימון: ואני אומר לך, פאינה, אין לי הסבר לזה.

דניאל בן-סימון: אתם, יש לכם שלטון ללא מצרים – –

דני דנון: – – – הולכים לקיצוניות.

דניאל בן-סימון: – – גם החלטה להכניס חמור לכנסת תעבור ברוב מלא פה.

דני דנון: יש כבר כמה.

רחל אדטו: אבל איפה תשים אותו רק?

דניאל בן-סימון: ולכן אני אומר שזה דבר שלא מובן, ובאמת מאוד מאוד פשוט.

דניאל בן-סימון: לפני כמה חודשים, גברתי היושבת-ראש, הבת שלי שלומדת לתואר שני אמרה לי: אני רוצה לעשות איזה עבודה צדדית.

דניאל בן-סימון: אמרתי לה: בואי תכתבי בעיתון, אמרה: לא, זה לא בשבילי.

דניאל בן-סימון: היא אמרה שהיא רוצה לעבוד באגודה לזכויות האזרח, כדי לעשות דברים טובים לחברה הישראלית; היא חשבה על האגודה לזכויות האזרח.

דניאל בן-סימון: באותו יום, איתרע מזלה, היה דיון בכנסת על הקמת ועדות חקירה, והיא אמרה לי: יחקרו אותי על זה שאני רוצה לעבוד באגודה?

דניאל בן-סימון: זאת אומרת, הבאתם את הדבר הכי נכון, הכי – – –

): אתה מקשיב או אתה רק מדבר?

דניאל בן-סימון: לא, אני רק אומר לך, פאינה.

דניאל בן-סימון: פאינה – – –

רוחמה אברהם-בלילא: לא, אבל במקרה הזה הוא רק מדבר כי הוא לא יכול להקשיב לך.

): – – –

רוחמה אברהם-בלילא: לא לא, חברת הכנסת פאינה קירשנבאום.

): אם היית מקשיב היית מבין על מה אני מדברת.

): ניסיתי להסביר לך את זה עוד היום בבוקר.

דניאל בן-סימון: אני אומר לך על הגיונה של ילדה בת 27 שנולדה בארץ ועשתה רק טוב, לאן שהיא פנתה, והיא רצתה לעבוד.

דניאל בן-סימון: ואותו יום, שוב, היה הדיון הבעייתי הזה שאת ניהלת אותו, והיא אמרה: אולי לא כדאי לי, אם יהיו ועדות חקירה יכול להיות שאני גם אתייצב.

דניאל בן-סימון: ואני אומר לך, היו ועדות חקירה כאלה בארצות-הברית, הזכיר אותן דב חנין, התקופה האפלה ביותר של האמריקנים במאה ה-20 – –

): – – –

דניאל בן-סימון: – – ואני אומר לך, אדם חולה נפש, ג'וזף מקארתי, הצליח להוביל חברה שלמה, להביא אותה אל השיגעון.

דניאל בן-סימון: ואל תמעיטי במה שאת עושה.

דניאל בן-סימון: זה שיש 53 דוברים היום – אל תמעיטי, זה לא דיון פשוט.

דניאל בן-סימון: זה דיון לא רק על הכנסת, אלא על זהותה של החברה הישראלית, איך אנחנו נקום מחר בבוקר לחברה נורמלית.

דניאל בן-סימון: ואני רוצה להזכיר עוד דבר אחד לגבי העריצות של הרוב.

דניאל בן-סימון: אני אומר לך: רוב ומיעוט מתחלפים כל הזמן.

דניאל בן-סימון: אנחנו בחודש יולי – ב-1789 התחוללה המהפכה הצרפתית, והמיעוט נהיה לרוב והתחיל לערוף אלפי ראשים.

דניאל בן-סימון: חלילה, אני רק מביא את זה כדוגמה היסטורית.

דניאל בן-סימון: ראשים עפו האחד אחרי השני.

דניאל בן-סימון: מי שהיה במיעוט, לקח את השלטון, נהפך לרוב ובעצם חיסל את הכול.

דניאל בן-סימון: איתרע מזלם, והמיעוט החדש נהפך לרוב כעבור ארבע שנים והתיז את הראשים של אלה שהתיזו.

דניאל בן-סימון: ובסיפור הזה איש לא ינצח.

דניאל בן-סימון: תצטרכי לחיות עם העובדה שדמוקרטיה זה בעצם לשמור על זכויות המיעוטים, כי מי שמיעוט היום – ותשאלו את אנשי הליכוד שישבו 27 שנה וגירדו את המדבר הצחיח הזה עד שמנהיגם כמעט נואש וכמעט הלך הביתה.

דניאל בן-סימון: לכן, אני אומר לך, פאינה, בנימה ידידותית, כולל דני דנון מהליכוד: בסופו של דבר זה גלגל המזלות.

דניאל בן-סימון: אתם הרי תיפלו בבחירות הבאות.

דניאל בן-סימון: לכן, הביאו בחשבון שעלולים לרדוף אתכם על דעותיכם, והנקמה הזאת עלולה פשוט ללכת לצד השני.

דניאל בן-סימון: ולכן אני מציע לכם לשמור על צלם אנוש ולהבין שיש פה, בחברה הישראלית, קבוצות שאתם מיקדתם את המבט עליהן, שהן עושות עבודה נפלאה, שומרות על המצפון שלנו כלפי עם ועולם.

דניאל בן-סימון: ואני אומר לכם, במקום להודות להם על העבודה הטובה שהם עושים, אתם מעמידים אותם לדין – – –

): ודאי, זה כסף זר שמגיע ממדינות ערב.

דניאל בן-סימון: ולכן, אני אומר במשפט סיכום: תצטרכו לשרש את הדעות האלה שהבאתם מבית.

דניאל בן-סימון: תצטרכו להוציא, לעקור משורש, את הפרנויה שהבאתם מארצות מסוימות.

דניאל בן-סימון: למי שבא לפה מארץ טוטליטרית, יכול להיות שהוא צריך לעבור תהליך של ישראליזציה כדי להבין מהי דמוקרטיה.

דניאל בן-סימון: תודה רבה.

רוחמה אברהם-בלילא: תודה רבה, חבר הכנסת דניאל בן-סימון.

רוחמה אברהם-בלילא: יעלה ויבוא חבר הכנסת גאלב מג'אדלה, ולאחריו – חברת הכנסת שלי יחימוביץ.

דני דנון: – – –

רוחמה אברהם-בלילא: בבקשה, אדוני.

גאלב מג'אדלה: גברתי היושבת-ראש, מכובדי השר, עמיתי חברי הכנסת, שמעתי מכמעט, רוב הדוברים, כמה הם דואגים למדינה, כמה הם דואגים לחברה הישראלית, כמה הם דואגים לארגוני השמאל.

גאלב מג'אדלה: הם פשוט הטעו אתכם.

גאלב מג'אדלה: לא זאת הכוונה שלהם.

גאלב מג'אדלה: הם יודעים שהדיון הזה מחזק את ארגוני השמאל.

גאלב מג'אדלה: הם פשוט רוצים להמשיך ולהסיט את האזרח הישראלי הממוצע מהשפיות לדרך של הגזענות, לדרך של הפאשיזם.

גאלב מג'אדלה: תראו, אפילו הם נעלמו מכאן.

גאלב מג'אדלה: עוד בראשם שר החוץ וסגן שר החוץ.

גאלב מג'אדלה: הם יביאו חוקים גזעניים ואתם תגנו על המדינה בחוץ-לארץ.

גאלב מג'אדלה: אני חזרתי הבוקר מסין.

גאלב מג'אדלה: שיבוא סגן החוץ לכאן וישמע מה אומרים.

גאלב מג'אדלה: איך הוא יגן על המדינה הזאת, על החברה, על הכנסת הזאת, שמקבלת החלטות וחוקים כאלה?

גאלב מג'אדלה: חבר הכנסת דנון, אתה שייך לתנועה של ז'בוטינסקי?

דני דנון: בהחלט, בגאווה רבה.

גאלב מג'אדלה: אתה למדת ז'בוטינסקי?

דני דנון: בגאווה רבה.

גאלב מג'אדלה: אני מציע לך לקרוא את ז'בוטינסקי.

דני דנון: למדתי ולימדתי.

גאלב מג'אדלה: אני מציע שתקרא אותו.

גאלב מג'אדלה: אתם עושים ההיפך מהתורה שלו.

גאלב מג'אדלה: אתם הצטרפתם למקהלה הגזענית הזאת, הפאשיסטית, שבאה מהקג"ב.

גאלב מג'אדלה: אתם לא תפחידו אף אחד, אתם טועים.

גאלב מג'אדלה: אתם מחזקים אותנו כל יום בחוקים האלה, וכדאי שתדעו את זה.

גאלב מג'אדלה: ככל שתביאו לכאן חוקים גזעניים, אתם תראו ציבור חזק, מוצק, איתן, נגד הפאשיזם שלכם.

דני דנון: – – –

גאלב מג'אדלה: לכן אני אומר לך, תרדו מהעץ הזה ותתחילו לשרת את עם ישראל ואת החברה הישראלית.

גאלב מג'אדלה: תדאגו לאוהלים, לעניים, לחלשים, לאלה שאין להם דירות, לאלה שאין להם מה לאכול.

גאלב מג'אדלה: זה סדר-היום של ז'בוטינסקי.

גאלב מג'אדלה: מלבוש, שמעת על מלבוש?

גאלב מג'אדלה: חמשת הדברים שדאג להם ז'בוטינסקי, תדאג להם.

גאלב מג'אדלה: שים את זה בסדר-היום שלך, תשרת את התורה שלך והתנועה שלך, שממנה באת.

גאלב מג'אדלה: אם אתה לא במקום הנכון, תצטרף לישראל ביתנו, לגזענים, לפאשיסטים האלה.

גאלב מג'אדלה: אין לי משפט של קג"ב.

גאלב מג'אדלה: כששרנסקי, לא נתנו לו לעלות לישראל, הפגנתי בכיכר מלכי-ישראל, 400,000 אזרחים.

גאלב מג'אדלה: עכשיו אתם משתמשים בזה נגד אחרים?

גאלב מג'אדלה: אתה תקרא מה אמרו לך אבות התנועה, המייסדים שלך – –

דני דנון: האיחוד האירופי – – –

גאלב מג'אדלה: – – אמרו לך במפורש:

גאלב מג'אדלה: אם לא תדעו להתנהג למיעוט שבתוככם, העולם ישפוט אתכם.

גאלב מג'אדלה: את זה כדאי שתזכור.

גאלב מג'אדלה: אנחנו פה מיעוט גאה – – –

נסים זאב: גם הטרור הוא מיעוט.

רוחמה אברהם-בלילא: לא, חבר הכנסת נסים זאב.

גאלב מג'אדלה: אל תפריע.

גאלב מג'אדלה: אנחנו מיעוט גאה, על אפך ועל חמתך.

נסים זאב: טרור הוא מיעוט – – –

גאלב מג'אדלה: אתם מיעוט חברתי – – – לדבר.

נסים זאב: – – –

גאלב מג'אדלה: אתה מיעוט חברתי שגם צריך לדאוג לחלשים.

גאלב מג'אדלה: אתה היום מנציח את העוני, מעודד את העוני, כדי שתמשיך להישאר כאן.

נסים זאב: אתם מנציחים את השנאה הזאת.

גאלב מג'אדלה: אתה, חבל שתדבר.

גאלב מג'אדלה: הגיע הזמן שתתאפקו ותלמדו שיש גם אנשים שלא יצליחו להרוס את מה שבנינו ביחד.

גאלב מג'אדלה: אנחנו בנינו את החברה הישראלית ולא אתה; לא פרזיטים שכמוך.

דני דנון: מי שדואג למחבלים – – –

גאלב מג'אדלה: פרזיטים שכמוך, שמעולם לא שמו אבן על אבן.

גאלב מג'אדלה: אתה מדבר לציבור, 20% מאוכלוסיית המדינה, שבנה את המדינה בעמלו.

גאלב מג'אדלה: אתם פרזיטים.

נסים זאב: אתה בריון.

גאלב מג'אדלה: אתם פרזיטים.

רוחמה אברהם-בלילא: חבר הכנסת.

גאלב מג'אדלה: מעולם לא ידעתם מה זו עבודה.

גאלב מג'אדלה: ההבדל – שאנחנו רוצים לעבוד ולא נותנים לנו.

גאלב מג'אדלה: אנחנו מובטלים – אקדמאים ומקצועיים – ואתם לא נותנים לנו, ואתם לא רוצים לעבוד בכלל.

גאלב מג'אדלה: אתה, חבל שתדבר.

גאלב מג'אדלה: הגיע הזמן שתבין שיש אנשים שמכירים את החברה הישראלית יותר טוב ממך.

גאלב מג'אדלה: אתה מתפלל ומקבל כסף, אנחנו מתפללים חמש פעמים ביום ולא מקבלים, תורמים כסף.

גאלב מג'אדלה: זה ההבדל בינינו.

גאלב מג'אדלה: הבנת מה ההבדל?

גאלב מג'אדלה: כדאי שתלמדו.

אריה אלדד: לא לצעוק.

גאלב מג'אדלה: לא, יש אנשים שמבינים רק בצעקות.

גאלב מג'אדלה: לא כמו הפרופסור, אתה מבין ברוגע.

גאלב מג'אדלה: יש אנשים שמבינים את הקול הזה.

גאלב מג'אדלה: ואני אומר לכם חד-משמעית – – –

נסים זאב: – – –

רוחמה אברהם-בלילא: לא משפט ולא חצי משפט.

רוחמה אברהם-בלילא: הפרעת מספיק, די.

גאלב מג'אדלה: אני אומר לכם: תירגעו.

גאלב מג'אדלה: תרדו מהעץ הגבוה הזה, ותשכנע את החברים שלך, דני.

גאלב מג'אדלה: השיטה הזאת לא תצליח.

גאלב מג'אדלה: תלכו לסדר-היום האמיתי שלכם, לדאוג לחברה הישראלית במקום להסית נגד המיעוט, נגד אוכלוסיית המדינה שכאן החליטה לבנות את עתידה, בכבוד ובגאווה.

גאלב מג'אדלה: ואני אומר לך – – –

דני דנון: בנאמנות, בנאמנות למדינה – – –

גאלב מג'אדלה: אני נאמן למדינה יותר ממך.

גאלב מג'אדלה: אתה פוגע כל יום במדינה.

גאלב מג'אדלה: אנחנו נאמנים יותר ממך, אנחנו בונים את החברה הישראלית, אתה לא בנית כלום.

דני דנון: אל תטיף לנו מוסר.

גאלב מג'אדלה: אני אטיף לך מוסר, אני אומר לך את האמת, כדאי שתדע אותה.

דני דנון: בנאמנות.

גאלב מג'אדלה: איזה נאמנות?

גאלב מג'אדלה: קודם כול אתה תהיה נאמן למדינה.

רוחמה אברהם-בלילא: חבר הכנסת דנון.

גאלב מג'אדלה: מי שיבקש ממני נאמנות – שקודם כול המדינה תהיה נאמנה לי, שתיתן לי את זכויותי, תיתן לי את השוויון האזרחי, ואחר כך תדרוש ממני נאמנות.

גאלב מג'אדלה: מדינה שמסירה את אחריותה מאזרחיה, לא מגיע לה לדרוש מהאזרחים שלה שום דבר.

דני דנון: קודם נאמנות – – –

גאלב מג'אדלה: שום דבר.

גאלב מג'אדלה: קודם כול שהיא תראה נאמנות.

רוחמה אברהם-בלילא: ולסיום.

גאלב מג'אדלה: לכן אני אומר לכם, בצער רב: הבית הזה כבר למד אתכם, הבין אתכם.

גאלב מג'אדלה: יש כמה חברים שנפל להם האסימון מאוחר.

גאלב מג'אדלה: הבינו כמה אתם מסוכנים לחברה הישראלית וכמה אסור לכם יותר להמשיך.

גאלב מג'אדלה: צריך לעצור אתכם מייד, לטובת כולנו, כדי שכאן נחיה יחד ומכאן נשדר שלום לאזור הזה, ואין תחליף לאזור הזה ולשלום.

גאלב מג'אדלה: תודה רבה.

רוחמה אברהם-בלילא: תודה רבה, חבר הכנסת גאלב מג'אדלה.

רוחמה אברהם-בלילא: תעלה ותבוא חברת הכנסת שלי יחימוביץ, בבקשה.

שלי יחימוביץ': אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כן, הדמוקרטיה שלנו תחת מתקפה, מתקפה עזה, והיא מגיעה בכמה חזיתות.

שלי יחימוביץ': אפתח בחזית אחת חמורה, קשה ומשמעותית, משמעותית אף יותר מהצעות החוק המטופשות וחסרות השחר שעולות כאן חדשות לבקרים.

שלי יחימוביץ': האיום המרכזי על הדמוקרטיה הישראלית הוא האיום של העברת הכוח, המשאבים, השליטה על התודעה, השליטה על הפוליטיקה, מידי מנהיגים נבחרים לידי קומץ משפחות ששולטות בחיינו יותר ויותר.

שלי יחימוביץ': זה האיום הממשי על הדמוקרטיה ועל כוחו של הריבון, כי בדמוקרטיה אמיתית הריבון הוא זה שקובע את גורלו; העם בוחר את נבחריו בבחירות דמוקרטיות והם שקובעים את גורלו.

שלי יחימוביץ': אבל זה שני עשורים לפחות, ובחמש השנים האחרונות יותר מאי-פעם, הכוח עובר מידי המדינה לידי קומץ קטן מאוד של כמה משפחות שהונן הוא כבר הרבה יותר מכסף.

שלי יחימוביץ': הוא לא רק כסף.

שלי יחימוביץ': הוא כוח, הוא שליטה, הוא עוצמה, הוא שליטה על המשק, הוא שליטה על התודעה באמצעות כלי התקשורת, וגם, למרבה הצער, שליטה על המערכת הפוליטית, שליטה שאנחנו חווים כאן בכנסת יום-יום ושעה-שעה.

שלי יחימוביץ': ראינו אותה, למשל, בדיון על תמלוגי הגז.

שלי יחימוביץ': איך ישראל ביתנו, שעכשיו נאבקת על "הדמוקרטיה המתגוננת", כך היא מכנה את החוקים הגזעניים שלה, גוננה בכל כוחה על ברוני הגז, לבל תעבור חס וחלילה הצעת חוק שתעביר משהו מרווחי הגז, מהמעטים אל הרבים.

שלי יחימוביץ': גם אז גויסה הפטריוטיות המזויפת הזאת, בדמות הקשר הבדוי בין הקרן החדשה לגז המצרי ועוד שאר קישורים שונים ומשונים.

שלי יחימוביץ': מה קורה במקום שיש בו עוני?

שלי יחימוביץ': מה קורה במקום שבו יותר ויותר אנשים משתכרים 20.92 שקלים לשעה ואילו מנגד יש עושר בלתי נתפס?

שלי יחימוביץ': מה קורה במקום שיש בו עוני, שיש בו בערות, שיש בו אי-שוויון קיצוני?

שלי יחימוביץ': אז, במקום הזה, משגשגת הגזענות, אז במקום הזה משגשגת הלאומנות.

גאלב מג'אדלה: חבר הכנסת רותם, אני מבקש ממך, אל תפריע.

גאלב מג'אדלה: אני שמעתי אותך יותר מאשר את כבוד חברת הכנסת יחימוביץ.

גאלב מג'אדלה: אני מבקש ממך.

גאלב מג'אדלה: בבקשה.

שלי יחימוביץ': במקום שיש בו עוני ובערות, במקום הזה לא יפרחו לא פרחים של קדמה, לא של הבנה, לא של נאורות, בוודאי לא של שלום, אלא רק גזענות וקיצוניות, והצעות החוק האלה ייפלו על קרקע בשלה ופורייה יותר ויותר ככל שהפערים בחברה שלנו הולכים ומתחדדים.

שלי יחימוביץ': מה עושים כשהחברה מתפוררת, כשהלכידות מתפוררת ומתרסקת, כשבאותו מקום עבודה המנכ"ל מרוויח 1.5 מיליון שקלים בחודש והמנקה לעולם, לעולם לא תרוויח יותר מ-20.92 שקלים לשעה?

שלי יחימוביץ': מה קורה במקום שבו הפערים גדלים, שבו אין יותר אנחנו, יש רק אני ועצמי וזכותי, ולא זכויות של אחרים?

שלי יחימוביץ': מה קורה?

שלי יחימוביץ': האם מישהו הולך ומחפש איזה דבק מאחד?

שלי יחימוביץ': איזה חזון משותף?

שלי יחימוביץ': איזה אתוס מכונן לכולנו, ימין ושמאל, יהודים וערבים, מזרחים ואשכנזים, חרדים וחילונים?

שלי יחימוביץ': מישהו מחפש את הדבק הזה, כדי שנוכל להגיד "אנחנו" במדינה הזאת?

שלי יחימוביץ': לא.

שלי יחימוביץ': לא מחפשים את הדבק, מחפשים את הפירוד, את השנאה, את הקיצוניות, מחפשים אשמים, מחפשים שעיר לעזאזל.

שלי יחימוביץ': על גבו של אותו שעיר לעזאזל הם מחדדים את ה"אנחנו", על גבו הם מחדדים את הפטריוטיות.

שלי יחימוביץ': ועל מי?

שלי יחימוביץ': מי השעיר לעזאזל שלהם?

שלי יחימוביץ': הארגונים החברתיים, הארגונים האזרחיים, אלה שהעבודה שלהם כאן היא עבודת קודש, משקל-נגד קטן, דל, אבל משהו, לעומת שליטה ללא מְצרים של בעלי ההון, הלוביסטים שלהם, עורכי-הדין שלהם החנוטים בחליפות, ושאר דובריהם ומשרתיהם שמסתובבים כאן במסדרונות הכנסת כבתוך שלהם.

שלי יחימוביץ': מי בא מולם?

שלי יחימוביץ': מי נותן לנו בדל של חומר חלופי?

שלי יחימוביץ': ממי מצטטים חברי כנסת מהימין והשמאל כאחד את ההסתייגויות שלהם לחוקים בלתי אפשריים?

שלי יחימוביץ': מאותם ארגונים אזרחיים.

שלי יחימוביץ': מאותם ארגונים אזרחיים, שמהווים משקל נגד במשהו לתופעות הקשות והמרות האלה שמתרחשות כאן, של פגיעה עמוקה בדמוקרטיה.

שלי יחימוביץ': אליהם נטפלים, אל האנשים האלה.

שלי יחימוביץ': אני לא יכולה אפילו לשער, למדוד, איזו כמות של הצעות חוק מהצעות החוק שהגשתי, ושהיו תמיד חתומות גם על-ידי אנשי ימין בבית הזה, נכתבו על-ידי אותם ארגונים אזרחיים ממש, שאתם, אתם חתמתם על הצעות החוק שהם כתבו.

שלי יחימוביץ': עכשיו אתם מחפשים אותם עם פנס.

שלי יחימוביץ': אתם תתחשבנו אתם, אתם תחקרו אותם, אתם תהיו השוטרים, אתם תהיו השופטים, אתם תהיו הסוהרים.

שלי יחימוביץ': מי שמכם?

שלי יחימוביץ': חברת הכנסת פאינה קירשנבאום היא באמת – אמרו כאן לפני: את חברת כנסת רצינית ויסודית.

שלי יחימוביץ': אבל השפה האורווליאנית הזאת, זה היה שיאו של יום הדיונים הזה.

שלי יחימוביץ': זה בכלל לא ועדת חקירה, את אומרת.

שלי יחימוביץ': זו לא חקירה, זה מחקר, מחקר אקדמי ייעשה כאן על הארגונים האזרחיים.

שלי יחימוביץ': זה אורוול במירעו, זאת שפה אורווליאנית, זה "1984" – אמת היא שקר, שקר הוא אמת.

שלי יחימוביץ': ועוד מלה אחת על שמאל וימין.

שלי יחימוביץ': אלה לא הצעות חוק ימניות.

שלי יחימוביץ': אני מכירה אנשי ימין שמסתייגים הסתייגות עמוקה מהצעות החוק האלה.

שלי יחימוביץ': זאת חבורה קטנה מאוד, שולית מאוד, שאין לה באמת ביטוי בחברה הישראלית, שהשתלטה על הבית הזה ועושה בממשלה הזאת כבתוך שלה ואין מי שיעצור אותה.

שלי יחימוביץ': בואו נעצור אותה היום.

שלי יחימוביץ': תודה רבה.

גאלב מג'אדלה: תודה רבה.

גאלב מג'אדלה: חבר הכנסת פרופסור אבישי ברוורמן, בבקשה.

גאלב מג'אדלה: אחריו – חבר הכנסת שנלר.

גאלב מג'אדלה: בבקשה, אדוני.

אבישי ברוורמן: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברי הכנסת, בעלותי לכאן, חבר הכנסת ישראל חסון, שאני מכבד אותו, אמר: אתה רוצה קהל רקע.

אבישי ברוורמן: ואני אומר את דברי.

אבישי ברוורמן: האולם הזה, בחלקו הגדול הוא ריק.

אבישי ברוורמן: הרבה אנשים רואים בזה עוד בדיחה של אותה כנסת שזכיתי – כשאני נבחרתי באפריל 2006 בפעם הראשונה לכנסת ישראל, אמרתי לילדים שלי: אני גאה.

אבישי ברוורמן: עשיתי דברים בחיים שלי, אבל אני נכנס לגוף שיש לו משמעות.

אבישי ברוורמן: אני היום בוש שיש דיון כזה בכנסת ישראל, כי זה נראה דבר מאוד מאוד שולי.

אבישי ברוורמן: מי שלומד היסטוריה – וכבר אמרתי שההבדל בין עכברים ואנשים הוא תרבות הזיכרון, וכשאין זיכרון, אנשים כעדר עכברים – יודע שהתהליכים מאוד מאוד פשוטים: אנשים נחמדים מעבירים חוקים ופתאום מתעוררים למקום אחר.

אבישי ברוורמן: הדבר הגרוע ביותר זה התכנסות לגיהינום בשלבים.

אבישי ברוורמן: מי שלמד איך עבד ג'וזף מקארתי, מי שלמד איך היו מוציאים, פתאום – צ'רלי צ'פלין לא היה פטריוט, פתאום, היה צריך לברוח לבריטניה.

אבישי ברוורמן: סגרו, האחד אחרי השני, הוא לא למען האומה.

אבישי ברוורמן: בבת-אחת כל ארצות-הברית התחילה לחפש מיהו הקומוניסט.

אבישי ברוורמן: היה מזל לארצות-הברית.

אבישי ברוורמן: מזל שהיה שינוי.

אבישי ברוורמן: ופה נכנס נושא המנהיגות.

אבישי ברוורמן: אמרתי בעבר שהחלטות היסטוריות הן פונקציה של כוחות ההיסטוריה ושל מנהיגות.

אבישי ברוורמן: לקחתי פעם קורס בסטנפורד; היה קורס: מנהיגות בארגונים.

אבישי ברוורמן: היו שני ספרי חובה: "דון קיחוטה" ו"מלחמה ושלום", פאינה.

אבישי ברוורמן: מיהו המנהיג, דון קיחוטה, שנלחם בתחנות הרוח, או א-לה טולסטוי, גנרל קוטוזוב, אשר האמין שהמנהיגות לא קובעת, רק ההיסטוריה.

אבישי ברוורמן: תוך כדי קריאה הבנו שהדברים שלובים.

אבישי ברוורמן: אם במקום אדולף היטלר היה מנהיג אחר, היה פאשיזם עם התרסקות הכלכלה בגרמניה, אבל המחיר לנו ולאחרים אולי היה אחר.

אבישי ברוורמן: אם במקום פרנקלין דלאנו רוזוולט אכן היה ג'וזף מקארתי, ארצות-הברית היתה פאשיסטית.

אבישי ברוורמן: לכן האי-הבנה – יושבים כאן, ואמר את זה ידידי חבר הכנסת רוני בר-און, זה לא ימין ושמאל.

אבישי ברוורמן: ראש הממשלה היה צריך לעמוד עכשיו ולומר: יש משמעת קואליציונית, מי שלא מצביע ככה הממשלה נופלת.

אבישי ברוורמן: למה?

אבישי ברוורמן: כי זה קו פרשת מים.

אבישי ברוורמן: זה יהיה עוד חוק ועוד חוק.

אבישי ברוורמן: בהרבה משטרים אפלים – ואני איבדתי חמישה מדודי ושלושה מסבי וסבותי בשואה – כולל בגרמניה, הדברים התחילו ככה.

אבישי ברוורמן: עוד נקודה ועוד נקודה.

אבישי ברוורמן: יש נקודה שבה צריך להבין מה זאת דמוקרטיה, ולצערי, בכנסת הזאת לא עוברים חברי הכנסת חינוך מה זאת דמוקרטיה.

אבישי ברוורמן: דמוקרטיה אינה שלטון רוב.

אבישי ברוורמן: באמצעות שלטון רוב הגיעו המנהיגים המושחתים ביותר, כולל משמאל ומימין, הוגו צ'אווס, תיקחו דוגמאות, שולטים בכל מיני מקומות אחרים.

אבישי ברוורמן: דמוקרטיה היא דמוקרטיה ליברלית, היא דמוקרטיה ייצוגית, שמכבדת זכויות מיעוט, ופה זו דמוקרטיה ייצוגית.

אבישי ברוורמן: מיהו המנהיג?

אבישי ברוורמן: מיהו המייצג?

אבישי ברוורמן: אמרתי לבנימין נתניהו, ראש הממשלה, לפני שהצטרפתי לממשלה, שהוא יודע, כי הוא קורא ספרים, שבאמצעות לחם ושעשועים, עיתונות קנויה, מניפולציות בסקרים, אתה יכול לשלוט חמש דקות לפני שירושלים ורמאללה יעלו בלהבות, כמו שרומא וברלין עלו בלהבות.

אבישי ברוורמן: בך, ההחלטות הן שלך.

אבישי ברוורמן: כאן כחומה בצורה היה עושה מנחם בגין, אינני מדבר על מנהיגי העבודה, והיה אומר: לא בבית הזה, ומי שבליכוד יצביע ככה, אני לא נותן לו את זכות ההצבעה.

אבישי ברוורמן: יש נקודה שמנהיג צריך להיות מנהיג.

אבישי ברוורמן: ישראל היום נותנת לקבוצה שאינה מבינה מהות דמוקרטיה – גם באמצעות עיתונות שטחית.

אבישי ברוורמן: כל יום, לקום בבוקר ולקבל ספין בתקשורת.

דוד רותם: רק אתה מבין מה זאת דמוקרטיה, רק אתה מבין מה זאת דמוקרטיה.

אבישי ברוורמן: אדוני, אתה אדם מסוכן, ותן לי לסיים את דברי.

אבישי ברוורמן: אתה אדם מסוכן.

דוד רותם: אני אדם מסוכן ואתה כבר עברת את גבול הסיכון.

אבישי ברוורמן: אני לא מסוכן.

דוד רותם: עברת כבר את גבול הסיכון.

אבישי ברוורמן: אני לא מסוכן, אני לא מסכן אותך.

דוד רותם: אתה מסכן את המדינה.

גאלב מג'אדלה: חבר הכנסת רותם, נא לא להפריע.

דוד רותם: אתה מסכן את המדינה הזאת.

אבישי ברוורמן: אדוני, מה שאני תרמתי למדינה, כל החיים שלך, שבע פעמים, עוד לא תעשה.

אבישי ברוורמן: כי אני באתי פה לתרום, אני בניתי.

דוד רותם: מה תרמת?

אבישי ברוורמן: אני בניתי, אני עשיתי, לא באתי לקשקש.

דוד רותם: מה תרמת?

דוד רותם: מה תרמת?

גאלב מג'אדלה: נא לא להפריע, חבר הכנסת רותם.

גאלב מג'אדלה: נא לא להפריע.

רוני בר-און: חבר הכנסת ברוורמן, מה שתרמת למדינה, הוא הרס כפליים.

אבישי ברוורמן: אני יודע.

יצחק הרצוג: הוא הרס, עם המאחזים הבלתי-חוקיים.

יצחק הרצוג: זו המצאה שלו.

אבישי ברוורמן: אנשים כמוך, הסיקריקים כמוך, הרסו את בית שני.

אבישי ברוורמן: הסיקריקים והכוהנים המושחתים, אלה שהלכו על כל הרוב, ואת יוחנן בן זכאי היו צריכים להבריח כדי שיציל את תרבות ישראל, בגלל סיקריקים שכמוך.

אבישי ברוורמן: ולכן, רבותי, החוק הזה, אני מקווה, לא יעבור פה, למרות ראש הממשלה שברח, למרות האחרים.

אבישי ברוורמן: אבל כאן מתחיל תהליך.

אבישי ברוורמן: החברה הזאת מתפוררת.

אבישי ברוורמן: הכנסת הזאת היא הגרועה בתולדות ישראל.

אבישי ברוורמן: ואני אומר לכם, התאריך הזה הוא אחרי י"ז בתמוז.

אבישי ברוורמן: אנשים שקראו את חורבן הבית, שהבינו את 73, שהבינו את שמעון בר כוזיבא ב-132, ואת רבי עקיבא, שנסתלקה דעתו כאשר הוביל למרד מטורף, שהביא לשואה הגדולה ביותר עד השואה האירופית.

מיכאל בן-ארי: הסתלקה דעתך – – – בובר – – –

אבישי ברוורמן: רבותי, הבית הזה בסכנה.

אבישי ברוורמן: תודה רבה.

גאלב מג'אדלה: תודה רבה.

איתן כבל: כל הכבוד, אבישי.

גאלב מג'אדלה: חבר הכנסת עתניאל שנלר, בבקשה.

גאלב מג'אדלה: בבקשה, אדוני.

קריאה: – – –

גאלב מג'אדלה: אחריו – חבר הכנסת אורי אורבך.

גאלב מג'אדלה: בבקשה.

עתניאל שנלר: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אינני מתכוון לייצר התלהמות – – –

גאלב מג'אדלה: נא לשבת.

גאלב מג'אדלה: חבר הכנסת עמיר פרץ, נא לא להפריע.

גאלב מג'אדלה: סליחה.

עתניאל שנלר: חברי חברי הכנסת, אינני מתכוון לייצר התלהמות נוספת בבית הזה.

גאלב מג'אדלה: נא לא להפריע.

גאלב מג'אדלה: בבקשה, אדוני.

עתניאל שנלר: אני חושב שבמקום להתלהם ולהתלהב ולהלהיט, צריך להעמיד את הדברים על דיוקם.

עתניאל שנלר: הבית הזה מתמודד שנים עם שאלות יסוד, וזה לא משנה איך מעמידים את אותן שאלות.

עתניאל שנלר: הבית הזה מתמודד בשנים האחרונות בשאלות של מהי ציונות, ראוי לשאול את השאלות הללו; איך לבטא את הציונות, ראוי לשאול את השאלות הללו.

עתניאל שנלר: המאבק הערכי בין ציונות אז לפוסט-ציונות הוא מאבק לגיטימי.

עתניאל שנלר: לא בהכרח כל אחד צריך לקבל את הציונות כמו שאני התחנכתי עליה, ויש שרואים בציונות דבר שצריכים לערער עליו.

עתניאל שנלר: לגיטימי.

עתניאל שנלר: לא לדעתי, אבל דבר לגיטימי.

עתניאל שנלר: בבית הזה מתנהל שנים הוויכוח על מהות המדינה היהודית.

עתניאל שנלר: מהי יהדות?

עתניאל שנלר: האם יהדות כפי שאני התחנכתי ורואה אותה, או אולי שמא יהדות בפנים אחרות?

עתניאל שנלר: ויכוח לגיטימי.

עתניאל שנלר: הוויכוח של היום הוא על זה, הוא לא על דברים אחרים.

עתניאל שנלר: הוא בדיוק על זה.

עתניאל שנלר: כפועל יוצא מזה, האם אנחנו רוצים להיות מדינה ככל העמים, או מדינה שונה מכל העמים?

זהבה גלאון: אף מדינה לא מתנהגת ככה.

עתניאל שנלר: האם, חברת הכנסת זהבה, מותר לי לחלוק עלייך, או הדמוקרטיה זה רק כשמקבלים את דעתך?

זהבה גלאון: לא, אף מדינה לא מדברת על ועדות חקירה.

עתניאל שנלר: זה למשל מאבק על מהות הדמוקרטיה.

עתניאל שנלר: במאבק הגדול, האם אנחנו נידמה לכל העמים בדמוקרטיה, באופי היהודי, במובן הציוני – כל דעה שאומרים כאן, בבית הזה, היא לגיטימית.

עתניאל שנלר: אינני סבור שאני צודק יותר מכל השאר.

עתניאל שנלר: אני בטוח שמותר לי לומר את מה שאני חושב.

זהבה גלאון: עוד מעט גם – – –

עתניאל שנלר: ואני חושב – זהבה גלאון, שלא אוהבת שאני מדבר, כי היא רוצה לסתום את פי, כי אני לא חושב כמוה בכל דבר, רק בחלק – אז אני חושב שכשיש מאבק בבית הזה נגד רכישת אדמות הלאום וגזלת הציונות, בעיני, מקרקע העם שעלה לציון; כשבבית הזה מנסים לערער את הצידוק הציוני, שעל זה אני נולדתי כאן ואמא שלי נולדה כאן והדורות היו כאן לפניה – על הרקע הזה יש כאן ויכוח.

עתניאל שנלר: ואני רוצה לומר שבוויכוח הזה דעתי דורשת בדיקה עמוקה של הכוחות המערערים את הלגיטימציה של המדינה, את הלגיטימציה של הציונות, את הלגיטימציה של היהדות, אלה שמערערים את הייחוד שלנו משאר האומות.

עתניאל שנלר: אבל אינני בטוח כלל ועיקר שהכלי שמציעים כאן היום הוא הכלי הראוי לוויכוח הזה.

עתניאל שנלר: אמרתי גם למציעה, גם לאחרים, שאני מתנגד להקמת ועדות החקירה הללו.

עתניאל שנלר: לא מפני שלא צריך.

עתניאל שנלר: צריך לחקור את הדברים הללו, וזו לא חקירה, זה להגן על הציונות מאוגנדה המודרנית, להגן על הציונות מפני דה-לגיטימציה לילדים שהולכים בשדה הקרב.

עתניאל שנלר: למען מי?

עתניאל שנלר: למען דור העתיד.

עתניאל שנלר: צריכים לחקור את זה.

עתניאל שנלר: והמתח בין החלקים השונים במדינה הזאת, מותר שיתנהל, אבל אסור שייצור דה-לגיטימציה.

עתניאל שנלר: לכן אני סברתי שלא צריך להקים את ועדות החקירה הללו, אלא להקים ועדת משנה באחת מוועדות הכנסת, אולי ועדת הפנים.

עתניאל שנלר: אולי ראוי שמציעת הוועדה, דווקא היא תעמוד בראש ועדת המשנה הזאת, אולי ועדה אחרת.

עתניאל שנלר: אתם יודעים, אני לא יכול להיות גם חבר בוועדות עכשיו, אני לא אציע הצעות גדולות בעניין הזה, אבל אולי יקימו ועדת משנה, שהיא תעסוק באופן קבוע בבדיקת אותם היבטים – זה לא תנועות; אותם היבטים, אנשים, אולי גם תנועות.

עתניאל שנלר: לא מהשמאל, מה פתאום מהשמאל?

עתניאל שנלר: מכל ארגון וכל דבר שהוא נגד המדינה.

עתניאל שנלר: אלה שעולים על הגבעות או רודפים אחרי קציני צבא הם נגד – – –

): – – –

עתניאל שנלר: אלה שהולכים נגד החוק הם נגד ערכים שעליהם אני גדלתי.

עתניאל שנלר: והם לא מהשמאל.

עתניאל שנלר: ומצד שני, אנרכיסטים אחרים, שבאים בספינות או הולכים ליד גדרות או משמיצים את חיילי צה"ל, או מחסום בצבע כזה, מחסום בצבע אחר, הם אנטי-ציונים בעיני.

עתניאל שנלר: כן, צריכים לעצור אותם.

עתניאל שנלר: אני לא חושב שזה הכלי הנכון.

עתניאל שנלר: לכן אני מציע שתהיה החלטה של הכנסת, של המליאה, אם המציעים יסכימו: בואו נקים ועדת משנה באחת מוועדות הכנסת.

עתניאל שנלר: היא תעבוד לאורך כל השנים, וכל אירוע וכל דבר יעלה על סדר-יומה.

עתניאל שנלר: זה לא איזו ועדה שמתחילה, גומרת, דוח, זורקים לסל או לא זורקים לסל.

עתניאל שנלר: והתקשורת יכולה להיות בכל דיון כזה, והדיונים יכולים להיות לעומק, כי זה אמיתי, זה הגנה על המדינה היהודית, ציונית, דמוקרטית.

עתניאל שנלר: וגם הדמוקרטיה כאן חשובה.

עתניאל שנלר: לכן הצעתי, כי זמני עוד שתי שניות נגמר: אנא, בואו תורידו את הרעיון של ההצבעה הזאת, תקימו ועדת משנה שתעסוק באופן קבוע בסוגיות של ההגנה על אופיה היהודי, על אופיה של מדינת ישראל לפי מגילת העצמאות.

עתניאל שנלר: נדמה לי שאז תהיה לגיטימציה לעגן את מגילת העצמאות, ודור העתיד יזכור לנו את זה לדורות.

עתניאל שנלר: תודה רבה.

גאלב מג'אדלה: תודה לחבר הכנסת שנלר.

גאלב מג'אדלה: חבר הכנסת אורי אורבך, בבקשה.

אורי אורבך: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אזרח אנגלי, בריטי, נעצר פעם כי הוא צעק שלא צריך מלכה.

אורי אורבך: הוא צעק את זה בכיכר העיר.

אורי אורבך: כששאלו אותו החוקרים: למה לא צריך?

אורי אורבך: למה צעקת כזה דבר?

אורי אורבך: – שהוא מנוגד, כנראה, לחוקה דאז – הוא אמר: לא צריך מלכה, כי יש כבר אחת.

זאב בילסקי: לא הבנו.

אלי אפללו: לא שמענו.

אורי אורבך: את ההקשר או את הסיפור עצמו?

זאב בילסקי: לא, לא שמענו.

אורי אורבך: זה, תרוץ לפרוטוקול.

אורי אורבך: יש כבר אחת.

אורי אורבך: כבר יש דרכים מספיקות למאבק הפוליטי בין שמאל לימין, ואני לא חושב – כמו עמיתי חבר הכנסת שנלר – שוועדת חקירה או שתי ועדות חקירה פרלמנטריות יעשו את העבודה שהשיח הציבורי איננו עושה.

אורי אורבך: אני אפילו משוכנע שלהיפך, בנסיבות שנוצרו ועדת חקירה פרלמנטרית לנושא הראשון או לנושא השני תהפוך למשיסה, ללעג, למין איזה צל שרובץ על חיינו הציבוריים יום-יום.

אורי אורבך: אף אחד לא יבוא להיחקר, כי אי-אפשר לאכוף ולהכריח אנשים להיחקר, וזה יהיה משחק של עצמנו עם עצמנו.

אורי אורבך: אז זו טענה במישור הפרקטי.

אורי אורבך: אין זאת אומרת שאני לא נגעל, ממש בגבול הגועל, כשאני רואה ישראלים, בוודאי ישראלים יהודים, שחלק נכבד מסדר-יומם הוא להלשין על מדינת ישראל בפני אומות העולם, לא במובן של קידום אינטרסים ציבוריים בשיח הפוליטי אלא ברמה הזאת שיושבת-ראש האופוזיציה חוששת לנסוע ללונדון שמא יעצרו אותה, וזאת עבודת יד של ישראלים; או קצינים במילואים ולא במילואים בצה"ל, שחוששים, כי הם חשודים בכל מיני דברים, ומידיהם של אחיהם מהשמאל הרדיקלי הדבר נעשה.

אורי אורבך: אלו דברים שצריך להיאבק בהם, אבל המאבק בהם הוא הזירה הציבורית.

אורי אורבך: ועוד הערה יש לי, לא נגד העניין עצמו של ועדות החקירה.

אורי אורבך: אני רואה פה תחרות, בזמן האחרון, בין שתי מפלגות אחיות שלנו, מפלגות ימין.

אורי אורבך: הליכוד וישראל ביתנו עושות תחרות מי יותר ימני.

אורי אורבך: ואני אומר לכם, גם הליכוד וגם ישראל ביתנו, ביום המבחן הגדול, אם חלילה הוא יגיע, שבו נצטרך להכריע אם מחלקים את ארץ-ישראל או לא, אם אנחנו חלילה עוקרים יישובים או לא, אני לא סומך עליכם, לא על הליכוד ולא על ישראל ביתנו.

אורי אורבך: לא סומך עליכם.

אורי אורבך: יהיו לזה שמות מאוד יפים, יקראו לזה: התנתקות, התכנסות.

דוד רותם: יש בשביל זה הבית היהודי.

דוד רותם: עליכם אפשר לסמוך.

גאלב מג'אדלה: נא לא להפריע.

אורי אורבך: אתם תקראו לזה התכרבלות, אתם תגידו שזה בכלל לא עקירה, זה סרטוט מחדש של הקו בדרך אוגפת או עוקפת.

אורי אורבך: אז, בימים האלה, כשאתם תמצאו אלף תירוצים למה אתם לא כל כך ימנים, במבחן הזה יעמדו פה חברי כנסת לא מהמפלגות האלה – כי המפלגה שלך, חבר הכנסת דודו רותם, היא תצביע פה אחד, והפה האחד הזה יהיה של אביגדור ליברמן.

דוד רותם: נכון.

אורי אורבך: וכולם יצביעו פה אחד.

אורי אורבך: מה שהפה הזה יחליט, זה מה שאתם תצביעו, כולל חלוקת הכותל המערבי לאורך ולרוחב, אם הוא יחליט.

דוד רותם: לפחות זה יהיה ליברמן.

דוד רותם: אתה תצביע לפי מה שיחליט זבולון אורלב, זה הרבה יותר גרוע.

אורי אורבך: בסדר.

אורי אורבך: ובליכוד יש לנו כבר ניסיון עתיר שנים – של עקירות, התנתקויות והצעות להתכנסויות.

אורי אורבך: על מי נסמוך בליכוד?

אורי אורבך: ולכן, מכיוון שאתם יודעים שזה נכון, מה שאני אומר, אתם מפצים את עצמכם בפטריוטיות בשקל.

אורי אורבך: בואו נראה לציבור, עד שאנחנו נעקור את היישובים ונעשה שתי מדינות לשני עמים ונעשה את כל הדברים – שאני לא מאמין בהם ולא מאמין להם.

אורי אורבך: בינתיים נשחק אותה על הזמן, על ימנים, כי יש לנו מתפקדים דתיים ויש לנו מתפקדים ימנים וזה אופנתי.

אורי אורבך: נרדוף שמאלנים, נציק קצת לערבים, ככה בשעות אחר-הצהריים.

אורי אורבך: רבותי, אני רוצה להביע לכם פה עמדה של הציונות הדתית, לפחות של חלקים נכבדים ממנה.

אורי אורבך: אני לא אומר, יש אנשים בציונות הדתית שהם בעד ועדת החקירה הזאת או נגד, זה לא הנושא.

אורי אורבך: אבל הציונות הדתית איננה שונאת ערבים ואיננה רודפת שמאלנים.

דוד רותם: נכון.

אורי אורבך: והתחביב הזה, שפה אימצו – – –

דוד רותם: – – –

גאלב מג'אדלה: נא לא להפריע, חבר הכנסת רותם.

דוד רותם: איפה ישבה בהתנתקות הציונות הדתית?

גאלב מג'אדלה: חבר הכנסת רותם, נא לא להפריע.

גאלב מג'אדלה: זו לא ועדת החוקה, חוק ומשפט, תתאפק קצת.

גאלב מג'אדלה: אתה לא חייב להפריע לכולם, עם כל ההערכה שלי אליך.

אורי אורבך: גם בהתנתקות, אף אחד מהציונות הדתית המאורגנת לא הרים את ידו בעד עקירת יישובים.

אורי אורבך: אז מה?

אורי אורבך: כל הטענות הן טענות, כמובן, סרק.

אורי אורבך: לכן אני אומר, אף שראוי להביע סלידה ציבורית מהתנהגות של חוגי שמאל רדיקליים ומפעילות לא מעטה של חלק מהמממנים ומהארגונים האלה נגד מדינת ישראל, זה צריך להיעשות כאן – אולי בוועדות משנה, אולי בוועדות הכנסת, ודאי בשיח הציבורי הישראלי.

אורי אורבך: מי שחושב שהוא יתחיל להצעיד פה בסך אנשים והם יבואו להעיד, ואז נוכיח ומישהו יקבל את ההוכחה, שוגה באשליות, ורב יהיה הנזק מהתועלת.

אורי אורבך: לכן, אנחנו לא נשתתף בכלל במשחק הזה.

אורי אורבך: אני מביע את המחאה על התנהגות של מקצת ארגוני שמאל נגד מדינת ישראל.

אורי אורבך: צריך להביע פה את הבוז, ואם יש עבירות על החוק צריך להשתמש בחוקים הקיימים כדי להילחם בתופעה הנלוזה הזאת.

אורי אורבך: התחרות בין הליכודניקים לבין ישראל ביתנו, כשהשבוע זה התור של ישראל ביתנו ובשבוע הבא זה יהיה התור של הליכוד וכן הלאה – אנחנו לא במשחק הזה.

שלמה מולה: אתם בורחים.

אורי אורבך: אמרתי את דעתי: אנחנו לא משתתפים במשחק הזה.

דוד רותם: בכל מה שקשור בציונות אתם לא במשחק.

גאלב מג'אדלה: תודה רבה, אדוני.

גאלב מג'אדלה: חבר הכנסת פרופסור אריה אלדד, בבקשה.

אריה אלדד: אדוני היושב-ראש, תודה, אדוני השר, חברי הכנסת, בשבוע הבא אני מתכוון להניח על שולחן הבית את הצעת חוק הקוזק הנגזל.

אריה אלדד: ההצעה היא פשוטה: עוצמת צעקותיו של הקוזק לא תעלה על 100 דציבל, ואם תעלה היא תומר באופן אוטומטי לדמעות תנין, שנפחן לא יעלה על נפח גופו של קוזק לאחר שגירש 8,000 יהודים.

אריה אלדד: אני יודע שזה בכל זאת לא כל כך פשוט, אבל כשתראו את החוק תוכלו לעיין בו.

אריה אלדד: מה היה לנו פה בשעתיים האחרונות?

אריה אלדד: הרבה צביעות והרבה דמגוגיה.

אריה אלדד: מה שמענו כאן?

אריה אלדד: שמענו הרבה ססמאות נבובות על פאשיזם וגל עכור, אבל כשנתעלם מהססמאות וננסה לנקות את עיקר הטענות – רדיפת ארגוני השמאל.

אריה אלדד: שתי ועדות חקירה פרלמנטריות מוצעות כאן.

אריה אלדד: אחת, על מעורבות מדינות זרות בתמיכה בארגונים או ברכישת קרקעות.

אריה אלדד: אני באמת לא רואה למה כל אזרחי מדינת ישראל לא ידעו איזה מדינות זרות מעורבות כאן ברכישת קרקעות בארץ.

אריה אלדד: אם יש ארגוני ימין שנתמכים על-ידי מדינות זרות ברכישת קרקעות, שיבואו לוועדה.

אריה אלדד: אני רוצה לדעת את זה.

אריה אלדד: הוועדה השנייה המוצעת: אנחנו רוצים לדעת מי מממן את הארגונים שעוסקים בדה-לגיטימציה של צה"ל.

אריה אלדד: חברי קדימה, לכם לא אכפת לדעת מי מנסה לעצור את חברת הכנסת ציפי לבני כל פעם שהיא מגיעה לאנגליה, באשמת "עופרת יצוקה"?

אריה אלדד: לכם לא אכפת באמת מי מממן את הדה-לגיטימציה של צה"ל?

אריה אלדד: אז מה היתה הדמגוגיה העלובה הזאת קודם?

אריה אלדד: מה הצביעות הזאת?

אריה אלדד: לא ניתן לאזרחים להיחקר בוועדות חקירה פרלמנטריות; לא ניתן שיגררו עמותות לכנסת – שמעתי כאן.

אריה אלדד: חברים, היו עשרות ועדות חקירה פרלמנטריות, שבכולן הופיעו אזרחים ונחקרו, ועמותות, והעידו.

אריה אלדד: ועדת חקירה פרלמנטרית לנושא הנשירה ממערכת החינוך, לנושא המגזר הבדואי בארץ, לבדיקת רצח נשים על-ידי בני זוגן, לחקירת תופעות התרחבות האלימות בקרב בני-נוער, אסון המכבייה, נספי השואה, סחר בנשים – לכולן הגיעו אזרחים והעידו, ועמותות והעידו.

אריה אלדד: אז מה הפטפוט הזה: לא ניתן לגרור אזרחים לוועדת חקירה פרלמנטרית?

אריה אלדד: קשקושים.

אריה אלדד: מי עומד מאחורי הגל העכור הזה של עמותות וארגונים שבאים לקעקע את היסודות שעליהם עומדת מדינת ישראל?

אריה אלדד: לעשות את הדה-לגיטימציה למדינה?

אריה אלדד: הפטנט רשום על שם רוסיה הסובייטית.

אריה אלדד: היא הקימה מאות ארגוני חזית, הם קראו לזה "מחנה השלום" וגם ידעו להגיד שמחנה השלום כוחו אדיר, כשכל תכליתם היתה לרתום אנשים תמימים וטובים, בשם זכויות האדם, בשם הליברליות, בשם החירות, כדי לבלום את העולם החופשי, כדי שהמנצחת תהיה רוסיה, ואז היא תוכל להשליט את החופש שלה, את החירות שלה, את זכויות האדם המפורסמות שלה.

אריה אלדד: רוב ראשי ארגוני הטרור בדור הקודם התחנכו ברוסיה, עברו את הקורסים האידיאולוגיים והתיאורטיים שלהם שם.

אריה אלדד: בדור הזה יש גם רבים שעשו את זה באירן.

אריה אלדד: אז בסדר, אז אני מבין את התנגדותם של הערבים, חברי הכנסת כאן, לחקירה הזאת.

אריה אלדד: אבל אותם אנשים מהשמאל הציוני, שבאים כאן ונרתמים לעגלתם של הארגונים האנטי-ישראליים, האנטי-ציוניים, בתמימות, כמו אלה שנלחמו בארצות-הברית בימי המלחמה הקרה, מה להם ולשטות הזאת?

אריה אלדד: מה עם כל הפרופסורים ואנשי הרוח והליברלים?

אריה אלדד: הם לא מבינים מה עושים בהם?

אריה אלדד: החבר לנין נתן תשובה כששאלו אותו פעם מה דעתו על כל הפרופסורים ואנשי הרוח במערב שתומכים ברוסיה.

אריה אלדד: הוא אמר: הם אידיוטים מועילים.

אריה אלדד: תודה רבה.

גאלב מג'אדלה: תודה לאדוני.

גאלב מג'אדלה: חבר הכנסת אברהים צרצור, בבקשה.

גאלב מג'אדלה: בבקשה, אדוני.

אברהים צרצור: כבוד היושב-ראש, מכובדי השר, כנסת נכבדה, אין לי ספק שישראל החליטה להפעיל את מנגנון ההרס העצמי שבתוכה.

אברהים צרצור: נטייתה האובססיבית להתאבדות מובילה אותה להתרסקות מוסרית או פוליטית, והדרך להתאדוֹת או להתאדוּת מדינית הפכה קצרה מבעבר.

אברהים צרצור: אני אקדים ואומר כי אנו מתנגדים להצעת ועדת הכנסת בדבר הקמת ועדות החקירה הפרלמנטריות, מושא הדיון, וזאת בשל הפגיעה הקשה בעקרונות חופש הביטוי, חופש המחאה וההתארגנות של אזרחי ותושבי המדינה, המעוגנים בחוק-יסוד: כבוד האדם וחירותו, בחוק-יסוד: חופש העיסוק ובחוקים אחרים, ולהלן עיקרי התנגדותנו: 1.

אברהים צרצור: אישור המליאה את הצעת ועדת הכנסת שבנדון ייצור אווירה ציבורית שתגביל את חופש המחאה והמחשבה.

אברהים צרצור: ועדות אלו פוגעות באושיות המשטר הדמוקרטי בישראל וחותרות תחת ערכי יסוד כמו חופש הביטוי, חופש ההתארגנות וחופש העיסוק.

אברהים צרצור: 2.

אברהים צרצור: היוזמה הנוכחית היא תקדים, משום שהוועדות אמורות לעסוק בנושאים אידיאולוגיים המזוהים עם צד אחד של המפה הפוליטית, והן יפגעו, כבוד היושב-ראש, בזכויות יסוד של המשטר הדמוקרטי.

אברהים צרצור: היוזמים ראו לנגד עיניהם ארגונים מסוימים בלבד שאותם הם מבקשים לחקור, ובכך מנסה הרוב הנוכחי בכנסת השמונה-עשרה לפגוע ביסודות הדמוקרטיה המעורערים ממילא ולערער אותם יותר.

אברהים צרצור: 3.

אברהים צרצור: גל החקיקה המטורף והאנטי-דמוקרטי שעוברת הכנסת בתקופה זו, שבכללו יוזמה חמורה זו, מנסה להשתיק יריבים פוליטיים ולהשתלט על חופש החשיבה במקור ראשון ועל חופש הביטוי, בניגוד לעקרונות הדמוקרטיה, שמחייבים את השלטון שלא להשתיק את המבקרים אותו אלא להתמודד עמם בדרכים סבירות ולגיטימיות.

אברהים צרצור: 4.

אברהים צרצור: רבים שדיברו לפני הזכירו את המושג מקארתיזם, שהוא הכינוי לרדיפה פוליטית שמטרתה סימון והענשה של פעילים הנוקטים עמדות פוליטיות שאינן תואמות את רצון הממשל, תוך הסתמכות על שמועות, עדויות מפוקפקות וראיות בלתי מספיקות.

אברהים צרצור: תקופת המקארתיזם, כבוד היושב-ראש, נחשבת לתקופה שחורה בהיסטוריה של ארצות-הברית הדמוקרטית, וכאן בישראל מנסים להכניס את המדינה ואזרחיה לתקופות מסוג זה, ולצערי הרב מצליחים במידה ניכרת ביותר.

אברהים צרצור: 5.

אברהים צרצור: חקיקה זו, אם תעבור, חלילה, תצמצם רבות את המרחב הדמוקרטי, שבלאו הכי הוא מוגבל, ולו מבחינתנו כציבור ערבי, והדרך תהיה מאוד קצרה עד שהמדינה תוותר על אחד מעקרונות היסוד של הדמוקרטיה, הלוא הוא עקרון חופש הביטוי, ובכך, ולצורך השוואה, תהיה המדינה דומה לכמה מדינות שגלשו ונהיו למדינות פאשיסטיות.

אברהים צרצור: וכל זה בשמה של הדמוקרטיה.

אברהים צרצור: 6.

אברהים צרצור: מטרותיהן של ועדות החקירה האלו הן סתימת פיות והשתקת הביקורת והפחדת היריבים הפוליטיים.

אברהים צרצור: ובמקור ראשון, להגביל את חופש המחשבה ולהוות ניסיון להשתלטות על הדעות.

אברהים צרצור: בקצרה, יוזמה זו הינה יוזמה אנטי-דמוקרטית.

אברהים צרצור: ולבסוף, כבוד היושב-ראש:

אברהים צרצור: אי לכך אנו קוראים לחברי הכנסת הנכבדים לחשוב בצלילות ולראות את התמונה בכללותה ולהתנגד בכל הכוח ליוזמות אלו.

אברהים צרצור: תודה.

גאלב מג'אדלה: תודה לאדוני.

גאלב מג'אדלה: חבר הכנסת אחמד טיבי, ואחריו – חבר הכנסת טלב אלסאנע.

גאלב מג'אדלה: בבקשה, אדוני.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אני רוצה לברך את אביגדור ליברמן וישראל ביתנו על הצעת החוק – גם דני דנון – על הצעת החוק – – –

אלכס מילר: זה לא חוק.

אחמד טיבי: – – – על הצעת הקמת ועדת חקירה פרלמנטרית לחקירת ארגוני השמאל, שמקרבת את ישראל בצעדי ענק אל "1984" של ג'ורג' אורוול.

אחמד טיבי: שנת 1984, רבותי, היתה שנה רגילה לגמרי.

אחמד טיבי: שמעון פרס כמעט ניצח בבחירות, ישראל היתה במלחמה, הכלכלה כמעט קרסה.

אחמד טיבי: אני הייתי בן 26, רופא צעיר.

אחמד טיבי: ומי שחי באותה שנה לא יכול היה שלא לשמוע את האח הגדול של ג'ורג' אורוול, את חדר 101, את משטרת המחשבות ושלל מושגים אחרים של אותה תקופה.

אחמד טיבי: לא היתה חשיבות לדבר שהשנה שבה בחר אותו אורוול היתה מספר שרירותי לחלוטין, היפוך הספרות של 1948, שנת כתיבת הספר, ועוד כמה דברים אחרים.

אחמד טיבי: הסמליות היתה העיקר.

אחמד טיבי: וכמובן, כמו להוסיף חטא על פשע, השנה היתה תשמ"ד.

אחמד טיבי: הסמליות, יש להודות, היתה מגוחכת.

אחמד טיבי: עיקר כוחה של שנת 1984 של אורוול נובע מכך שלא היתה באמת זמן.

אחמד טיבי: משמעותה באה לה משום שהיא אורבת אי-שם בעתיד, ושיסודותיה קיימים בעצם הימים האלה.

אחמד טיבי: כמה הם קיימים בעצם הימים האלה בכנסת הזאת, הכנסת השמונה-עשרה, שבה השליט הוא אביגדור ליברמן, שמוליך אחריו את ראש הממשלה בנימין נתניהו, הרוקד על-פי חלילו של איווט ליברמן ושל ישראל ביתנו.

אחמד טיבי: מי שטען וטוען, ואני בתוכם, שהפאשיזם לא יעבור, יודע שבעצם הימים האלה הפאשיזם עובר, הוא מרים ראש, הוא מנצח, הוא פוגע בכל חלקה טובה.

אחמד טיבי: זורע הרס, שנאה, מדון, רודנות, מחשבה טוטליטרית.

אחמד טיבי: הזמן הוא לא "הזמן הצהוב", הוא הזמן השחור.

אחמד טיבי: שחור משחור.

אחמד טיבי: שחור כמו אותה משטרת מחשבות שמבקשים להקים הדוכסית פניה ושרלוק דנון.

אחמד טיבי: אותה קבוצה שחושבת שמספיק להגיע באמצעות הקלפי כדי לשלוט ולדכא ולהכתים ולכפות כל דבר.

אחמד טיבי: למה?

אחמד טיבי: ככה.

אחמד טיבי: כי אנחנו יכולים.

אחמד טיבי: because they can.

אחמד טיבי: לא כי הם רוצים, הם פשוט יכולים.

אחמד טיבי: אמרתי, ואני חוזר ואומר: בכנסת הזאת, בכנסת של ישראל ביתנו, המוליכה את הליכוד באופן משפיל, זוחל כמעט על ארבע, מאחוריהם, אפשר להעביר כל הצעת חוק אנטי-ערבית, גם אם יש בה אמירה שלמעגל יש ארבע פינות ושהשמש זורחת ממערב.

אחמד טיבי: בישראל ביתנו זה עובר.

אחמד טיבי: בכנסת הזאת זה עובר.

אחמד טיבי: אם החוק הזה לא יעבור, זו תהיה מוטציה בניגוד לזרם הפאשיסטי.

אחמד טיבי: חוק החרם עבר.

אחמד טיבי: חוק החרם עבר, אדוני ראש הממשלה, לא כי לא הגעת, אלא משום שאתה אמרת שאתה תומך בחוק, אפשרת, דחפת כדי שהחוק הזה, שמשאיר איים שאי-אפשר לבקר אותם, אי-אפשר למתוח עליהם ביקורת – קוראים להם "התנחלויות", והמתנחלים שליטי הארץ הזאת, אדוניה.

אחמד טיבי: והכנסת – משרתיה.

אחמד טיבי: משרתי המתנחלים וההתנחלויות.

אחמד טיבי: חוק שאסור למתוח ביקורת, אסור להכריז על חרם.

אחמד טיבי: מה היה העולם החופשי עושה לולא אותה גברת רוזה פארקס ממונטגומרי, שסירבה לקום באוטובוס?

אחמד טיבי: אותה אשה שחורה, אפרו-אמריקנית אמיצה, שבגללה מרטין לותר קינג הכריז על חרם האוטובוסים.

אחמד טיבי: אם לא היה מכריז על חרם, ההיסטוריה שם היתה משתנה.

אחמד טיבי: רק חוק החרם, חוק ועדות הקבלה?

אחמד טיבי: תשמע, אדוני היושב-ראש, כנסת שבה סגן ראש הממשלה הוא אביגדור ליברמן, יושב-ראש ועדת חוקה הוא דני המאיים רותם, יושב-ראש ועדת חינוך אלכס המתקצב, יושב-ראש ועדת חינוך – –

גאלב מג'אדלה: נא לסיים.

אחמד טיבי: – – ושריה הבלתי-חשובים שמגיבים תמיד ליוזמות של ישראל ביתנו, היא כנסת מגוחכת, כנסת עלובה, כנסת נגררת.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש – – –

דוד רותם: דני המאיים?

אחמד טיבי: אני נמצא כאן כדי לחסום אנשים כמוך.

אחמד טיבי: וינסטון סמית', גיבור הסרט, אדוני היושב-ראש, חי בעליבות בדירה קטנה במדינת אוקיאניה, כך נקראה אותה מדינה בספר של ג'ורג' אורוול.

אחמד טיבי: אוקיאניה אז, ישראל ביתנו היום או ישראל היום, היא אותה מדינה שמשטרת המחשבות של ישראל ביתנו שולטת בה, האוכפת פשעי מחשבה.

אחמד טיבי: מאמרים רבים נכתבו אז על השיא החדש או השיח החדש שאתם רוצים ליצור אותו כאן, הממשלה הזאת – –

אלכס מילר: אם זה כל כך לא מתאים לך – תתפטר.

דוד רותם: אל תתפטר.

אחמד טיבי: – – בנימין נתניהו באמצעות חוק החרם, אתה, אלכס מילר, באמצעות חוק הנכבה, אתה באמצעות חוקים של ועדת החוקה, וישראל ביתנו באמצעות ועדת החקירה הפרלמנטרית.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, אוקיאניה – שלט שם הסוצאנג, הסוציאליזם האנגלי, שיח חדש.

אחמד טיבי: הם לקוחים, הערכים האלה, מאותם ערכים של ברית-המועצות.

אחמד טיבי: אותה פרקטיקה אז.

אחמד טיבי: יש לומר את זה באומץ.

אחמד טיבי: לא מקרה שאותם ערכים של ברית-המועצות, של משטרת מחשבות, של דיכוי מחשבתי, של משטרת מחשבות, מגיעים אלינו דרך מפלגה מסוימת, ישראל ביתנו.

אחמד טיבי: אותה מפלגה שהיא המפלגה הפאשיסטית היהודית, בקיצור מאפיה.

אחמד טיבי: מאפיה של מחשבות – –

גאלב מג'אדלה: נא לסיים.

אחמד טיבי: – – ושל כנופיית מחשבות המבוססת על הטפה לשנאה, על שנאת האחר, בעיקר אם הוא מיעוט.

אחמד טיבי: המפלגה הזאת והימין דורסים כל מה שנשאר כאילו ליברלי.

אחמד טיבי: בית-המשפט העליון, אני שייך לעם שלא קיבל סעד מבית-המשפט העליון – –

אלכס מילר: – – –

גאלב מג'אדלה: חבר הכנסת טיבי, נא לסיים.

אחמד טיבי: – – גירוש, הריסות, חיסולים.

אחמד טיבי: למרות זאת, אני מוצא את עצמי מולך, מולכם כולכם, מגן על עצם החופש שיש לתת לבתי-המשפט.

אחמד טיבי: לא ירחק היום ואנשים מהימין יתנקשו בחיי שופט מבית-המשפט העליון או בשופטים אחרים על רקע פוליטי, כי כבר התנקשתם בראש ממשלה, פגעתם באנשים פוליטיים באמצעות הפגנה, עשיתם את זה ותמשיכו לעשות זאת.

גאלב מג'אדלה: נא לסיים.

אלכס מילר: – – –

גאלב מג'אדלה: תודה רבה, תודה רבה.

אחמד טיבי: אמרתי ואני ממשיך לומר – –

גאלב מג'אדלה: חבר הכנסת טיבי, נא לסיים.

אחמד טיבי: – – מי שטוען שהפאשיזם לא עבר, רואה אתכם והוא יודע שלצערי הרב הפאשיזם כן עובר.

גאלב מג'אדלה: תודה רבה.

גאלב מג'אדלה: חבר הכנסת טלב אלסאנע.

גאלב מג'אדלה: הרשימה ארוכה וצריך להקפיד על לוח הזמנים.

נחמן שי: זה אתה צריך להקפיד על לוח הזמנים.

גאלב מג'אדלה: השעון מופעל, אל תדאג.

טלב אלסאנע: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, שר החוץ הוא אדם מסוכן, שר החוץ הוא אדם שמהווה סכנה, שר החוץ הוא אדם שהכריז שהוא רוצה להפציץ את אירן, את טהרן, את אסואן.

טלב אלסאנע: הוא לא הצליח, אבל כנראה הוא מצליח להפציץ ולחסל את ההיגיון שבמדינה ומאיים על בית-המשפט העליון.

טלב אלסאנע: שר החוץ הוא אדם שהרקע שלו – על זה גם חוקרים אותו במשטרה.

טלב אלסאנע: לכן אם יש בקיאות וידע וניסיון לחברי המפלגה הזאת כאשר מבקשים להקים ועדת חקירה – בגלל החקירות שהבוס שלהם ערך וקיים במרתפי היחידה לחקירה.

טלב אלסאנע: יש להם הידע, מתוך החקירות שהם עצמם עברו.

טלב אלסאנע: במציאות שלו והידע והניסיון הוא מייצג את המאפיה בישראל.

טלב אלסאנע: תארו לעצמכם שאל קפונה היה ראש ממשלה.

טלב אלסאנע: איך היתה מתנהלת אותה ממשלה?

טלב אלסאנע: הוא יכול להגדיר אותה כממשלה של מדינה דמוקרטית, אבל תארו לכם איזה ערכים היו מנחים אותה.

טלב אלסאנע: באותה ממשלה היה ג'וזף מקארתי יושב-ראש ועדת חוקה, ולכל טירוף שלו ושיגעון היה נותן את המעטה של חוק.

טלב אלסאנע: האם אותו חוק שמעגן את הטירוף הופך להיות חוקי?

טלב אלסאנע: יש בו היגיון?

טלב אלסאנע: הוא נשאר גם מטורף.

טלב אלסאנע: זו מפלגה שאין לה ערכים, זו מפלגה שאין לה אלוהים, זו מפלגה שמשעבדת את היצר ואת הכוחנות.

טלב אלסאנע: זה מה שהיא מייצגת מדי יום.

דוד רותם: שלחו אותך לוועדת חוקה – – –

טלב אלסאנע: זה מדי יום ביומו.

טלב אלסאנע: אני רואה את זה ואני בוש ונכלם שאנשים כמו אלה יושבים בוועדת חוקה.

טלב אלסאנע: לדעתי הוא אדם מסוכן, כי אם מסתכלים איך הוא בחר את הצמתים, איפה לתפוס – את יושב-ראש ועדת חוקה – –

דוד רותם: – – –

טלב אלסאנע: – – לקדם חקיקה בזויה, אנטי-דמוקרטית, כאילו הדמוקרטיה היא דמוקרטיה על-פי הזמנה.

טלב אלסאנע: הדמוקרטיה על-פי רצונך.

טלב אלסאנע: מה שאתה רוצה, אתה יכול להגדיר אותו דמוקרטיה.

טלב אלסאנע: אתם בשיטה שלכם תמשיכו להגיד, תובילו את המדינה שתהיה מדינה יהודית, ציונית, גזענית ודמוקרטית.

טלב אלסאנע: אתם יכולים ליישב את שתי הסתירות, דבר והיפוכו ביחד, ולהגיד שזה יכול להתקיים בכפיפה אחת.

דוד רותם: העניין הוא – – – יהודית וציונית.

טלב אלסאנע: אוי לציונות שיש בה הגזענות עד כדי פאשיזם.

גאלב מג'אדלה: חבר הכנסת רותם.

טלב אלסאנע: אתם, לדעתי, יכולים למצוא את עצמכם במושב מאוד מכובד במפלגות הכי פאשיסטיות בתקופות הכי חשוכות בהיסטוריה האנושית – –

דוד רותם: – – –

טלב אלסאנע: – – ואתם יכולים לקבל פרס על השיטה שבה אתם רומסים ואתם משתלטים.

טלב אלסאנע: לצערי, בפעם הראשונה יש ראש ממשלה שהוא לא מושל, ראש ממשלה שהוא נמשל, שהוא נגרר, ראש ממשלה שמי שמכתיב לו את הטון זה שר החוץ.

טלב אלסאנע: יש ממשלה, אבל המפלגה שנותנת את הטון זה המפלגה הפאשיסטית הזאת.

טלב אלסאנע: מה שאתם עושים, אם על-ידי חקיקה, אם על-ידי הצעה ואם על ידי מערכת הבחירות שלכם, זה להסית לשנאה, האג'נדה האחת והיחידה שלכם.

טלב אלסאנע: יכול להיות שהמקור של תפיסת העולם הוא לא בתחום הפוליטי בכלל, הוא בגלל רגשי נחיתות.

טלב אלסאנע: אתם, לצערי, עולים חדשים.

טלב אלסאנע: לא לצערי, זאת עובדה.

טלב אלסאנע: אתם עולים חדשים.

טלב אלסאנע: אין לכם שום שייכות לכאן.

טלב אלסאנע: אתם לא יודעים על שום מקום, אתם לא יודעים להשתלב בנוף הקיים, ואיך תקבלו לגיטימציה?

דוד רותם: – – –

טלב אלסאנע: הדרך הקצרה לקבל לגיטימציה זה שנאה ושנאה נגד ערבים.

טלב אלסאנע: אז אתם יכולים להגיד: אנחנו יותר פטריוטים, אנחנו יותר לאומנים, אנחנו יותר ציונים, כי אנחנו שונאים ערבים.

טלב אלסאנע: הדרך הקצרה להשתלב בנוף הקיים, באווירה הקיימת, זה להסית נגד הערבים, זה להרעיל את האווירה, זה להטיף לשנאה, ואת זה אתם עושים, כי זה בא מבעיה פסיכולוגית שאתם סובלים ממנה.

טלב אלסאנע: מה שקורה, אתם רוצים להתחיל בחקירה נגד כל מי שמייצג את הטוב.

טלב אלסאנע: האגודה לזכויות האזרח – תחת חקירה ותחת מתקפה; "שוברים שתיקה", אנשים שמשקפים את המצפון, הנעדר אצלכם, הם תחת חקירה; "בצלם" – צריך לחסל.

טלב אלסאנע: גם החוקרים שלכם במשטרה צריכים להיות תחת חקירה על כך שהם מעזים לפתוח בחקירה נגדכם.

טלב אלסאנע: וגם שופטי בית-המשפט העליון יהיו תחת חקירה – איך מעזים לפסוק בניגוד לרצונכם?

טלב אלסאנע: ואתם תמשיכו במגמה הזאת, ותמשיכו להגיד שזו מדינה דמוקרטית.

טלב אלסאנע: אדוני היושב-ראש, במאפיה חברי המאפיה נקראים גנגסטרים.

טלב אלסאנע: בישראל ביתנו חברי המאפיה נקראים או שרים או יושבי-ראש ועדה, אבל הם נשארים גנגסטרים.

טלב אלסאנע: תודה רבה.

גאלב מג'אדלה: תודה רבה.

גאלב מג'אדלה: חבר הכנסת מסעוד גנאים.

גאלב מג'אדלה: אחריו – חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

גאלב מג'אדלה: בבקשה, אדוני.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, האמת, אני לא נרגעתי – אף אחד לא נרגע כאשר בישרה לנו חברת הכנסת קירשנבאום שהעניין הוא לא עניין של חקירה אלא מחקר.

מסעוד גנאים: זו סדנה אקדמית, מה אתם רוצים – זו אקדמיה.

מסעוד גנאים: מחקר מעבדה, אבל זה לא מעבדה ולא מחקר אקדמי שהנושא שלו הוא ביולוגיה או כימיה.

מסעוד גנאים: כנראה כימיה אנושית פוליטית.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני אמרתי מעל הבמה הזאת שלמפלגה הזאת ולמשת"פים שלה, ובראשם ראש הממשלה, יש תוכנית – יש תוכנית שלבים, שהיא מאוד דומה לתוכנית של מועמר קדאפי – הם רוצים לרדוף כל חלקה דמוקרטית, ליברלית, אנושית במדינה הזאת, זנגה-זנגה, שיבר-שיבר, בית-בית.

מסעוד גנאים: ואל תטעו, תוכנית השלבים שלהם נובעת ממנטליות טוטליטרית פאשיסטית שלא תסתפק בחוק אחד או שניים, או בוועדה; הם רוצים, אדוני היושב-ראש, מא בעדה-בעדה-בעדה ועדת החקירה, וזה להגיע למדינת ישראל, ובאמת אמרה חברת הכנסת קירשנבאום: זה על דמות המדינה.

מסעוד גנאים: אז איזה דמות הם רוצים למדינה?

מסעוד גנאים: הם רוצים דמות פאשיסטית, יהודית pure, טהורה, גזענית.

מסעוד גנאים: זאת האמת.

מסעוד גנאים: והאמת, אדוני היושב-ראש, כל יום שמבשרים לנו על חוק גזעני חדש, על ועדה חדשה, אנחנו אומרים לעצמנו, כערבים: ואללה, צדקנו.

מסעוד גנאים: אנחנו תמיד אומרים שזה לא הולך יחד, המשוואה הזאת של מדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית.

מסעוד גנאים: יש כאלה, ועכשיו הם רוב, שחושבים שאין צורך בדמוקרטיה, כי הדמוקרטיה בישראל היא רק קש, היא קוסמטיקה מסוימת, היא חלק מהנוף הישראלי, היא הנווה שראש הממשלה בישר לקונגרס, ומחאו לו כפיים, אבל הנווה הזה הולך ומתייבש ונהפך למדבר.

מסעוד גנאים: יש כאלה, ועובדה – יש מפלגה שלמה שרוצה שישראל תיהפך לישראל ביתם, וכל אזרח בבית הזה חייב לעבור – חייב תעודת כשרות.

מסעוד גנאים: תעודת הכשרות הזאת, אתה חייב לעבור במסננת – במדד הפטריוטי של המפלגה הזאת, וכנראה, תחילה הערבים לא עברו, עכשיו ארגוני זכויות אדם, שמאל, ולא יישאר אף אחד.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, בימי הביניים היה מה שמכונה אינקוויזיציה.

מסעוד גנאים: אינקוויזיציה זה בית-דין של הכנסייה, בית-משפט, שרדף את אלה שחשדו שהם כופרים, או שהמירו את דתם.

מסעוד גנאים: אינקוויזיציה זה מהמלה הלטינית "אינקוויזיציו" – הכוונה: חקירה.

מסעוד גנאים: אז האינקוויזיטור החדש רוצה לחקור אותנו, רוצה לחקור את אלה שמתנגדים לדעתו.

מסעוד גנאים: וזה מזכיר לי גם את הסיפור – אני לא יודע אם יש בתנ"ך, אולי יש בתנ"ך, על הנביא לוט; יש סיפור כזה גם בקוראן.

מסעוד גנאים: הנביא לוט היה מאמין עם בני ביתו, והוא היה שונה משאר תושבי העיר, שכולם טבעו בחטאים, אז הם החליטו לגרש אותו.

מסעוד גנאים: למה?

מסעוד גנאים: אמרו ככה: גרשו את לוט ומשפחתו, כי הם טהורים, הם נקיים.

ישראל חסון: זה סילוף של הסיפור האמיתי.

מסעוד גנאים: אני אומר את הסיפור בקוראן.

מסעוד גנאים: זה מה שאני יודע, הסיפור בקוראן, חבר הכנסת חסון.

מסעוד גנאים: רוצה שנתווכח אחר כך – זה בסדר גמור.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, אי-אפשר, כמורה להיסטוריה גם, את הדמיון – אני לא יודע למה הם נרגזים כשאומרים שזאת מפלגה או מנטליות פאשיסטית.

מסעוד גנאים: זה מאוד דומה.

מסעוד גנאים: מוסוליני, מה רצה?

מסעוד גנאים: להחזיר עטרה ליושנה, רצה להחזיר את התהילה של האימפריה הרומית לאיטלקים.

מסעוד גנאים: דרך מה?

מסעוד גנאים: דרך דיקטטורה, דרך טוטליטריזם ועקרונות הפאשיזם – שלושה עקרונות: המנהיג מגיע לשלטון בזכות תכונותיו המיוחדות, הוא מורם מעם, וסמכותו אינה מוגבלת, כי הוא מעצב האידיאולוגיה של המדינה.

מסעוד גנאים: מה מנסים לעשות פה?

מסעוד גנאים: זה פאשיזם, אין מלה אחרת.

מסעוד גנאים: תודה, אדוני היושב-ראש.

גאלב מג'אדלה: תודה רבה, אדוני.

גאלב מג'אדלה: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, בבקשה.

גאלב מג'אדלה: חבר הכנסת ישראל אייכלר אחריו.

גאלב מג'אדלה: בבקשה, אדוני.

ג'מאל זחאלקה: כבוד היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אני רוצה לתת לעובדות לבלבל אותי, כלומר להוריד את הדברים לקרקע המציאות.

ג'מאל זחאלקה: הממשלה, רשמית, לא תומכת, ואין משמעת קואליציונית בעד ההצעה.

ג'מאל זחאלקה: ההצעה תיפול היום בכנסת, והיא לא תעבור, כך שהוויכוח הוא לא עם ההצעה הספציפית הזאת, וכאילו היא עוברת, כי נוצר הרושם – אני קיבלתי כמה טלפונים, שמעו חלק מחברי הכנסת, אמרו: ההצעה עוברת, כי כולם מדברים כאילו היא עוברת.

ג'מאל זחאלקה: ההצעה לא עוברת, אבל היא תחזור.

ג'מאל זחאלקה: היא תיפול עכשיו, אבל אני אומר לכם עכשיו – ההצעה הזאת תובא עוד הפעם למליאה, ויכול להיות שיעשו בה אי-אלו שינויים קוסמטיים, אבל לא נראה לי שמפלגת ישראל ביתנו תוותר על זה, ולא נראה שלי שמר בנימין נתניהו, שמסיבות קוניונקטורליות, לא עקרוניות, נסוג מהתמיכה שלו בהצעת החוק – אנחנו עומדים בפני אותה בעיה.

ג'מאל זחאלקה: אין כאן, באי-תמיכה בהצעת החוק, שום דבר שמעיד על משהו טוב בממשלה.

ג'מאל זחאלקה: ההצעה הזאת עברה בוועדת הכנסת, אושרה בוועדת הכנסת, זכתה לתמיכה ממשלתית, ומר בנימין נתניהו, מסיבות שונות, חשב שזה לא הזמן לתמוך בהצעת החוק – בהצעה, אבל באותו זמן הממשלה הזאת תמכה כמעט בכל חוק גזעני ואנטי-דמוקרטי, ונתנה צ'ק פתוח לכל ההצעות האלה.

ג'מאל זחאלקה: הדברים הגיעו עד כדי כך שכל שבוע יש לנו הצעת חוק גזענית או אנטי-דמוקרטית שהממשלה תומכת בה.

ג'מאל זחאלקה: ואני אמרתי לחברים שלי שאם יהיה שבוע בלי הצעת חוק גזענית או הצעת חוק אנטי-דמוקרטית, אנחנו נערוך מסיבה גדולה.

ג'מאל זחאלקה: לא היתה לי עדיין הזדמנות להזמין את חברי לאותה מסיבה, כי כל שבוע יש הצעת חוק אנטי-דמוקרטית.

ג'מאל זחאלקה: ההצעה האחרונה היתה הצעת החרם, שהוכיחה שהכנסת היא מבצרם של אויבי הדמוקרטיה.

ג'מאל זחאלקה: ולכן, אי-תמיכת הממשלה, הרשמית, בהצעת החוק היא צעד טקטי, מניפולציה פוליטית ותו-לא, והיא צעד יוצא מן הכלל שמעיד על הכלל, כי ההבדלים בין לבין בנימין נתניהו הם אפסיים, אין שום הבדל.

ג'מאל זחאלקה: הם באים מאותו בית-מדרש שמזלזל בדמוקרטיה, שמזלזל בזכויות אדם, שרוצה לבנות הון פוליטי על-ידי רדיפת האזרחים הערבים וארגוני השמאל.

ג'מאל זחאלקה: ההצעה שנדונה כאן – והיא תחזור; היא תחזור באופנים שונים, דרך אגב.

ג'מאל זחאלקה: יכול להיות שתיעשה לה הפרטה, יכול להיות שיוחלט בישראל ביתנו, למשל, היות שיש להם כל כך הרבה ועדות, להתחיל להזמין, לערוך דיונים – איך אומרים?

ג'מאל זחאלקה: לחתוך אותה לחתיכות, את הצעת החוק.

ג'מאל זחאלקה: כל שבוע לזמן דיון על נושא – המרצים שמעבירים ביקורת על ממשלת ישראל, הארגונים לזכויות אדם שמפרסמים דוחות על המצב בשטחים הכבושים בעולם.

ג'מאל זחאלקה: אני צופה שאחרי היום הזה המצב יהיה יותר קשה, לא יותר קל, כי יש כאן רצון עז ויש רוב אוטומטי שיעביר את הרצון הזה כדי להוכיח את עליונותו של הימין וכדי להגן על הכיבוש.

ג'מאל זחאלקה: כי בסופו של דבר, הצעת החוק היא באה להגן על הכיבוש ולמנוע ביקורת על הכיבוש ולמנוע חשיפה של פשעי הכיבוש.

ג'מאל זחאלקה: למה לרדוף ארגוני זכויות אדם?

ג'מאל זחאלקה: אם אתה חושב, או מישהו חושב, שהם מעבירים אינפורמציה לא נכונה, בבקשה, שיוכיח זאת, שיתמודד עם הדוחות של "בצלם" ו"רופאים לזכויות אדם" ולא ינסה להשיג ניצחון טכני באמצעות ועדות חקירה.

ג'מאל זחאלקה: לכן אנחנו צריכים לעמוד על המשמר, כי אני צופה שהחל מהשבוע הבא יתחילו לזמן דיונים בוועדות תחת הכותרות של אותה הצעה שהולכת ליפול היום.

ג'מאל זחאלקה: אני חושב שאנחנו, יש לנו נחמה פורתא שההצעה תיפול היום, אבל אולי לכמה דקות, כי המאבק יהיה הרבה יותר קשה אחר כך.

ג'מאל זחאלקה: יש כאן רוב ימני שלא מאמין בדמוקרטיה אלא מפעיל את הטיראניות של הרוב.

ג'מאל זחאלקה: ויש הבדל גדול מאוד בין דמוקרטיה למיוריזציה.

ג'מאל זחאלקה: תודה.

גאלב מג'אדלה: תודה רבה.

גאלב מג'אדלה: חבר הכנסת ישראל אייכלר.

גאלב מג'אדלה: אחריו – חבר הכנסת .

גאלב מג'אדלה: חמש דקות, אדוני.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי הכנסת, אחד הדברים היפים בדמוקרטיה זה שכל אחד בא עם הכאבים שלו, ואותה התמונה כל אחד רואה מהצד שלו.

ישראל אייכלר: האמת היא שאני שומע פה את חברי הכנסת הערבים, ובאמת, אין דעתי נוחה מן התחושה הזאת של רדיפה של ערבים או ניסיון לסתום פיות או דברים כאלה, אבל משום מה, אולי מכיוון שאינני חש את זה, אני לא רואה בהצעות האלה לוועדות חקירה פרלמנטריות את הכאב שאני שומע בדבריהם, אבל אני מאמין לכאבם.

ישראל אייכלר: ולכן, אילו היתה המטרה באמת להילחם באזרחים הערבים שוחרי שלום ורוצי שלום, אולי לא היינו צריכים את ועדת החקירה הזאת ואולי לא היינו צריכים לתמוך בה.

ישראל אייכלר: ואני עד לרגע זה עדיין לא יודע מה תהיה הצבעתי, כי יש גם אצלנו בסיעה חופש הצבעה.

ישראל אייכלר: אבל אני רוצה לדבר על הכאבים שלנו.

ישראל אייכלר: "שלנו", זה הבוחרים של יהדות התורה ושל ש"ס ושל היהדות החרדית והדתית, שנרדפת עד חורמה על-ידי אותם ארגונים שמקבלים כסף מאותם מקורות ששמו להם מטרה לסכסך ולעורר מדנים בין האזרחים, וכאילו בשם הגנה על דמוקרטיה הם עושים הכול כדי ליצור מצב שיהודי חרדי לא יוכל לחיות בארץ-ישראל, כדי שאדם יהודי שמגיע לתל-אביב, יזעקו אחריו כאילו היה האויב, כדי שהילד החרדי לא יהיה לגיטימי, שיש יותר מדי ילדים חרדים בארץ הזאת.

ישראל אייכלר: ותנועות שפועלות בעניין ממומנות על-ידי אותם גופים אנטישמיים בארצות-הברית, או גופים זרים ממדינות אחרות, שמממנים אותן.

ישראל אייכלר: הרי הצביעות של אותם ארגונים זה שהם מרמים גם את התורמים.

ישראל אייכלר: הם באים לתורם באמריקה, אם הוא יהודי, או לאיחוד האירופי או למישהו ואומרים: אנחנו רוצים להגן על הדמוקרטיה נגד הפאשיזם, נגד הקיצוניות, נגד ההתחרדות, נגד הדת, נגד הימין, עושים סלט כזה.

ישראל אייכלר: עכשיו, אותו תורם יכול להיות אפילו יהודי, או לא-יהודי, שלא שונא אנשים חרדים, הוא לא שונא אנשים דתיים, אבל בפועל הוא מממן מערכת הסתה משומנת שכלי התקשורת עומדים לצדה, ברובם הגדול.

ישראל אייכלר: אני יכול להביא לאדוני היושב-ראש דוגמאות אין-ספור.

ישראל אייכלר: כל הקמפיין הזה נגד ילודת ילדים בארץ-ישראל – מי מימן?

ישראל אייכלר: כל הקמפיין הזה שמציג את החרדים כאויבי האור, הדמוקרטיה, הערכים, מי מימן?

ישראל אייכלר: הרי יש פה ארגונים שממומנים על-ידי יהודים ולא-יהודים בחוץ-לארץ, שחושבים שהם מממנים כאילו את השלום, שהם מממנים כאילו את החינוך, ולמעשה מה שהם מממנים – את המלחמה למען האפליה, למען אפליית ילדים קטנים.

ישראל אייכלר: אין לך מערכת חינוך בארץ בקרוונים ובמקומות, בעוני ודוחק כזה כמו החינוך החרדי.

ישראל אייכלר: מי עושה את זה?

ישראל אייכלר: פקידים.

ישראל אייכלר: מאיפה הפקידים לוקחים את האווירה הזאת נגד, את הסכנה של ההתחרדות?

ישראל אייכלר: מאותם ארגונים אנטישמיים שפועלים בשם הדמוקרטיה וזכויות האדם.

ישראל אייכלר: ממי בג"ץ מקבל את כל החומרים האלה נגד היהדות הדתית בכל החוקים שבאים לכאן לכנסת?

ישראל אייכלר: מאותם ארגונים שמממנים עורכי-דין שעובדים ימים ולילות.

ישראל אייכלר: אחד הארגונים שם למטרה מוצהרת לעקוב אחרי חברי כנסת חרדים.

ישראל אייכלר: הם רוצים לראות אותם בבית-הסוהר.

ישראל אייכלר: למה השר לשעבר בניזרי, השר בניזרי, יושב בבית-הסוהר יותר זמן מאשר קבע בית-המשפט קמא?

ישראל אייכלר: למה החמירו עליו פי-שלושה?

ישראל אייכלר: כי האווירה שנוצרה בתקשורת הישראלית היא שהחרדים הם גנבים והשרים הדתיים של ש"ס הם סכנה לדמוקרטיה, ויש להם מטרה להכניס את כולנו לבתי-הסוהר.

ישראל אייכלר: ונשיא המדינה מפחד לקצוב את עונשו של בניזרי כפי מה שבית-המשפט הראשון קבע, שהוא בדק את כל הנתונים – אני לא נכנס עכשיו לעניין המשפטי, אבל נניח שכל מה שבית-המשפט קבע נכון וצודק, אז למה לא לתת לו את הזמן שבית-המשפט קבע?

ישראל אייכלר: למה הוסיפו לו כמה וכמה שנים, פי-שלושה?

ישראל אייכלר: האווירה הזאת, שהשופט יונק אותה מהתקשורת, היא חומר שהארגונים האלה מביאים לו.

ישראל אייכלר: הוא הדבר לגבי – כל הנושאים היום בעיתון אחד, שאני לא רוצה להזכיר את שמו אפילו, הכותרת הראשית בעיתון, חבר הכנסת רותם, אתה יכול לנחש מה הכותרת הראשית של הסכנה הגדולה ביותר שעומדת למדינה היום בעיתון שנקרא "לאנשים חושבים"?

זאב בילסקי: החרדים.

דוד רותם: החרדים.

ישראל אייכלר: במקרה היום לא, במקרה היום זה החיילים הדתיים, והם לא חרדים, אלא ציונים-דתיים, שמסכנים את הצבא ומביאים הקצנה לצבא.

גאלב מג'אדלה: נא לסיים.

ישראל אייכלר: והם מצטטים את מי שהיה ראש אכ"א, אבי זמיר: לא רוצים אותם בצבא.

ישראל אייכלר: מי עשה את האווירה הזאת?

ישראל אייכלר: מי מממן את ההסתה הזאת נגד החיילים הדתיים שמוסרים את נפשם בצבא?

ישראל אייכלר: אחר כך הם אומרים לחרדים: למה אתם לא הולכים לצבא?

ישראל אייכלר: אבוי, הם פוחדים פחד מוות שהחרדים יבואו לצבא.

ישראל אייכלר: אמר לי פה חבר כנסת דתי, כשהרב מוזס דיבר פה, כל כך הרבה ציונות היום, הוא אומר, עוד מעט יהיה לנו רמטכ"ל חרדי.

ישראל אייכלר: אמרתי לו: ברגע שאתה תהיה שר הביטחון והרב מוזס יהיה הרמטכ"ל הם יצאו למלחמה נגד, הם יברחו מהארץ הזאת.

ישראל אייכלר: לכן אני אומר, אדוני היושב-ראש, הקרנות האלה הן קרנות שהן לא לגיטימיות מהסיבה הפשוטה: אנשים זרים ומדינות זרות מתערבים לרעה בתוך האוכלוסייה הישראלית לעורר מדנים בין האוכלוסיות.

ישראל אייכלר: אני לא רוצה שיפגעו באוכלוסייה הערבית, אני מכבד מאוד את האוכלוסייה הערבית, 20% מהאוכלוסייה בארץ הזאת.

ישראל אייכלר: ואם אני רוצה שישמרו על מיעוטים בארץ הזאת, צריך לכבד את האוכלוסייה הערבית, אבל מצד שני אסור לתת לגורמים זרים לסכסך בין ערבים ליהודים, בין דתיים לחילונים ובין דתיים לחרדים.

ישראל אייכלר: צריך להיאבק נגד הארגונים האלה ולשלול את הלגיטימיות שלהם.

ישראל אייכלר: האם הדרך היא ועדת חקירה פרלמנטרית?

ישראל אייכלר: את זה אני לא יודע, ולכן אני לא אומר מה אני אצביע.

גאלב מג'אדלה: תודה רבה לאדוני.

גאלב מג'אדלה: חבר הכנסת , בבקשה.

גאלב מג'אדלה: אחריו – חבר הכנסת אופיר אקוניס.

גאלב מג'אדלה: בבקשה, אדוני.

דוד רותם: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, כמה צביעות היתה היום בדיון.

דוד רותם: חבר הכנסת חסון, אתה מפריע לי.

ישראל חסון: סליחה, אדוני.

גאלב מג'אדלה: ההתייעצות המתמשכת הזאת בקדימה, חבר'ה.

דוד רותם: אני רוצה להזכיר לכם, אתמול בשעה 13:30 צלצל ה"ביג-בן", וברגע שהוא צלצל – –

זאב בילסקי: תפעיל את השעון.

דוד רותם: מה אתם דואגים לשעון?

דוד רותם: אני לא מבין, אתם מעירים ליושב-ראש?

דוד רותם: איזה מין דבר זה.

רחל אדטו: אמרת "ביג-בן" – – –

דוד רותם: אנשי קדימה ישר דואגים לשעון.

גאלב מג'אדלה: הם אנשים דייקנים.

דוד רותם: – – התחילה ועדת חקירה של הפרלמנט הבריטי לדון בנושא האזנות של התקשורת הבריטית לכל מיני אנשים.

זאב בילסקי: פה לפחות לא שופכים קצף גילוח.

דוד רותם: תארו לכם, רבותי היקרים, מה היה קורה אם הכנסת היתה מקימה ועדת חקירה לבדוק את התקשורת בישראל.

דני דנון: אל תיתן רעיונות, חבר הכנסת רותם.

דוד רותם: מה ששמעתם כאן עד עכשיו הרי מתעלם לחלוטין מקיומה של דמוקרטיה.

דוד רותם: אתה מבין, אני יושב פה ואני רואה את כל אנשי השמאל ההזוי במדינת ישראל מדברים על הדמוקרטיה.

ישראל חסון: רק שנייה, הצד השני זה הימין המפוכח?

זאב בילסקי: רק עכשיו ישבת פה חצי שעה.

דוד רותם: בוא נאמר ככה, רציתי להיכנס לאווירה מה זה שמאל הזוי, והצלחתי לא רע.

דוד רותם: גיליתי כמה אתם הזויים.

דוד רותם: בוא נאמר, יש גבול לכמה אני יכול לסבול את זה – – –

גאלב מג'אדלה: נא לא להפריע לחבר הכנסת רותם.

דוד רותם: אדוני יוסיף לי על זה זמן, רק ישים לב.

ישראל חסון: אין לו הרבה מה להגיד, אנחנו ממלאים לו את הזמן.

דוד רותם: על כל פנים, הדבר הוא מאוד פשוט, רבותי.

דוד רותם: באם הדמוקרטיות, אנגליה, הפרלמנט חוקר תקשורת, כאשר במקביל ה"סקוטלנד יארד" מנהל חקירה פלילית, ואף אחד לא אומר: עזבו, מנהלת את זה המשטרה, תנו למשטרה לפעול.

דוד רותם: לא.

דוד רותם: מה שיוצא לאור השמש – הוא המחטא הטוב ביותר שיש.

דוד רותם: רבותי, אני לא מבין למה כשמדברים על ארגונים מסוימים כולכם קופצים ורק השמאל צריך להגן על הארגונים האלה.

דוד רותם: מה עושים הארגונים האלה?

דוד רותם: אלה אותם ארגונים שמעבירים את האינפורמציה שמונעת מציפי לבני לנסוע לאנגליה; עליהם אתם רוצים להגן?

דוד רותם: אלה אותם ארגונים שגורמים לכך שאלופים בצה"ל מגיעים לשדה התעופה ולא יורדים מהמטוס כי הם ייעצרו, ועליהם אתם מגינים.

דוד רותם: אז אני אומר לכם משהו: לדמוקרטיה מותר להתגונן.

דוד רותם: זה כבר נקבע בפסק-דין ירדור, שבו סגרו עיתון שהסית נגד המדינה.

דוד רותם: אבל אתם, לא נוח לכם, משום שכל דבר שקשור לשמאל ההזוי הופכים אותו לזכויות אדם.

דוד רותם: אני רוצה לשאול אתכם: איפה היו כל הארגונים האלה, כולל אותו ארגון שניצן הורוביץ היה חבר בהנהלתו ושלח אותנו להשיל נעלינו מעל רגלינו כשאנחנו מדברים עליו, כשגירשו 8,000 יהודים?

דוד רותם: הם לא היו מוכנים להגן על היהודים האלה.

אריה ביבי: דוד, אבל אלה דברים שאתה מתחיל בהם ולא יודע איפה זה נגמר.

דוד רותם: אני יודע היכן זה נגמר.

דוד רותם: מה שאני רוצה זה דבר אחד ויחיד – – –

רחל אדטו: אתה רוצה שיחקרו את מוסקוביץ גם?

דוד רותם: בואי נאמר ככה, שיחקרו גם את מוסקוביץ.

דוד רותם: תגישי הצעה, ואם היא תעבור, יחקרו גם את מוסקוביץ.

רחל אדטו: – – –

דוד רותם: את מבינה, אני מדבר על ארגונים שמקבלים מימון ממדינות זרות כדי ליצור מצב לא נוח למדינת ישראל.

אורית זוארץ: גם אלה שבונים בגדה המערבית וביהודה ושומרון, במאחזים, יוצרים מצב לא נוח למדינת ישראל.

דוד רותם: אם יש ממשלות, רבותי – – –

גאלב מג'אדלה: נא לא להפריע.

גאלב מג'אדלה: חברת הכנסת זוארץ.

דוד רותם: אותן ממשלות זרות שתומכות בבנייה ביהודה ושומרון, צריך לחקור אותן.

דוד רותם: אבל אולי תגידי לי איזה ממשלה, יש כזאת?

אורית זוארץ: לא צריך ממשלה, יש גם אנשים פרטיים הזויים שהמטרה שלהם היא לשבת על גבעות.

דוד רותם: סליחה, בואי נאמר ככה, יש הרבה מאוד הזויים.

דוד רותם: אני רואה חלק מהם לפני.

דוד רותם: העניין הוא רק דבר אחד.

אורית זוארץ: יש פה רופא פנוי?

דוד רותם: אחמד טיבי יצא.

אורית זוארץ: ד"ר אדטו יכולה לעזור פה לכולם.

דוד רותם: אל תשלו את עצמכם שאתם מגינים על דמוקרטיה או על זכויות אדם.

דוד רותם: אם אין מה להסתיר, בואו נשים זאת פתוח לשמש, שכולם ידעו מי המממן, מהן הפעולות הנעשות.

דוד רותם: הגיע הזמן שאזרחי ישראל יוכלו לדעת מי מלשין על חיילי צה"ל לגופים בין-לאומיים.

דוד רותם: מה קרה?

דוד רותם: ממה אנחנו מתביישים?

רחל אדטו: שיעשה את זה רשם העמותות.

דוד רותם: חבר הכנסת דורון אביטל, אתה מבין את העניין הזה, איך מגינים כל כך על ארגונים שמלשינים על חיילי צה"ל?

דוד רותם: איך מגינים כל כך על ארגונים – – –

עינת וילף: אדוני, זה לא מלשינים, זה משקרים.

עינת וילף: אם זה אומר – – –

גאלב מג'אדלה: נא לא להפריע לחבר הכנסת רותם.

דוד רותם: הם משקרים, הם מלשינים, הם מביאים אינפורמציה לא אמיתית והם גורמים נזק למדינת ישראל.

דוד רותם: רבותי, הגיע הזמן שהציבור במדינת ישראל – – –

גאלב מג'אדלה: נא לסיים.

ישראל חסון: תן לו את אותו זמן כמו לטיבי.

דוד רותם: אל תפריע לי, ישראל.

דוד רותם: נו, באמת, יש לי עוד שתי דקות לדבר ואתה לוקח לי חצי מהן.

ישראל חסון: אני מגן עליך.

דוד רותם: אל תגן עלי.

דוד רותם: אני רוצה להבין רק דבר אחד – –

גאלב מג'אדלה: חבר הכנסת רותם, נא לסיים.

דוד רותם: – – מה החשש הגדול שלכם שהדברים האלה יושמו על השולחן?

דוד רותם: שכל העם בישראל ידע אותם.

דוד רותם: ממה אתם מפחדים, איזה סתימת פיות?

אורית זוארץ: למה אתה מאיים עלי?

דוד רותם: אני מאיים?

גאלב מג'אדלה: נא לא להפריע.

גאלב מג'אדלה: נא לסיים, חבר הכנסת רותם.

אורית זוארץ: צעקת קודם: הארגונים, אחרי זה נגיע גם אלייך.

אורית זוארץ: למה אתה מאיים?

אורית זוארץ: ממה אתה מפחד?

דוד רותם: אמרתי שאם קדימה תמשיך בדרך הזאת, אז מה שיקרה שיהיה ספסל אחד פחות בספסלי האופוזיציה.

גאלב מג'אדלה: חברים, יש 54 אנשים רשומים לדיון.

גאלב מג'אדלה: אתם רוצים לסיים היום את הדיון?

ישראל חסון: יש סתירה פנימית בדברים שאומר חבר הכנסת רותם – – –

גאלב מג'אדלה: אז תגיד את זה בתור שלך, אין בעיה.

ישראל חסון: לא, אין לי תור.

גאלב מג'אדלה: קודם כול, יש הרבה סתירות בדברים שלו.

גאלב מג'אדלה: תרשום אותם, תגיד אותם בתור שלך.

גאלב מג'אדלה: מאה אחוז.

ישראל חסון: לא, אבל כשהוא אומר על צד מסוים "הזוי" – – –

גאלב מג'אדלה: תודה רבה לאדוני חבר הכנסת רותם.

דוד רותם: רגע, הוא מפריע לי.

דוד רותם: אדוני לא נותן לי – – –

גאלב מג'אדלה: בשביל זה נתתי לך עוד שתי דקות.

דוד רותם: אבל אני רוצה לגמור, הוא לא נותן לי.

גאלב מג'אדלה: נא לסיים, לא לגמור.

גאלב מג'אדלה: נא לסיים.

דוד רותם: אני מסיים.

דוד רותם: רבותי חברי הכנסת, אל תשלו את עצמכם שמדובר פה בפגיעה בדמוקרטיה, פגיעה בחופש הדיבור – – –

ג'מאל זחאלקה: אדוני היושב-ראש, אני מציע שתהיה ועדת חקירה על העלמות המס של חברי הכנסת.

גאלב מג'אדלה: גם טוב.

ג'מאל זחאלקה: אני מדבר ברצינות ואני יודע מה אני אומר.

ג'מאל זחאלקה: די לחכימא ברמיזא.

ג'מאל זחאלקה: מי שהעלים מס אני רוצה שיבוא לדין.

גאלב מג'אדלה: חבר הכנסת זחאלקה.

דוד רותם: חבר הכנסת זחאלקה, לא כדאי לך.

ג'מאל זחאלקה: – – – עשה חלטורות.

ג'מאל זחאלקה: מאיפה הוא גנב את הכסף?

גאלב מג'אדלה: תודה רבה.

דוד רותם: חבר הכנסת זחאלקה, לא כדאי לך.

דוד רותם: אתה יודע, יחקרו אותך יותר מדי.

דוד רותם: לא כדאי לך.

ג'מאל זחאלקה: אני כל חיי – – –

גאלב מג'אדלה: תודה רבה לחבר הכנסת רותם.

גאלב מג'אדלה: נא לסיים.

דוד רותם: לכן, רבותי, אני מודיע לכם: זה לא עניין של שמאל וימין, זה עניין של הגנת המדינה.

דוד רותם: ושלא תבוא חברת הכנסת ציפי לבני, עם כל הכבוד – –

טלב אלסאנע: – – – עד היום המדינה היתה במצב של סכנה קיומית.

טלב אלסאנע: אתה הסכנה.

דוד רותם: – – ותלמד אותי מה זה פטריוטיזם, כי הגנה על המדינה הזאת מפני האויבים האלה היא החובה – – –

טלב אלסאנע: אתה הסכנה – – –

גאלב מג'אדלה: נא לא להפריע, חבר הכנסת.

גאלב מג'אדלה: נא לא להפריע.

טלב אלסאנע: – – – בלי החוקים שלו – – –

גאלב מג'אדלה: נא לא להפריע.

גאלב מג'אדלה: אתה דיברת בתורך.

גאלב מג'אדלה: נא לא להפריע.

טלב אלסאנע: – – –

גאלב מג'אדלה: נא לא להפריע.

דוד רותם: – – – היא החובה של כל אחד ואחד מחברי הכנסת, ואל תיתנו לבלבל אתכם כאילו מדובר בזכויות אדם.

דוד רותם: תודה.

גאלב מג'אדלה: תודה לאדוני.

גאלב מג'אדלה: חבר הכנסת אופיר אקוניס.

רחל אדטו: לא שכנעת בכלל.

ישראל חסון: דודו, לא המראת.

גאלב מג'אדלה: בבקשה, אדוני.

גאלב מג'אדלה: מה יש לכם מדודו?

גאלב מג'אדלה: תעזבו אותו, בחייכם.

גאלב מג'אדלה: בבקשה, אדוני.

גאלב מג'אדלה: נא לשבת.

גאלב מג'אדלה: הוא כל כך אטרקטיבי שהוא מושך את תשומת הלב שלכם?

זאב בילסקי: למה הפעלת לו את השעון לפני שהוא התחיל לדבר?

גאלב מג'אדלה: הנה, אני מחזיר אותו.

אופיר אקוניס: אל תדאג, כסגן יושב-ראש אני מכיר את כל המשחקים.

גאלב מג'אדלה: בבקשה, אדוני.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, שוב פורצים לשיח הציבורי, אדוני היושב-ראש, הביטויים המוכרים – והם נשמעו פה בשלוש השעות האחרונות – פאשיזם, סתימת פיות, לאומנות, פגיעה בדמוקרטיה, עריצות הרוב, כנסת קיצונית – – –

טלב אלסאנע: ז'בוטינסקי מתהפך בקברו – – – הוא מתהפך בקברו אם אתם ממשיכי דרכו.

דני דנון: נא לא ללמד אותנו – – –

טלב אלסאנע: בושה וחרפה.

גאלב מג'אדלה: חבר הכנסת אלסאנע.

טלב אלסאנע: – – – של ישראל ביתנו – – –

גאלב מג'אדלה: חבר הכנסת טלב אלסאנע, אל תפריע בבקשה.

דני דנון: אתה למדת – – –

גאלב מג'אדלה: יש לנו עוד 54 דוברים.

גאלב מג'אדלה: נא לא להפריע.

טלב אלסאנע: הוא הציע סגן נשיא ערבי.

טלב אלסאנע: הם לא מוכנים לקבל סגן שר ערבי.

טלב אלסאנע: הוא דיבר על כל הזכויות – – –

גאלב מג'אדלה: נא לא להפריע.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת אלסאנע, אם תמתין עוד דקה וחצי גם תשמע התייחסות.

גאלב מג'אדלה: זה על חשבון הזמן שלך.

אופיר אקוניס: אדוני, הפניקה שאוחזת לאחרונה בשמאל ובשמאל הקיצוני מזכירה שוב שאותם אנשים שאינם מבינים מהי דמוקרטיה, אותם אנשים שאינם מבדילים בין שלטון הרוב לבין הניסיון הבלתי פוסק שלהם לעריצות המיעוט, הם דווקא אלה שרוממות שלטון החוק וחופש הביטוי זועקים מגרונם.

אופיר אקוניס: אותם אנשים, אדוני, שפעם אחר פעם נכשלים במבחן המציאות, שלא מקבלים את אמון הציבור ואת הכרעת הבוחר – השמאל בישראל.

אופיר אקוניס: אין דבר וחצי דבר שהוא אנטי-דמוקרטי, לאומני או סותם פיות בחוק החרם, שיש לי הכבוד להיות אחד מיוזמיו.

אופיר אקוניס: נהפוך הוא, זה חוק שנאבק בחרם שהכריזו הדמוקרטים הדגולים שלנו על מאות אלפי ישראלים שחיים, מתפרנסים, לומדים ומלמדים, וגם צורכים תרבות ביהודה ושומרון.

אופיר אקוניס: או ההתנגדות לחוק למניעת תרומות של מדינות זרות לעמותות פוליטיות, שהנחתי לאחרונה על שולחן הכנסת.

אופיר אקוניס: אדוני, זה חוק שרק יחזק את הדמוקרטיה, משום שאחריו לא יוכלו מדינות זרות – כמו גרמניה, הולנד, אירלנד ואחרות – להזרים סכומי עתק לעמותות כמו "שוברים שתיקה", "רופאים לזכויות אדם" או "בצלם", כולן מקדמות סדר-יום פוליטי ורדיפה אחרי קצינים וחיילי צה"ל.

אופיר אקוניס: אדוני, יש כאן רשימה, יש כאן רשימה – – –

טלב אלסאנע: עוד חיזוק כזה לדמוקרטיה ואבדנו.

טלב אלסאנע: עוד חיזוק כזה לדמוקרטיה – – –

אופיר אקוניס: יש כאן רשימה.

אופיר אקוניס: תראה, אדוני, את הפרדוקס.

גאלב מג'אדלה: אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

טלב אלסאנע: – – –

אופיר אקוניס: בריטניה תורמת ל"וועד הציבורי – – –

גאלב מג'אדלה: אותך אני קורא פעם ראשונה.

אופיר אקוניס: בריטניה – אתה מבין מה, זה כמו שישראל תתרום ל-IRA, או שישראל תתרום למחתרת הבסקית.

אופיר אקוניס: מישהו מעלה על דעתו את הדבר הזה?

אופיר אקוניס: אנחנו נתרום לארגונים כאלה במדינות אחרות?

אופיר אקוניס: אבל הם, מותר להם לתרום, זה בסדר.

אופיר אקוניס: הצביעות שלהם עוברת כל גבול.

אופיר אקוניס: ועכשיו, חבר הכנסת אלסאנע, אני מגיע אליך.

אופיר אקוניס: תראה מי מבקר את הפעילות הפרלמנטרית.

ישראל חסון: מה, אופיר, אתה תצביע נגד ראש הממשלה?

ג'מאל זחאלקה: אתה מציע להוציא את ארגוני זכויות האדם מחוץ לחוק?

אופיר אקוניס: אני הצעתי את זה?

ג'מאל זחאלקה: זה ההצעה שלך – – –

אופיר אקוניס: אני הצעתי את זה?

ג'מאל זחאלקה: אתה אומר – – – אין מה לדבר על זכויות אדם.

אופיר אקוניס: אני הצעתי את זה?

אורית זוארץ: – – –

מיכאל בן-ארי: זכויות אדם.

מיכאל בן-ארי: עוד אחד, זכויות אדם – – –

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש – – –

ג'מאל זחאלקה: – – – בכל העולם בנושא של זכויות אדם – – –

גאלב מג'אדלה: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, דיברת בתורך, לא הפריעו לך.

מיכאל בן-ארי: עזמי בשארה, זכויות אדם – – –

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, נדמה לי שהמופע הזה פה הוא עדות חיה לסתימת הפיות של המיעוט, שמנסה לסתום את הפה של הרוב.

אופיר אקוניס: וזה לא עובד בדמוקרטיה מתוקנת.

טלב אלסאנע: – – –

אופיר אקוניס: אתם מיעוט – –

אורית זוארץ: מזל שנשארו כמה שפויים בליכוד, אקוניס.

אופיר אקוניס: – – ואתם מנסים לסתום את עמדת הרוב.

אופיר אקוניס: אדוני, המדהים הוא, ואני – – –

טלב אלסאנע: אתם עושים סתימת פיות על-פי חוק.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת אלסאנע, אתה – – –

טלב אלסאנע: עושים את זה על-פי חוק.

אופיר אקוניס: אתה ואחרים, וגם – בעניין הזה הגברת לבני, דרך אגב, וחברים בסיעת קדימה – –

רחל אדטו: הנה עכשיו חזרת ללבני.

אופיר אקוניס: – – מגייסים למאבקם את מנהיגי הימין זאב ז'בוטינסקי ומנחם בגין.

אופיר אקוניס: פתאום הם מדברים עליהם בגעגועים ובערגה.

אופיר אקוניס: צבועים שכמותכם.

אופיר אקוניס: אתם, אתם קראתם להם פאשיסטים, אתם אמרתם שהם מתנגדי הדמוקרטיה.

אופיר אקוניס: אתם מטיפים לנו עליהם?

טלב אלסאנע: – – –

אופיר אקוניס: סלח לי, חבר הכנסת אלסאנע.

טלב אלסאנע: אתם לא פוליטית ולא – – –

אופיר אקוניס: חבר הכנסת אלסאנע.

גאלב מג'אדלה: חבר הכנסת אלסאנע, אני מצטער, אני קורא אותך לסדר פעם שנייה.

טלב אלסאנע: – – – מחויבות לדמוקרטיה שאין לכם.

גאלב מג'אדלה: אני קורא אותך לסדר פעם שנייה, אני אומר לך את זה.

גאלב מג'אדלה: תשמע טוב, אל תפריע.

טלב אלסאנע: – – –

גאלב מג'אדלה: אל תפריע.

גאלב מג'אדלה: בבקשה, אדוני.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, עכשיו מטיפים לנו, ממשיכי דרכם של זאב ז'בוטינסקי ומנחם בגין – השמאל הצבוע, שישב לפני 30 שנה עם כרזות "בגין רוצח", אתם אומרים לנו?

אופיר אקוניס: אתם, תתביישו לכם, אתם מטיפים לנו?

רחל אדטו: התחלת לדבר לעניין, עוד פעם חזרת לנאום בחירות.

אופיר אקוניס: גברתי, אל תטיפו לנו – –

גאלב מג'אדלה: – – – אחריו.

קריאות: – – –

אופיר אקוניס: – – אני מציע לך לא להטיף לנו ולא ללמד אותנו, לא מהי דרכו של ז'בוטינסקי ולא מהי דרכו של בגין, ודאי לא לך, טלב אלסאנע.

אופיר אקוניס: ודאי לא לך.

אופיר אקוניס: אדוני, הכנסת הזאת איננה כנסת לאומנית.

דני דנון: – – –

אופיר אקוניס: הכנסת הזאת איננה כנסת לאומנית, היא כנסת לאומית.

אורית זוארץ: פלורליסטית.

אופיר אקוניס: היא אינה קיצונית, חברת הכנסת זוארץ, היא פשוט ימנית, בדיוק כפי שרצה רוב הציבור בבחירות 2009.

שלמה מולה: הציבור לא רצה את זה.

אופיר אקוניס: אין פה סתימת פיות.

אופיר אקוניס: לא אמרנו, אדוני היושב-ראש, לאיש באולם הזה או במדינה הזאת מה לחשוב ואיך לחשוב על פתרון הסכסוך.

אופיר אקוניס: אני בחיים לא אעלה על דעתי לומר לאחר מה לחשוב.

אופיר אקוניס: אנחנו פשוט דורשים למנוע פגיעה באזרחי ישראל באמצעות אותן עמותות שרודפות אחרי קציני צה"ל, אחרי חיילי צה"ל.

אופיר אקוניס: ואני מוכרח להגיד לך, אדוני, הניסיון להפחיד אותי ואת חברי מלהמשיך לחוקק חוקים שמעדיפים את מדינת ישראל, את אזרחיה ואת חייליה, לא יצלח.

אופיר אקוניס: זה בדיוק התפקיד שלנו.

אופיר אקוניס: זוהי דמוקרטיה במיטבה.

אופיר אקוניס: אתה נשלח על-ידי הציבור – – –

שלמה מולה: הפטרונות שלכם על חיילי צה"ל, תאמין לי – – –

אופיר אקוניס: תקשיב טוב מהי דמוקרטיה כי אתה, אולי דעתך נשתבשה עליך.

שלמה מולה: הפטרונות שלכם על חיילי צה"ל, תאמין לי, הפטרונות שלכם – – –

אופיר אקוניס: תקשיב טוב.

אופיר אקוניס: תקשיב טוב מה עושים נבחרי ציבור אמיתיים – – –

קריאות: – – –

אופיר אקוניס: – – – זה מה שעושים נבחרי ציבור אמיתיים.

אופיר אקוניס: ואנחנו, אדוני, תפקידנו לייצג את בוחרינו ולפעול ברוח העקרונות של התנועה שבשמה נבחרנו, וזה בדיוק – – –

אורית זוארץ: ככה זה נראה – – –

רחל אדטו: אם אתם מייצגים את הבוחרים שלכם, אז למה – – –

אופיר אקוניס: עכשיו יש לכם, אתה יודע – – –

גאלב מג'אדלה: אולי תתאפקו בבקשה?

שלמה מולה: אפילו על הדיור בר-השגה – אתם בורחים.

אופיר אקוניס: אדוני, זה מזכיר לי שאף פעם לא קיבלתם באמת את תוצאות הבחירות, אף פעם – לא ב-1977, לא ב-1981 ולא ב-1984.

אופיר אקוניס: רק פעם אחת ניצחתם באמצע – –

רחל אדטו: הזמן עבר.

רחל אדטו: הזמן עבר.

רחל אדטו: – – זה בסדר.

רחל אדטו: כשאתם מנצחים זה דמוקרטי, כשאנחנו מנצחים זה אנטי-דמוקרטי.

רחל אדטו: אתם לא מבינים מהי דמוקרטיה, אין לכם מושג, תלכו ללמוד.

רחל אדטו: תלכו, תלכו ללמוד מהי דמוקרטיה.

רחל אדטו: טוב, הזמן עבר.

אופיר אקוניס: אדוני, אני רוצה לומר מלה לחברי בישראל ביתנו.

אופיר אקוניס: אני, כידוע לכם, אצביע בעד, אבל אני אומר לכם, אני מתריע: אל תנסו להציג את עצמכם כיותר ימנים מאתנו, משום – דעו לכם, לא משנה מה תהיה התוצאה.

אופיר אקוניס: אני תומך – אני מודיע כאן מעל בימת הכנסת – אני תומך.

אופיר אקוניס: אל תשתמשו בזה כדי לומר לציבור: אנחנו יותר ימנים מהליכוד, אנחנו יותר לאומיים מן הליכוד – –

): – – –

אופיר אקוניס: – – משום שהימין האמיתי בישראל הוא הליכוד, ולא אף אחד אחר.

גאלב מג'אדלה: תודה רבה לאדוני.

טלב אלסאנע: יום יבוא והליכוד יהיה בחקירה – – –

גאלב מג'אדלה: חברת הכנסת אורית זוארץ.

טלב אלסאנע: יום יבוא – – – חכה ותראה.

 משה (מוץ) מטלון: מי שאמר את זה זה אנשי קדימה, לא אנשי ישראל ביתנו.

גאלב מג'אדלה: בבקשה.

 משה (מוץ) מטלון: גם אם זה נכון, זה לא אנחנו אמרנו.

אורית זוארץ: כבוד היושב-ראש, חברי וחברותי חברי הכנסת, אני ישראלית גאה, אני יהודייה גאה, אני ציונית, ויש כאן איזו משוואה שאני חושבת שאתם מנסים להוביל אותה, אבל ציוני אינו שווה ימני.

אורית זוארץ: יש גם ציונים אחרים, שהם לא ימנים, והם לא קיצונים, והם לא מתלהמים.

אורית זוארץ: לא ניתן לכם לנכס ולעוות את הציונות.

אורית זוארץ: הציונות היא לא שלכם, הציונות היא של כולנו.

אורית זוארץ: אנחנו חיים במדינת ישראל, אנחנו מתגייסים לצבא, אנחנו שולחים לשם את בנינו ובנותינו – –

 משה (מוץ) מטלון: רק אתם.

אורית זוארץ: – – אנחנו נושאים בנטל, אנחנו משלמים מסים, אנחנו חיים ואוהבים את הארץ הזאת, את מדינת ישראל.

אורית זוארץ: חבר הכנסת דודו רותם, שיצא – –

): – – –

אורית זוארץ: – – איימת עלי קודם שאני הבאה בתור.

אורית זוארץ: אני לא פוחדת.

אורית זוארץ: שמעתי כבר את האמירה והאיומים עלינו, חברי הכנסת, שומרי הסף של הדמוקרטיה והחברה השפויה – –

נחמן שי: מעולם לא – – –

אורית זוארץ: – – קודם כול הארגונים, ואחר כך אתם.

אורית זוארץ: אני גאה במקורותי.

אורית זוארץ: צמחתי וגדלתי בתוך העמותות והארגונים החברתיים בישראל.

אורית זוארץ: ככל שהמדינה מסירה את אחריותה מאזרחיה, בכל תחומי החיים, העמותות והארגונים נכנסים לפעולה ולוקחים אחריות, בכל תחומי החיים – בחברה, ברווחה, בקהילה, בסעד, וכן, גם בשמירה על זכויות אדם.

אורית זוארץ: אלמלא פעילות הארגונים והשמירה על זכויות אדם, היינו מדורגים נמוך מאוד בסחר בבני-אדם וסחר בנשים, ובזכות העבודה של הארגונים מדינת ישראל עלתה בדירוג – –

): אבל לא מדובר בארגונים האלה.

אורית זוארץ: – – וגם משרדי ממשלה.

אורית זוארץ: ולכן – – –

): לא מדובר בארגונים האלה.

אורית זוארץ: ולכן – אנחנו לא יודעים איפה הסוף שלכם, אין לכם גבולות, עם האוכל בא התיאבון.

): אבל את נותנת מנדט.

אורית זוארץ: אני לא נותנת מנדט, יש גורמים שיפקחו.

גאלב מג'אדלה: נא לא להפריע.

גאלב מג'אדלה: כשהיית בחוץ החלטנו לא להפריע אחד לשני.

גאלב מג'אדלה: עכשיו באת, כדאי שתצטרפי.

אורית זוארץ: אנחנו צריכים להסיר את הכובע, כי אם הארגונים האלה לא היו פועלים, היו פוגעים בתקציב מדינת ישראל ובסיוע שאנחנו מקבלים גם מהאמריקנים וגם ממדינות באירופה, ולהוקיר את פועלם.

אורית זוארץ: במקום זה, הממשלה הפופוליסטית, החולנית, המעוותת הזאת, קוראת להשמידם.

אופיר אקוניס: – – –

 משה (מוץ) מטלון: – – –

אורית זוארץ: מירוץ הקולות שיושבים על הגבעות מוציא אתכם מדעתכם, כי בן-ארי מתחזק על חשבונכם, ואתם מתיישרים לפי הלחצים.

אורית זוארץ: הקמת ועדת חקירה פרלמנטרית שתחקור אזרחים וארגוני חברה אזרחית היא פעולה אנטי-דמוקרטית שפוגעת בזכויות אדם, והכול בחסות הממשלה.

אורית זוארץ: הממשלה החולה הזאת, ממשלת נתניהו, מטילה ספק באזרחותנו, בנאמנותנו.

אורית זוארץ: האיומים עלי נעשו בבית הזה, כי כל ביקורת על הממשלה – הכושלת – הופכת לבגידה: מי שלא אתי – נגדי.

אורית זוארץ: מזל שיש כמה שפויים גם בליכוד.

אורית זוארץ: אגב, היועץ המשפטי לממשלה הטיל ספק – –

): – – –

אורית זוארץ: – – במהלך הבזוי, וגם הוא חטף מכם.

אורית זוארץ: בהתנהלות

אורית זוארץ: כם אתם מוסיפים חטא על פשע ומנכסים את הציונות, את היהדות ואת צה"ל לקידום האינטרסים הצרים, העלובים והפוליטיים.

אורית זוארץ: זה לא קרה מעולם בישראל.

אורית זוארץ: בניגוד לכל מה שקורה בעולם, שצועד לכיוון הפלורליזם, הרב-תרבותיות, היכולת שלנו להשפיע הולכת ומצטמצמת אל מול הרוב הדורסני שלכם.

אורית זוארץ: המחאה הזאת צריכה להיות מחאה שמתרחבת מחוץ לגבולות הבית הזה.

אורית זוארץ: אין בכוונתנו להגן על ארגונים שפוגעים במדינת ישראל אבל יש גורמים שיכולים לפגוע ולאכוף – – –

 משה (מוץ) מטלון: זה מה שאתם עושים היום.

אורית זוארץ: אצלכם אין קו אדום.

אורית זוארץ: אתם תתחילו אתם ותסיימו עם האחרים.

אורית זוארץ: גם מי שידבר על סחר בבני-אדם יוקע בסופו של יום.

אורית זוארץ: היוזמה הזאת היא תוצאה של חוסר הבנה מובהק על תפקידו של הפרלמנטר, מהאקדמיה של ישראל ביתנו, שרוצים לערוך מחקר.

אורית זוארץ: התבלבלתם.

אורית זוארץ: תפקידכם, כמחוקקים, לקדם חקיקה ולפקח על פעולות הממשלה שבה אתם יושבים.

דני דנון: זה בתקנון הכנסת.

אורית זוארץ: אני מזכירה לכל החוקרים המהוללים את תפקידיה העיקריים של הרשות המחוקקת.

אורית זוארץ: לתשומת לבם של החוקרים, יש ברשם החברות יחידה שכוללת את כל הנושאים שאתם רוצים לחקור – –

): תקראי בתקנון הכנסת.

דני דנון: תקראי בתקנון הכנסת.

אורית זוארץ: – – ורשם העמותות יכול לנקוט צעדים, סנקציות, קנסות, אי-מתן אישור, מינוי חוקר, דרישות מהעמותות לעמוד בתוכניות ואפילו פירוק העמותה.

אורית זוארץ: ולכן, אם יש חשדות או רצון לחקור, תפנו אליהם.

אורית זוארץ: בשנים האחרונות ישנה התעוררות משמעותית בקרב האזרחים והאזרחיות במדינת ישראל.

אורית זוארץ: מרבית ההתארגנויות נעשות על רקע הגנה על זכויותיהם.

אורית זוארץ: קבוצות אלה מתארגנות במסגרת העמותות, והחברה האזרחית גדלה ב-25% בשנים האחרונות.

אורית זוארץ: הארגון החברתי הוא הקול המזוכך של הדמוקרטיה.

אורית זוארץ: תפקידה של החברה האזרחית להיות שומר בשער, זו שמגינה על קבוצות, על מיעוטים, שזכויותיהם נפגעו ונשללו.

אורית זוארץ: החברה האזרחית באה להעצים את כוחם והשפעתם של אזרחים על מקבלי ההחלטות.

אורית זוארץ: לסיכום דברי, כבוד היושב-ראש, אני חוזרת על דברי יושב-ראש הכנסת ראובן רובי ריבלין בנובמבר 2010, שקרא לנציגי הארגונים החברתיים להיכנס למערכת הפוליטית, כי הכנסת סובלת מבריחה של מוחות.

אורית זוארץ: אתם הדוגמה החיה לכך.

 משה (מוץ) מטלון: את לא.

גאלב מג'אדלה: תודה רבה.

גאלב מג'אדלה: חבר הכנסת יעקב כץ, ולאחריו – חברת הכנסת נינו אבסדזה.

גאלב מג'אדלה: אחריה – חבר הכנסת בן-ארי.

גאלב מג'אדלה: בבקשה, אדוני.

גאלב מג'אדלה: יש לך חמש דקות, הפרעת דקה, מגיעות לך ארבע.

יעקב כץ: אדוני היושב-ראש, מכובדי השר, חברי חברי הכנסת, אני אעשה את זה קצר.

יעקב כץ: אני באמת חושב, כמו שאמרה חברת הכנסת זוארץ, שכולנו ציונים וכולנו אוהבים, וכולנו אוהבים את המדינה, ולא צריך לחלק ציונים האחד לשני.

יעקב כץ: אני באמת שאלתי את עצמי, אני אדם מאמין, זאת אומרת גדלנו ולמדנו על ז'בוטינסקי אבל אנחנו מאמינים בה' אלוקי ישראל, אדוני היושב-ראש.

יעקב כץ: אני תמיד שואל, יש בגמרא סיפורים על רבי עקיבא שאמר "כל מאן דעביד רחמנא – לטב עביד".

יעקב כץ: כל דבר שקורה, קורה לטוב – – – היו"ר גאלב מג'אדלה אתה מתכוון לאלוהים אחד של כולנו.

יעקב כץ: אלוהים אחד של כולנו, ברור.

יעקב כץ: אלוהים שלך, אלוהים שלי, אלוהים של כולנו.

יעקב כץ: הוא ברא את כל העולם, הוא ברא את כל בעלי-החיים, הוא ברא את היהודים, הוא ברא את הנוצרים, הוא ברא את המוסלמים, ברא את כולם וכולנו אחראים.

יעקב כץ: וישראל באומות כלב באיברים.

יעקב כץ: ואני תמיד שואל, "כל מאן דעביד רחמנא – לטב עביד", אדוני היושב-ראש, גם זו לטובה.

יעקב כץ: אז איך זה קורה שחברי כנסת מקדימה, אוהבי מדינת ישראל, כמו חבר הכנסת בילסקי, חבר הכנסת אביטל מפקד סיירת מטכ"ל, מופז, כולם גיבורי חיל.

יעקב כץ: יש אגודה בשם "בצלם", שמי שיקרא על תולדותיה, מנהליה, חזונה, שאיפותיה, אין להם שום בעיה, ומבחינתם בצדק – ואולי כבודו יסכים לדבר הזה, אבל אני חושב שרוב מדינת ישראל לא מסכימה, שכל הערבים שעזבו את הארץ ב-1948 או לפני 1948 ישובו עם צאצאיהם, 5 או 6 מיליון, פה, לארץ-ישראל.

יעקב כץ: וגם הארגונים האחרים, אני חושב, לא רחוקים.

יעקב כץ: איך קורה, ואני מנסה להבין את הקדוש-ברוך-הוא, חבר הכנסת בילסקי, למה הקדוש-ברוך-הוא עושה לנו שאנשים טובים כל כך כמוכם, מגינים על מי שרוצה בהשמדתנו?

יעקב כץ: ואני רוצה להבין את זה.

זאב בילסקי: אתה יכול לפרט קצת את העניין של הטובים?

יעקב כץ: כן, כן, של הטובים.

יעקב כץ: אתה יודע, אני לא יכול להאריך, חוץ מהחתימה, באוסטרליה, בדרום-אפריקה.

יעקב כץ: אני שואל איך קורה, אדוני היושב-ראש, מכובדי השר מתן וילנאי, שאנשים טובים כל כך, גיבורים כל כך, ציונים כל כך, תומכים בעמותה שעניינה, בהבנתי – חבר הכנסת אילן גילאון, אם מותר לנו לחלוק.

יעקב כץ: אחד יגיד שהם חברתיים.

יעקב כץ: אני חושב, באופן דמוקרטי, ואין משטרת מחשבות, שזו עמותה שמאיימת על קיומה של מדינת ישראל הרבה שנים.

אורית זוארץ: תתלוננו במשטרה.

יעקב כץ: אני אגיד לכם מדוע, אגיד לכם עכשיו את הסיבה, והעמקתי וחקרתי ודרשתי, ובזה אסיים: יש לנו היום 6 מיליון יהודים בארץ ישראל.

יעקב כץ: יש עוד כ-700,000 יהודים שכבר מתגוררים – – – היו"ר גאלב מג'אדלה נא לא להפריע.

יעקב כץ: חברת הכנסת זוארץ, כ-700,000 יהודים שמתגוררים בשטחים ששוחררו במלחמת ששת הימים, זה כולל רמת-הגולן, כולל מזרחה של ירושלים.

יעקב כץ: ואני שואל, איך נגיע ל-2 מיליון, איך נגיע ל-3 מיליון יהודים שם.

יעקב כץ: אבל כשחברי הכנסת הערבים רואים – אם בארזים נפלה שלהבת, אם אתם מגינים על "בצלם", הם בחיים לא יוותרו על מה ש"בצלם" רוצה – –

אורית זוארץ: אל תכניס לי מלים לפה.

יעקב כץ: – – ממילא לא יהיה אף פעם שלום, ממילא אנחנו לא נוכל להתקדם – רגע – – –

אורית זוארץ: לא, לא.

אורית זוארץ: אל תכניס לי מלים לפה, אל תתבלבל.

אורית זוארץ: אתם מערבבים.

גאלב מג'אדלה: – – – בשמך ובעמדתך.

יעקב כץ: בשמי, בשמי.

אורית זוארץ: הוא אמר "זוארץ".

יעקב כץ: אני אמרתי, חברת הכנסת זוארץ, שבזכותכם, בזכות טוב לבכם ואהבתכם את הגרועים שבאויבינו, מה יגידו חבר הכנסת הערבים?

יעקב כץ: הם יגידו: אנחנו יכולים לוותר על מה שבילסקי רוצה?

יעקב כץ: אנחנו יכולים לוותר על מה ששי נחמן רוצה?

יעקב כץ: לתת את ארץ-ישראל ל"בצלם"?

יעקב כץ: ולכן, הם בחיים לא יסכימו לשלום – –

אורית זוארץ: – – –

קריאה: – – –

יעקב כץ: – – ואנחנו נמשיך לבנות וללדת וליצור, וכל שנה ניתן לכם את הנתונים איך עלינו בעוד 6% ובעוד 6%, והתפקיד שהקדוש-ברוך-הוא הועיד לכם – להיות רימון העשן של עם ישראל.

יעקב כץ: דרך העשן שאתם ממסכים, אנחנו בינתיים פורצים קדימה, בונים, מיישבים, מתקדמים, ואתם – רימון עשן.

אילן גילאון: – – –

קריאות: – – –

נחמן שי: רימון עשן, זאת אומרת: סרק, סרק, אתה מתכוון: סרק, סרק.

גאלב מג'אדלה: חברת הכנסת נינו אבסדזה ולאחריה – חבר הכנסת בן-ארי.

קריאות: – – –

גאלב מג'אדלה: בבקשה, גברתי.

אורית זוארץ: האמת שגם ראש הממשלה הוא קצת סרק בעניין הזה.

נינו אבסדזה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, כבוד השר, הרבה מלים מפחידות ולא סימפתיות נאמרו היום, כמו "יום שחור לדמוקרטיה", כמו "ציד מכשפות", כמו הרבה.

נינו אבסדזה: כל אחד מהחברים שלי, מי שדמוקרטיה וליברליזם אמיתי קרובים ללבם וחשובים להם, כמעט כל אחד אמר:

נינו אבסדזה: אנחנו יודעים איפה זה מתחיל אבל אף אחד לא יודע איך זה נגמר.

נינו אבסדזה: אני לא מכשפה, אף-על-פי שיוזמי החוק הזה נורא רוצים להפוך אותי ואת כל החלק הליברלי של החברה הישראלית למכשפות, ואחרי זה לצוד אותנו, אין לי ספק, אבל אני לא מכשפה.

נינו אבסדזה: אם תרשו לי, בכל מקרה, אני רוצה קצת להגיד שאני יודעת מה יהיה בעתיד, ותרשו לי רק לצטט שני ציטוטים קצרים.

נינו אבסדזה: האחד: "המפרסם קריאה פומבית להטלת חרם על מדינה ועל-פי תוכנה של הקריאה והנסיבות שבהן פורסמה, יש אפשרות סבירה שהקריאה תביא להטלת החרם, עושה עוולה אזרחית והוראות פקודת הנזיקין יחולו עליו".

נינו אבסדזה: הציטוט השני: "הסברה או תעמולה כוללות קריאה להפלת או החלשת השלטון, וכמו כן, הפצה, הכנה או אחסון של ספרות בעלת אותו תוכן מובילים לעונש מאסר" וכך הלאה וכך הלאה.

נינו אבסדזה: נחשו מאיפה הציטוטים האלה?

נינו אבסדזה: האחד, מי שזוכר, מכיוון שאנחנו מדברים על חוק החרם, שעבר לא מזמן, כולם זוכרים, זה בסדר.

נינו אבסדזה: הציטוט השני – מהחוק של המשפט הפלילי של ברית-המועצות מ-1926.

נינו אבסדזה: בחוק הזה ובחוקים דומים השתמשו ב-1937, 1938, כששפטו אנשים בלי שום שופטים.

נינו אבסדזה: שפטו ושלחו אותם למוות.

נינו אבסדזה: החוקים של סטלין.

נינו אבסדזה: חוקים של בולשביקים ושל קג"ב.

נינו אבסדזה: זה מה שאתם מנסים להביא למדינה הזאת, כדי איכשהו לזכות בלבם של אותם מקצת הבוחרים שבשבילם כל החוקים האלה.

נינו אבסדזה: במקום זה, רבותי, תדאגו באמת לאזרחי ישראל.

נינו אבסדזה: הם לא צריכים חוקים נגד הדמוקרטיה, הם צריכים דיור, הם צריכים כסף, הם צריכים שיהיה להם איפה לגור.

נינו אבסדזה: לא אכפת להם מכל החוקים של ציד מכשפות, כי זה לא מביא שום דבר.

נינו אבסדזה: וזה עוד חוליה בשרשרת קטסטרופלית.

נינו אבסדזה: זה מתחיל בחוק החרם, זה נמשך בחוק ועדות חקירה, ומה עוד רציתם?

נינו אבסדזה: חבר הכנסת בן-ארי, אם אני לא טועה, אמרת שצריך לשים קץ, להעמיד במקומה את המערכת – החונטה המשפטית – במדינת ישראל.

נינו אבסדזה: זה מה שאתם רוצים, להפוך מדינה דמוקרטית לחונטה.

מיכאל בן-ארי: אתם הפכתם אותה לחונטה.

מיכאל בן-ארי: אנחנו מנסים להחזיר אותה למוטב.

גאלב מג'אדלה: אתה אחריה בתור.

גאלב מג'אדלה: אל תפריע.

מיכאל בן-ארי: לא, אני עונה לה – – –

גאלב מג'אדלה: לא, תענה לה פה בתור שלך, לא בתור שלה.

נינו אבסדזה: השאלה היא דרך מה.

נינו אבסדזה: דרך לעשות את המדינה הזאת טיפה יותר טובה ואנושית, או דרך לחפש את אויבי העם?

נינו אבסדזה: אתם לא מצליחים להתגבר.

נינו אבסדזה: הקואליציה הזאת לא מצליחה להתגבר באמת על הסכנות האמיתיות.

נינו אבסדזה: הסכנות האמיתיות הן לא בחוסר דמוקרטיה, שעדיין לשמחתי הגדולה יש פה; הסכנות האמיתיות הן בשדרות-רוטשילד, הן באוהלים, במקום שיושבים אנשים שאין להם במה לשלם מחר על שכירות, או בכלל, לא מחר, לא אתמול ולא היום.

נינו אבסדזה: פה הסכנה האמיתית.

נינו אבסדזה: ואתם פה מחוקקים חוק אחרי חוק אחרי חוק, ואף אחד חוץ מכם לא יודע לאן זה מוביל.

נינו אבסדזה: אמרתי, אני עוד לא מכשפה, אבל אני כן יודעת לנחש – אתם מובילים את כל הסיפור הזה לחוסר דמוקרטיה מוחלט, ולא בגלל זה – לא בגלל זה – אני עוד פעם חוזרת ומדברת – – –

גאלב מג'אדלה: למה אתם מפריעים לחברת הסיעה שלכם?

גאלב מג'אדלה: אני לא מבין.

זאב בילסקי: אנחנו מתייעצים.

גאלב מג'אדלה: מה זה "מתייעצים"?

גאלב מג'אדלה: על חשבון הזמן שלה?

קריאות: – – –

גאלב מג'אדלה: היא לא מתרכזת בדברים בגללכם.

שלמה מולה: אנחנו – – –

גאלב מג'אדלה: אוי, באמת, תכבדו את חברת הסיעה שלכם.

נינו אבסדזה: אנחנו רק מתייעצים איך אנחנו נתגבר, כשמחר כולם יגידו שכולנו מכשפות ומכשפים.

נינו אבסדזה: אני לא יודעת אם קיימת המלה הזאת בעברית בזכר, אבל "מכשפות", בסדר?

מיכאל בן-ארי: – – – מכשפות.

נינו אבסדזה: אוקיי, זה מתאים לי, התפקיד.

נינו אבסדזה: עוד פעם אני רוצה לחזור, מטעם אותם אנשים שדיברתי עליהם, והחוקים האלה, אם לא הם עצמם, הסבים, הסבתות, האמהות וההורים שלהם חוו את זה על בשרם.

גאלב מג'אדלה: נא לסיים.

נינו אבסדזה: מטעם אותם מיליון עולים שבאו לפה – לא בגלל זה ברחנו משם, כדי שעוד פעם, ישראל, שהפכה לביתנו, תהפוך למדינה טוטליטרית.

נינו אבסדזה: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

גאלב מג'אדלה: תודה רבה.

גאלב מג'אדלה: חבר הכנסת מיכאל בן-ארי.

גאלב מג'אדלה: אחריו – חבר הכנסת משה מטלון.

גאלב מג'אדלה: בבקשה, אדוני.

מיכאל בן-ארי: אדוני היושב-ראש, נכבדי, אדוני השר – –

גאלב מג'אדלה: כבוד השר לשעבר.

מיכאל בן-ארי: – – עמיתי חברי הכנסת, אני שומע פה בשעות האחרונות – איך הגדיר את זה ידידי חבר הכנסת אריה אלדד?

מיכאל בן-ארי: את צווחות הקוזק הנגזל.

מיכאל בן-ארי: את המוסר הכפול.

מיכאל בן-ארי: יש מוסר אחד לימין ומוסר אחד לשמאל.

מיכאל בן-ארי: בשבוע שעבר שמענו, אחרי חוק החרם, המרדה ממש – אנחנו לא נקיים את החוק הזה, אנחנו נקרא לא לקיים את החוק הזה.

מיכאל בן-ארי: חוק שנחקק בבית-המחוקקים של מדינת ישראל – אוהבים אותו, לא אוהבים אותו – ברוב דמוקרטי?

מיכאל בן-ארי: להזכיר לכם איך התקבל פה חוק אוסלו?

אריה ביבי: בן-ארי, אתה מקיים חוקים?

מיכאל בן-ארי: ידידי, אתה תסיר את החסינות, אני אתבע אותך על דיבה.

מיכאל בן-ארי: אני לא מקיים חוקים?

אריה ביבי: אתה אמרת.

מיכאל בן-ארי: אני המחוקק, אני לא מקיים חוקים?

אריה ביבי: אתה והחברים שלך – – –

גאלב מג'אדלה: חבר הכנסת אריה.

מיכאל בן-ארי: תן.

מיכאל בן-ארי: תן לי להקשיב לו.

אריה ביבי: אתם מקימים כל מיני דברים שהמשטרה אחר כך אומרת לכם לפרק ואתם לא מפרקים.

מיכאל בן-ארי: יפה.

מיכאל בן-ארי: אנחנו מיישבים את ארץ-ישראל על כל מרחביה.

אריה ביבי: יפה כבר לא.

מיכאל בן-ארי: אנחנו מקיימים חוק.

מיכאל בן-ארי: אם אנחנו לא מקיימים את החוק אפשר לתבוע אותנו למשפט.

מיכאל בן-ארי: אבל אני לא ממריד.

מיכאל בן-ארי: פה ממרידים.

מיכאל בן-ארי: עמדה פה חברת הכנסת זהבה כיבוש והמרידה.

מיכאל בן-ארי: לעשות חרם, היא אמרה.

מיכאל בן-ארי: ממש המרדה.

אילן גילאון: – – – אתה שילמת כסף, on camera, לחיילים שמסרבים פקודה.

מיכאל בן-ארי: תמשיך להגיד את השקר הזה עוד חמש פעמים, אולי מישהו יאמין לך.

אילן גילאון: זה נכון או לא נכון?

אילן גילאון: ראינו את הסרט הזה – במצח נחושה אתה אומר את זה.

מיכאל בן-ארי: תגיד, תגיד.

מיכאל בן-ארי: תגיד עוד פעם.

אילן גילאון: אתה שילמת כסף, on camera, שוחד לחיילים שיסרבו פקודה.

מיכאל בן-ארי: תגיד עוד פעם את השקר הזה.

אילן גילאון: שוחד לחיילים שסירבו פקודה.

מיכאל בן-ארי: אז תתבע אותי.

מיכאל בן-ארי: למה לא הגשת תלונה על זה, אגב?

אילן גילאון: דווקא הגשתי.

מיכאל בן-ארי: נו, מה קורה?

מיכאל בן-ארי: מה קורה?

מיכאל בן-ארי: זה שקר וכזב.

מיכאל בן-ארי: שיהיה ברור שמה שאתה אומר – מה שאתה אומר עכשיו זה שקר וכזב.

מיכאל בן-ארי: קדימה, אני מוכן להיחקר על זה.

אילן גילאון: – – –

מיכאל בן-ארי: אני מוכן להיחקר על זה, חבר הכנסת גילאון – –

אילן גילאון: – – –

מיכאל בן-ארי: – – אם זה מה שיש לך מולי.

גאלב מג'אדלה: חבר הכנסת גילאון.

מיכאל בן-ארי: החברה שלך פה, זהבה כיבוש, המרידה נגד החקיקה של מדינת ישראל.

מיכאל בן-ארי: אתם ממרידים.

מיכאל בן-ארי: אתם ממרידים נגד הדמוקרטיה ומדברים על דמוקרטיה.

אילן גילאון: – – – שלמונים.

מיכאל בן-ארי: שלמונים, שלמונים.

מיכאל בן-ארי: תגיד, תגיד.

מיכאל בן-ארי: נו, עוד.

מיכאל בן-ארי: נו.

אילן גילאון: שילמת שוחד – הצטלמת עם זה – – –

מיכאל בן-ארי: כן, אני הצטלמתי משלם שוחד לחיילים.

מיכאל בן-ארי: כן, כן.

אילן גילאון: – – –

מיכאל בן-ארי: ודאי, ודאי.

מיכאל בן-ארי: תשקר פה לעיני כולם, אין בעיה.

אילן גילאון: אתה רוצה שאני אקרין לך את הסרט הזה?

מיכאל בן-ארי: כן, תראה לי את הסרט הזה, תראה לכולנו את הסרט הזה, נקרין פה, על הקיר של קרוון.

אילן גילאון: אתה – – – ועוד רב – – – לא רבנים, לא יהודים, מושחתים.

מיכאל בן-ארי: רבותי, אני רוצה להזכיר לחברת הכנסת נינו אבסדזה – – –

גאלב מג'אדלה: חבר הכנסת גילאון, עכשיו הזמן של בן-ארי מתארך.

אילן גילאון: איזו עזות מצח יש לו.

גאלב מג'אדלה: תגיד בתור שלך מה שאתה רוצה.

אילן גילאון: אין לי תור היום.

אילן גילאון: אמרו – – –

גאלב מג'אדלה: אני אתן לך את הזמן שלי.

גאלב מג'אדלה: תודה רבה.

גאלב מג'אדלה: בבקשה, חבר הכנסת בן-ארי.

מיכאל בן-ארי: יפה.

מיכאל בן-ארי: יפה.

אילן גילאון: – – –

גאלב מג'אדלה: חברים, יש תור.

גאלב מג'אדלה: 54 אנשים צריכים עוד לדבר.

גאלב מג'אדלה: מה, אתם רוצים שנתחיל להוציא אתכם?

גאלב מג'אדלה: בבקשה, אדוני.

מיכאל בן-ארי: אני רוצה לענות לך, בהערה צדדית, חברת הכנסת נינו אבסדזה, לגבי ההערה שלי בשבוע שעבר, שכיניתי את בית-המשפט העליון "חונטה".

מיכאל בן-ארי: אבל אני הסתמכתי על גדולים וחזקים ממני, כמו לדוגמה – אני ממליץ לקרוא את הספר של נעמי לויצקי "העליונים", ותראי איך מתנהלים שם דברים, אז אולי תביני מנין לקוחה המלה "חונטה"; אולי היא מעודנת.

מיכאל בן-ארי: תשמעי את הביקורת שיש לפרופסור דניאל פרידמן, מי שהיה כאן שר משפטים, על איך מתנהל בית-המשפט העליון, ותביני.

מיכאל בן-ארי: אנחנו רק באנו לעניין הזה של הדיבור שלנו על בית-המשפט העליון, שזה לא יתנהל כמו ברוסיה, שחבר מביא חבר, שאם אני שופט בית-המשפט העליון אז ארבעה מילדי מתמחים זה אחר זה אצל השופטים העמיתים שלי, כשאני סולל את דרכם לפרקליטות ואחר כך לאיזה – את זה אנחנו מכנים "חונטה".

מיכאל בן-ארי: זה באמת מתאים למדינות אפלות, וכיוון שאנחנו רוצים דמוקרטיה ושוחרי דמוקרטיה, אנחנו נגד זה.

מיכאל בן-ארי: אבל אני רוצה לומר מה עומד בסוד העניין – – –

נינו אבסדזה: אני יודעת מה היה אצל פינושה, ולא הייתי רוצה – – –

מיכאל בן-ארי: פינושה, פינושה.

מיכאל בן-ארי: בואו נמשיך, רבותי.

מיכאל בן-ארי: אני רוצה לדבר פה בעצם על עיקר העניין.

מיכאל בן-ארי: מי שראה היום את העיתון "אל-ארד" רואה בעצם איפה קבורה הדמוקרטיה, איפה קבורה הצעקה הגדולה הזאת.

מיכאל בן-ארי: אני רוצה להקריא לכם קטע קצר של חברת מערכת עיתון "הארץ", נגיד גם את שמה – השם של המאמר הוא "גאווה חרד"לית" – אבירמה גולן, והיא כותבת ככה: "החילונים בישראל מתקשים לפענח את המהפכה הדתית המתחוללת לנגד עיניהם, משום שהם רגילים להתקוטט עם החרדים, המייצגים דתיות יציבה ושמרנית, ומתבלבלים לנוכח החרד"לים – החרדים הדתיים-לאומנים".

מיכאל בן-ארי: זה מין כינוי גנאי.

מיכאל בן-ארי: מכבסת המלים הזאת.

מיכאל בן-ארי: בהערה צדדית – אני אצא מפה רגע – יש "קואליציית נשים לשלום".

מיכאל בן-ארי: גברת מאוד נכבדת – או תפקפקו בזה – בשם רעיה ירון הולכת ומתחבקת עם אמו של אחד מרוצחי משפחת פוגל, עם זה ששמע את הבכי של התינוק, וזה לא היה לו כל כך נעים, זה הפריע לו, אז הוא חזר – הבכי של התינוקת, של הדס – אז הוא חזר כדי לשחוט אותה.

מיכאל בן-ארי: היא קואליציית נשים למען שלום – מחבקת אמא של רוצחים, נכנסת לכפר של רוצחים מתועבים, אז קוראים לזה "קואליציית נשים לשלום".

מיכאל בן-ארי: רבותי, מכבסת המלים הזאת, של "זכויות האזרח", וכל המלים האלה של זכויות, אני לא רואה אותם אף פעם דואגים לזכויות שלי.

מיכאל בן-ארי: משום מה זכויות תמיד נמצאות באותו מקום.

מיכאל בן-ארי: כשאני שומע את מי שמנהל את ענייני זכויות האזרח, דן יקיר, כשהוא בא לבית-המשפט העליון ואומר: אני נמצא כאן מאהבתה של חנין זועבי, אני מבין.

מיכאל בן-ארי: לא מעניין אותו זכויות אזרח, מעניין אותו אזרח מאוד מאוד מסוים.

מיכאל בן-ארי: אז בואו נפסיק בבקשה עם מכבסת המלים האלה.

מיכאל בן-ארי: גם אני יכול להקים תנועה לזכויות אזרח.

מיכאל בן-ארי: המלים האלה ומכבסות המלים שמשתמשים בהן – אנחנו תנועות השלום, אנחנו רופאים למען שלום, אנחנו – איך קוראים לזה – רבנים למען שלום?

מיכאל בן-ארי: אין שם רב אחד, וכו' וכדומה, זה משחק מלים, והציבור בישראל מאס בזה.

גאלב מג'אדלה: נא לסיים.

גאלב מג'אדלה: נא לסיים.

מיכאל בן-ארי: מה?

מיכאל בן-ארי: אני רק התחלתי, הם הפריעו לי.

מיכאל בן-ארי: ברשותכם, אני רוצה להקריא לכם את אבירמה גולן.

שלמה מולה: הציבור מאס באידיאולוגיה שלך.

גאלב מג'אדלה: מולה, לא להפריע.

מיכאל בן-ארי: זה מרתק, אני שמעתי פה דברים – תן לי לקרוא.

גאלב מג'אדלה: נא לסיים.

מיכאל בן-ארי: בסדר, מה זה לסיים?

מיכאל בן-ארי: אדוני, תהיה אתי קצת ליברל, קצת ליברליות אתי גם.

גאלב מג'אדלה: הנה, נתתי לך, בבקשה.

גאלב מג'אדלה: תקרא ותסיים.

מיכאל בן-ארי: אני אקרא ואסיים.

נינו אבסדזה: תנסה להקים ארגון שידאג לזכויות של – – –

מיכאל בן-ארי: "– – – החרדים הדתיים-לאומנים.

מיכאל בן-ארי: במובנים רבים, החרד"ליות החדשות", כאילו הנשים שלנו, "נשות קריירה משכילות", מודה, "שצמחו בחינוך דתי מתון ובוחרות להקצין את סממני דתיותן" – יש לה בעיה?

מיכאל בן-ארי: יש לה בעיה עם זה?

מיכאל בן-ארי: היא תיכנס לתוך הכיסוי-ראש של הנשים שלנו?

מיכאל בן-ארי: היא רוצה להיכנס לעניין של הקפדה של הנשים שלנו במצוות ובהלכות שבת או בהלכות של איסור והיתר או איזה הכשר אנחנו נאכל ובאיזה הכשר אנחנו לא נאכל?

מיכאל בן-ארי: אבל זה מציק, זה מעיק.

מיכאל בן-ארי: זה מעיק – "לרבות קבלה גורפת של סמכות רבנית" – מאז ומתמיד קיבלנו סמכות רבנית, לא תסור מכל אשר יורו לך.

אריה ביבי: בן-ארי, בן-ארי – – –

גאלב מג'אדלה: חסר הכנסת ביבי, אל תפריע, תן לו לסיים.

מיכאל בן-ארי: ומה הכי מרגיז אותה?

מיכאל בן-ארי: – "הגברת הילודה והחמרה בצניעות".

מיכאל בן-ארי: אני מודה, אנחנו ברוך השם, הקריירה העיקרית שלנו וההתעסקות העיקרית שלנו זה בגידול ילדים ובחינוכם, וזאת הדמוקרטיה שמפחדת ממנה אבירמה גולן.

אילן גילאון: – – –

מיכאל בן-ארי: אני יודע איך אתם מכנים אותנו, אני יודע איך אתם מכנים אותנו.

אילן גילאון: – – – תצחצח את השיניים שלך.

גאלב מג'אדלה: נא לא להפריע, גילאון.

מיכאל בן-ארי: אני יודע, אני אצחצח את השיניים שלי אחר כך.

גאלב מג'אדלה: נא לא להפריע, נא לסיים.

מיכאל בן-ארי: אני אסיים משפט אחרון.

מיכאל בן-ארי: היא מזהירה את התרבות החילונית – – –

אילן גילאון: – – –

מיכאל בן-ארי: היא מזהירה אתכם.

מיכאל בן-ארי: אז אני מציע, תאמצו תרבות כלשהי במקום לנגח, במקום לשנוא.

אילן גילאון: – – –

גאלב מג'אדלה: נא לא להפריע.

מיכאל בן-ארי: אותו אף פעם לא מוציאים, אותו אף פעם לא מוציאים.

נינו אבסדזה: הוא אומר בצדק, הוא צריך להיזהר.

גאלב מג'אדלה: חבר הכנסת בן-ארי, נא לסיים.

מיכאל בן-ארי: אני צריך להיזהר?

מיכאל בן-ארי: אני שמעתי פה את סאת השנאה ואת הקללות ואת הגידופים ואת ההשוואות שנעשו כאן.

מיכאל בן-ארי: אין לזה אח ורע, אין לזה אח ורע.

מיכאל בן-ארי: אין לזה אח ורע.

נינו אבסדזה: כשאתם קוראים למפקד בצה"ל "אייכמן", זאת לא שנאה?

מיכאל בן-ארי: אין לזה אח ורע.

מיכאל בן-ארי: בסך הכול אנחנו רוצים לבדוק מי מממן את רעיה ירון.

קריאות: – – –

גאלב מג'אדלה: בבקשה לסיים.

מיכאל בן-ארי: מי מממן את רעיה ירון, שמחבקת רוצחים, שמחבקת רוצחי ילדים.

מיכאל בן-ארי: אני רוצים לדעת מי מממן אותה, לא לשפוט אותה.

מיכאל בן-ארי: רק את זה הציבור צריך לדעת, שתסירו את מסכת הצביעות.

נינו אבסדזה: מפקד בצה"ל, קוראים לו "אייכמן", זאת לא שנאה?

גאלב מג'אדלה: תודה רבה.

גאלב מג'אדלה: תודה רבה.

גאלב מג'אדלה: חבר הכנסת משה מטלון, בבקשה.

קריאות: – – –

נינו אבסדזה: אחד המפקדים הכי טובים, אומר בן-אדם שמבין יותר טוב ממני.

אילן גילאון: – – –

גאלב מג'אדלה: נא לא להפריע.

גאלב מג'אדלה: חבר הכנסת גילאון, הוא סיים, הוא סיים, הוא ירד מהדוכן.

גאלב מג'אדלה: עכשיו אתה צריך להתווכח אתו מחוץ למליאה, בבקשה.

גאלב מג'אדלה: נא לשבת, חבר הכנסת בן-ארי.

גאלב מג'אדלה: בבקשה, אדוני.

 משה (מוץ) מטלון: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, רוח רעה נושבת בכנסת ישראל.

 משה (מוץ) מטלון: נציגי הדמוקרטיה הליברלית מחרימים יהודים המיישבים את ארץ-ישראל.

 משה (מוץ) מטלון: נציגי הדמוקרטיה הליברלית בישראל מחרימים אנשים שנאבקים על מטה לחמם ומייצרים את מוצריהם ברחבי ארץ-ישראל.

 משה (מוץ) מטלון: אבל אני גאה על היותי חבר ברשות המחוקקת של המדינה הדמוקרטית הזאת.

 משה (מוץ) מטלון: אני גאה על יכולתי להציג דעות שונות.

 משה (מוץ) מטלון: אבל כשאני מציג דעות שונות זה פאשיזם, כשהם מציגים דעות שונות זה פלורליזם.

 משה (מוץ) מטלון: אני רוצה ליהנות מאוזניים קשובות וסובלניות גם מהצד הזה.

 משה (מוץ) מטלון: על כל פנים, אני רוצה להתבטא באופן חופשי ושלא יכנו אותי, לא פאשיסט ולא אחד שרומס ברגל גסה את המיעוט.

 משה (מוץ) מטלון: אני גאה על כך שאני חבר כאן אבל אני גם חרד.

 משה (מוץ) מטלון: אני חרד משום שאני רואה שאלה שמגינים עלינו בעת שאנו מנהלים את אותו אורח חיים דמוקרטי ונלחמים עליו, אותם חיילות וחיילי צבא-הגנה לישראל אינם חשים עוד בטוחים.

 משה (מוץ) מטלון: דמוקרטיה אינה מלה בעלמא.

 משה (מוץ) מטלון: מדובר בערך שיש לשמור אותו, לשמר אותו ובראש ובראשונה גם באופן פיזי, שכן שום דיבור על חופש דיבור לא יהיה שווה ללא מדינה דמוקרטית, אבל מוגנת; מדינה שיודעת להגן על הדמוקרטיה שלה.

 משה (מוץ) מטלון: הראשונים לעשות כן הם אותם בנותינו ובנינו שנשלחים על-ידינו לשמור על גבולותיה של הארץ הזאת, אלה שמקריבים את מיטב שנותיהם, לעתים את גופם ואת נפשם, כדי שאנחנו נוכל לעלות פה אל הפודיום ולומר לכולכם: הדמוקרטיה חיה, בועטת, בראש ובראשונה בזכות אותם נוכחים-נפקדים, לובשי המדים.

 משה (מוץ) מטלון: בשם אותה דמוקרטיה צצו עשרות רבות של ארגונים המתעטפים בשמות סכריניים מחממי לב: "קרן חדשה", "עדאלה", "פרופיל חדש", "איתיג'אה".

 משה (מוץ) מטלון: ארגונים אלה, בשם אותו ערך של חופש ביטוי והתארגנות היאה למדינה פתוחה וסובלנית ובשם אותה דמוקרטיה, פוגעים באופן ישיר באותו קו ראשון של חיילות וחיילים, כשבאופן שסותר כל היגיון בריא מאפשרים להם, לאותם ארגונים, להתהלך כאן חופשי על אדמת ארץ-ישראל ולפגוע, הכול, כמובן, באצטלת הדמוקרטיה.

 משה (מוץ) מטלון: אותם ארגונים רעים, קהי חושים, מערערים את ביטחונם של בנותינו ובנינו, חושפים אותם לעיני כול, מגישים נגדם תביעות, תלונות וקובלנות, בארץ ובעיקר בחוץ-לארץ; מדיחים נוער צעיר להשתמט משירות צבאי, ואם צריך אז גם בתוך בתי-הספר התיכוניים ולעתים גם באישור מנהלי אותם בתי-ספר.

 משה (מוץ) מטלון: כאשר אנו זועקים למראה האבסורד, הם מתבוננים בנו, חברי הכנסת, ישר בעיניים ואומרים: אין מה לעשות, זוהי דמוקרטיה, זה חופש ביטוי, אילן גילאון.

 משה (מוץ) מטלון: אני שואל אתכם, חברי חברי הכנסת: אם בתכם או בנכם הקטנים, בשם אותו חופש ופתיחות שאתם מגדלים אותם, היו מכניסים אל חדרם חברים לא מוכרים, האם לא הייתם מתעקשים לתהות על קנקנם של אותם חברים – מהיכן הגיעו?

 משה (מוץ) מטלון: היכן הם גרים?

 משה (מוץ) מטלון: האם האינטראקציה הבסיסית שלהם עם ילדכם חיובית בעיקרה?

 משה (מוץ) מטלון: אם התשובה על כך היא כל כך פשוטה, אני משוכנע שלכולנו היא פשוטה.

 משה (מוץ) מטלון: אז מדוע בשם האלוהים אני עושה את מה שאני עושה כעת?

 משה (מוץ) מטלון: אני וחברי בישראל ביתנו צריכים לשכנע אתכם לעשות את אותו מעשה פשוט והגיוני כל כך, שכל הורה מודאג היה עושה באינסטינקט הבריא שלו.

 משה (מוץ) מטלון: בשבועות הקרובים, גברתי היושבת-ראש, תונח על שולחן ועדת שרים לחקיקה הצעת חוק שהגשתי, שעניינה מימון הגנה משפטית מלאה של המדינה לכל חייל, חיילת, מפקדת או מפקד בשירות או אחריו שמאוימים על-ידי אותם ארגונים בהגשת תלונה או תביעה בארץ או מחוצה לה.

 משה (מוץ) מטלון: ההיגיון העומד בבסיס הצעת חוק זאת קשור בעבותות לדרישתי מחברי הבית הזה להצביע היום בעד הקמת ועדת חקירה פרלמנטרית לבחינת מקורות המימון של אותם ארגונים.

 משה (מוץ) מטלון: מחובתנו הבסיסית, רבותי, לשמור ולהגן על אלה ששומרים ומגינים עלינו יום-יום, שעה-שעה.

 משה (מוץ) מטלון: תודה רבה.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לחבר הכנסת משה מוץ מטלון.

אורלי לוי אבקסיס: הבא בתור ברשימת הדוברים – חבר הכנסת חמד עמאר.

אורלי לוי אבקסיס: לרשותך חמש דקות.

חמד עמאר: גברתי היושבת-ראש, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, אני ישבתי כאן ושמעתי הרבה חברי כנסת שדיברו.

חמד עמאר: שאלתי את עצמי: בואו נניח שהתקשורת היתה תומכת בהצעה של חברת הכנסת פאינה והיתה משבחת את הצעת החוק להקמת ועדת חקירה; היתה אומרת כמה היא עוזרת למדינת ישראל ותומכת במדינת ישראל וכמה היא טובה.

חמד עמאר: אני אומר לכם, היינו שומעים דברים אחרים כאן.

חמד עמאר: היינו שומעים דברים אחרים כאן, אם רק התקשורת היתה תומכת.

חמד עמאר: אני אגיד לך, אדוני חבר הכנסת, בהצבעה הראשונה חלק מחברי קדימה הצביעו בעד.

חמד עמאר: מה השתנה בין ההצבעה הראשונה לעכשיו?

חמד עמאר: לא השתנה שום דבר.

חמד עמאר: שום דבר לא השתנה אבל השתנה דבר אחד, שהתקשורת עמדה נגד ההצעה.

חמד עמאר: כי אם התקשורת היתה עם ההצעה ותומכת בהצעה, אני מבטיח לך שהיינו רואים היום הצגה אחרת לגמרי, הצגה אחרת לגמרי.

חמד עמאר: אני אגיד לכם, אני חבר בוועדה המשותפת של הווד"לים.

חמד עמאר: בישיבה הראשונה היו אולי שלושה חברי כנסת.

חמד עמאר: בישיבה השנייה, גם כן איזה שלושה חברי כנסת.

חמד עמאר: נהיו מאהלים, התקשורת התחילה להתעניין, לא היה לי מקום לשבת בוועדה.

חמד עמאר: הגעתי, והגעתי בזמן, וכל חברי הכנסת ישבו.

חמד עמאר: הייתי צריך להתחיל לחפש מקום, איפה אני אשב, שאיזה סדרן יקים מישהו ואני לא רוצה שיקים איזה אזרח שהגיע להגיד את דבריו.

חמד עמאר: זה בדיוק מה שקורה.

חמד עמאר: אני אגיד לכם – הצעת החוק שלי – הצעת החוק שלי להעדפה לחיילים בשירות הציבורי, כבוד השר היה אתי באיזה אירוע ואמר לי: אני תומך.

חמד עמאר: אני תומך בהצעה.

חמד עמאר: היום, מי שמגיש ערעור, אחד מחברי הסיעה שלך, אדוני השר.

חמד עמאר: אחד שמגיש.

חמד עמאר: באחד העיתונים היה סקר שדיבר על 70% שתומכים בהצעת החוק, 70% מאזרחי המדינה תומכים בהצעת החוק.

חמד עמאר: אני אומר לכם, אם התקשורת היתה ממשיכה לתמוך בהצעת החוק והיתה נותנת גב להצעת החוק שלי, היום היינו רואים שהצעת החוק מזמן עברה, גם בקריאה ראשונה, גם בקריאה שנייה וגם בקריאה שלישית, והיה חוק במדינת ישראל.

חמד עמאר: שמעתי חברי כנסת: לחקור אזרחים, לא לחקור אזרחים.

חמד עמאר: הכנסת הקימה 25 ועדות פרלמנטריות.

חמד עמאר: הכנסת, כשהקימה ועדה נגד אלימות במגרשי הכדורגל, לא חקרה אזרחים?

חמד עמאר: הכנסת הקימה.

חמד עמאר: הכנסת – כשהקימה – בעלים שרצחו את בנות-זוגם, זה – לא חקרו אזרחים?

חמד עמאר: חקרו אזרחים.

חמד עמאר: אני עצמי יושב עכשיו בוועדת חקירה פרלמנטרית, ואני אומר לכם – עושה עבודה טובה – אני יושב שם ואני רואה איך אנחנו חוקרים ואנחנו בודקים, ואנחנו רוצים לקדם את העניין.

חמד עמאר: אני יושב שם, ואני אומר לכם: אין שום פסול.

חמד עמאר: מי שפוחד מוועדת חקירה – יש לו מה להסתיר.

חמד עמאר: אם אין לו מה להסתיר, הוא לא צריך לפחד משום ועדה.

אילן גילאון: חבר הכנסת עמאר, מדובר בוועדה פרלמנטרית.

אילן גילאון: אתה לא מתחשב בבעיה המרכזית, שפוליטיקאים אמורים להיות טריבונל של פוליטיקאים אחרים.

אילן גילאון: זאת הבעיה.

חמד עמאר: אף אחד לא אמר כאן – גם ההצעה לא מדברת על כך שיחקרו פוליטיקאים, גם ההצעה לא אומרת שיביאו את הפוליטיקאים.

חמד עמאר: גם פאינה, כשהסבירה את ההצעה, אמרה: גם אם ארגונים לא ירצו להגיע, אנחנו לא נחייב אף אחד, ולא יכולים לחייב.

חמד עמאר: אנחנו רוצים לשאול את רשם העמותות – – –

אילן גילאון: פאינה קירשנבאום רוצה להיות חוקרת?

אילן גילאון: ודני דנון רוצה להיות חוקר?

חמד עמאר: אתה טוען גם שחבר הכנסת אחמד טיבי חוקר עכשיו בוועדת החקירה הפרלמנטרית?

אילן גילאון: מי נותן לאחמד טיבי לחקור?

אורלי לוי אבקסיס: חבר הכנסת עמאר, אתה לא חייב לענות.

חמד עמאר: אני אומר – זה גם טוב לנהל גם שיח כאן, שהדיון יהיה פורה, שאנשים יבינו, שהמאזינים והצופים יראו את הצביעות של האנשים, של חברי הכנסת, שכל דבר שסיעת ישראל ביתנו מעלה, ישר כולם קופצים.

חמד עמאר: זה הזדמנות לדבר, זה הזדמנות להאשים, זה הזדמנות להגיד שאנחנו לא בסדר, והם הכי טובים – –

אילן גילאון: רק ביבי, אנחנו לא.

חמד עמאר: – – ואנחנו לא מדברים.

חמד עמאר: דיברו על שר החוץ כאן, ואני לא רוצה להיכנס – הייתי אתו בסיור באירופה.

חמד עמאר: אמרו שאין לו דלת פתוחה באירופה.

חמד עמאר: עכשיו חזרתי, הייתי אתו באירופה בסיור.

חמד עמאר: ביקרנו בארבע מדינות שם, עכשיו חזרנו מאירופה.

חמד עמאר: אז תדעו לכם – התקבל שם, באחת המדינות ראש הממשלה קיבל אותו ארבע פעמים באותו יום, גם עם ארוחת צהריים.

חמד עמאר: אז אני אומר לכם, תבדקו את העניינים, תבדקו את הדברים, תהיו אנשים ישרים, תעמדו על הדעה שלכם; אם אתם מאמינים שלא צריך להקים ועדת חקירה פרלמנטרית, גם בהתחלה לא הייתם צריכים להצביע, חברי קדימה.

אורלי לוי אבקסיס: לסיכום.

חמד עמאר: לסיכום, אינני טוען שצריך להגביל את חופש הביטוי וחופש הפעולה.

חמד עמאר: להיפך, זכותו של כל ארגון לפעול, כל עוד הוא אינו מסית באופן מגמתי נגד המדינה ואינו חותר תחתיה, אך זכות הציבור לדעת אם הוא מונע משיקולים זרים.

חמד עמאר: שוב – מי שאין לו מה להסתיר אינו צריך לפחד מוועדת חקירה.

חמד עמאר: תודה רבה.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לך, חבר הכנסת חמד עמאר.

אורלי לוי אבקסיס: הבא בתור ברשימת הדוברים – חבר הכנסת סעיד נפאע.

אורלי לוי אבקסיס: חבר הכנסת נפאע, לרשותך חמש דקות.

סעיד נפאע: תודה, גברתי.

סעיד נפאע: גברתי היושבת-ראש, כבוד השר, גבירותי ורבותי חברי הכנסת, אולי דברי יישמעו זרים במידת מה: אני מבקש לפנות אל חבר הכנסת דני דנון ואל חברת הכנסת פניה קירשנבאום, ולהגיד לכם: יישר כוח.

דני דנון: תודה רבה.

סעיד נפאע: אני אגיד לכם בסוף דברי למה איחלתי לכם – – –

רוברט טיבייב: אני לא בטוח שהם מסכימים.

סעיד נפאע: לא, הוא אמר תודה רבה, זה סימן שהוא מסכים.

אורלי לוי אבקסיס: בוא נשמע, אולי – – –

סעיד נפאע: אם הוא הודה לי, סימן שהוא הסכים, השאלה היא אם יסכים בסוף.

סעיד נפאע: נקודת המוצא בכל הדיון הזה, לפחות של חלק גדול מחברי הכנסת – כאילו אנחנו מדברים בצעד אנטי-דמוקרטי.

סעיד נפאע: אני טוען שזה צעד דמוקרטי בדמוקרטיה הישראלית.

סעיד נפאע: זה לא סוד, כשאנחנו עומדים כאן, חברי הכנסת הערבים, ומעלים כל מיני טענות, נטען נגדנו, על-ידי חלק גדול מהציבור, ולא רק מהציבור, אלא על-ידי כל מיני אנשי רוח, לא רק במדינה, אלא במדינות ערב, וגם במדינות אירופה, שאתם, בעצם הימצאות

סעיד נפאע: כם בכנסת ישראל, אתם מייפים את הדמוקרטיה הישראלית, וזה נכון.

סעיד נפאע: והנושא הזה עולה בכל דיון, גם ציבורי.

סעיד נפאע: ובסופו של דבר צריכים להכריע בין העובדה הזאת, שהיא נכונה, לבין השימוש בדוכן שאני עומד עליו.

סעיד נפאע: הרבה שרים, כשמתלהם איזה דיון בכנסת, עומדים כאן ואומרים את הדברים האלה באופן המפורש ביותר: סימן לדמוקרטיה שלנו הוא העובדה שאתם עומדים על הדוכן הזה ואומרים את מה שאתם רוצים לומר, ולא רק את זה, אלא לפעמים צועקים על ראש הממשלה, וצועקים על השרים, ואומרים את כל אשר – מה שיש – על לבכם.

סעיד נפאע: גם זה נכון, גם זה נכון.

סעיד נפאע: אבל הטענה המרכזית שלנו, שתמיד העלינו בכל הזדמנות, היא שאנחנו לא מדברים על דמוקרטיה במדינת ישראל.

סעיד נפאע: מדינת ישראל אינה מדינה דמוקרטית, כי דמוקרטיה – הרבה כאן ניסו לפרש את המונח – היא לא רק חופש ביטוי, ודמוקרטיה היא לא רק הזכות לבחור ולהיבחר.

סעיד נפאע: אם התושב בנגב מקבל 1.6 מטר מעוקב מים, בעוד הממוצע במדינה הוא 9 מטרים מעוקבים מים, אני לא יודע אם זו דמוקרטיה; אם כל יום אנחנו שומעים על הריסת בתים בכל מקום, ואם אנחנו שומעים שכפר שלם נהרס 20 פעמים, ואנשים נכנסים לבית-הסוהר – ורק אתמול חבר הכנסת חמד עמאר ואנוכי השתתפנו, או אירחנו, הורים נגד אלימות מבית-ג'ן.

סעיד נפאע: הוא שמע, וגם אני שמעתי, ולכן אני אומר – ולא כי אני בן לעדה הזאת, אלא, אם אכן זו דמוקרטיה, איך זה יכול להיות שבשלוש שנים ל-50,000 תושבים בכפר-ורדים ובכרמיאל, כבוד השר, הממשלה מספקת 8,030 דירות, בעוד של-100,000 תושבים דרוזים, רובם משרתים בצבא, משנת 2000 מסופקים רק 761 מגרשים?

סעיד נפאע: בבית-ג'ן וגם בשפרעם, כפרו או עירו של חבר הכנסת חמד עמאר, משנת 2000 עד היום, לא חולק ולו מגרש אחד בבית-ג'ן.

סעיד נפאע: לא נדבר על האפליה בתקציבים.

סעיד נפאע: אם זו דמוקרטיה, אז אנחנו באמת מדברים על דמוקרטיה ומדברים על צעד בלתי דמוקרטי.

סעיד נפאע: חבר הכנסת דנון וחברת הכנסת פניה, אנחנו, את הטענות האלו מעלים בכל מקום – –

דני דנון: גם פה.

סעיד נפאע: כן, כן.

סעיד נפאע: – – וטוענים שמדינת ישראל לא יכולה להיות דמוקרטית בגלל אופיה היהודי.

סעיד נפאע: אוקיי?

סעיד נפאע: בכל מקום.

סעיד נפאע: אני אומר לכם, אנחנו לא מצליחים להרים את הנטל הזה, ולכל הפחות במדינות אירופה.

סעיד נפאע: לא מצליחים להרים את הנטל.

סעיד נפאע: אתם עוזרים לנו בחקיקה הזאת, גם בכנסת שעברה, גם בכנסת הזאת, בהצעות שכאלה; אתם עוזרים לנו כדי להרים את הנטל הזה.

סעיד נפאע: ולכן אמרתי לכם, יישר כוח.

דני דנון: – – –

סעיד נפאע: חברת הכנסת פניה אמרה – היא יודעת שזה ייכשל היום, ובעוד 45 יום היא תביא את זה.

סעיד נפאע: אז תמשיכו להביא הצעות כאלה והצעות חוק כאלה.

סעיד נפאע: זו העזרה הכי טובה שאתם נותנים לנו.

סעיד נפאע: תודה רבה.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לך, חברת הכנסת סעיד נפאע.

דוד רותם: אנחנו לא גזענים, אנחנו תומכים בכם.

אורלי לוי אבקסיס: הבא בתור ברשימת הדוברים – חבר הכנסת מאיר שטרית.

דני דנון: אולי הוא מצביע בעד.

דוד רותם: לא, אנחנו תומכים בכם, כי אנחנו לא גזענים.

נסים זאב: כל אחד, יש לו תפקיד שונה בכנסת.

אורלי לוי אבקסיס: בבקשה, חבר הכנסת שטרית, לרשותך חמש דקות.

מאיר שטרית: גברתי היושבת-ראש, רבותי חברי הכנסת, מציעי החוקים הללו, בזמנו מאוד כעסתי על החקיקה הזאת, וגם ביטאתי את דעתי בעבר בצורה מאוד חריפה.

מאיר שטרית: אין לי כוונה היום להתנגח עם אף אחד ממציעי החוק, אבל רק לדבר על ההיגיון או חוסר ההיגיון שבחוקים הללו.

מאיר שטרית: ראשית, אני מתפלא שהליכוד – – –

אנסטסיה מיכאלי: זה לא חוקים.

דני דנון: זה הצעות לסדר.

מאיר שטרית: אני מתפלא שחבר כנסת דווקא מהימין, מהליכוד, הגיש הצעה כזאת.

מאיר שטרית: אמרתי בעבר, ואני חוזר על דברי, שז'בוטינסקי ובגין מתהפכים בקברם לנוכח הצעת חוק כזאת מטעם הליכוד.

דני דנון: כשעברתם לקדימה הם לא התהפכו בקברם.

דני דנון: אל תלמדו אותנו את תורתו של ז'בוטינסקי.

דני דנון: כולם פה מדברים, טלב אלסאנע.

אורלי לוי אבקסיס: חבר הכנסת דנון.

מאיר שטרית: דנון, אתה הרי היית יושב-ראש ההנהגה העולמית של בית"ר – –

דני דנון: נכון.

מאיר שטרית: – – ואני בטוח שאתה מכיר את כתבי ז'בוטינסקי.

מאיר שטרית: ואם אתה לא מכיר, אני מציע שתקרא אותם.

נחמן שי: איזה מהם?

נסים זאב: – – – זה סימן של תחיית המתים.

מאיר שטרית: ז'בוטינסקי היה הראשון שחשב ואמר וכתב שכל יחיד הוא מלך, ובעיניו זכויות הפרט היו בין החשובות ביותר באידיאולוגיה של התנועה הרוויזיוניסטית.

מאיר שטרית: ומה אתם מציעים?

מאיר שטרית: אתם מציעים הצעות חוק, שהכנסת תוכל להקים ועדת חקירה שתחקור את ארגוני השמאל.

מאיר שטרית: מה ההבדל בין ארגון השמאל לבין אדם אחר, פרטי?

מאיר שטרית: אין הבדל.

מאיר שטרית: אם הכנסת יכולה לחקור את ארגוני השמאל, לכאורה הכנסת יכולה לחקור כל אדם.

מאיר שטרית: היא יכולה מחר לחקור כל כתב רדיו או טלוויזיה שלא ימצא חן בעיניה מה שאמר, להזמין אותו לחקירה, כי הוא ייחשד כמישהו בארגון – בעיניו – שתומך בשמאל.

רוני בר-און: כל יחיד מלך – הם הפכו כל ממזר מלך.

דוד רותם: הפרלמנט בלונדון חוקר את כל – – –

מאיר שטרית: אני לא רוצה ללמוד שום דבר מלונדון.

מאיר שטרית: אני רוצה ללמוד ממדינת ישראל.

דוד רותם: אלה דמוקרטיות.

דוד רותם: גם מהן אתה לא רוצה ללמוד.

מאיר שטרית: אני רוצה ללמוד ממדינת ישראל.

מאיר שטרית: הדבר האחרון שהכנסת צריכה, או שממשלת ישראל צריכה, או שהמדינה צריכה, זה חוק מהסוג הזה, שרק גורם נזק אדיר למדינת ישראל, לא מביא שום תועלת.

מאיר שטרית: אתם הרי לא תוכלו לחקור אף אחד.

מאיר שטרית: אני גם אסביר לכם מדוע – כי לכנסת אין סמכות של ועדת חקירה ממלכתית להזמין אף אחד לחקירה ולחייב אותו להופיע בפניה או למסור עדות כלשהי.

מאיר שטרית: הוא יכול לצפצף, ואני מציע לכל הארגונים להודיע, גם אם היתה – ואני מקווה שהחוק הזה היום ייפול.

מאיר שטרית: זה באמת מבחנו של הליכוד, מי קובע את הקו של הממשלה – ליברמן או ביבי.

מאיר שטרית: שמחתי לשמוע שביבי סוף-סוף התעשת והודיע שהוא מתנגד לחוק.

מאיר שטרית: אני מקווה שהוא יבוא ויצביע נגד החוק הזה.

מאיר שטרית: אבל זו בדיוק הדרך, זה מה שעומד על הפרק, לאן הממשלה הזאת הולכת.

מאיר שטרית: או שאנחנו הולכים – קיצוני ימני, או שהליכוד, כפי שאני מכיר אותו, לפחות, היה עם היגיון פנימי, גם אידיאולוגי.

מאיר שטרית: גם בתחום הלאומי הוא לא הקיצוני הימני ביותר.

מאיר שטרית: אני תמיד האמנתי שהליכוד יכול לעשות שלום הכי טוב.

מאיר שטרית: מדוע?

מאיר שטרית: כיוון שיש אצלנו פרדוקס שאני קורא לו: נצי השלום ויוני המלחמה.

מאיר שטרית: כי רק נצים יכולים לעשות שלום בקונסנזוס לאומי, ורק יונים יכולים לעשות מלחמה בקונסנזוס לאומי.

מאיר שטרית: ומנהיגי הליכוד הוכיחו את זה.

מאיר שטרית: בגין היה הראשון שעשה הסכם שלום עם מדינה ערבית גדולה ביותר, החזיר את כל סיני, עקר את כל ההתיישבויות; שרון כראש הליכוד יצא מעזה, וביבי יצא מחברון וחתם על הסכם-וואי.

מאיר שטרית: לכן, הליכוד לא שם את עצמו בנקודה הימנית הקיצונית ביותר.

מאיר שטרית: והנה, בעניין הזה, שהוא אידיאולוגית סותר את האידיאולוגיה של הליכוד, אתם נותנים יד למהלך שהוא אנטי-חברתי, שהוא ממדרגה ראשונה נחשב לדבר האסור והמוקצה ביותר בחקיקה כזאת, להביא שהכנסת תוכל לחקור אזרחים.

מאיר שטרית: אני אומר לאזרחים, מי שמקשיב: אין סמכות לכנסת להזמין אף אחד מכם, אתם יכולים לצפצף, אם יקומו ועדות חקירה כאלה, ולהגיד להם: אנחנו לא באים, לא מעידים, לא אומרים לכם כלום.

מאיר שטרית: רבותי, תנו לי להזכיר לכם – אתה טוען, חבר הכנסת רותם, אתם טוענים – – –

דוד רותם: הציבור יבין מה אתם מסתירים ועל מה אתם מגינים.

מאיר שטרית: הוא יבין.

מאיר שטרית: תאמין לי, הוא מבין טוב מאוד.

מאיר שטרית: אני רוצה לומר לך, חבר הכנסת רותם, אתה היום תחקור את ארגוני השמאל, מחר תהיה ממשלה אחרת שתחליט לחקור אותך או את ארגוני הימין.

מאיר שטרית: אתה תאהב את זה?

מאיר שטרית: אני בטוח שלא.

דוד רותם: כן, אני מוכן.

דוד רותם: אתה אומר לי שאתה בטוח – – –

): אתה בטוח לא היית כשהסברתי את – – – בטוח לא היית, כי אתה אומר דברים שאם היית שומע את מה שאני אמרתי, לא היית אומר אותם.

מאיר שטרית: חברת הכנסת קירשנבאום, אני רוצה לומר לך, הרי אם באמת אתם יודעים על פעולות כלשהן של תמיכה בטרור, כפי שליברמן מתבטא, של ארגוני שמאל, אנא תואילו לפנות ליועץ המשפטי לממשלה ולמשטרה ולהגיש תלונה.

מאיר שטרית: בשביל זה יש זרועות החוק.

מאיר שטרית: אתם טוענים שיש עמותות שלא מדווחות לרשם העמותות.

מאיר שטרית: לרשם העמותות יש כל הסמכויות בעולם על-פי חוק לפרק כל עמותה שלא עומדת בתקנים.

מאיר שטרית: תפנו אליו, תדרשו שימלא את תפקידו.

מאיר שטרית: בשביל זה קיימות זרועות החוק.

מאיר שטרית: הכנסת לא יכולה להיות גוף חוקר או גוף שופט.

מאיר שטרית: זה לא תפקידה, ושום פרלמנט בעולם הוא לא גוף חוקר, ולא צריך להיות כזה.

מאיר שטרית: כנסת – מותר פה להתווכח על אידיאולוגיות, על רעיונות.

מאיר שטרית: אתה יכול להגיד א', אני יכול להגיד ג', זה לא משנה.

מאיר שטרית: הוויכוח הוא ויכוח אידיאולוגי, בלשכנע את הציבור כל אחד לפי דרכו, לפי תפיסת עולמו.

מאיר שטרית: להפוך את הכנסת לגוף חוקר זה הדבר הרע ביותר שאתם יכולים לעשות.

מאיר שטרית: ואני מקווה שחברי הכנסת ישימו קץ היום להצעות החוק הרעות הללו, שרק יביאו נזק למדינת ישראל.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לך, חבר הכנסת מאיר שטרית.

אורלי לוי אבקסיס: הבא בתור ברשימת הדוברים – חבר הכנסת נחמן שי.

אורלי לוי אבקסיס: בבקשה, חבר הכנסת נחמן שי, לרשותך חמש דקות.

נחמן שי: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אני כבר יושב פה כמה שעות בדיון הזה ולא מאמין.

נחמן שי: אני יודע שמדובר בכנסת ישראל, במבצר הדמוקרטיה הישראלית, במקום שלכאורה הציבור נושא אליו את עיניו, ואני שואל את עצמי: מה קרה לנו?

נחמן שי: כיצד התגלגלנו אל המקום הזה, הנמוך, לשפל המדרגה?

נחמן שי: מאין נובע המעיין הרע הזה של טינה, של שנאה, שהחוק הזה ושרשרת החוקים שקדמה לו מביאים אליו?

נחמן שי: מה קרה לעם ישראל?

נחמן שי: מה קרה למדינת ישראל, מדינה דמוקרטית אשר כורתת במו-ידיה את הענף שהיא יושבת עליו?

נחמן שי: מאין נובע הרצון הזה להשמדה עצמית ולהתפרקות מערכים?

נחמן שי: ואין לי תשובה.

נחמן שי: אני חושב שגם בעלי הרעיון הרע הזה, ואני מסתכל עליהם כרגע ואני מכיר אותם ואפילו מעריך מאוד את פעילותם הפרלמנטרית, אינם יודעים.

נחמן שי: הם רק יודעים – אני אולי אומר להם שנכנס בהם איזה שד, והוא מתעתע בהם ומתעתע בנו ומוליך אותנו ואותם למקומות רעים מאוד.

נחמן שי: לפני ימים אחדים דווח באקראי, בחצי פה, כי משרד החוץ הגיש חוות דעת משפטית הדוחה את הצעת החוק בעניין החרם.

נחמן שי: אני מניח כי אם המשרד היה נשאל, או אולי נשאל, היו עובדיו המקצועיים אומרים דבר דומה על הצעת ההחלטה הזאת העומדת לפני הכנסת.

נחמן שי: קרמר נגד קרמר, ליברמן נגד ליברמן.

נחמן שי: כי ממה נפשך?

נחמן שי: את מי מייצג שר החוץ של מדינת ישראל?

נחמן שי: האם הוא מייצג את ערכיה הדמוקרטיים, היהודיים הדמוקרטיים של מדינת ישראל, את תרבותה, את ההיסטוריה שלה, או שהוא מייצג את מפלגתו שלו?

נחמן שי: כיצד יסביר בחוץ לעמיתיו באירופה, באמריקה, את ההחלטה הזאת?

נחמן שי: או שהוא לא יסביר ויתעלם מהם?

נחמן שי: כאשר המשרד אומר לא והשר אומר כן, למה הוא מתכוון?

נחמן שי: כשהוא אומר כן, ליברמן, למה הוא מתכוון?

נחמן שי: האם הוא משרת את ענייני החוץ של מדינת ישראל, האם הם חשובים לו, או שמעניין אותו רק איך לחבק את ראש הממשלה מימין ולדחוק אותו איכשהו לתוך המרכז, ואולי, מי יודע, אפילו לחיקו של השמאל?

נחמן שי: זאת פוליטיקה של גרוש, פוליטיקה של שקל, שמזניחה את האינטרסים ואת העניינים החשובים באמת של מדינת ישראל ומעלה אותם קורבן למולך הזה של הפוליטיקה הפנימית ושל השליטה בגוש הימין.

נחמן שי: ה"ניו-יורק טיימס", עיתון לא חשוב בעיני חברים אחדים בבית הזה, דיבר השבוע על החוק הקודם, על חוק החרם, ודחה אותו וקטל אותו והסביר בצורה מפורטת מאוד לקוראיו, שהמוניטין של ישראל כמדינה דמוקרטית הוכתם על-ידי חוק חדש – אותו חוק, אבל זה אותה משפחה, זה אחיו החורג, שמטרתו לדכא ביקורת נגד הכיבוש שלה בגדה המערבית.

נחמן שי: ואני אומר לכם, רבותי, אני אומר לכם, חברים בבית הזה, אנחנו המצאנו שיטת ממשל חדשה, וכדאי ללמוד אותה, אולי מישהו יעשה עליה דוקטורט פעם.

נחמן שי: אנחנו מצליחים להיות, אני מאמין, דמוקרטיה בחוץ ואנטי-דמוקרטיה בבית.

נחמן שי: מעניין, זה דבר חדש, אני עוד לא מצאתי לזה את ההגדרה בלועזית, אבל תשימו לב – כלפי חוץ אנחנו כל כך גאים ומדברים בלשון רמה ומשווקים את עצמנו, ואפילו בהצלחה, במיוחד כשיש עכשיו איזה אביב ערבי שעובר על המזרח התיכון.

נחמן שי: אבל בבית בפנים אנחנו עושים כל מאמץ כדי לגדוע ולכרות ולפגוע בערכים הדמוקרטיים של המדינה הזאת.

נחמן שי: זאת דמוקרטיה–אנטי-דמוקרטיה – אני מבטיח לכם עד סוף היום למצוא איזו הגדרה חדשה לשיטת הממשל החדשה הזאת.

נחמן שי: ואני אומר לכם לסיכום – מי שחרד, מי שחרד פה, בבית הזה, לישראל שלנו, לישראל שההורים נלחמו עליה ושאנחנו נלחמים עליה ואשר אני חושש מאוד שגם הדורות הבאים יילחמו עליה; מי שרוצה שהיא תשרוד בעולם הזה לא רק בזכות כוחה הפיזי אלא גם בזכות ערכיה ותרבותה והעוצמה הרכה שלה; מי שדואג לעתידה – שייסוג מהצעת החוק, שיוותר עליה; ואם אין ברירה – שיצביע היום נגדה.

נחמן שי: תודה רבה.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לך, חבר הכנסת נחמן שי, ותודה רבה לך על שעמדת בזמנים, אפילו חסכת לנו כמה שניות.

אורלי לוי אבקסיס: הבא בתור ברשימת הדוברים – חבר הכנסת אורי אריאל.

אורלי לוי אבקסיס: בבקשה, חבר כנסת אריאל, לרשותך חמש דקות.

אורי אריאל: גברתי היושבת בראש, מכובדי חברי הכנסת, אדוני השר, יש קושי בדברים שאני שומע לאורך השעות האחרונות, כולל דבריו של ידידי חבר הכנסת נחמן שי, אשר מסבירים מה היא הדמוקרטיה.

אורי אריאל: אז כשזה לא נוח, כי זה לא לפי סדר-היום של מישהו ומה שהוא מאמין – וזה קורה פה בבית הרי בכל רגע נתון:

אורי אריאל: מחליטים דברים שלא כולנו מסכימים עליהם – זה בלתי דמוקרטי בעליל, דגל שחור מתנוסס עליו, וכן הלאה ביטויים.

אורי אריאל: בסדר, כפי שלפעמים אני עושה.

אורי אריאל: נו, חברים, לא שמעתי את זעקתכם כשפה, בבית הזה, אישרו את הסכמי אוסלו על חודו של "מיצובישי".

אורי אריאל: הרי אתם יודעים, אתם זוכרים הרי.

אורי אריאל: זה היה שיא הדמוקרטיה: הסכמים מדיניים מרחיקי לכת, אין על זה ויכוח אליבא דכולם, כל אחד לפי שיטתו.

אורי אריאל: ואז בא ראש ממשלה, קנה אחד ב"מיצובישי" ובתואר סגן שר, שכמובן לא עמד מאחורי זה לא דבר וחצי דבר; נכנע לחבר כנסת שגר בדרום באיזה עיירה בדואית גדולה ונתן לו עשרות דונמים שלא כדין.

מאיר שטרית: מה זה שייך?

אורי אריאל: לא, זה לא שייך, זה דמוקרטיה.

אורי אריאל: עכשיו אני מסביר איך מתנהלת הדמוקרטיה במיטבה.

אורי אריאל: לקח חבר כנסת בדואי, שלא דאג לאף אחד מהפזורה ולא מהעדה ולא מהקהילה.

רוני בר-און: נו, די כבר – – –

אורי אריאל: הוא בסך הכול רצה בראש הגבעה – אני מוכן לקחת אתכם פעם לסיור; משהו, סדר-גודל של 40 דונם, בניגוד לכל החוקים.

אורי אריאל: אבל ראש הממשלה הבטיח, ראש הממשלה מקיים.

אורי אריאל: אם אתם לא יודעים את הדרך, יש אחד שיודע להגיע לשם, במקרה, קוראים לו חבר הכנסת טלב אלסאנע.

אורי אריאל: הוא יראה לכם.

אורי אריאל: אני רואה את סגן יושב-ראש הכנסת יושב מתפקע מצחוק, לא יכול לעצור.

מגלי והבה: לא הייתי אז.

אורי אריאל: לא, רק שנייה, ידידי.

אורי אריאל: ידידי, אין לי טענה אליך, אין לי טענה אליך בכלל.

אורי אריאל: אני אומר, כן, זה לרגע מצחיק.

אורי אריאל: אני מבין, כי זה תיאור שנשמע דמיוני.

אורי אריאל: כל מי שקצת מצוי, יודע בדיוק על מה דיברתי, אבל ככה עברו הסכמי אוסלו.

אורי אריאל: ואיש מהחברים דאז – לא מאלה שלא היו – לא מחה.

אורי אריאל: זה היה דמוקרטי, כי זה היה לפי משנתו, לפי מה שהוא הבין שטוב למדינה, בסדר?

אורי אריאל: אני אגיד לכם בגילוי לב משהו שאמר לי אבי זיכרונו לברכה.

אורי אריאל: הוא אמר לי: בני אורי, תקשיב, כשאתה רואה את אנשי השמאל הכי קיצוניים לשיטתך אומרים את הדברים שאתה חושב שהם אולי הכי נוראיים, דע לך שהם אומרים את זה מדם לבם, מתוך דאגה לעם ישראל, בדיוק כמו שאתה חושב ועושה בצד שאתה נמצא בו – ואני מקבל את זה.

אורי אריאל: אני מקבל את זה, וישבתי בעבר עם אנשי "שלום עכשיו" בדיונים לא תקשורתיים שקטים בניסיון לברר ולראות.

אורי אריאל: אני מקבל שהדברים נעשים לא כדי חס וחלילה לפגוע במישהו, לא כדי לפגוע במדינה חס וחלילה, אלא מתוך דאגה למדינה.

אורי אריאל: אני מקבל את זה.

אורי אריאל: אני רוצה לקוות שאחרים רואים את זה גם כלפינו כך, ואני רוצה שהוויכוח יהיה ויכוח אמיתי עד הסוף, אבל מתורבת.

אורי אריאל: אין פה עניין לעשות אותו לא בצרחות, ולא חס וחלילה במכות.

אורי אריאל: אבל להגיד שמה שהכנסת מקבלת בהחלטה הוא לא דמוקרטי, כמו חוק החרם – – –

קריאה: – – –

אורי אריאל: לא, אתה לא אומר.

אורי אריאל: יש רבים שאומרים ורואים בזה את הרס הדמוקרטיה.

אורי אריאל: לא אתה, אבל יש עוד אנשים במדינה, והם אומרים – ואני אומר:

אורי אריאל: זאת דמוקרטיה, ופעם אתה בצד הזה הימני של הכנסת ופעם אתה בצד הזה, וזה קורה אצלנו במדינה לא מעט פעמים.

אורי אריאל: ופעם אתה שר ומאיגרא רמא, אני לא רוצה להגיד לבירא עמיקתא, כי זה לא המצב בכנסת, אבל אתה עובר להיות חבר כנסת פשוט.

אורי אריאל: קדימה, אחורה – זו הדמוקרטיה.

אורי אריאל: וגם החלטה היום, שתהיה כזאת או כזאת – אני לא יודע עוד מה יהיה, אבל מה שלא יהיה – זו הדמוקרטיה, וזה מתנהל פה.

אורי אריאל: כן, פה יש מספיק זמן כדי להגיד כל דבר, כל אחד בזמנו, ולשכנע ולנסות להגיע למיטב.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה.

אורי אריאל: אני מסיים, גברתי היושבת בראש.

אורי אריאל: אני מאמין שההחלטה לגבי ועדות החקירה הפרלמנטריות זו החלטה נכונה, ואני מקווה שהכנסת, גם אם לא תתאחד על זה, תעביר את זה, ובסוף איש באמונתו יחיה, ובוועדת החקירה הוא יגיד את דבריו, ובטח ישכנע בדבריו את האחרים.

אורי אריאל: תודה.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לך, חבר הכנסת אורי אריאל.

אורלי לוי אבקסיס: הבא בתור ברשימת הדוברים – חבר הכנסת יוחנן פלסנר.

אורלי לוי אבקסיס: בבקשה, חבר הכנסת פלסנר, לרשותך חמש דקות.

יוחנן פלסנר: תודה רבה.

יוחנן פלסנר: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, שתי תחרויות מתרחשות בימים האלה, ושתיהן על חשבון האינטרס של הציבור הישראלי.

יוחנן פלסנר: תחרות אחת – על ראשות הימין.

יוחנן פלסנר: תחרות קשה, תחרות מיוזעת, תחרות שמשתתף בה מר נתניהו ומתחרה עם מפלגת ישראל ביתנו מי יעמוד בראש הימין.

יוחנן פלסנר: ומי משלם את המחיר?

יוחנן פלסנר: מדינת ישראל.

יוחנן פלסנר: כל יום באים עם הצעת חוק, עם רעיון, עם הצעה, עם הצעת החלטה, יותר הזויה, יותר פופוליסטית, כדי שכל אחד יוכל לנפח את החזה ולהגיד: אני יותר ימני, אני יותר פטריוט.

יוחנן פלסנר: ומה הקשר בין ההצעות האלה ובין האינטרס של מדינת ישראל, ביניהן ובין המעמד של הכנסת, ביניהן ובין המעמד והחוסן של הדמוקרטיה הישראלית?

יוחנן פלסנר: כמובן, אין שום קשר.

יוחנן פלסנר: זה במיוחד מדהים, הדבר הזה, בזמן שיש בעיות אמיתיות במדינת ישראל, בעיות בנושא הדיור.

יוחנן פלסנר: וחברים, מי שחושב שאפשר יהיה לפתור את משבר הדיור ולומר: זה חבורה של כאלה שמאלנים, אנרכיסטים, ימנים, מלמעלה, מלמטה, לא יודע על מה הוא מדבר.

יוחנן פלסנר: זה המשבר החברתי הכי עמוק במדינת ישראל, ואותו – איך מנסה מר נתניהו לפתור?

יוחנן פלסנר: באמצעות מסיבות עיתונאים.

יוחנן פלסנר: ואת הבעיה שלא קיימת, לגבי חוסנה של הדמוקרטיה הישראלית, כאן הוא באמת בא ותומך בחוקים ומקדם אותם.

יוחנן פלסנר: גם הדבר הזה, כמובן, קשור בתפקודו של מר נתניהו, כי כמו שאנחנו יודעים, אם הוא היה רוצה, הוא היה בולם, ולא משאיר את חופש ההצבעה הזה ומשאיר לנושא הזה להכתים את סדר-יומה של הכנסת שלנו.

יוחנן פלסנר: אבל מה התחרות השנייה שמתרחשת לנגד עינינו?

יוחנן פלסנר: זו כמובן התחרות הקשה של חברי הכנסת, של הספסלים האחוריים בליכוד, על הריצה לכנסת הבאה.

יוחנן פלסנר: הפריימריז בליכוד הם פריימריז קשים, הם פריימריז שבהם חברי הכנסת צריכים להוכיח כל אחד מי יותר סהרורי, מי יותר הזוי, מי יותר פייגלין מפייגלין.

יוחנן פלסנר: ושוב – את המחיר משלמת הדמוקרטיה הישראלית, והמחיר מוגש לנו באמצעות ההצעה שמוגשת לנו הערב להחלטה.

יוחנן פלסנר: בשבוע שעבר חוק החרם, בשבוע הבא אולי נדון בהצעה להפוך את בית-המשפט לסניף של ישראל ביתנו, אולי סניף של "מצודת זאב", וכן הלאה.

יוחנן פלסנר: מה עומד כאן בפועל?

יוחנן פלסנר: ברור מה האינטרסים הפוליטיים, הבנו שיש פה חבורה שחושבת על או להיכנס לכנסת הבאה או להוביל את הימין, וכנראה האינטרס הלאומי קצת פחות חשוב לה.

יוחנן פלסנר: אבל מה עומד כאן בפועל, למה הקדשנו כבר אחר-צהריים שלם, שיכול היה להיות מוקדש לחקיקה אמיתית, לפיקוח אמיתי על הממשלה, אולי לקידום סוגיות?

יוחנן פלסנר: מה עומד כאן על הפרק?

יוחנן פלסנר: הקמה של ועדה רגילה, בלי סמכויות חקירה.

יוחנן פלסנר: קוראים לזה אומנם "ועדת חקירה"; אין לה שום סמכויות חקירה.

יוחנן פלסנר: זאת ועדה רגילה, אין לה שום סמכות מול גופים בחברה האזרחית – לא לזמן אותם, לא לשאול אותם, לא לתשאל אותם, שום דבר חוץ מלפגוע במעמד הכנסת ובמעמד של הדמוקרטיה הישראלית.

יוחנן פלסנר: כמובן, זאת ועדה שהתוצאות שלה ידועות מראש, כי היא אמורה לבחון גופים שמקבלים מימון מחו"ל, אבל דווקא מי שיזם אותה ומי שתומך בה כבר הגישו הצעות חוק לגבי הגבלות על מימון מישויות מדינתיות.

יוחנן פלסנר: כלומר, זאת ועדה שהתוצאות שלה ידועות מראש, המסקנות ידועות מראש, כבר מקודמות בחקיקה שכבר עלתה לוועדת שרים וכן הלאה.

יוחנן פלסנר: אין לה שום סמכות לבצע את אותן חקירות, אין לה אפילו יכולת לזמן את מושאי החקירה אליה, והיא נוגעת בנושא שעד היום הכנסת – ועדות חקירה פרלמנטריות זה כלי סופר-לגיטימי, אבל לא בנושאים שקשורים לחופש המחאה, חופש הביטוי, ההתנהגות וההתנהלות הפוליטית של פרטים בתוך החברה האזרחית.

יוחנן פלסנר: אלה תחומים שלא נגענו בהם ולא צריך לגעת בהם.

יוחנן פלסנר: לכן, חוץ מהתחרות על ראשות הימין ועל ייצוג הימין, אין פה שום דבר.

יוחנן פלסנר: למה בכל זאת אנחנו עכשיו נדרשים לנושא הזה?

יוחנן פלסנר: מעבר לעובדה שיש כאן, כמובן, גם חוות הדעת של היועץ המשפטי – אני מניח שדוברים לפני התייחסו לסוגיה הזאת, לגבי היעדר הסמכות של הוועדה הזאת – אנחנו עכשיו צפויים לקבל את ההצעה הזאת מדי כמה שבועות שוב ושוב על-ידי מפלגת ישראל ביתנו.

יוחנן פלסנר: ואני מציע כאן לראש הממשלה: אדוני ראש הממשלה, גלה מנהיגות, תפסיק את הדבר הזה, תפסיק את הבדיחה הזאת.

יוחנן פלסנר: אם אתם באמת רוצים לחקור לעומק מי פוגע בצה"ל, ואיזה כסף זר נכנס ומשפיע על הפוליטיקה הישראלית, אני מציע קודם לבדוק את אותם גופים שתורמים לימין הקיצוני, שתורמים לכל הגופים האלה, שמשקיעים כסף אדיר, בניגוד לכסף הקטן שנכנס לגופים האלה.

יוחנן פלסנר: אם תבדקו הכול, אנחנו נהיה במקום אחר לגמרי, ואנחנו נפסיק את ההשפעה המעוותת של הכסף הזר שנכנס לפוליטיקה הישראלית ומחזק את השוליים הקיצוניים והסהרוריים שלה.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לך, חבר הכנסת יוחנן פלסנר.

אורלי לוי אבקסיס: הבאה בתור – חברת הכנסת עינת וילף.

אורלי לוי אבקסיס: בבקשה, לרשותך חמש דקות.

עינת וילף: תודה רבה לך.

עינת וילף: כבוד היושבת-ראש, השר, חברי חברי הכנסת, אם תסתכלו על רשימת הדוברים, ודאי תשימו לב שהייתי צריכה לדבר עכשיו כי כמה אנשים אינם נמצאים כאן.

עינת וילף: מלבד, כמובן, היושבת-ראש, סיעת ישראל ביתנו מקיימת עכשיו מסיבת עיתונאים כדי להסביר – – –

רוני בר-און: – – –

עינת וילף: מה שנקרא, יש להם מלוא התקשורת.

עינת וילף: למה להם מליאת הכנסת?

אורלי לוי אבקסיס: חבר הכנסת בר-און וחבר הכנסת מאיר שטרית, אנחנו נפעל לפי התקנון, ואם יתעוררו שאלות אנחנו נבדוק – – –

רוני בר-און: – – –

אורלי לוי אבקסיס: חבר הכנסת רוני בר-און, הבטחתי שנפעל לפי התקנון.

אורלי לוי אבקסיס: תן לנו ההזדמנות הזאת.

אורלי לוי אבקסיס: בינתיים אתה מפריע – – –

רוני בר-און: – – –

אורלי לוי אבקסיס: חברת הכנסת עינת וילף מדברת עכשיו.

אורלי לוי אבקסיס: את ההערות שלך תוכל להעיר כשיזדמן לך.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו ניתן – – –

רוני בר-און: – – –

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו ניתן לחברת הכנסת עינת וילף לסיים את דבריה.

אורלי לוי אבקסיס: בבקשה.

רוני בר-און: את לא יכולה להשתיק אותי.

אורלי לוי אבקסיס: חבר הכנסת בר-און, בינתיים לא הזמנתי את חברי הכנסת ולא קראתי בשמם.

אורלי לוי אבקסיס: הם אינם כאן.

אורלי לוי אבקסיס: זה נעשה גם בפעמים אחרות.

רוני בר-און: את זה אומר התקנון.

רוני בר-און: מכיוון שהם חברי סיעתך, את לא יכולה לעשות את ההנחה הזאת.

אורלי לוי אבקסיס: אני לא אזמין אותם לדבר, אם זה מה שהתקנון יאמר, ואני מבקשת ממך, חבר הכנסת רוני בר-און, לחזור למקומך, ולא לנהל את הוויכוח הזה.

אורלי לוי אבקסיס: אם התקנון לא ייתן לי להזמין אותם, אני לא אזמין אותם.

רוני בר-און: סדר הדוברים – – –

אורלי לוי אבקסיס: אל תטיל דופי ואל תוציא דיבתי רעה, כי עדיין לא נתתי משהו שהתקנון לא אישר לי.

אורלי לוי אבקסיס: כשאעשה זאת, תעיר, ותוכל להתלונן עלי.

אורלי לוי אבקסיס: עכשיו חברת הכנסת עינת וילף מדברת.

אורלי לוי אבקסיס: ניתן לה לסיים את דבריה.

אורלי לוי אבקסיס: בבקשה, חברת הכנסת וילף.

עינת וילף: תודה רבה לך.

עינת וילף: האמת היא שפשוט רציתי להצביע על תופעה מעניינת – לא הייתי מודעת להיבטים התקנוניים – שמדברים כאן רבות על סדרת החוקים האנטי-דמוקרטיים, ותמיד מייחסים אותם לישראל ביתנו; וישראל ביתנו גם עושה את מסיבת העיתונאים כדי לקחת את הקרדיט על החוקים האלה.

עינת וילף: אבל מה שמרתק הוא, ששניים מתוך החוקים האלה – גם החוק שעוסק בוועדות קבלה וגם, בעיקר, חוק החרם – הם חוקים שיזמה אותם קדימה.

עינת וילף: לאחרונה הייתי באיזה דיון, זה היה דווקא עם אנשים מחו"ל, ושאל אותי מישהו: תגידי, את מתארת את מפלגת העצמאות, את מדברת על המחויבות שלכם למרכז הציוני השפוי, אבל מה בעצם ההבדל ביניכם לבין קדימה?

עינת וילף: כי הרי גם הם טוענים להיות חלק מהמרכז הזה – יש לי בקשה: אפשר לסגור את הדיון התקנוני?

אורלי לוי אבקסיס: חברי הכנסת, אני אענה על השאלות, ותיכף אתן גם הסבר, ותאמינו לי שהתייעצתי עם מי שנמצא כאן בתפקיד מזכיר הכנסת, ואת כל הדברים נוכל לומר לאחר שחברת הכנסת וילף תסיים את דבריה.

אורלי לוי אבקסיס: תנו לחברת הכנסת את הכבוד הראוי, להמשיך ברצף הנאום ולא להפריע לה.

אורלי לוי אבקסיס: אני אומר את הדברים מייד לאחר שתסיים.

אורלי לוי אבקסיס: בבקשה, חברת הכנסת וילף, ואוסיף לך עוד שתי דקות.

ישראל חסון: אנחנו נותנים לה כבוד, אנחנו מקשיבים לה.

ישראל חסון: הסיעה שלך לא מקשיבה לה.

אורלי לוי אבקסיס: אתם מדסקסים ביניכם לבין עצמכם, אבל אנחנו לא נמשיך את הדיון הזה.

אורלי לוי אבקסיס: בבקשה, חברת הכנסת וילף.

עינת וילף: ברשותך, אתחיל די מההתחלה.

עינת וילף: בכל מקרה, מאחר שקדימה יזמה שניים מהחוקים האלה, ובאותו דיון ששאלו אותי מה ההבדל בין קדימה לבין מפלגה העצמאות – לכאורה שתיהן טוענות להגן על המרכז הציוני השפוי, אמרתי: תראו, קדימה היא מפלגת מרכז בממוצע: הצד הימני מציע את החוקים האלה, ואז הצד השמאלי מפעיל את המשמעת הסיעתית, ובממוצע יצא מפלגת מרכז.

עינת וילף: אנחנו מבפנים – –

רוני בר-און: היית פעם שמאל קיצוני, עכשיו את ימין קיצוני.

עינת וילף: – – אנשים שפויים, מרכזיים, ציוניים, שבאים ממסורת עמוקה של ציונות בן-גוריוניסטית, המכירה בצורך לבנות את עוצמתה של ישראל במרחב עוין.

אלי אפללו: – – –

עינת וילף: ואכן, אנחנו עכשיו שוב במלחמה.

אורלי לוי אבקסיס: אני לא אתן להפריע עוד פעם במהלך נאום אחד.

אורלי לוי אבקסיס: נתתי לכם את הכבוד, אף אחד לא הפריע לכם.

אורלי לוי אבקסיס: כאשר מגיעה עכשיו מישהי מהקואליציה, אני חושבת שאתם מוזילים את כבודה של הכנסת בזה שאתם צוחקים ברמה שמתאימה אולי לפאבים, בהחלט לא למליאת הכנסת.

עינת וילף: אני אכן חושבת שזה רעיון מצחיק שמפלגת קדימה היא מפלגת מרכז בממוצע.

אורלי לוי אבקסיס: – – – חבר הכנסת אפללו, אבל נאמרו כאן תוך כדי הצבעה וסימונים שיש בהם מן הגיחוך הציני, היכול לפגוע במקרים – בבקשה.

עינת וילף: תודה לך, כבוד היושבת-ראש.

עינת וילף: ישראל אכן נמצאת במלחמה, וזו מלחמה על עצם הרעיון הציוני.

עינת וילף: הרעיון הציוני נמצא היום תחת מתקפה.

עינת וילף: כל מרכיב שבו נמצא תחת מתקפה: שהעם היהודי הוא עם, שבתוקף היותו עם יש לו זכות להגדרה עצמית, ושאת הזכות הזאת להגדרה עצמית הוא רשאי לממש במקום היחיד שהוא אי-פעם היה ריבוני בו.

עינת וילף: ואף שככל הנראה שלושת-רבעי ממדינות העולם הן פחות הגיוניות ועושות פחות שכל ממדינת ישראל, מדינת ישראל היא עדיין המדינה היחידה שעצם הרעיון המכונן שלה הוא היום עדיין תחת מתקפה.

עינת וילף: המתקפה הזאת עכשיו עברה לזירה אחרת.

עינת וילף: ניסו לתקוף את הציונות באמצעים צבאיים, ניסו לתקוף אותה באמצעי טרור, ניסו לתקוף אותה באמצעות חנק כלכלי, ולאחר שכל אלה נכשלו, הזירה עברה לזירה תודעתית, לזירה של רעיונות, לזירה הבין-לאומית.

עינת וילף: ואכן, יש ישראלים ויהודים שהם בראש המתקפה הזאת – ישראלים שעושים זאת מסיבות מעוותות ונשגבות מבינתי; יהודים שעושים טעות עמוקה לחשוב שעל-ידי התקפה על ישראל הם מוכיחים את המוסר היהודי, ולא להיפך.

עינת וילף: וזה מעצבן, וזה מרתיח את הדם, וממשלות אירופיות מממנות את הארגונים האלה, וזו שערורייה.

עינת וילף: אבל מלחמה של רעיונות, מלחמה של תודעה, צריך לנצח בשכל ובעורמה, ואיפה השכל?

עינת וילף: ועדות החקירה הן רעיון מיותר.

עינת וילף: אני יכולה לספר לכם – עשיתי ועדת חקירה בראשות עינת וילף לפני חצי שעה באמצעות האמצעי המתקדם הנקרא "גוגל", והחלטתי לבחון את "שוברים שתיקה" – ארגון בעייתי ביותר.

עינת וילף: והנה, כבר כתוב מי מממן את ארגון "שוברים שתיקה": האיחוד האירופי ובריטניה והקרן החדשה לישראל, ספרד וקרן Oxfam ועוד שלל קרנות.

עינת וילף: האם משרד החוץ עשה משהו בנדון?

עינת וילף: פנה להולנד?

עינת וילף: פנה לבריטניה?

עינת וילף: מחה על עצם המימון?

עינת וילף: על ההתערבות הפוליטית בענייניה של ישראל?

עינת וילף: זו הדרך לפעול במלחמה הזאת, במלחמה התודעתית.

עינת וילף: בסופו של דבר, הרצל לא היה מופתע לשמוע שיש יהודים שהם אויביה המרים ביותר של הציונות, אבל הוא לא הקים ועדות חקירה, והוא פעל בשכל ובהתמדה, והוא האמין שהרעיון שהוא הביא הוא הרעיון הנכון, הצודק, אחד הרעיונות הצודקים ביותר.

אורלי לוי אבקסיס: הפרעתם לה, ובגלל זה אני נתתי לשעון להמשיך, אבל אני מבקשת לסיים.

עינת וילף: אני מסיימת.

עינת וילף: ואכן, הרצל ידע שהמאבק שלו יצלח מפני שהוא עשה זאת בשכל, בחוכמה, בהתמדה ובלי שטויות מיותרות.

עינת וילף: ככה מנצחים במלחמה על התודעה ובמלחמה לטובת הציונות.

עינת וילף: תודה.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לך, חברת הכנסת עינת וילף.

אורלי לוי אבקסיס: ועכשיו – לגבי השאלות שנשאלו פה והטענות שעלו.

אורלי לוי אבקסיס: אכן, בדקתי עם מזכירת הכנסת, והתקנון היבש אכן אומר שבדיון אישי נהוג לקרוא את השמות, ולאחר שקוראים את השמות והאנשים אינם מופיעים, מסירים את זכותם לדבר.

אורלי לוי אבקסיס: אך מאחר שלא קראתי את השמות, ומאחר שביקשו – תשב, אני אסיים את דברי, ואז תוכל להעיר.

אורלי לוי אבקסיס: מאחר שביקשו חברי הכנסת בטרם יצאו לשמור על זכותם לדבר, בדיוק כפי שעשה היום חבר הכנסת אחמד טיבי, ניתנה זכות של שיקול דעת ליושב בראש המליאה להחליט אם לשמור את הזכות או לא.

אורלי לוי אבקסיס: מה שנכון לחבר הכנסת אחמד טיבי ויכול להיות לשיקול דעתו של היושב-ראש, מן הראוי שיהיה נכון גם לחברי כנסת אחרים.

אורלי לוי אבקסיס: ולכן, אני מנצלת את שיקול דעתי, כפי שכבר נעשה היום.

רוני בר-און: סליחה, אני מבקש להגיב על זה.

אורלי לוי אבקסיס: כפי שנעשה היום כבר בעניינו של חבר הכנסת טיבי, לעשות באותה מידה, במידה שווה, עם חברי הכנסת – – –

אחמד טיבי: חבר הכנסת טיבי דיבר בזמן, לא שיניתי כלום.

רוני בר-און: סליחה, סליחה.

אורלי לוי אבקסיס: חבר הכנסת טיבי, אתה ביקשת שאם לא תגיע – לאחר ולשנות את מקומך בתור ולשמור לך את זכות הדיבור.

רוני בר-און: אבל הוא הגיע בזמן.

אחמד טיבי: הגעתי בזמן.

אורלי לוי אבקסיס: ביקשת או לא ביקשת בתור יושב-ראש הכנסת, סגן יושב-ראש הכנסת?

אחמד טיבי: ביקשתי, אבל הגעתי בזמן.

אורלי לוי אבקסיס: אבל ביקשת לשמור לך את הזכות הזאת, כמו שביקשו חברי כנסת אחרים, ואם לא היית מגיע בזמן היית מבקש לממש את הזכות שביקשת, ולכן זה נתון לשיקול דעתי.

אורלי לוי אבקסיס: אני צריכה לתת לו לדבר?

רוני בר-און: כן, ודאי, אני ביקשתי, לא נתת לי.

אורלי לוי אבקסיס: בבקשה.

רוני בר-און: תודה רבה.

דליה איציק: אורלי – – – כבוד לזיקנה.

אורלי לוי אבקסיס: בוודאי, אבל שלא יטילו דופי בהחלטות, חריגה מסמכות.

אורלי לוי אבקסיס: בבקשה, חבר הכנסת בר-און.

רוני בר-און: אכן, גברתי היושבת-ראש, העצה וההפניה שקיבלת מסגן מזכיר הכנסת היא הנכונה.

רוני בר-און: דא עקא, שאני הפניתי את תשומת לבך לתקלה בשעה שקראת לחברת הכנסת עינת וילף והודעת ששלושה חברי כנסת מהאיחוד הלאומי – או לא הודעת, מישהו אמר שהם במסיבת עיתונאים.

מאיר שטרית: עינת וילף אמרה.

אורלי לוי אבקסיס: אני לרגע לא אמרתי מסיבת עיתונאים.

אורלי לוי אבקסיס: חברי הכנסת – – –

רוני בר-און: לא, לא, אמרתי "אולי את".

רוני בר-און: לא זכרתי אז אמרתי "אולי", אבל זה ממש, אבל ממש, לא חשוב.

רוני בר-און: כך או כך, גברתי היושבת-ראש, אני אמרתי לך אז שברגע ששלושה חברי כנסת לא נמצאים, הם מאבדים את זכותם לנאום על-תנאי שאת מכריזה בשמותיהם והם אינם נמצאים.

רוני בר-און: ביקשתי ממך – לא הייתי מנומס אפילו, דרשתי ממך – לקרוא בשמות כדי שחברי הכנסת יאבדו את זכות הדיבור שלהם.

רוני בר-און: אני אומר את זה בצורה הברורה ביותר.

רוני בר-און: ואת סירבת ואמרת לי: עכשיו חברת הכנסת עינת וילף על הדוכן.

רוני בר-און: נקיים את הדיון אחר כך.

רוני בר-און: כפי שמתברר בדיעבד, אחר כך התברר שלמרבה הצער אני צדקתי ואת לא נתת לי את – איך לומר?

רוני בר-און: ליהנות מפרי הצדק שלי.

רוני בר-און: אני אומר ביושר שאני מתקשה להעלות בדעתי שאם היה מדובר בחברי כנסת מסיעה אחרת, הדין היה שונה, אבל קשה לי להשתחרר מההרגשה הזאת.

רוני בר-און: אני אומר לך, התקלה שאת יוצרת פה בהחלטה שלך היא תקלה שתשמש בעתיד תקדימים לא טובים.

רוני בר-און: אם היה חבר כנסת מסיעה אחרת, ההחלטה שלך היתה נראית אחרת.

רוני בר-און: מכיוון שכל השלושה שקמו ונעדרו על דעתם צריכים עכשיו לשלם את המחיר ולא לדבר, ההחלטה שלך כחברת אותה סיעה שלהם היא החלטה שהיא לא צודקת, והנראות שלה היא הרבה יותר מלא-צודקת.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה, תודה רבה לך, חבר הכנסת בר-און.

אורלי לוי אבקסיס: אם היית נוכח בדיונים אחרים שאני ניהלתי – יכולת לראות שעשיתי את זה גם לחברי כנסת מקדימה וגם לחברי כנסת מהסיעות הערביות וגם לחברי כנסת אחרים.

רוני בר-און: אבל זה לא חשבון עובר-ושב.

רוני בר-און: התקנון זה לא עובר-ושב, ובדיונים שאת יושבת – – –

אורלי לוי אבקסיס: מאחר שזהו נוהג, ומאחר שאני יושבת כאן בראש ויש מקום לשיקול דעתי – –

רוני בר-און: את צודקת – – –

אורלי לוי אבקסיס: – – ומאחר שלא קראתי בשמם – לכן הם לא איבדו את זכותם.

רוני בר-און: אני דרשתי ממך לעשות את זה ואת התעקשת שלא לעשות את זה.

אורלי לוי אבקסיס: ומאחר שביקשו בדיוק כפי – ואני חוזרת, חבר הכנסת בר-און, אני חוזרת על זה ואני חוזרת על זה פעם אחרונה.

אורלי לוי אבקסיס: לך יש גם זכות להגיש קובלנה עלי.

אורלי לוי אבקסיס: אתה יכול להתלונן עלי.

רוני בר-און: מה פתאום?

רוני בר-און: אני, על דברים יותר קשים לא הגשתי קובלנות.

אורלי לוי אבקסיס: יש לך הזכות וזכותך המלאה לעשות את זה, ואת תשובתי אני אתן.

רוני בר-און: אני לא מתלונן, אני אומר.

אורלי לוי אבקסיס: מאחר שלא קראתי בשמם, ומאחר שזה נוהג שנתון לשיקול דעתו של יושב-ראש המליאה באותו הרגע, כדי לנהל דיון מעניין – – –

דליה איציק: – – –

אורלי לוי אבקסיס: בבקשה, חברת הכנסת דליה איציק, עם כל הכבוד הראוי, עם כל הכבוד הראוי, אני התייעצתי ובדקתי, ואכן כך היה, ובדיונים אחרים זה בדיוק אותו נוהל שבו פעלתי, ויודו ויאמרו לך – – –

דוד רותם: גברתי היושבת-ראש, בסמכותך לקבל – – –

אורלי לוי אבקסיס: חבר הכנסת , חבר הכנסת , תשב.

אורלי לוי אבקסיס: חברים, אני מנהלת פה – – –

דוד רותם: תגיש ערעור לוועדת פירושים.

דוד רותם: ועדת פירושים, ועדת פירושים.

דוד רותם: תגיש ערעור לוועדת פירושים.

אורלי לוי אבקסיס: אני מנהלת פה.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו שמענו את הדברים, אנחנו יודעים מה התקנון אומר, ויש גם נוהל שיכולים לקרוא לו בשפה המשפטית "נוהל שוק", אבל אלה דברים שמתנהלים, ומה שאפשר וניתן לשיקול דעתו של היושב-ראש כשחברי כנסת מסיעות אחרות עושים או מבקשים, אני שומרת לי את זכותי.

אורלי לוי אבקסיס: מי שלא נראה לו יכול להתלונן – אני בהחלט אעמוד מאחורי החלטתי.

אורלי לוי אבקסיס: חברת הכנסת – – –

דליה איציק: גברתי, אני רוצה להגיד שאני לא מטילה שום דופי בפנייה שלך, ממש לא, אבל אני חושבת עדיין שבדיון כזה ארוך היה כדאי שלא נאפשר לחברי הכנסת.

דליה איציק: זה לא נכון לסדר-היום.

מאיר שטרית: גברתי, אפשר לסדר משהו?

אורלי לוי אבקסיס: זה בסדר.

אורלי לוי אבקסיס: אני יכולה להגיד לך שבמהלך היום הזה גם השתנו סדרים.

דליה איציק: בסדר – – –

אורלי לוי אבקסיס: במהלך הדיון הזה.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה, אני שמעתי את הדברים.

אורלי לוי אבקסיס: אני חושבת שייצגו את זה מספיק, אנחנו נעבור להמשך סדר-היום.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו קצרים בזמן, כמו שנאמר.

מאיר שטרית: גברתי, משהו לסדר על-פי התקנון.

מאיר שטרית: אני מבקש משהו לסדר, לא בעניין הזה ספציפית.

מאיר שטרית: אני יכול להעיר משהו לסדר, אדוני היושב-ראש?

מאיר שטרית: גברתי היושבת-ראש?

מאיר שטרית: חצי משפט, דקה, דקה.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו נמשיך.

מאיר שטרית: אני מציע לך הצעה.

מאיר שטרית: חצי דקה.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו נמשיך.

אורלי לוי אבקסיס: חברת הכנסת אנסטסיה מיכאלי, בבקשה.

מאיר שטרית: עד שהיא תעלה אני אסיים.

אורלי לוי אבקסיס: לא, אני לא נתתי לך את הרשות.

אורלי לוי אבקסיס: חבר הכנסת מאיר שטרית, אל תעשו פה את הפרובוקציות האלה.

אורלי לוי אבקסיס: בוא נמשיך, בואו ניתן לדברים להתנהל.

אורלי לוי אבקסיס: נאמרו פה – השתנה הסדר.

מאיר שטרית: – – –

אורלי לוי אבקסיס: אני יכולה לומר לך, חבר הכנסת, עד שתעלה חברת הכנסת אנסטסיה מיכאלי.

אורלי לוי אבקסיס: במהלך היום הזה היתה רשימה שהשתנתה לאורך כל היום.

מאיר שטרית: אין לי טענה אלייך.

אורלי לוי אבקסיס: אנשים זזו ממקומם למקום אחר, הוגשו בקשות.

אורלי לוי אבקסיס: חבר הכנסת אחמד טיבי אמר: למקרה שאני לא אגיע, אני רוצה לשמור את זכותי.

אורלי לוי אבקסיס: אני חושבת שליושב-ראש יש זכות לעשות את זה.

מאיר שטרית: הטענה לא אלייך, זו הצעה לסדר.

מאיר שטרית: לא אלייך.

מאיר שטרית: – – – מה שקובע.

אורלי לוי אבקסיס: חברת הכנסת אנסטסיה מיכאלי על הדוכן, ואנחנו ניתן לה לדבר.

אורלי לוי אבקסיס: בבקשה, חברת הכנסת מיכאלי, יש לך חמש דקות.

אנסטסיה מיכאלי: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, שרים נכבדים, לאחר מאבק כזה קשה על זכות הדיבור, אני החלטתי – – –

אורלי לוי אבקסיס: לא, לא, יש להם זכות לטענות, וזה נכון, לפי התקנון הם יכולים להעיר את ההערות שלהם ואני יכולה להפעיל את שיקול דעתי.

אנסטסיה מיכאלי: אני מודה לך מאוד.

אנסטסיה מיכאלי: האמת היא שהיתה לי התלבטות די קשה אם לעלות ולדבר כאן – – –

מאיר שטרית: גברתי, התקנון הוא חד-משמעי.

מאיר שטרית: אומנם פירשת אותו לפי – – – וזה בסדר – – –

אורלי לוי אבקסיס: חבר הכנסת מאיר שטרית.

מאיר שטרית: אבל אני אומר לך שהכנסת מתנהלת בהרבה פעמים – – – אני מציע לך – – –

אורלי לוי אבקסיס: אתה מוזמן להגיש – – –

מאיר שטרית: – – –

אורלי לוי אבקסיס: אני מזמינה אותך להגיש – – –

מאיר שטרית: לכן אני מציע לך, כיושבת-ראש, להגיד שמה שהיה היה, וגם עכשיו זה בסדר לתת להם לדבר – – –

אורלי לוי אבקסיס: אתם מדברים כל הזמן בשם הדמוקרטיה, סתימת פיות, מבחנים וכדומה, ועכשיו אתם אומרים – נוהל מסוים מצד אחד, נוהל מסיעה מסוימת מצד אחר.

אורלי לוי אבקסיס: גם חברי כנסת מסיעת קדימה התחלפו במקומות.

מאיר שטרית: אין לי טענה אלייך, את לא מבינה מה שאני אומר.

מאיר שטרית: אין לי טענה – – –

אורלי לוי אבקסיס: הבנתי.

אורלי לוי אבקסיס: אני מסרבת להמשיך את הדיון הזה.

אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה – – –

מאיר שטרית: אין לי טענה אלייך על העניין הזה.

מאיר שטרית: אני אומר שבכנסת, לצערי, פעם אחת, בגלל העובדה שעושים כל מיני – לא רק את, גם היושב-ראש אחראי, ואת צודקת בעניין הזה, עושים כל מיני נהלים – –

אורלי לוי אבקסיס: הפך להיות נוהל שוק.

מאיר שטרית: – – שלא על-פי תקנון, לדעתי זה מפחית את ערכה של הכנסת.

מאיר שטרית: אגב, התקנון בעניין הזה מאוד ברור.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה, חבר הכנסת שטרית.

אורלי לוי אבקסיס: אני חושבת שהבנו.

מאיר שטרית: אני מציע – – –

אורלי לוי אבקסיס: טוב, חבר הכנסת שטרית, לא נתתי לך עכשיו לנהל דיון.

אורלי לוי אבקסיס: בבקשה, חברת הכנסת אנסטסיה מיכאלי, אני אוסיף לך זמן.

אנסטסיה מיכאלי: נשארו לי כמעט שלוש דקות, אז אם אפשר להוסיף.

אורלי לוי אבקסיס: אני אוסיף לך זמן.

אנסטסיה מיכאלי: היום 20 ביולי 2011, ויש לנו דיון על הצעת ועדת הכנסת בדבר הקמת ועדות חקירה פרלמנטריות בנושא מעורבות ממשלות זרות במימון ארגונים ישראליים וברכישת קרקעות בישראל, ובנושא פעילות ארגונים ישראליים הנוטלים חלק בדה-לגיטימציה של צה"ל, ביוזמת חברת הכנסת פאינה קירשנבאום.

אנסטסיה מיכאלי: אני רוצה לברך את פאינה קירשנבאום על יוזמה זו.

אנסטסיה מיכאלי: ראיתי עד כמה את עבדת קשה – עברת אחד-אחד, דיברת עם כל אחד ואחד – ואני מבינה שעברת מאבק בשיתוף פעולה עם כמה חברי כנסת ממפלגת ישראל ביתנו, לנסות לשכנע אנשים להצטרף ליוזמה הזאת.

אנסטסיה מיכאלי: אני חושבת שזו יוזמה שמאתגרת אותנו ומראה עד כמה אנחנו פטריוטים.

אנסטסיה מיכאלי: אנחנו גדלנו על ערכים של פטריוטיזם, הגענו למדינה הזאת, ואנחנו רוצים ללמד את אזרחי מדינת ישראל מה זה פטריוטיזם, מה זה אהבה ונאמנות למדינת ישראל, חבר הכנסת רוני בר-און.

אנסטסיה מיכאלי: לצערי הרב, חברי הכנסת, ואני חושב שבכלל כל אזרחי מדינת ישראל מאז הקמתה, חיים בחלום, כי הם לא האמינו שתהיה מדינת ישראל.

אנסטסיה מיכאלי: ובסוף, כשיש לנו אותה, אנחנו לא יודעים לשמור עליה, כי יש לנו תמיד התלבטות אם יש לנו זכות להיות כאן או לא.

אנסטסיה מיכאלי: אני חושבת שיש כאן הרבה מאוד פרופגנדה, והפרופגנדה היא כזאת: כשהפכתי להיות חברת כנסת, קיבלתי ספר: "כיבוש השטחים – עדויות חיילים 2000–2010".

אנסטסיה מיכאלי: התחלתי לדפדף, לא הבנתי במיוחד איך יכול להיות שבכאלה ספרים יש תמונות מבוימות, תמונות מאוד מקצועיות, ואני החלטתי להגדיל אותן בכוונה ולהראות לכם – – –

קריאה: אסור – – –

אנסטסיה מיכאלי: אני רוצה לבקש שיראו את זה – – –

אורלי לוי אבקסיס: חברת הכנסת אנסטסיה מיכאלי, אני לא מרשה לך.

אנסטסיה מיכאלי: – – – אחד מהם – – –

אורלי לוי אבקסיס: חברת הכנסת מיכאלי, זה מיותר.

אנסטסיה מיכאלי: עוד אחד אחרון, זו תמונה מצוינת.

אנסטסיה מיכאלי: רגע, רגע, אני סיימתי.

אורלי לוי אבקסיס: תרדי מהדוכן בבקשה, חברת הכנסת מיכאלי.

אורלי לוי אבקסיס: אני לא אתן פרובוקציות לא מהצד הזה ולא מהצד הזה.

אנסטסיה מיכאלי: לא, אני מסיימת.

אורלי לוי אבקסיס: לא, את יורדת עכשיו מהדוכן.

אנסטסיה מיכאלי: רק אני – – –

אורלי לוי אבקסיס: לא, בזה הרגע סיימת ואיבדת את זכותך לדבר.

אנסטסיה מיכאלי: חבל מאוד.

אורלי לוי אבקסיס: חבל מאוד.

אורלי לוי אבקסיס: את מכירה, זו לא פעם ראשונה.

אנסטסיה מיכאלי: צריך ללמוד איך עושים פרופגנדה, ערביי ישראל לעם ישראל.

אורלי לוי אבקסיס: חברת הכנסת מיכאלי, תרדי מהדוכן.

אנסטסיה מיכאלי: כך עשה גבלס בגרמניה הנאצית, וכך אתם ממשיכים להשתמש בפאשיזם.

אורלי לוי אבקסיס: חברת הכנסת מיכאלי.

אורלי לוי אבקסיס: תורידו אותה בבקשה מהדוכן.

אנסטסיה מיכאלי: אתם מפילים אותנו, כביכול בשימוש בדמוקרטיה ומלים יפות, אבל בסופו של דבר מי שפאשיסט אלה אנשים שלא רוצים שמדינת ישראל תתקיים.

אנסטסיה מיכאלי: תיזהרו, תתביישו לכם.

אנסטסיה מיכאלי: תלמדו מה זה פטריוטיזם.

יוחנן פלסנר: מזל שיש לנו בית-ספר לפטריוטיזם.

אחמד טיבי: הוא במקרה יושב פה.

מגלי והבה: אני יושב פה ואת מצביעה עלי?

אורלי לוי אבקסיס: אני לא אתן להמשיך את זה.

אורלי לוי אבקסיס: אני אנסה לעשות דין שווה לכולם ואני לא אתן לנצל, גם לא את – – –

אריה ביבי: היא תחסוך לנו את זה.

אחמד טיבי: לא כל מי שיושב פה הוא חבר בסיעה הזאת.

אחמד טיבי: מסכן, ישב פה – – –

אורלי לוי אבקסיס: אדוני, מאחר שגם לכם, במקרים אחרים, נתתי את הזכות – – –

אחמד טיבי: רק בא – – – תראה מה עשית.

אורלי לוי אבקסיס: חבר הכנסת אחמד טיבי.

אריה ביבי: – – –

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו נמשיך בסדר-היום.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו נמשיך בסדר-היום, והבא בתור ברשימת הדוברים הוא חבר הכנסת רוברט אילטוב.

אורלי לוי אבקסיס: בבקשה.

אריה ביבי: לדעתי, תכיני גם לו סדרנים.

יוחנן פלסנר: אם אין לך גימיק אז אל תעלה.

אורלי לוי אבקסיס: יוחנן פלסנר, דיברת?

שלמה מולה: כל ישראל ביתנו זה גימיק אחד גדול.

אורלי לוי אבקסיס: בבקשה, חבר הכנסת רוברט אילטוב, לרשותך חמש דקות.

יוחנן פלסנר: יש לך פוסטר?

אריה ביבי: להעמיד סדרנים בהיכון.

רוברט אילטוב: אני אביא לך את הפוסטר שלי, אל תדאג, תתלה אותו בחדר.

ישראל חסון: בחדר השינה, התכוונת.

רוברט אילטוב: בחדר השינה הוא יכול לתלות, איפה שנוח לו.

רוברט אילטוב: כבוד היושבת-ראש, קודם כול, תודה על ההזדמנות הזאת שנתת לי לדבר, למרות שהחברים שלנו ממפלגת קדימה ניסו למנוע ממני את הזכות הזאת.

רוברט אילטוב: היה פה דיון מאוד נוקב אם מותר לי לדבר או אסור לי לדבר.

אורלי לוי אבקסיס: אני אגזול ממך כמה שניות ואני אחזיר לך.

אורלי לוי אבקסיס: מאחר שהיו כאן חברי כנסת שנופפו בתקנון, ומאחר שהתייעצתי גם עם המזכיר, אני מפנה את חברי הכנסת שיש להם עדיין שאלות בנושא הזה בבקשה לסעיף 28(א) על דיון סיעתי.

אורלי לוי אבקסיס: (ב)(3) – –

זאב בילסקי: אורלי, הם בחוץ, תחכי שיחזרו.

אורלי לוי אבקסיס: – – "חבר הכנסת רשאי לבקש לשנות את מקומו בסדר הנואמים.

אורלי לוי אבקסיס: חבר הכנסת שנעדר מהישיבה כשהגיע תורו לנאום, בלי שהודיע על כך מראש, לא יהיה רשאי לנאום בדיון".

אורלי לוי אבקסיס: מה שמשתמע מכך, באופן ברור וחד, זה שכאשר הוא ביקש מראש נשמרת לו הזכות.

יוחנן פלסנר: זה דיון אישי.

אורלי לוי אבקסיס: דיון אישי, חברים.

אורלי לוי אבקסיס: בדיון אישי.

אורלי לוי אבקסיס: זאת אומרת, 28(ב) – –

יוחנן פלסנר: 28(ב).

אורלי לוי אבקסיס: 28(ב)(3).

אורלי לוי אבקסיס: חבר הכנסת יוחנן פלסנר, תבדוק אותי, ואני מאמינה שגם תוכל להבין שזה מה שמשתמע מהתקנון.

ישראל חסון: גברתי היושבת-ראש, חשבתי שמיצינו את הדיון הזה.

ישראל חסון: חבר הכנסת העלה את הטענה על עצם קיומו של הדיון.

ישראל חסון: אני חושב שעצם קיומו של הדיון הוא לגיטימי.

ישראל חסון: את פסקת את מה שפסקת והמשכנו.

ישראל חסון: הטענה שלו היתה על עצם קיום הדיון.

אורלי לוי אבקסיס: וזה גם מגובה בתקנון.

אורלי לוי אבקסיס: אתה יודע, היה פה מישהו שאמר פעם שגם את המובן מאליו צריך להגיד.

יוחנן פלסנר: את טוענת שהם הודיעו על כך מראש?

אורלי לוי אבקסיס: הודיעו על כך מראש.

אורלי לוי אבקסיס: ולראיה, גם היתה פה מזכירת הכנסת, ואני ראיתי את אנסטסיה הולכת וחוזרת, וביקשה גם ממני, ולכן אנחנו מאשרים.

רוברט אילטוב: כבוד היושבת-ראש, העיקרון הוא שהיה פה ניסיון לא לתת לדבר.

רוברט אילטוב: בסדר, אוקיי, הבנו, הדמוקרטיה בשיאה.

רוברט אילטוב: אנחנו נמשיך בהליך הדמוקרטי.

רוברט טיבייב: איפה?

רוברט אילטוב: פה, בכנסת, חבר הכנסת רוברט טיבייב.

דני דנון: האשימו אתכם – – –

רוברט אילטוב: ההצעה – בעצם מדברים באופוזיציה שזו הצעת חוק.

רוברט אילטוב: אנחנו לא מדברים על הצעת חוק.

רוברט אילטוב: אנחנו מדברים על הצעה של ועדת הכנסת להקים ועדה פרלמנטרית למעורבות ממשלות במימון ארגונים ישראליים.

רוברט אילטוב: לא מדובר על ארגוני ימין, לא מדובר על ארגוני שמאל.

רוברט אילטוב: החוק שווה לכולם.

רוברט אילטוב: הבדיקה תיעשה לא מול הארגונים, אלא מוסדות המדינה שצריכים לבדוק מאיפה באים המקורות.

רוברט אילטוב: אבל העיקרון הזה בכלל לא מעניין אף אחד.

רוברט אילטוב: כולם בכלל לא מסתכלים על הכותרת, איך נקרא הדבר ומה מהות הדבר, אלא מושכים את זה לכיוון גזענות, לוויכוח שהוא בכלל לא ויכוח פרלמנטרי.

רוברט אילטוב: שמענו פה השוואות שלנו – שאנחנו מפלגת קדאפי וכו'.

רוברט אילטוב: אבל יש פה חברי כנסת שנסעו לקדאפי, ביקרו אותו, נישקו לו את הידיים, אולי גם את הרגליים, ולא הפריע להם בכלל שזה קדאפי.

רוברט אילטוב: כשקדאפי נכנס לבעיה, פתאום הם התחילו לתקוף את קדאפי שהוא גזען, שהוא הורג את האנשים שלו, את העם שלו, הוא פוגע בזכויות אדם.

רוברט אילטוב: דרך אגב, כל ארגוני השמאל, שומרי זכויות, שמדברים עליהם – דרך אגב, אף פעם לא אמרנו שאלה ארגוני שמאל; על ראש הגנב בוער הכובע.

רוברט אילטוב: כל ארגוני השמאל האלה לא מדברים על עשרות מיליוני הערבים שהיום סובלים מדיקטטורות קשות.

רוברט אילטוב: חברי הכנסת הישראלים הערבים אף פעם בכלל לא מדברים על זה.

רוברט אילטוב: לא מדברים שגם היום בערב-הסעודית אסור לנשים לנהוג ברכב, לא מעניין בכלל.

רוברט אילטוב: ומה שבאמת נהניתי – מהסטנד-אפ של איתן כבל.

רוברט אילטוב: זה היה אדיר.

רוברט אילטוב: איתן, אתה מתבזבז, אני מציע לך להתחיל קריירה חדשה.

רוברט אילטוב: זה היה אדיר.

רוברט אילטוב: לגבי נאומה של יושבת-ראש האופוזיציה, אני חושב – – –

איתן כבל: זה בתוך העיתון, מדור ביקורת נאומים?

רוברט אילטוב: לא, אני נהניתי מהנאום שלך.

איתן כבל: בסדר.

רוברט אילטוב: אבל כשציפי לבני אומרת שהיא מייצגת את רוב הציבור, זה לא נראה כך.

רוברט אילטוב: צריך לדעת לספור עד 61.

רוברט אילטוב: רוב הציבור לא תומך בה, עובדתית.

רוברט אילטוב: וגם החוקר הידוע אחמד טיבי מאוד ביקש, גם מחברי ישראל ביתנו, שלא להתנגד לוועדת חקירה פרלמנטרית בנוגע להעסקת ערבים במוסדות ציבוריים, ואנחנו תמכנו בזה.

רוברט אילטוב: אם באמת יש בעיה, צריך לטפל בה.

רוברט אילטוב: למה שלא נחקור את זה?

רוברט אילטוב: למה שלא נבדוק את העובדות האלה?

רוברט אילטוב: ואחמד טיבי קיבל את תמיכת הקואליציה בוועדת החקירה שלו, ואנחנו תומכים.

רוברט אילטוב: אם יש כשל, אנחנו רוצים לטפל בו.

רוברט אילטוב: ולמה אנחנו לא יכולים לבדוק ולבחון את הארגונים – –

אחמד טיבי: רק חבר כנסת אחד מהליכוד הצביע בעד, וזה יושב-ראש הכנסת.

רוברט אילטוב: – – שמקבלים מימון כדי לתקוף את החיילים, כדי לתקוף את חברת הכנסת ציפי לבני בבית-המשפט בהאג או בלונדון, מביאים את החומרים נגדה כדי לתקוף אותה וכדי לשים אותה על כיסא חשמל?

זאב בילסקי: נאשמים.

זאב בילסקי: כיסא נאשמים, לא כיסא חשמל.

רוברט אילטוב: שלא תטעו.

רוברט אילטוב: שלא תטעו.

רוברט אילטוב: הכוונה שלהם לשים אותה על כיסא חשמל.

רוברט אילטוב: לכן, חברים, אני חושב שאתם מסיטים את הדיון לכיוונים לא נכונים.

רוברט אילטוב: אנחנו רוצים לבדוק את מוסדות המדינה – אם הם התנהלו נכון, אם הם בודקים נכון, אם מבקר העמותות, רשם העמותות, בודק את הדברים – מאיפה באים הכספים, למה הם באים, למי הם מיועדים, ולמה זה דווקא כל הזמן נגד חיילי צה"ל, נגד אנשים שפועלים לביטחונה של מדינת ישראל.

רוברט אילטוב: ולכן, אני אומר, אנחנו חייבים לתמוך בהצעה הזאת כדי לבוא, לחקור את הדבר הזה.

רוברט אילטוב: ראוי לבדוק את הדברים האלה, ואם לארגוני זכויות אדם, כפי שהם קוראים לעצמם, אין מה להסתיר בנושא הזה, אין שום בעיה גם לחשוף את כל המידע.

רוברט אילטוב: תודה.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לך, חבר הכנסת רוברט אילטוב.

אורלי לוי אבקסיס: הבא בתור ברשימת הדוברים – חבר הכנסת אלכס מילר.

אורלי לוי אבקסיס: בבקשה, חבר הכנסת מילר, לרשותך חמש דקות.

אלכס מילר: תודה.

אלכס מילר: גברתי היושבת-ראש, גברתי השרה, חברי חברי הכנסת, אנחנו בזמן האחרון הפכנו להיות איזשהו כלי במשחק של קבוצה שהיא קבוצה מאוד קטנה, קבוצה קיצונית, שבראשה עומדים חבר הכנסת טיבי וחבריו, אשר בכל דרך אפשרית מנסים לבלום – –

רוברט טיבייב: – – – הפכת סדין אדום.

אלכס מילר: – – דבר שאני חושב כל מדינה דמוקרטית בעולם אפילו לא היתה חושבת פעמיים אם המקרים שהיו קורים אצלנו היו קורים אצלה.

אלכס מילר: ואני אתן דוגמאות.

אלכס מילר: לא יעלה על הדעת שחיילי צה"ל יחששו להגיע למדינות בעולם – – –

אורלי לוי אבקסיס: חברי הכנסת בצד של סיעת קדימה, בבקשה, קצת כבוד לחברים, גם אם הם מהצד האחר.

אורלי לוי אבקסיס: תודה.

אריה ביבי: חברים מסיעת קדימה – – –

רוברט טיבייב: – – –

אלכס מילר: חבר הכנסת טיבייב, אתה צועק בגלל שיש לך אוזנייה באוזן.

רוברט טיבייב: לא, אין.

אלכס מילר: אז תוציא אותה.

אלכס מילר: אני חושב ששום מדינה בעולם לא היתה מרשה לעצמה מצב שהחיילים שלה, אנשי הביטחון שלה, בכירים שלה, לא יכולים להגיע למדינות אחרות בעולם בגלל שהם חוששים מתביעות של אותם ארגונים אשר קיימים אצלם במדינה.

אלכס מילר: זה פוגע בביטחון מדינת ישראל, וזה מה שחבר הכנסת טיבי רוצה, ואתם כולכם מיישרים אתו קו, בלי להסתכל ימינה ושמאלה.

אלכס מילר: הולכים עם הזרם.

אלכס מילר: הוא מבחינתו נוסע לכל אותן המדינות, מופיע עם נכבה, "חמאס", קדאפי, לא משנה מי, ויושבת-ראש המפלגה שלכם מפחדת להיכנס לבריטניה – –

מגלי והבה: אתה צודק, היא נכנסת – – –

אלכס מילר: – – יושב-ראש ועדת חוץ וביטחון חושש להיכנס לבריטניה, ואתם מיישרים קו עם אחמד טיבי.

אלכס מילר: כל הכבוד לכם, אתם ממש מגינים גם על הבכירים שלכם וגם על הדמוקרטיה.

אלכס מילר: תמשיכו ככה.

אלכס מילר: איפה תמצאו את עצמכם – – –

שלמה מולה: – – –

אלכס מילר: כולכם בסופו של דבר תהיו מחויכים כאשר חבר הכנסת טיבי יופיע מול "חמאס" ויצחק עליכם משם.

אלכס מילר: טוב מאוד, ככה צריך להמשיך.

אלכס מילר: הציבור רואה את זה.

אלכס מילר: אתם אחר כך תצטרכו לתת דין.

אלכס מילר: רבותי, כל המטרה שלהם זה לפגוע בביטחון מדינת ישראל.

אלכס מילר: כל תביעה שמגישים, כל כסף שמועבר מהמדינות האחרות לאותן עמותות שתובעות את חיילי צה"ל כדי לפגוע באזרחי מדינת ישראל, כדי לפגוע בביטחון – ואתם בשיא החיוך מיישרים אתם קו, תומכים, מבקשים סליחה, מחפשים דרך איך לעזור.

אלכס מילר: איזה יופי.

אלכס מילר: תמשיכו ככה – –

ישראל חסון: חבר הכנסת מילר, אפשר שאלה?

אלכס מילר: – – תמשיכו ככה, כל הכבוד לכם.

ישראל חסון: חבר הכנסת מילר, אפשר שאלה?

אלכס מילר: הגיע הזמן שתתחילו לחשוב, הרי מאיפה כל הדברים האלה באים?

אלכס מילר: מי התחיל?

אלכס מילר: אנחנו מדברים על בדיקה.

אלכס מילר: אתם הגשתם הצעת חוק, אתם כבר קבעתם איך צריך לטפל.

אלכס מילר: אנחנו אומרים: בואו נבדוק איך זה עובד, בואו נעלה על הבעיות, ואז נציע את הכלים איך להתמודד עם זה.

אלכס מילר: אתם הגשתם הצעות חוק.

אלכס מילר: לתת לכם רשימה מי חתום?

אלכס מילר: עם יואל חסון ועם כל השאר.

אלכס מילר: לתת לכם רשימה?

אריה ביבי: אפשר לבקש הפסקה לחשוב ולחזור?

ישראל חסון: אנחנו רוצים לחשוב.

אריה ביבי: אנחנו רוצים ללכת לחשוב ולחזור.

אלכס מילר: גברתי, הבעיה היא שאתם קודם כול מצביעים ואחר כך חושבים.

אלכס מילר: הבעיה היא שהכותרת זה דבר הרבה יותר חשוב מבחינת

אלכס מילר: כם מהעתיד של מדינת ישראל, הרבה יותר חשוב מהילדים שלכם, שכאשר הם משרתים בצבא ויצטרכו למצוא ויצטרכו ללמוד ויצטרכו להשלים את הידע שלהם במדינות אחרות, לא יוכלו לעשות את זה.

אלכס מילר: העיקר שאתם הצבעתם, וחבר הכנסת טיבי יושב מבסוט, מבסוט, כי אתם עובדים בשבילו – –

רוברט טיבייב: – – – בכיכר המדינה.

אלכס מילר: – – והוא כבר לא מיעוט, הוא כבר רוב.

אלכס מילר: בגללכם.

אלכס מילר: תודה רבה.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לך, חבר הכנסת אלכס מילר.

אורלי לוי אבקסיס: הבאה בתור ברשימת הדוברים – חברת הכנסת ליה שמטוב.

קריאות: – – –

אחמד טיבי: תמשיך לחוקק חוקים פאשיסטיים.

איתן כבל: טיבי, לדעתי אם אתה פורש מהכנסת – אכלו אותה.

אחמד טיבי: – – – כעובד סוציאלי – – –

אורלי לוי אבקסיס: אני הרשיתי את ה-small talk הזה – – –

קריאות: – – –

אורלי לוי אבקסיס: חבר הכנסת כבל וחבר הכנסת אחמד טיבי, אני בטוחה שזה נורא מעניין, ואני הסכמתי ל-small talk הזה כל עוד חברת הכנסת ליה שמטוב לא הגיעה לדוכן.

אורלי לוי אבקסיס: ועכשיו, חברת הכנסת ליה שמטוב, לרשותך חמש דקות.

אורלי לוי אבקסיס: בבקשה, חברים.

ליה שמטוב: גברתי היושבת-ראש, כבוד השרה, חברי חברי הכנסת, אני לא רוצה לחזור על דברים שנאמרו קודם לכן, אבל אני רוצה להזכיר לכם משהו על ארגון חברתי שהוקם תחילה כארגון חסד.

ליה שמטוב: הארגון ייסד בתי-ספר, בתי-חולים, תמך כלכלית באוניברסיטאות, והיום הארגון הזה מוגדר על-ידי האיחוד האירופי, קנדה, ארצות-הברית, יפן וישראל כארגון טרור, ושמו בישראל "חמאס".

ליה שמטוב: נכון.

ליה שמטוב: אני שמעתי מה חברת הכנסת שלי יחימוביץ אמרה ומה שחברת הכנסת אורית זוארץ אמרה על הארגונים.

ליה שמטוב: נכון, יש הרבה עמותות שעוזרות לנזקקים, לניצולי שואה, לחולים, אך מנגד, פועלות בישראל עשרות עמותות המכנות עצמן ארגוני זכויות אדם.

ליה שמטוב: אם אין לאותם ארגונים מה להסתיר, אם הכול כל כך בסדר, אז למה הם כל כך מפחדים?

ליה שמטוב: אם כל הטענות שגויות ולא מתבצעת פעילות אשר מסכנת את הביטחון של מדינת ישראל, אז למה אותם ארגונים לא יכולים לבוא, לא יכולים לבקש שיבדקו אותם על מנת להוכיח אחת ולתמיד מהי האמת?

ליה שמטוב: מה הפחד הזה?

ליה שמטוב: אני באמת לא רוצה לחזור על דברים שנאמרו פה, אבל אני מבקשת מכם, חברי חברי הכנסת, אל תיתנו יד להמשך פעילותם של ארגונים שעושים דה-לגיטימציה לקיומה של מדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית.

ליה שמטוב: תודה.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לך, חברת הכנסת ליה שמטוב, ותודה רבה גם על זה שחסכת לנו בזמן.

אורלי לוי אבקסיס: הבא בתור ברשימת הדוברים – חבר הכנסת רוני בר-און.

אורלי לוי אבקסיס: בבקשה, חבר הכנסת רוני בר-און, לרשותך חמש דקות.

רוני בר-און: תודה רבה, גברתי.

רוני בר-און: גברתי היושבת בראש, גברתי השרה, חברי חברי הכנסת, בשבוע שעבר – האמת היא שכמעט הכול כבר נאמר כאן על הצעות ההחלטה שעומדות להצבעה היום, ודעתי ידועה, אני אצביע נגד הדבר הזה.

רוני בר-און: אני לא רוצה להכביר מלים בעניין הזה.

רוני בר-און: אני חושב שהטענות שמושמעות כאן כלפי ישראל ביתנו, שיוזמת הצעת החלטה אחת, וכלפי חבר הכנסת , שיוזם הצעת החלטה אחרת, הן טענות סטנדרטיות, ואני לא ממש מתרשם מהן.

רוני בר-און: אני גם חושב שבקשר לישראל ביתנו בכלל אין מקום לטענה – לא לגבי המנהיג שלה, שאני מאוד מעריך אותו ומכבד את עמדותיו.

רוני בר-און: הוא האיש הכי גלוי בפוליטיקה הישראלית.

רוני בר-און: מה שהוא אומר הוא חושב, מה שהוא חושב הוא אומר, וצריך להחמיא לו על כך, וכך אני עושה.

רוני בר-און: מי שאשם בכל המצב הנורא הזה שבו אנחנו נמצאים הוא ראש הממשלה בנימין נתניהו.

רוני בר-און: הוא עמד כאן בשבוע שעבר, בדיוק ביום רביעי בשבוע שעבר, פניו עשויות היטב באיפור, תסרוקתו עשויה היטב, זחוח, הייתי אומר כמעט ילדותי, ודיבר על חוק החרם.

רוני בר-און: אמר, עשה ככה: אני, אני אחראי.

רוני בר-און: אני הבאתי את זה, אני אחראי לזה.

רוני בר-און: התריס.

רוני בר-און: אז אני אגיד לך למה אתה עוד אחראי, ראש הממשלה: אתה אחראי לחוק החרם, אתה אחראי לשואה המדינית שבה נמצאת מדינת ישראל היום, ואתה אחראי לתקיעה המוחלטת של תהליך השלום, ואתה אחראי לכל גרם וגרם ממסע הדה-לגיטימציה שמדינת ישראל עוברת בעולם, ואתה אחראי גם לוועדות החקירה האלה.

רוני בר-און: אני תיכף אסביר גם למה.

רוני בר-און: ואתה בפניקה.

רוני בר-און: אדוני ראש הממשלה, אתה בפניקה מוחלטת.

רוני בר-און: אתה בפניקה מהפלסטינים, כי אולי, חלילה וחס, באמת יש הנהגה פלסטינית שאפשר להגיע אתה להסכם שלום, וזה גורם לך להתעורר בלילה מסויט ושטוף זיעה קרה; ואתה בפניקה מאובמה, אחרי שהחרבת את מערכת היחסים שלנו עם ארצות-הברית, ואתה לא יודע את נפשך מרוב בהלה, מה עוד יכול לעשות הנשיא האמריקני; ואתה בפניקה מחבריך בליכוד, שכל הזמן מתזזים אותך שמאל ימין, שמאל ימין, שמאל ימין וזיגזגים; אתה בפניקה מהקהילייה הבין-לאומית, ואתה בצדק בפניקה מהקהילייה הבין-לאומית, כי אתה יודע מה הולך לקרות לנו; אבל אתה בעיקר בפניקה מיושב-ראש ישראל ביתנו, מאיווט ליברמן.

רוני בר-און: אתה בפניקה.

רוני בר-און: אתה פשוט רועד ממנו מפחד, ובצדק.

רוני בר-און: עכשיו תראה איך עשית את חוק החרם, תראה איך אתה יודע לזגזג; לא את חוק החרם – את ועדות החקירה.

רוני בר-און: ישראל ביתנו נאמנה לדרכה וראויה להערכה, הציעה הגברת פאינה קירשנבאום את ועדת החקירה לעניין זה וזה.

רוני בר-און: אתה נכנסת לחרדות: ישראל ביתנו תופסת לי את האג'נדה הימנית.

רוני בר-און: היא חוקרת.

רוני בר-און: איך יכול להיות שהליכוד התייצב מנגד וישראל ביתנו מייצגת את הלאומיות הישראלית, הגאווה הישראלית, החקירה הישראלית נגד שמאל ועמותות ודברים כאלה, והליכוד שותק?

רוני בר-און: ואתה הכרחת את לדרוש ועדת חקירה משלו כדי לאזן את ההפסדים של הליכוד מול ישראל ביתנו בשדה הימני.

רוני בר-און: אבל כמו תמיד, אתה מזגזג.

רוני בר-און: והיום, אחרי שהכרחת את להגיש את הצעת ההחלטה בעניין ועדת החקירה, אתה מפעיל את כל מערכת הלחצים על כדי שיוריד את ההצעה שלו.

רוני בר-און: זה נתניהו במיטבו, ב"אסנס" שלו.

רוני בר-און: זו התמצית של נתניהו – להיות בפניקה, לעשות דבר אחד, לגלות שזה לא מסתדר ולהיות בפניקה ולעשות את הדבר ההפוך, והבלגן חוגג.

רוני בר-און: אבל תקשיב טוב.

רוני בר-און: אחרי כל הדברים האלה אתה, אדוני ראש הממשלה, מסית ומשסה את החלקים בחברה הישראלית אלה באלה.

רוני בר-און: אתה משחק באש.

רוני בר-און: אנחנו נשלם את המחיר.

רוני בר-און: אתה מדרדר את השיח הציבורי במדינת ישראל למקומות שמעולם לא ידענו כמותם, ואתה תישא בתוצאות.

רוני בר-און: תודה רבה לך.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לך, חבר הכנסת רוני בר-און.

אורלי לוי אבקסיס: הבא בתור ברשימת הדוברים – חבר הכנסת וסגן יושב-ראש הכנסת מגלי והבה.

מגלי והבה: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אני שמח שחברת הכנסת פאינה קירשנבאום נמצאת כאן, כי היום שמענו ממנה את המלה "דה-לגיטימציה" כמעט בכל הסבריה על ההצעה שלה להקמת ועדת החקירה.

מגלי והבה: כאילו שאנחנו מנותקים מהעולם.

מגלי והבה: אולי תשאלי את שר החוץ שלך מי הגורם בממשלה הזאת, בשנתיים וחצי האחרונות, דה-לגיטימציה לממשלת ישראל, למדיניות שלה, יותר מאביגדור ליברמן?

מגלי והבה: אולי תשאלי אותו את השאלה הזאת לפני שימנה – – –

רוני בר-און: ביבי, רק ביבי.

מגלי והבה: בהחלט, אדוני.

מגלי והבה: אתה מדבר על הראש, אני מדבר על הזרועות ועל המוח שמאחורי הראש הזה.

מגלי והבה: בהחלט, גם ביבי, אני לא פוטר אותו, אבל גם אביגדור ליברמן.

מגלי והבה: כי – – –

): – – –

מגלי והבה: אני רוצה להגיד לך – תשאלי אותו כמה מדינות מזמינות אותו להיות שם, אם זה במדינות הידידותיות שלנו ואם זה ארצות-הברית.

): תאמין לי – – –

מגלי והבה: הוא ממשיך בשלו.

מגלי והבה: הוא ממשיך להאדיר את הכוח של חברי הכנסת האלה, שנמצאים פה, במפלגה הזאת.

מגלי והבה: הנה, נכנס סגן שר החוץ, אתם יכולים לשאול אותו.

מגלי והבה: אתם יודעים מה המצב הזה שלנו, המצב הבין-לאומי, שכתוצאה מהמדיניות של – נכון, אתה צודק, חבר הכנסת רוני בר-און, של בנימין נתניהו, אבל האחריות הכוללת והכללית היא של אביגדור ליברמן.

מגלי והבה: כשאנחנו באים ושומעים על הבקשה להקמת ועדת חקירה – מקובל לבקש להקים ועדת חקירה, אבל ועדת חקירה למה?

מגלי והבה: אם יש לכם הוכחות על אותן עמותות, על אותם ארגונים, בבקשה, אתם יכולים לגשת לרשויות החוק ולבקש להתלונן.

מגלי והבה: אם יש משהו לא שקוף, הרי אתם, אותו משרד חוץ, אותו ליברמן ואותו סגן שר חוץ שנמצא כאן, מסתובבים לפעמים בעולם ומתגאים איך בחברה הישראלית, הדמוקרטית, ישנם ארגונים שפועלים, זכויות אדם – דואגים לשוויוניות, דואגים למקופחים.

מגלי והבה: אז מצד אחד אתם גאים ומצד שני אתם דורשים ועדת חקירה?

מגלי והבה: תחליטו איפה אתם נמצאים ואיפה אתם עומדים.

אלכס מילר: אתם תחליטו קודם איפה אתם נמצאים.

מגלי והבה: כשתתחיל להבין על מה אתה מדבר, אני אשמח.

מגלי והבה: העיקר – בהחלט אתה צודק.

מגלי והבה: להיות במפלגה שלא יודעת אלא להוביל אותנו – – –

אלכס מילר: המפלגה שלכם ידעה – – –

מגלי והבה: – – – מדינה מאוסה, מדינה מבודדת, מדינה שאף אחד לא רוצה לדבר אתה, גם החברים הטובים ביותר.

אורלי לוי אבקסיס: חבר הכנסת מילר, קריאה אחת, שתיים – בסדר.

אורלי לוי אבקסיס: בואו לא ננהל פה דו-שיח.

מגלי והבה: אני אומר, חברי חברי הכנסת – הבית הזה לא זקוק לחקיקות פוגעניות.

מגלי והבה: מצד אחד פוגעות פנימה, ומצד שני – הנזק החיצוני והבין-לאומי הרבה יותר.

מגלי והבה: יש לזה מחיר, ותראו לאיזו תהום אנחנו מידרדרים.

מגלי והבה: אם יש לכם רצון להיות מפלגה מובילה על חשבון הליכוד, בבקשה, תמשיכו להתחרות, אבל לא על חשבון.

מגלי והבה: אל תקריבו את מדינת ישראל ולא את המדיניות שלה.

מגלי והבה: אני כל הזמן מסתכל ואני רואה חלק מחברי הכנסת שמובילים אותנו ומובילים את ראש הממשלה הזה, שהוא מובל.

מגלי והבה: הלוואי שהיה מקבל החלטות ועומד מאחוריהן.

מגלי והבה: הוא התגאה בשבוע שעבר על חוק החרם – שהוא עשה, שהוא תכנן והוא הוביל – והיום הוא מנסה לשכנע שלא להצביע בעד .

מגלי והבה: אז כנראה מוביל מדיניות עצמאית שם.

מגלי והבה: אבל הוא לא יכול לברוח מאחריות, הוא לא יכול להגיד: זאת לא אחריות שלי.

מגלי והבה: הוא לא יכול להגיד שזה התחרות מול ישראל ביתנו, שרוצים להשתלט על הימין, על הרחוב הימני, ועל הקיצוניות שמובילה אותנו לתהומות ולמקומות שאנחנו נשלם עליהם את המחיר.

מגלי והבה: אני רואה את השותפות הזאת כמסוכנת, כי הנזקים שמצטברים מחקיקה פוגענית, מדרישות קיצוניות – הרשימה ארוכה, ואני לא אחזור עליה.

מגלי והבה: שמעתי היום וראיתי איך חלק מחברי הכנסת מתגאים בה.

מגלי והבה: מתגאים להיות מדינה מאוסה?

מגלי והבה: מתגאים בזה שיש לנו ראש ממשלה ששומר על הכיסא שלו ועל הקואליציה שלו אבל לא שומר על הדמוקרטיה ולא על התכנים של הדמוקרטיה הזאת ולא על המדיניות השפויה של העם הזה ושל המדינה הזאת?

מגלי והבה: אני כמובן אצביע נגד, אבל אני לא פוטר את ראש הממשלה מאחריות, ולא את הממשלה ולא את כל אלה שיתמכו בו, כי בסופו של דבר הוא ממשיך לפגוע במדינת ישראל, הוא ושר החוץ שלו, יותר מכל אלה שמנסים לפגוע בנו מבחוץ.

מגלי והבה: תודה, גברתי.

אורלי לוי אבקסיס: תודה לחבר הכנסת מגלי והבה.

אורלי לוי אבקסיס: אני מזמינה את חבר הכנסת ישראל חסון, בבקשה.

ישראל חסון: תודה לך, גברתי, ותודה, אדוני היושב-ראש.

ישראל חסון: גברתי השרה, חברי חברי הכנסת.

ישראל חסון: אני הייתי רוצה לומר לחברי מישראל ביתנו – אני יושב ומקשיב בקשב רב.

): עכשיו נבדוק אם באמת אתה מקשיב.

ישראל חסון: אני מקשיב.

ישראל חסון: פאינה, אני מאוד מודה לך על ההתייחסות, משום שלטעמי, כמפלגה השנייה בגודלה בקואליציה, אתם לא משיתים על עצמכם את גודל האחריות שמוטלת על כתפכם.

ישראל חסון: ישראל ביתנו כבר לא יכולה להתנהג כמו מפלגה של חמישה מנדטים.

ישראל חסון: גברתי, חברת הכנסת שהעירה לנו קודם על הדיבור, אני רוצה לומר לכם משהו.

ישראל חסון: לפי דעתי ישראל ביתנו לא יכולה להרשות לעצמה, כמפלגה השנייה בגודלה בקואליציה, להתנהג בזחיחות, ביהירות, ואני אגיד בדבר הכי הכי הכי חמור בעיני – באחידות הדעים.

ישראל חסון: לא אחדות דעים אלא אחידות דעים.

ישראל חסון: יש הבדל גדול מאוד בין אחדות דעים לאחידות דעים.

ישראל חסון: מוטלת עליכם אחריות כבדה מאוד למעשים.

ישראל חסון: אני שמעתי פה את היהירות, חטא היוהרה.

ישראל חסון: שמעתי פה את חברת הכנסת אנסטסיה מיכאלי עומדת ומטיפה על פטריוטיות.

ישראל חסון: חברת הכנסת קירשנבאום, יושבים פה בשורה הראשונה אנשים שהיו רמטכ"לים, שהיו שרי ביטחון; יושבים בשורה השנייה אנשים שהיו 35 שנים בשב"כ ובמוסד; יושב פה סגן ראש השב"כ; יושב-ראש השב"כ; יושבים לך בשורה השנייה חבר כנסת יושב-ראש הסוכנות; יושב לך סגן אלוף בצה"ל; יושב לך בשורה ההיא נציב שירות בתי-הסוהר וניצב במשטרת ישראל.

מירי רגב: – – –

ישראל חסון: סליחה רגע, סליחה.

): וכולם בפעם הראשונה הצביעו בעד ועדות חקירה.

ישראל חסון: סליחה, רגע, סליחה.

ישראל חסון: ואנסטסיה עומדת פה ומנסה להסביר להם – הרצאה על פטריוטיות.

ישראל חסון: רבותי, צניעות.

ישראל חסון: אני לא מטיף לכם.

ישראל חסון: אני אומר לכם: צניעות.

ישראל חסון: אתם קיבלתם כוח בלתי מרוסן ואיבדתם את העצמיות.

ישראל חסון: אני מצטער להגיד לכם את זה.

ישראל חסון: יש עליכם אחריות כבדה מאוד.

ישראל חסון: זה לא כך, "עויבר בוטל".

ישראל חסון: שמעתי פה את ידידי חבר הכנסת אילטוב עומד ומחלק ציונים לנואמים.

ישראל חסון: נהדר, באמת זכות גדולה.

ישראל חסון: נשמע כאילו תוכידס מחלק לנו פה ציונים.

ישראל חסון: אני רוצה לומר לכם, התופעה שאתם מצביעים עליה היא תופעה חמורה מאוד.

ישראל חסון: היא תופעה שמדינת ישראל, אם היתה נוקטת משילות תקינה, סבירה, חבר הכנסת דנון וחברת הכנסת פאינה לא היו צריכים להגיע לזה, משום שמדינת ישראל, כפי שאמר פה חבר הכנסת בר-און – ראש הממשלה היה צריך להידרש לתופעה ולהגיד מה עושים כנגד זה.

ישראל חסון: הכלי שאנחנו פה עכשיו מנסים לשים לא מטפל בתופעה, הוא יוצר בעיה.

ישראל חסון: רע ועוד רע לא עושה טוב.

ישראל חסון: רע ועוד רע לא עושה טוב.

ישראל חסון: בכל מדינה, כולל בארצות-הברית, ישנן תקנות של מעורבות של ממשלות זרות עם כספים במדינה שלהם.

ישראל חסון: אני לא טועה, אדוני היושב-ראש.

ישראל חסון: מה הבעיה?

ישראל חסון: מישהו צריך להוכיח שמי שהולך על ארבע, יש לו זנב ומיילל כמו חתול הוא חתול?

ישראל חסון: יש בעיה, טפל בה, תמשול, תפעל.

ישראל חסון: למה אתה מחכה?

ישראל חסון: אתה מחכה ליצירת איזה אורגן שהוא דבר רע, שאמור לכאורה להצביע על תופעה שברור שהיא לא טובה.

ישראל חסון: מכאן אנחנו ניגשים למה?

ישראל חסון: למעורבות של מדינות זרות?

ישראל חסון: בבקשה, מי מפריע לך?

ישראל חסון: אתה יודע את הנתונים, הכול שקוף.

ישראל חסון: תפעל.

ישראל חסון: אבל כמו בכל דבר, ראש הממשלה מחכה, משיקולים שהם לא ענייניים לטעמי, משיקולים שהם לא ראיית טובת המדינה לטעמי; משתמש באמצעי של כוח אלקטורלי שלא מפעיל שיקול דעת אלא מקבל הנחיות, ואנחנו נמצאים במקום שאנחנו נמצאים בו.

ישראל חסון: אני מצטער, אנחנו כנראה נשלם את המחיר של השגיאות האלה.

ישראל חסון: תודה.

ראובן ריבלין: תודה, גם על השמירה על הזמן.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מולה, לך בעקבות חברך.

ראובן ריבלין: יהיו כולם ישראל חסון.

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, האמת היא שאני השתתפתי ברוב הדיון שהיה כאן.

שלמה מולה: זה דיון מרתק.

שלמה מולה: אפשר לדבר כאן הרבה על סוג של פטריוטים יותר, כאלה שאוהבים את החיילים, כאלה שאוהבים את הארץ, כאלה שיכולים לתת ציונים וכו' וכו'.

שלמה מולה: אני רוצה דווקא לפנות למציעים ולשאול אותם שאלות, שאלות פשוטות.

שלמה מולה: אנחנו, בני העם היהודי, חיינו נרדפים, סבלנו מאנטישמיות, לא אפשרו לנו לחיות בשוויון חברתי בארצות המוצא שלנו.

שלמה מולה: אני יכול לדבר על הארץ שממנה באתי.

שלמה מולה: זאת ארץ שבה יהודי לא יכול להיות בעל אדמה.

שלמה מולה: אנחנו תמיד דרשנו את השוויון החברתי שלנו.

שלמה מולה: אני משוכנע שכך גם היה בחבר המדינות, בברית-המועצות.

שלמה מולה: לא נתנו לכם ללמוד עברית, רדפו אתכם.

שלמה מולה: הסוציאליזם, הקומוניזם, התעמר ביהודים, לא נתנו לכם להיות יהודים.

שלמה מולה: לכן גם היו אסירי ציון.

אלכס מילר: מה השאלה?

שלמה מולה: כל הדבר הזה הוא בעצם בגלל שבאותן מדינות אין את הזכות הדמוקרטית, את הזכות גם להקשיב לאחרים, לקבל את הדעה, אבל בסופו של דבר לאפשר לחיות יחד.

שלמה מולה: לא היתה לכם הזכות הזאת.

שלמה מולה: דווקא כשבאנו לכאן קיבלנו מדינה לתפארת.

שלמה מולה: אחד הדברים החשובים שבהם כולנו מתגאים – הדמוקרטיה שלנו, להיות סובלניים, להקשיב לאחרים, לתת זכויות חברתיות למיעוטים, גם לכאלה שמדברים שפה אחרת, גם לכאלה שמדברים במבטא אחר, גם לכבד את הזכויות של אותם ארגונים אזרחיים שנותנים סיוע לעולים.

שלמה מולה: מה שאתם רוצים לעשות עכשיו, אתם באים ואומרים: בואו נשפוך את התינוק כולו, בואו נחתור תחת הדמוקרטיה.

שלמה מולה: כל זה בעצם – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מילר, אנחנו לא יכולים.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מילר, הוא עכשיו בזכות דיבור.

ראובן ריבלין: מייד אחריו יבואו חברי הכנסת נסים זאב, זאב בילסקי, דנון.

ראובן ריבלין: הם ישיבו לו.

ראובן ריבלין: בבקשה.

שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, בעצם אנחנו שליחי הציבור, אנחנו חברי הכנסת.

שלמה מולה: התפקיד שלנו הוא לא לחקור ארגונים אזרחיים, התפקיד שלנו הוא לחוקק חוקים.

שלמה מולה: התפקיד שלנו הוא לבוא ולהגיד שיש פה בעיה.

שלמה מולה: אם חברת הכנסת פאינה קירשנבאום – שאני מעריך מאוד באופן אישי – היתה הולכת למשרד הפנים, לרשם העמותות, היא היתה מביאה תקנה חקיקתית.

שלמה מולה: אם יש ארגונים שחותרים תחת קיומה של המדינה, רשם העמותות היה עושה את עבודתו.

שלמה מולה: אם היית פונה למבקר המדינה, רשם העמותות היה עושה את עבודתו.

שלמה מולה: נדרשת חקיקה.

שלמה מולה: אני מדבר גם בשם חברי בקדימה.

שלמה מולה: כולנו היינו באים ואומרים: מצביעים ביחד.

שלמה מולה: אין אחד שרוצה שהמדינה הזאת – דיבתה תצא מכאן.

שלמה מולה: אבל אני אומר לכם, הרוח הזאת של – מה אפשר לעשות?

שלמה מולה: על הדמוקרטיה אפשר לצפצף.

שלמה מולה: אנחנו נעביר חוקים.

שלמה מולה: יש לנו רוב.

שלמה מולה: אנחנו בעצם נחייב את ראש הממשלה להעביר חוקים.

שלמה מולה: אנחנו חברים שלו בקואליציה.

שלמה מולה: אתם מאיימים עליו.

שלמה מולה: ראש הממשלה, מה הוא עושה?

שלמה מולה: פשוט מתקפל.

שלמה מולה: הוא פשוט בא ואומר: אני לא יודע מה לעשות.

שלמה מולה: אולי מחר אני לא אהיה ראש ממשלה, אולי מחר יעבירו לי חוקים.

שלמה מולה: מתוך הפחד והאימה שבה הוא נמצא הוא מאפשר לכם להשתולל, לעשות מה שאתם רוצים.

שלמה מולה: אני אומר לכם שוב ושוב, החברים המציעים: זכרו מאיפה באנו, זכרו מה היה, מה העם היהודי עבר במקומות חשוכים, שבהם לא היו לו זכויות.

שלמה מולה: אינני בא להגן פה על חנין זועבי, אף אחד לא בא להגן פה על מיעוטים מסוימים, אבל אני אומר לכם, אני מוכן לשמוע אותם, אני מוכן להקשיב להם, אני מוכן לסבול אותם, כי זאת המצווה הדמוקרטית שלנו.

שלמה מולה: לא , מה שאתה עושה – אתה חי באוויר.

): זה לא הדדי.

דני דנון: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת דנון, אני קורא לך לסדר פעם ראשונה.

שלמה מולה: לכן, אדוני היושב-ראש, אני מציע לכם ברגע האחרון: תתעשתו, תעזבו אותנו, תעזבו את הדמוקרטיה, נמשיך את השיח שלנו, תביאו הצעת חוק שבאה דרך משרד הפנים.

שלמה מולה: אם זה לא חוקי, אנחנו נתמוך בכם.

ראובן ריבלין: אני מאוד מודה לחבר הכנסת מולה.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת ציפי חוטובלי.

ראובן ריבלין: אחריה – חבר הכנסת נסים זאב.

ראובן ריבלין: תכין את עצמך לחמש דקות מלאות.

ראובן ריבלין: תמיד יש לך שלוש דקות.

ראובן ריבלין: הפעם אנחנו מוסיפים לך שתי דקות.

רוני בר-און: רק קריאות ביניים יש לו שלוש דקות.

ראובן ריבלין: זה בסדר גמור.

ראובן ריבלין: אנחנו צריכים לסיים.

ראובן ריבלין: החברים, כל אחד מדבר לפי המיית לבו, אבל אנחנו כבר חוזרים אחד על דבריו של האחר.

ראובן ריבלין: בבקשה, חברת הכנסת חוטובלי.

ראובן ריבלין: אני ראיתי את כל הדיון.

רחל אדטו: למה לא אמרת את זה?

ציפי חוטובלי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אדוני היושב-ראש, לא היתה קלישאה פוליטית אחת שלא נאמרה כאן בדיון הזה.

רחל אדטו: כולל זאת.

ציפי חוטובלי: אין מה לעשות, זה שיח של קלישאות.

ציפי חוטובלי: זה המצב.

ראובן ריבלין: עכשיו את נמצאת, ואנחנו נתקן את המעוות.

ציפי חוטובלי: מקארתיזם, פאשיזם, כל מיני מלים עם איזם בסוף, כאילו זה הופך את הדיון לדיון ענייני.

ציפי חוטובלי: לא היתה ולו טענה אחת לגופו של עניין.

ציפי חוטובלי: אנחנו מנסים כאן לעשות את הדבר הדמוקרטי ביותר – לשמור על זכותה של מדינת ישראל לנהל את ענייניה.

ציפי חוטובלי: מי שבאמת אכפת לו מהדמוקרטיה הישראלית, שימנע מעורבות של ממשלות זרות בפעילות הפוליטית הלגיטימית בזירה שלנו.

רוני בר-און: למה ראש הממשלה – – –

ציפי חוטובלי: כשאתם פוגעים בזכות של הכנסת כריבון לפקח, כשאתם פוגעים בזכות של הכנסת כריבון לפעול בשקיפות, אתם פוגעים בדמוקרטיה הישראלית, אתם פוגעים בזכותו של הרוב כאן במדינה הזאת לנהל את ענייני המדינה ולא להיות נתון לתכתיבים מבחוץ.

ציפי חוטובלי: פגשתי את סגן השר דני אילון, שאמר דברים נכונים.

ציפי חוטובלי: אמר סגן השר דני אילון: אתם יודעים, אתם תוקפים את ההצעה הלא-נכונה.

ציפי חוטובלי: אולי תתקפו כמו בחוק החרם, שתקפתם את זה כאילו אף אחד לא יכול יותר להתבטא במדינת ישראל.

ציפי חוטובלי: חברים, אף אחד מהארגונים שאנחנו מדברים עליהם לא יפסיק להתקיים.

ציפי חוטובלי: אנחנו לא שוללים פעילות של אף ארגון.

ציפי חוטובלי: אנחנו רק רוצים דבר אחד.

ציפי חוטובלי: אני רוצה כאן לשלול את עצם ההגדרה של הדיון הזה כוועדות חקירה של ארגוני השמאל.

ציפי חוטובלי: החקירה צריכה להיות חקירה כוללת של כל העמותות כולן, שנדע כולנו מי מקבל תרומות ממי, מי מנסה להשפיע על כך שחיילי צבא-הגנה לישראל, הקצינים הבכירים והטובים ביותר שלנו, יועמדו לדין בטריבונלים בין-לאומיים; מי מנסה לגרום לכך שאתם, כל בכירי קדימה – אבי דיכטר, ציפי לבני – לא יכולים היום להיכנס למדינות באירופה כי מתייחסים אליכם כאל פושעי מלחמה.

רוני בר-און: אנחנו מצביעים כמו הממשלה.

ציפי חוטובלי: אנחנו מנסים להגן על מדינת ישראל, אנחנו מנסים להגן על הרוב הדמוקרטי במדינת ישראל.

ציפי חוטובלי: יש כאלה שיאמרו: אין בעיה.

ציפי חוטובלי: אמרה חברת הכנסת וילף: תעשו "גוגל" ותראו מי מממן את העמותות האלה.

ציפי חוטובלי: יש לי שני דברים לומר לכם.

ציפי חוטובלי: קודם כול, שיהיה ברור, הרבה מהעמותות האלו לא מדווחות לרשם העמותות.

ציפי חוטובלי: ארגון "עדאלה" – מאז 2007 אין שקיפות בדיווחים שלו.

ציפי חוטובלי: אתה לא יודע מי התורמים שלו.

ציפי חוטובלי: אנחנו לא רואים שום פיקוח של רשם העמותות על הדבר הזה.

ציפי חוטובלי: ויש נקודה יותר חשובה: ארגונים רבים מקבלים כסף ממדינות זרות דרך סוכני ביניים.

ציפי חוטובלי: ועדות החקירה האלו צריכות לחקור מי בעצם הגורם המממן ששולח את הכסף.

יואל חסון: איזה כלים יש להם?

ציפי חוטובלי: אדוני יושב-ראש הוועדה לביקורת המדינה, כשאתה רוצה להקים ועדת חקירה פרלמנטרית, בדרך כלל אתה חושב שיש לך הרבה מאוד כלים.

ציפי חוטובלי: אל תזלזל בכוחה של הכנסת הזאת, כי כל מה שאתם עושים זה לנסות לזלזל בכוחה של הכנסת.

יואל חסון: אם תביאי את זה לוועדה לביקורת המדינה, אני תומך.

ציפי חוטובלי: אדוני היושב-ראש, כשאני רואה את כמות הארגונים האלה – את "פרופיל חדש", שנאבק בעצם השירות בצבא-הגנה לישראל, את ארגון "יש דין", את "עדאלה", את "קואליציית נשים לשלום" – את כל הארגונים האלה שמקבלים מיליוני דולרים מדי שנה ממדינות זרות שמנסות להשפיע על התנהלות החיים במדינת ישראל, אני אומרת לעצמי: יש כאן תקלה חמורה.

ציפי חוטובלי: הפתרון שמוצע כאן היום הוא לא פתרון מספק.

ציפי חוטובלי: בארצות-הברית יש חקיקה הרבה יותר קשה.

ציפי חוטובלי: כולם מכירים את חוק סוכן זר.

ציפי חוטובלי: ובכן, אנחנו כאן בכנסת הזאת הגשנו.

ציפי חוטובלי: חברי חבר הכנסת אופיר אקוניס, ביחד עם חבר הכנסת אילטוב, הגשנו הצעת חוק שמדברת על כך שמדינות זרות לא יוכלו לממן פעילות פוליטית במדינת ישראל.

ציפי חוטובלי: זה מה שאנחנו צריכים לתמוך בו, חברים, זה מה שאנחנו צריכים לקדם כאן.

זאב בילסקי: למה את כועסת?

ציפי חוטובלי: אנחנו צריכים לאסור מימון של מדינות זרות, שיתערבו בשלטון הפנימי שלנו, אחרת באמת הדמוקרטיה הישראלית תפשוט את הרגל, אחרת בסופו של דבר מי שינהל כאן את עניינינו זה האיחוד האירופי.

ציפי חוטובלי: אפשר להוריד את הדגל ולומר: למדינת ישראל אין משמעות.

ציפי חוטובלי: זה מאבק על הריבונות שלנו, על היכולת שלנו לממש את הכרעת הרוב במדינת ישראל, ולא של מיעוט קיקיוני ששווה שלושה מנדטים.

ציפי חוטובלי: מי שצועק כאן על זכותו של הרוב לחוקק, כופר בעצם הזכות של בית-המחוקקים הישראלי לממש את הכרעת הרוב במדינת ישראל.

ציפי חוטובלי: זאת אנטי-דמוקרטיה.

רחל אדטו: את חושבת שיושב-ראש המפלגה שלך לא יודע את כל הדברים האלה?

ציפי חוטובלי: כולם כאן תוקפים את חברי התנועה של ז'בוטינסקי.

ציפי חוטובלי: הם אומרים: איך הידרדרתם לשפל הזה?

ציפי חוטובלי: אני מאוד גאה להיות בתנועה ששומרת על הדמוקרטיה הישראלית.

ציפי חוטובלי: ובכן, אני מאוד גאה להיות בתנועה ששומרת על הדמוקרטיה הישראלית.

ציפי חוטובלי: אבל יש סיפור יפה – – –

יואל חסון: את לא ז'בוטינסקי.

ראובן ריבלין: לא, לא, לא, אין זמן.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ציפי חוטובלי: משהו קצר – – –

ראובן ריבלין: אין זמן לסיפור.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת חוטובלי, אין אצלי – – –

ציפי חוטובלי: רק משפט קצר.

ראובן ריבלין: משפט – בבקשה.

נסים זאב: אני מבקש שתעבירי לי את זה בכתב.

ציפי חוטובלי: משפט קצר, הוא מאפשר לי.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת נסים, אני דרשתי ממולה ומחסון לדייק בזמן, וככה – – –

נסים זאב: מספרים ביציאת מצרים, אין זמן.

ראובן ריבלין: נא לסיים במשפט אחרון.

ראובן ריבלין: בבקשה.

ציפי חוטובלי: אמר ז'בוטינסקי שהפטריוטיזם אין פירושו להמשיך לשיר את ההמנון ולעמוד בשעה שמכייסים אותך.

ציפי חוטובלי: בפרפראזה על הדברים האלה אני אגיד שהדמוקרטיה אין פירושה להמשיך לקום ולצעוק ולחבק את כל אותם ארגונים שקמים עליך לכלותך.

ציפי חוטובלי: דמוקרטיה היא דמוקרטיה מתגוננת, והם לא רק מנסים לכייס את מדינת ישראל, הם מנסים לייצר דה-לגיטימציה של מדינת ישראל.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אני מזמין כמובן אחרייך את הרשום אחרייך, והוא חבר הכנסת נסים זאב.

ראובן ריבלין: אל תרוץ, כי אני אתחיל להפעיל את השעון רק מהרגע שתוציא את המלה הראשונה.

ראובן ריבלין: אחריו – חבר הכנסת זאב בילסקי, ואחריו – חבר הכנסת יואל חסון.

ראובן ריבלין: לכן אתם לא צריכים לקרוא לו קריאות ביניים, כי מייד תוכלו לרשום לעצמכם – מה שאתה רוצה, חסון, ולענות לו אחרי זה.

ראובן ריבלין: אין בעיה בכלל.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הכול פה נאמר, מימין ומשמאל.

נסים זאב: מה אני כבר יכול להוסיף?

ראובן ריבלין: אדוני רוצה לרדת?

ראובן ריבלין: אני אצטער מאוד, אבל אני – – –

נסים זאב: אתה מאמין שאני כל כך מהר אוותר?

נסים זאב: אז אני אומר משהו לפחות.

ראובן ריבלין: בבקשה.

נסים זאב: משהו מהתפילה של הבוקר.

נסים זאב: אנחנו כל בוקר מברכים, אדוני היושב-ראש, בוודאי אתה ראשון יוצא לתפילה: "הנותן לשכווי בינה להבחין בין יום ובין לילה".

נסים זאב: מה זה שכווי?

נסים זאב: זה תרנגול.

נסים זאב: במה זכה התרנגול, שכל בוקר אנחנו אומרים את התפילה ומברכים את בורא עולם שנתן לשכווי, לתרנגול, בינה?

נסים זאב: מה מיוחד התרנגול יותר משאר העופות?

נסים זאב: את התרנגול – תשימו אותו אפילו במרתף חשוך, הוא יודע מתי זריחת החמה, מכיר את האור.

נסים זאב: הוא מבחין בין אור לחושך, וזה הדבר שהקדוש-ברוך-הוא נתן חוכמה לתרנגול.

נסים זאב: רבותי, אנחנו לחוכמת התרנגול עוד לא הגענו.

נסים זאב: לכן, יש מי שאומר ששכווי זה אדם, ולא תרנגול.

נסים זאב: עכשיו, אני רוצה לומר – כולם מדברים על דמוקרטיה.

נסים זאב: מה יותר דמוקרטי מהקמת ועדת חקירה פרלמנטרית?

נסים זאב: שקיפות, פתיחות.

נסים זאב: כולם מדברים בשם הדמוקרטיה, כולם רוצים לשמור על הדמוקרטיה, כולם מורים בכירים לדמוקרטיה, אבל מקצועיים.

נסים זאב: אבל כל אחד רואה את הדמוקרטיה מזווית הראייה שלו.

נסים זאב: למשל, שמעתי את חברת הכנסת גלאון אומרת שאנחנו מגרזנים את הדמוקרטיה.

נסים זאב: אני שואל: האם עדיף לגרזן את המדינה?

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, שיהיה ברור שאנחנו נמצאים במצב שרוממות הדמוקרטיה בגרונם וחרב פיפיות בידם.

נסים זאב: מאז 2005 "קואליציית נשים לשלום" פועלת עם ארגונים פרו-פלסטיניים בעולם, בקמפיין שקורא לחרם על מדינת ישראל, משיכת השקעות, סנקציות כנגד מדינת ישראל.

נסים זאב: קוראים לפרק את גדר ההפרדה.

נסים זאב: ואנחנו רואים את הטירוף של ההפגנות בבילעין, בשמעון-הצדיק.

נסים זאב: ארגוני זכויות אדם לא מפסיקים לרגע למחות כנגד מלחמת "עופרת יצוקה".

נסים זאב: האשימו את מדינת ישראל בטבח ושחיטה של מאות חפים מפשע, ארגנו הפגנות כנגד ישראל, האשימו את ישראל בפשעי מלחמה, הצדיקו את ירי ה"קטיושות" ופעולות הטרור של ה"חמאס".

נסים זאב: תראו, גם אחמדינג'אד נבחר באופן דמוקרטי.

נסים זאב: מה יותר דמוקרטי מטהרן, תגיד לי?

נסים זאב: אז אם אנחנו רוצים לדבר על דמוקרטיה, צריך לדעת שארגוני השמאל מניפים את הדמוקרטיה, משתמשים בה כדי להרוס ולהחריב את מדינת ישראל, ואם אנחנו לא נתעשת ונפקח עיניים, אנחנו באמת נמצא את עצמנו במקום שלא חשבנו להגיע אליו.

נסים זאב: עכשיו, הציבור רשאי לדעת מי מממן את הארגונים האחראים לדה-לגיטימציה של מדינת ישראל בעולם ובקרב הציבור בישראל, המסכנים את ביטחון ישראל ומהווים ביסוס לדה-לגיטימציה.

נסים זאב: אני רוצה להזכיר כמה שמות, יש לי פה עשרת בני המן: יש לנו "מחסום Watch", יש לנו "אומץ לסרב", "פרופיל חדש", יש לנו "קואליציית נשים לשלום", "יש גבול", "עדאלה", "יש דין" אין דיין, זכויות אדם, העדפת בהמה, ארגוני צלם.

דני דנון: אין דיין.

נסים זאב: יש דין ואין דיין.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לומר לך, על ארגון "בצלם" כולנו מצווים: "לא תעשה לך צלם".

נסים זאב: זה אלוהים אחרים, וכל מי ששותף לארגון הזה צריך לדעת – – –

ראובן ריבלין: אבל אמרו גם על האדם הראשון שהוא נברא בצלמו.

נסים זאב: כן, זה בצלמו, "בצלם אלוהים ברא אותו", אבל זה צלם אחר.

ראובן ריבלין: נכון.

ראובן ריבלין: יש תמיד – חבר הכנסת זאב, לנו יש אותך.

נסים זאב: עלינו למלא את התפקיד הציבורי שלנו, להביא לידיעת הציבור את מלוא המידע על הארגונים הפועלים בכל האמצעים כנגד מדינת ישראל, בהיותה כמדינה יהודית ודמוקרטית.

נסים זאב: הוועדה אינה באה להעניש או להטיל סנקציות; היא באה למלא את התפקיד הדמוקרטי לחלוטין.

נסים זאב: אני חושב שכולנו חייבים לתמוך.

נסים זאב: ואני מתפלא על קדימה.

נסים זאב: הרי הם תובעים ארגון זכויות אדם, שעליהם אתם דיברתם כל כך בחירוף נפש.

נסים זאב: הלוא הם תובעים לחקור את הקצינים שמעורבים בכל מה שקשור לצווי מעצר כנגד הבכירים וכנגד קציני צה"ל.

ראובן ריבלין: נא לסיים.

ראובן ריבלין: המשפט האחרון.

רחל אדטו: ניצן הורוביץ הוא במרצ.

נסים זאב: אני רוצה לסיים.

נסים זאב: אני רוצה להזכיר לכולם את הדבר הנורא.

נסים זאב: בעקבות הטבח באיתמר פעלו ארגוני שמאל כנגד הריסת הבתים של אותם טרוריסטים.

נסים זאב: אין להם גבול, אדוני היושב-ראש, ולכן אנחנו צריכים לדעת מי מסמם אותם, מי נותן להם את הכספים, מי מרעיל אותם, כדי להרוס ולהביא לחורבנה של מדינת ישראל.

נסים זאב: אנחנו לא יכולים להמשיך לעצום עיניים.

נסים זאב: לכן כל בוקר אנחנו מתפללים: "פוקח עיוורים".

נסים זאב: הבה נפקח את עינינו.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת נסים זאב.

ראובן ריבלין: אני מזמין את חבר הכנסת זאב בילסקי, אשר אין לי ספק שיעמוד בחמש דקות, ואחריו – את יואל חסון, אם יהיה באולם כמובן.

זאב בילסקי: אדוני היושב-ראש, ידידי השרים, כנסת נכבדה, חבר הכנסת נסים זאב, אני הייתי רוצה לפתוח בדברי תורה.

זאב בילסקי: אתה יודע, ידידי חבר הכנסת נסים זאב, שהשבוע קראנו את פרשת מטות.

נסים זאב: – – –

זאב בילסקי: כן, אפשר עוד לדבר על פרשת מטות, שלמעשה עוסקת בדיני נדרים.

זאב בילסקי: פרשה יפה מאוד, מסבירה שהאבא יכול להתיר את הנדרים של הבת שלו כל עוד היא לא התחתנה.

זאב בילסקי: פרשה מאוד מעניינת.

זאב בילסקי: ובין השאר, הפרשה פותחת ואומרת: "וידבר משה אל ראשי המטות".

זאב בילסקי: למה צריך משה דבר ראשון לדבר עם ראשי המטות?

זאב בילסקי: ואומרים המפרשים: כדי להסביר להם את המחויבויות שלהם, לתת להם רמז.

זאב בילסקי: ואני רוצה מפרשת השבוע לעבור ל"דרך ארץ קדמה לתורה".

זאב בילסקי: ציפי, אני מצטט נכון?

ציפי חוטובלי: מצוין.

זאב בילסקי: מאה אחוז.

זאב בילסקי: אז עכשיו אני רוצה לדבר גם על פרשת מטות, לקשור את זה לדרך ארץ ולהביא לענייננו, כי נשארו לי בסך הכול – – –

נסים זאב: הבעיה שאני עדיין בפרשת אתונו של בלעם.

ראובן ריבלין: לא, לא, לא, לא.

ראובן ריבלין: הוא עכשיו – – –

זאב בילסקי: תודה שענית לי.

זאב בילסקי: זה בטח ייתן לי עוד שתי דקות.

ראובן ריבלין: אני מודיע לכם, אני – – –

זאב בילסקי: אוקיי, בסדר.

זאב בילסקי: ועכשיו – דרך ארץ קדמה לתורה.

זאב בילסקי: עכשיו תראה מה עשה ראש הממשלה.

זאב בילסקי: אני רוצה באמת להיתלות בשלושה אנשים, אפילו ארבעה, שבאמת אני מכבד אותם מאז הגעתי לבית הזה.

זאב בילסקי: הראשון שאני רוצה להיתלות בדבריו זה היועץ המשפטי של הכנסת.

זאב בילסקי: באמת, אנחנו מכירים אותו כולנו, אדם משכמו ומעלה, נבחר – כולנו יודעים – על-פי כישוריו.

זאב בילסקי: לפני כמה ימים, כשחוק אחר עמד פה על הפרק, כתב היועץ המשפטי של הארגון שלנו, של כולנו, של הכנסת, שהצעת החוק של החרם הינה בבחינת פגיעה בליבת חופש הביטוי הפוליטי במדינת ישראל – ציפי, תקשיבי – המביאה מרכיבים אלה בהצעת החוק אל סף האי-חוקיות, וייתכן שאף מעבר לזה.

זאב בילסקי: ככה אמר היועץ המשפטי שלנו.

זאב בילסקי: אבל עכשיו אני רוצה להיתלות באילן נוסף – יושב-ראש הכנסת, אדם שאנחנו כולנו מוקירים ומעריכים.

זאב בילסקי: אומר יושב-ראש הכנסת – –

ראובן ריבלין: אל תיסחף בבקשה.

זאב בילסקי: – – על החוק של לפני כמה ימים, אומר יושב-ראש הכנסת, ואני מצטט: תכלית החוק ראויה ומוצדקת, על ישראל להתמודד על החרמות המוטלים עליה, אך הדרך המוצעת אינה מידתית.

זאב בילסקי: כך אמר יושב-ראש הכנסת: הצעתי לראש הממשלה נוסחה שתכשיר חוקתית את ההצעה ותספק לה קונסנזוס, בלי שהדבר יקשור את ידינו מלהתמודד עם חרמות, אך לצערי היא לא התקבלה.

זאב בילסקי: ועכשיו אני רוצה ללכת לאדם נוסף.

זאב בילסקי: לאחר שדיברנו על היושב-ראש, על היועץ המשפטי, אני רוצה לדבר על ראש הממשלה עכשיו.

זאב בילסקי: אני מכיר ומוקיר את ראש הממשלה הרבה שנים.

זאב בילסקי: לא פעם ולא פעמיים עמדתי בגשם בשביעיות, הצבעתי בשבילו.

זאב בילסקי: אומר ראש הממשלה – – –

ציפי לבני: זאביק, חבל שלא הגעת למפלגה שלו.

זאב בילסקי: אומר, ציפי, ראש הממשלה הערב – דני ידידי, תקשיב לי טוב – אומר ראש הממשלה, ידידנו משכבר הימים.

דני דנון: היום הוא אמר?

זאב בילסקי: היום.

זאב בילסקי: ראש הממשלה אמר הערב כי הוא התנגד להקמת ועדות חקירה.

זאב בילסקי: עכשיו אני מצטט במדויק: אנחנו לא צריכים חקירות בכנסת, לא צריכים ועדות חקירה.

זאב בילסקי: אומר ראש הממשלה של שנינו.

זאב בילסקי: לפני שבוע – אני אזכיר לך, דני, אני לא הצלחתי לבוא, אבל אתה הגעת.

זאב בילסקי: היית בכנס נפלא של איגוד הקהילות של יוצאי ברית-המועצות לשעבר, וזה היה כנס מדהים, ואחר כך עשית כנס בכנסת, גם כן לעילא ולעילא, ואני מודה לך שעשית אותו.

זאב בילסקי: אומר ראש הממשלה על חוק אחר שהולך להיות פה: אנחנו נגן על בית-המשפט ונשמור על כוחו.

זאב בילסקי: עכשיו אני חוזר חזרה לפרשת מטות.

זאב בילסקי: אומר לכם ראש הממשלה, אומר לכם יושב-ראש הכנסת, אומר לכם היועץ המשפטי – ואני קצת כיהנתי בתפקידים בחיים שלי, ומעולם לא התעלמתי מחוות דעת של היועץ המשפטי שלי.

זאב בילסקי: ופה היועץ המשפטי שלנו, שתי דקות אחרי שהוא שם את חוות הדעת, התעלמו ממנה.

זאב בילסקי: הייתם לוקחים צעד אחד אחורנית, בואו נחשוב, אולי נשנה, אולי נשמע את יושב-ראש הכנסת, אולי נמצא משהו מידתי, אולי נמצא משהו של קונסנזוס.

זאב בילסקי: אנחנו נכנסים עכשיו לתקופת בין-המצרים.

זאב בילסקי: תקופת בין-המצרים זו תקופה של שלושה שבועות, שבסופה – – –

ראובן ריבלין: אנחנו נמצאים כבר בעיצומה.

זאב בילסקי: כן, סליחה.

זאב בילסקי: בין-המצרים, שבסופם, של שלושת השבועות, אנחנו מגיעים ליום שמציין את חורבן בית-המקדש.

זאב בילסקי: וכך נאמר, אמר הרב קוק, זכר צדיק לברכה, הרב הראשי הראשון של ארץ-ישראל: בית-המקדש חרב בשל שנאת חינם, והלוואי שיגיע הזמן שייבנה בית שלישי, וזה יכול לקרות רק בשל אהבת חינם.

ראובן ריבלין: אני מצטרף לבקשתך, וגם אומר לרבים מהאנשים אשר התנגדו לוועדות החקירה, שפעמים עלה הטון של הסתה נגד אזרחי מדינת ישראל ההולכים, כל אחד לפי דעתו, לפני המחנה ומיישבים את ארץ-ישראל על-פי השקפתם.

ראובן ריבלין: לא כדאי להשתלח בהם בצורה כל כך חריפה.

ראובן ריבלין: אני מאוד מודה לך.

זאב בילסקי: תודה רבה.

ראובן ריבלין: זה רוח הוויכוח, אבל יחד עם זה מניעת ההסתה היא חשובה מאוד, מניעת השטנה.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, אני רוצה לומר.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת מירי רגב עכשיו, אבל רק תמתיני רגע.

ראובן ריבלין: ביקש ממני השר סטס מיסז'

ראובן ריבלין: ניקוב – – –

סטס מיסז'ניקוב: לא, אני רשום.

ראובן ריבלין: אתה רשום?

ראובן ריבלין: בסדר.

ראובן ריבלין: אני רק רוצה לומר שאחד השרים ביקש ממני להשתתף בדיון, ואני חשבתי שכל שר יכול להשתתף בדיון, ואז הובהר לי בצורה מפורשת ששר יכול להשתתף רק כאחד המתווכחים, שכן שר המבקש להתערב בדיון צריך לדבר בשם הממשלה.

ראובן ריבלין: השר מיסז'ניקוב לא רוצה לדבר בשם הממשלה, אלא לדבר מטעמו, ואני נותן לך את הכבוד.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני, חמש דקות.

סטס מיסז'ניקוב: אני רשום.

ראובן ריבלין: אתה רוצה אחרי זה?

ראובן ריבלין: אתה רשום, אז הכול בסדר.

ראובן ריבלין: בבקשה, חברת הכנסת – – –

מירי רגב: מה שהיושב-ראש אומר.

ראובן ריבלין: אין לי בעיה.

ראובן ריבלין: אני חשבתי שהשר רוצה.

ראובן ריבלין: הוא לא היה מקבל יותר מחמש דקות, אלא אם כן הוא בא ואומר לי: אני מדבר בשם הממשלה.

ראובן ריבלין: הוא יכול לדבר בכל רגע.

נסים זאב: אתם יכולים לעלות ביחד.

ראובן ריבלין: אם השר מיסז'ניקוב מודיע לי שהוא מדבר בשם הממשלה, הוא יכול לעלות ולהשתתף בדיון בכל רגע שהוא רוצה.

ראובן ריבלין: אדוני סגן היושב-ראש מגלי והבה מאשר את דברי.

סטס מיסז'ניקוב: זה אבסורד, אני לא יודע בשם איזו ממשלה אני מדבר.

ראובן ריבלין: אין שום בעיה.

ראובן ריבלין: אתה תדבר לפני האחרון, כי האחרון – נתונה לו הזכות כמגיש הבקשה לסכם את הדיון.

ראובן ריבלין: הראשונה היתה פניה קירשנבאום, והאחרון יהיה דני דנון.

ראובן ריבלין: בבקשה, גברתי, חמש דקות מלאות עומדות לרשותך.

מירי רגב: אני אעשה את זה בהרבה פחות.

מירי רגב: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני חושבת מה יהיה הצעד הבא.

מירי רגב: האם אנחנו נתנצל על שירת "התקווה" והנפת דגל המדינה?

מירי רגב: שאלה, באמת, אני שואלת אתכם.

מירי רגב: אתם, חברי מקדימה.

מירי רגב: עזבו, תיכף נדבר על החברים האחרים.

אורית זוארץ: מה זה קשור?

מירי רגב: על מה אנחנו נצטרך להתנצל?

מירי רגב: על מה אנחנו מדברים פה?

מירי רגב: על איזה ועדות חקירה אנחנו מדברים פה?

אורית זוארץ: אתם מערבבים.

מירי רגב: אנחנו מדברים פה על "שוברים שתיקה", על "עדאלה", על "יש דין", על "בצלם".

מירי רגב: הרי אנחנו יודעים מי הם.

מירי רגב: הם פשוט ארגונים שלאורך כל השנים לבושים במסכה, עושים דה-לגיטימציה לחיילי צה"ל, למפקדי צה"ל, לשוטרי צה"ל – –

שלמה מולה: מירי, תגישי תלונה במשטרה.

מירי רגב: – – לשב"כ, למוסד.

מירי רגב: מחפשים כל חלקה טובה במדינת ישראל כדי לבוא ולהביך אותנו, כדי לבוא ולהגיד: אנחנו לא יכולים לחיות פה במדינה, כי אנחנו לא מסוגלים לעשות את זה עם כוח המגן שלנו, עם הדמוקרטיה שבנינו.

מירי רגב: מה קרה לכם?

מירי רגב: אתם בקדימה, מה קרה לכם?

מירי רגב: מילא הערבים, בסדר, חברי הכנסת הערבים, מילא הם – –

אורית זוארץ: תתביישו לכם.

מירי רגב: – – אבל שהיהודים עוזרים להם, שאתם עוזרים להם?

ראובן ריבלין: חברת הכנסת זוארץ, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

מירי רגב: אתם עוזרים להם במה?

מירי רגב: במה אתם עוזרים להם?

מירי רגב: לחשוף את הפנים האמיתיות של ארגונים ששותפים לפעילות נגד חיילי צה"ל ומפקדי צה"ל.

אורית זוארץ: תפסיקי לעשות פוליטיקה.

מירי רגב: חיילי צה"ל – רוצים לחקור אותם.

מירי רגב: לאן הגענו?

מירי רגב: את יודעת מה זה "שוברים שתיקה"?

אורית זוארץ: תפסיקי לעשות פוליטיקה.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת זוארץ.

מירי רגב: את יודעת מה זה "שוברים שתיקה"?

מירי רגב: הולכים לחיילי צה"ל ואומרים להם: בואו תתלוננו על פעילות צה"ל, בואו תתלוננו על המפקדים שלכם.

מירי רגב: מה קרה לכם?

מירי רגב: השתגענו.

אורית זוארץ: אתם השתגעתם.

מירי רגב: הרי אם יש דמוקרטיה במזרח התיכון, זה שלנו, במדינת ישראל, שנותנת להם שוויון.

מירי רגב: יש לכם רק זכויות, אין שום חובות, לאותו מיעוט.

שלמה מולה: תשאלי את ראש הממשלה מה הוא מצביע.

מירי רגב: על מה אנחנו מדברים פה?

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מולה.

מירי רגב: ממה אתם פוחדים גם?

מירי רגב: אני מדברת אליכם, קדימה, אני לא מדברת אל חברי הכנסת הערבים.

מירי רגב: אני שואלת אתכם: ממה אתם פוחדים?

מירי רגב: הרי אם ארגוני השמאל כל כך נקיים והכול כל כך שקוף, והם עושים הכול מתוך אמונה אמיתית, לבוא ולחשוף את העוול שאנחנו עושים במדינת ישראל, אז בואו נחשוף אותם.

מירי רגב: מה, רק את הימין הקיצוני תמיד צריך לבדוק ולחשוף?

מירי רגב: מה קרה לכם?

מירי רגב: איבדתם את כל השפיות בעניין הזה.

מירי רגב: אני מצפה דווקא מכם, אתם, שחלקכם הייתם מפקדים בצבא, חיילים בצבא, אנשי מילואים בצבא, שתבואו ותגידו: די לצביעות הזאת.

מירי רגב: אין כאן עניין פוליטי.

אורית זוארץ: – – –

מירי רגב: יש כאן עניין שנשמור על המדינה הזאת כמדינה עם עוצמה, כמדינה שצריכה להיות גאה במה שאנחנו עושים.

מירי רגב: די כבר כל פעם לחפש מבפנים עוד ועוד ועוד.

מירי רגב: אין לנו במה להתבייש.

מירי רגב: את מי אנחנו חוקרים?

מירי רגב: את "יש דין", את "שוברים שתיקה", את "עדאלה".

מירי רגב: על מה אתם מדברים?

אורית זוארץ: על מה אתם מדברים?

מירי רגב: העם שלנו שרד אלפיים שנה.

מירי רגב: הוא ימשיך לשרוד גם כשקדימה מסייעת לחברי כנסת מהשמאל הקיצוני לנסות – –

אורית זוארץ: תתביישו לכם.

מירי רגב: – – ולעשות הכול כדי להביך אותנו, ולהביא לחיסול שלנו.

אורית זוארץ: תתביישו לכם, חבורה של שקרנים.

מירי רגב: אנחנו לא נתנצל ולא נגמגם, לא נהיה צבועים.

מרינה סולודקין: – – –

שלמה מולה: – – –

מירי רגב: נבחן, נבדוק – –

אורית זוארץ: פוליטיקה – – –

ראובן ריבלין: חברת הכנסת זוארץ.

מירי רגב: – – כל ארגון – –

שלמה מולה: היא מדברת אלינו כל הזמן.

ראובן ריבלין: אבל היא רוצה לדבר, מה אתה רוצה?

ראובן ריבלין: היא לא רוצה לפנות אלי, היא פונה אליך.

ראובן ריבלין: מה קרה?

אורית זוארץ: גם אלה שמסיתים על דעת הרב?

אורית זוארץ: גם אלה שמסיתים נגד – – –

מירי רגב: – – נבחן כל ארגון שמביך את חיילי צה"ל – –

ראובן ריבלין: חברת הכנסת זוארץ, אני מוסיף לה דקה.

מירי רגב: – – שאנחנו שולחים אותם להגן עלינו, שמנסה להוציא את דיבתם.

מירי רגב: נעשה את זה בלב שקט ובלב גאה, כי צריך סוף-סוף לחשוף מי הארגונים האלה.

מירי רגב: תודה רבה לך.

אורית זוארץ: תפני אל מפקד יהודה ושומרון.

ראובן ריבלין: אני מודה לחברת הכנסת מירי רגב על דבריה.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת זוארץ, חברת הכנסת זוארץ.

אורית זוארץ: צבועים ושקרנים, זה מה שאתם.

אורית זוארץ: פוליטיקה על הצבא.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת זוארץ.

אורית זוארץ: לא, זה חוצפה.

ראובן ריבלין: האם את נגד חופש הדיבור?

אורית זוארץ: אני לא נגד חופש הדיבור, אבל לא על גב הצבא.

ראובן ריבלין: אז נא להבליג.

ראובן ריבלין: החוכמה היא להבליג כאשר את לא מסכימה.

ראובן ריבלין: בבקשה, חבר הכנסת חסון.

ראובן ריבלין: הנה, את רואה?

ראובן ריבלין: ישב בשקט, חסון, כמו בכל הישיבות האחרות.

ראובן ריבלין: לא קרא קריאת ביניים אחת, ועכשיו הוא ישיב מה דעתו בעניין.

נחמן שי: הוא עדיין חדש.

ראובן ריבלין: לא להפריע.

ראובן ריבלין: בבקשה.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, שרי הממשלה, איזה ויכוח יש לנו כאן באמת?

יואל חסון: על מה אנחנו באמת מתווכחים?

יואל חסון: הרי מישהו כאן חושב שמי שיושבים מימין לי או ממולי – אולי ממולי קצת פחות אבל ודאי מימין לי – לא תומכים ולא יתמכו בלהצר צעדים של מי שפועלים נגד מדינת ישראל כמדינה דמוקרטית?

מרינה סולודקין: נכון.

יואל חסון: האם מישהו כאן חושב שמישהו מאתנו לא ירצה שיהיו הכלים האמיתיים להתמודד עם הגופים שפוגעים פגיעה משמעותית, קבועה וסדורה בחיילי צה"ל, בדמוקרטיה, בחוק?

מרינה סולודקין: צודק.

יואל חסון: האם מישהו מאתנו חושב שלא צריך לחקור את מי שפועל נגד חוקי המדינה ונגד מדינת ישראל כדמוקרטית וחופשייה?

יואל חסון: אבל אנחנו רוצים שאם תהיה חקירה, היא תהיה חקירה אמיתית.

יואל חסון: שמעתי פה את חברי הכנסת הנכבדים מדברים על חקירה וחקירות וחקירה וחקירות.

יואל חסון: איזה חקירות יהיו פה?

יואל חסון: איזה סמכויות חקירה יש כאן?

יואל חסון: על מי אתם עובדים בעיניים?

יואל חסון: הרי זה חלק ממסע קמפיין, חברי חברי הכנסת, מסע קמפיין ענק ודרמטי, של מאבק על הנהגת הימין, שאני מצטער לומר לכם, חברי בקדימה, אין לנו שום קשר אליו.

יואל חסון: אני מאחל בהצלחה למאבק הזה.

יואל חסון: יש לי אפילו דעה מי הייתי רוצה שינצח במאבק הזה, לפחות מי שהוא ימין אמיתי.

יואל חסון: אבל אני לא נכנס לזה בכלל.

קריאה: – – –

יואל חסון: אני אומר, בשורה התחתונה, איזו חקירה יש כאן.

יואל חסון: הרי אם חברת הכנסת קירשנבאום – אחת מחברות הכנסת הרציניות והטובות בבית הזה – היתה באה ומציעה הצעה להעניק לרשם העמותות, או לגוף אחר, סמכויות משמעותיות וחשובות, שיכולות לחקור ולבדוק ארגונים בימין או בשמאל שפועלים נגד מדינת ישראל, נגד חיילי צה"ל, מישהו כאן היה מתנגד לדבר הזה?

מרינה סולודקין: צודק.

יואל חסון: מישהו כאן היה מצביע נגד?

יואל חסון: עכשיו תשנו את זה – עכשיו נצביע אתכם ביחד.

יואל חסון: אבל להקים איזה ועדה קיקיונית, איזה ועדה שאתם תהפכו אותה לסוג של אורגיה אידיאולוגית המונית שתענגו את עצמכם שם, מה יצא מהדבר הזה, באמת, חוץ מעוד ניסיון של המאבק של מי ימני יותר ומי יותר חזק ומי יותר נלחם?

יואל חסון: נלחם בקרטונים, נלחם בידיים שאין בהן שום דבר, אין בהן שום כלי אמיתי להשפיע על זה.

יואל חסון: ולכן אין בזה דבר, והדבר הזה יחלוף, ואתם תגידו שעשיתם ככה, ובליכוד יגידו שעשו ככה.

יואל חסון: אבל מעולה, תמשיכו במאבק הזה, עם ישראל רואה, סובל, אבל מסיק את המסקנות מהדבר הזה.

מירי רגב: – – –

יואל חסון: אני רוצה להתייחס לסוגיה נוספת בשתי הדקות האחרונות שנשארו לי, אדוני היושב-ראש.

יואל חסון: אנחנו שומעים את ראש הממשלה בימים האחרונים, מחפש ומחלק את המדינה הזאת לימין ושמאל.

יואל חסון: אצל ראש הממשלה יש "קוטג'" שאוכלים שמאלנים ויש "קוטג'" שאוכלים ימנים.

יואל חסון: יש ימנים שאין להם יכולת לקנות דירה ויש שמאלנים שאין להם יכולת לקנות דירה.

יואל חסון: הכול מתחלק עכשיו אצל ראש הממשלה לימין ושמאל.

יואל חסון: כך הוא בונה את הקונספציה.

יואל חסון: כך הוא היום מחליט איך לא להפוך את המאבקים שיש נגדו היום למאבקים סוחפים שיסחפו אותו החוצה ממשרד ראש הממשלה.

יואל חסון: אז הוא בא ואומר: המחאות האלה היום, אלה שמאלנים נגדי.

יואל חסון: בנימין נתניהו, ראש הממשלה, יש ימנים שאין להם כסף לקנות בית.

יואל חסון: יש ימנים שלא יכולים לעמוד ביוקר המחיה.

יואל חסון: יש ימנים ששוקלים יותר מפעם אחת מתי לתדלק את הרכב שלהם.

יואל חסון: הממשל היקר הזה של נתניהו, שאנחנו לא יכולים להרשות לעצמנו לחיות תחתיו, הוא לא מבדיל בין שמאל לימין.

יואל חסון: כולם נאכלים תחת השלטון הזה של נתניהו, גם ימנים וגם שמאלנים.

יואל חסון: ולא יעזור לבנימין נתניהו, שהוא יבוא ויגיד שבאוהלים האלה יש שמאלנים שמנסים להפיל אותו.

יואל חסון: ואלה שבדלק, אנשי ראש הממשלה – ואת זה אני אומר לך מידיעה, אדוני היושב-ראש – אנשי ראש הממשלה הלכו לחקור ולבדוק מי אלה מובילי המאבק כדי לבוא ולמצוא עליהם הוכחות, כמו במשטרים האפלים ביותר, אדוני היושב-ראש, למצוא עליהם שרידי הוכחות שהנה הם קשורים לשמאל וחברי מפלגות בשמאל, כדי שיוכלו להגיד: זה לא מאבק טבעי ואמיתי, זה לא מאבק שבא באמת מהשטח, זה שמאלנים שרוצים להפיל את ממשלת הימין.

יואל חסון: משפט אחרון, אדוני היושב-ראש, ברשותך: אלה לא שמאלנים ולא ימנים, אלה עם ישראל כולו, ללא הבדל פוליטי, שלא יכולים לשאת את שלטון נתניהו, שלא יכולים להרשות לעצמם לשלם עליו.

יואל חסון: ולכן, נתניהו, בלי הבדלי שמאל–ימין, ייסחף החוצה מלשכת ראש הממשלה, ללא הבדלי גזע, מין וגם עמדה פוליטית.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת יואל חסון.

ראובן ריבלין: חשבתי שאתה רוצה לצטט לסיום, "ימין ושמאל תפרֹצי ואת ה' תעריצי".

ראובן ריבלין: נותרה השלישייה הסוגרת, והם חבר הכנסת זאב אלקין, השר מיסז'ניקוב, ויסכם, חמש דקות, חבר הכנסת דני דנון.

ראובן ריבלין: בבקשה.

זאב אלקין: תודה רבה.

זאב אלקין: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, כבר מזמן לא זכור לי דיון כל כך סוער במליאת הכנסת ביום רביעי בשעה 21:00.

מרינה סולודקין: איפה הליכוד?

זאב אלקין: אפשר לחשוב שבאמת עומדת כרגע על סדר-יומה של הכנסת החלטה חשובה ביותר שלא היה כדוגמתה – הנה, סוף סוף אני רואה את האופוזיציה, אני מחפש אותה כבר שנתיים וחצי והנה הם הגיעו.

זאב אלקין: כנראה זה היה הנושא הכי בוער בעצמותיהם במשך השנתיים וחצי.

זאב אלקין: נדמה לי שאפילו בחוקים אחרים שככה עמדתם בקו החזית ולחמתם, כמו למשל רק לפני כמה שבועות, אדוני היושב-ראש, רפורמה בתחום התכנון והבנייה – אותה תוכנית בנייה שעליה דיברתם נגד, כולל יושבת-ראש האופוזיציה שדיברה נגד – אבל כשהגענו לשעות ההצבעה, את רובכם לא ראינו כאן, כולל ציפי לבני בעצמה.

זאב אלקין: היו כאלה שהיו.

זאב אלקין: חברי חבר הכנסת שלמה מולה, הדברים לא מכוונים אליך.

זאב אלקין: כמעט בכל שעה כשסוגרים את המליאה הזאת, אתה נמצא כאן.

זאב אלקין: אבל אני מדבר על רוב חבריך.

זאב אלקין: אז מה כל כך מרכזי שעומד על סדר-היום שהביא אתכם לכאן?

זאב אלקין: באתם לכאן להגן – – –

נינו אבסדזה: – – –

ראובן ריבלין: לא להפריע.

זאב אלקין: באתם לכאן להגן על הארגונים שפועלים יום-יום כנגד מדינת ישראל.

זאב אלקין: באתם לכאן כדי להגן על הארגונים שתובעים את חלקכם, מי שיושב בשורות האלה, אוספים עליהם חומר ומגישים תביעות בין-לאומיות.

זאב אלקין: יושב כאן חבר הכנסת אבי דיכטר, הוא מכיר את זה לא מכלי שני.

זאב אלקין: אבל אין מה לעשות, כוחם של ארגוני שמאל רדיקליים כל כך חזק, שאפילו את אבי דיכטר הם מצליחים, דרך משמעת סיעתית, להביא לפה ולהצביע נגד.

זאב אלקין: ובאיזה דגל באתם לכאן?

זאב אלקין: באתם לכאן בדגל של הצלת הדמוקרטיה הישראלית.

זאב אלקין: ומה הם הטיעונים שהבאתם להצלת הדמוקרטיה הישראלית?

זאב אלקין: אגב, אתם יכולים להיות רגועים, הכול בסדר, תצילו היום את הדמוקרטיה הישראלית.

זאב אלקין: אבל באיזה נימוקים?

זאב אלקין: אמרתם: היעלה על הדעת שהכנסת תקים ועדת חקירה פרלמנטרית שתחקור עמותות?

זאב אלקין: היכול לקרות דבר כזה?

זאב אלקין: ועוד עמותות שפועלות נגד צה"ל ונגד מפקדיו?

זאב אלקין: זה כמובן חסין מחקירה.

זאב אלקין: שאלתי את עצמי, אולי באמת קורה כאן משהו תקדימי, פעם ראשונה שהכנסת מקימה את הדבר הזה.

זאב אלקין: תזכורת היסטורית קטנה: קודם כול, בכנסת הזאת, בפעם הראשונה היוזמה – יסלחו לי חברי מישראל ביתנו, אני לוקח לכם לרגע את הדגל – אבל בפעם הראשונה היוזמה להקים ועדת חקירה פרלמנטרית על הקרן החדשה באה מהחלק הזה של האולם.

זאב אלקין: במסגרת מכסה של סיעת קדימה הגיש חבר כנסת עתניאל שנלר הצעה.

זאב אלקין: לקח לכם שבוע להפעיל עליו לחץ להסיר את זה מסדר-היום, אבל אתם הגשתם את זה בפעם הראשונה, לא חשבתם אז על הצלת הדמוקרטיה הישראלית; איפה הייתם?

זאב אלקין: לאן נעלמתם?

זאב אלקין: וכשהנושא שמגיע היום להצבעה הגיע להצבעה בפעם הראשונה במליאת הכנסת, מה עשו החברים שיושבים בחלק הזה של האולם?

זאב אלקין: חלקם הצביעו נגד, חלקם הצביעו בעד.

זאב אלקין: זה היה בסדר גמור, לא הייתם צריכים אז להגן על הדמוקרטיה הישראלית.

זאב אלקין: אבל שאלתי את עצמי, אולי זו באמת זאת פעם ראשונה שחוקרים, שמעלים על הדעת לחקור עמותות?

זאב אלקין: הלכתי ובדקתי.

זאב אלקין: לא הייתי צריך ללכת רחוק, עוד לזיכרון של עצמי.

זאב אלקין: בכנסת הקודמת, הלכה הכנסת והקימה ועדת חקירה פרלמנטרית על גוף שהוא לא גוף ממשלתי, הוא אפילו לא גוף ישראלי, קוראים לו ועידת התביעות.

זאב אלקין: ומי הצביעו אז על הקמת ועדת חקירה פרלמנטרית על ועידת התביעות?

זאב אלקין: חברי כנסת ששמעתי אותם כאן מצילים היום את הדמוקרטיה, שיש להם עניין רב במה שוועידת התביעות עושה, כן?

זאב אלקין: אי-אפשר בלי זה.

זאב אלקין: כמובן, למשל ג'מאל זחאלקה.

זאב אלקין: ג'מאל זחאלקה מאוד רצה לחקור את ועידת התביעות, לא יכול לעבור יום בלי זה.

זאב אלקין: חבר כנסת אחר, אחמד טיבי, הצביע בעד ועדת חקירה על ועידת התביעות, זה ממש בוער בעצמותיו לחקור את ועידת התביעות, ארגון בין-לאומי בכלל.

זאב אלקין: אז זה לא נחשב בעיה בדמוקרטיה.

זאב אלקין: היו שם אחרים, אני יכול להמשיך את הרשימה – ממפלגת העבודה – מוחמד ברכה, סליחה, שכחתי, אסור לדלג על סיעת חד"ש, גם בעצמותיו מאוד בער לחקור את ועידת התביעות, והוא התייצב במליאת הכנסת והצביע בעד זה ולא דיבר על הגנת הדמוקרטיה, אבל היו שם גם אנשים מקדימה.

זאב אלקין: שמעתי כאן נאום חוצב להבות של חבר הכנסת יואל חסון, אבל בדקתי את פלט ההצבעה – טוב שהוא דיבר – הוא היה כאן, במליאת הכנסת, והצביע בעד ועדת חקירה פרלמנטרית על ועידת התביעות.

זאב אלקין: מה היה אז עם הדמוקרטיה?

זאב אלקין: אני מזכיר, יואל – כן כן, יואל, אתה יכול ללכת לבדוק באינטרנט, זה הפלט של המחשב.

יואל חסון: אתה ממש מורה להיסטוריה.

זאב אלקין: הצבעת בעד, ולא היתה עם זה שום בעיה.

ראובן ריבלין: הוא מסיים.

זאב אלקין: ולכן, אני אומר לכם, אתם יכולים להירגע, אתם בהיסטריה כבר כל השבוע, אתם תפילו את ההצעה הזאת ברוב גדול, אבל דבר אחד שאני מציע לכם – שום דבר לא יעזור, כמה שלא תגנו על הארגונים האלה, הכנסת הזאת תמשיך במלאכת החקיקה, כי זה הדבר החשוב, וזה מה שקורה כאן.

זאב אלקין: ולכם, חברי מקדימה, אני יכול להגיד רק משפט אחד: צבועים, תרגיעו.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

נינו אבסדזה: – – –

ראובן ריבלין: מה קרה?

אורית זוארץ: זה לא אני.

ראובן ריבלין: זה לא דו-שיח בינך לבין הנואמים.

ראובן ריבלין: אני מזמין את השר חבר הכנסת סטס מיסז'ניקוב לדבר.

ראובן ריבלין: הוא לא מדבר בשם הממשלה, ולכן עומדות לרשותו חמש דקות.

ראובן ריבלין: יסיים את הדיון חבר הכנסת דני דנון, אחד מיוזמי הוועדה, אבל גם לך חמש דקות בלבד.

ראובן ריבלין: בבקשה, כבוד השר.

סטס מיסז'ניקוב: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, זה נורא מוזר שאתה אומר לשר בממשלה שהוא לא מדבר בשם הממשלה.

סטס מיסז'ניקוב: זה מה שקורה היום בבית הזה – – –

ראובן ריבלין: אדוני, לא אמרתי את זה בהתרסה.

ראובן ריבלין: אם היית מדבר בשם הממשלה היית יכול להתערב בדיון בכל שלב משלביו.

סטס מיסז'ניקוב: – – – זה נורא עצוב שבנושא כל כך עקרוני וכל כך חשוב אני לא מדבר בשם הממשלה.

סטס מיסז'ניקוב: והיום העצוב הזה – –

שלמה מולה: אז תתפטר מהממשלה.

שלמה מולה: אתה יכול להתפטר מהממשלה.

סטס מיסז'ניקוב: – – חבר הכנסת מולה, זה היום העצוב לחיילי וקציני צה"ל, ואני אסביר למה.

סטס מיסז'ניקוב: גם ברגעים אלה, שאנחנו עושים פה דיון, ואני מדבר, ארגון "שוברים שתיקה" מעביר את המספרים האישיים של קצינים וחיילים של צה"ל, אשר השתתפו בהגנה על המולדת מול מחבלי "חמאס", מול מחבלי "חיזבאללה", מול אויבי מדינת ישראל, כולל במבצע "עופרת יצוקה".

סטס מיסז'ניקוב: יום-יום, שבוע-שבוע, חודש-חודש, הם מעבירים מספרים אישיים.

סטס מיסז'ניקוב: חיילי צה"ל, קציני צה"ל, נמצאים ברשימות שחורות של מדינות נאורות באירופה, כמו פושעים רגילים, כמו מחבלים רגילים.

סטס מיסז'ניקוב: חלילה, חייל צה"ל, שהוא חייל בהווה או שהוא חייל בעבר, שזה כל העם, כי כל העם זה חיילים או לשעבר או בהווה או בעתיד, הם נמצאים בגדר פושעים, יכולים לעצור אותם, יכולים לגרש אותם, יכולים להגיש נגדם תביעה.

סטס מיסז'ניקוב: זה מה שגורמים אותם ארגונים, שאת מהות עבודתם אנחנו מנסים לחקור.

סטס מיסז'ניקוב: זה מה שעושה ארגון "שוברים שתיקה", שאת העבודה שלו אנחנו מנסים לחקור.

סטס מיסז'ניקוב: ארגון "איתיג'אה" – מי עומד בראש הארגון הזה שאנחנו מנסים לחקור אותו?

סטס מיסז'ניקוב: עומד בראשו מרגל, אמיר מח'ול, שהורשע על-ידי בית-משפט ריבוני במדינת ישראל – לא על-ידינו, לא על-ידי חברי כנסת, לא על-ידי שרי ממשלת ישראל, אלא על-ידי בית-משפט ריבוני בארץ, בריגול למען האויב.

סטס מיסז'ניקוב: הוא עומד בראש הארגון הזה.

סטס מיסז'ניקוב: אז אנחנו לא צריכים לחקור מי מעביר מימון לארגון שהוא עומד בראשו?

סטס מיסז'ניקוב: אני ממשיך, אותו ארגון "איתיג'אה" מחרים את החברה הצרפתית לקוסמטיקה "לוריאל", כי היא העזה להקים את המפעל שלה על אדמה שמוגדרת על-ידי אותו ארגון "התנחלות מגדל-העמק" – "התנחלות מגדל-העמק" שהוקמה על חורבות כפר ערבי שתושביו המקוריים הוכחדו בטיהור אתני.

סטס מיסז'ניקוב: זה בדיוק התיאור הנכון שמשתמש בו אותו ארגון "איתיג'אה" בתיאוריו הפוריים.

סטס מיסז'ניקוב: אז אנחנו לא צריכים לחקור מי מעביר כספים מאירופה לפעילותו של אותו ארגון?

סטס מיסז'ניקוב: רבותי חברי הכנסת, גם מהצד הזה וגם מהצד הזה, שכרגע מתחיל להתמלא, אבל כנראה עוד מעט חלק ממנו לא ישתתפו בהצבעה – תגידו, אנחנו מטורפים?

סטס מיסז'ניקוב: אנחנו החלטנו לחסל את עצמנו?

סטס מיסז'ניקוב: אנחנו החלטנו לחסל את המפעל הציוני?

סטס מיסז'ניקוב: הרי מה שמנסים לעשות אותם ארגונים, שהם לא ארגוני שמאל, הם פשוט ארגוני חבלה – הם מנסים לקעקע את החברה הישראלית, הם מנסים לחסל את מדינת ישראל כישות ציונית ויהודית.

סטס מיסז'ניקוב: זה כל מה שהם מנסים לעשות.

סטס מיסז'ניקוב: אז אנחנו, בכנסת, ניתן לזה יד ולא נחקור אותם?

סטס מיסז'ניקוב: עכשיו, רבותי, כל בר-דעת שרוצה שהמפעל הציוני שלנו ימשיך להתקיים אמור להצביע היום בעד עם ישראל, בעד חיילי ישראל, בעד קציני עם ישראל, בעדנו, בעד קיומנו, ולא להצביע נגד ולא לברוח, כי בסופו של דבר זו פגיעה אנושה.

סטס מיסז'ניקוב: אני רוצה להגיד לכם עוד משהו.

סטס מיסז'ניקוב: לפני כמה שנים, כשאנחנו, בישראל ביתנו, דיברנו על אותם עוולות ואותו טירוף שיש בחברה הישראלית, כשדיברנו על חבר כנסת שברח אחרי שכיוון "קטיושות" לעבר ישראל במלחמת לבנון השנייה וממשיך לקבל פנסיה, ודיברנו על כך שקרובי משפחה של מחבלים שביצעו פיגועים בירושלים על-ידי טרקטורים ממשיכים לקבל קצבאות, ודיברנו על כך שמוסדות ואישים שממומנים על-ידי ממשלת ישראל ממשיכים לציין את הנכבה, אנחנו היינו במיעוט, אנחנו הוגדרנו עשבים שוטים.

סטס מיסז'ניקוב: היום אנחנו בקונסנזוס רחב, היום כל העוולות האלה תוקנו, ברוך השם שהם תוקנו, ואנחנו שמחים שחלקים רחבים של הבית הזה תומכים ותמכו בהצעות שלנו, שפעם הוגדרו הזויות.

סטס מיסז'ניקוב: אדוני היושב-ראש, רק לפני שבוע אושר החוק נגד החרם.

סטס מיסז'ניקוב: ראש הממשלה עצמו התגאה בכך שבלי העזרה שלו זה לא היה עובר.

סטס מיסז'ניקוב: אז מה השוני בין חוק החרם – כל העוולות שתיקנו, לבין מה שאנחנו מנסים לקדם היום?

סטס מיסז'ניקוב: מה השוני?

סטס מיסז'ניקוב: רק בגלל הטרנד?

סטס מיסז'ניקוב: רק בגלל הטרנד שנובע מהתקשורת?

סטס מיסז'ניקוב: רק בגלל הטרנד שנובע מהלך הרוח של הקהילה הבין-לאומית הסתובב הגלגל והשרים מנסים לפגוע באותם חיילים צה"ל וקציני צה"ל שסובלים ומושווים למחבלים הזויים של "חמאס"?

סטס מיסז'ניקוב: אני פשוט לא מאמין.

סטס מיסז'ניקוב: בעוד חצי שני – אומרים: אין נביא בעירו – עוד חצי דקה, אדוני היושב-ראש; אומרים: אין נביא בעירו, אבל אני מתיימר להיות נביא.

סטס מיסז'ניקוב: אני אומר לכם – תזכרו את זה: בעוד חצי שנה הטרנד יתהפך, והציבור, כמו שהוא קיבל את כל מה שאנחנו קידמנו כישראל ביתנו וזה עכשיו בקונסנזוס לאומי, גם הקמת ועדות חקירה פרלמנטריות לבדיקת המקור הכספי של אותם ארגונים יהפוך לקונסנזוס לאומי, ואז כל החלק הזה יתמוך בזה, רק שזה יהיה הרבה יותר מאוחר.

סטס מיסז'ניקוב: ואני מציע, רבותי, יש לכם עוד חמש או עשר דקות להפוך את עורכם בעד המטרה, ולהצביע בעד מדינת ישראל.

סטס מיסז'ניקוב: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לשר מיסז'ניקוב, אשר דיבר כאדם שנרשם לדיון.

ראובן ריבלין: יסכם את הדיון בחמש הדקות – ואני מודיע לכולם, מייד בתום הדיון תתקיים ההצבעה.

ראובן ריבלין: לא יאמר אדם – אין מצליפים, כבוד חבר הכנסת דנון.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני יעלה.

דני דנון: אדוני היושב-ראש, חברי השרים, כנסת נכבדה, 54 דוברים.

דני דנון: פעם ראשונה בכנסת הנוכחית ש-54 חברי כנסת דיברו, ואני ישבתי, אדוני היושב-ראש, שמעתי את רובם.

דני דנון: הרבה דברי הבל, מעט עובדות.

דני דנון: אמרו פה "בולשביזם" עשרות פעמים, "פאשיזם" – עשרות פעמים, ו"מקארתיזם" – עשרות פעמים.

דני דנון: דיון אמיתי לא היה פה.

דני דנון: אפילו חבר הכנסת טלב אלסאנע בא ללמד אותי על המורשת של זאב ז'בוטינסקי ומנחם בגין, והקשבנו גם לזה.

דני דנון: אני, אדוני היושב-ראש, אדבר רק על העובדות.

טלב אלסאנע: – – –

ראובן ריבלין: לא להפריע, חבר הכנסת.

דני דנון: לא אומר את דעתי ולא את פרשנותי.

דני דנון: אני אקפיד, אדוני היושב-ראש, רק לדבר על העובדות בדקות הספורות.

דני דנון: ועדות חקירה פרלמנטריות הן כלי לגיטימי במדינת ישראל.

דני דנון: תסתכלו בתקנון הכנסת.

דני דנון: עד היום הוקמו 25 ועדות כאלה לתפארת מדינת ישראל.

דני דנון: הכנסת הנוכחית הקימה ועדה אחת, בראשותו של חבר הכנסת אחמד טיבי, שבודקת את שילוב המגזר הערבי בשירות הציבורי, אבל היום, כשאנחנו באים עם הצעה לגיטימית, שומו שמים – סוגרים את הדמוקרטיה, פוגעים בזכות הדיבור.

דני דנון: האם מישהו מכם קרא בכלל את המנדט של ועדת החקירה הפרלמנטרית?

דני דנון: לקחתם את 30 השניות, להתעמק במה שרשום?

דני דנון: אני אקריא את הסעיף הראשון, ואני דבק רק בעובדות: "הוועדה תבדוק מימון בידי ממשלות זרות וגופים בין-לאומיים הממומנים על-ידי ממשלות זרות", והיא מפרטת את הדרכים.

דני דנון: לא כתוב פה "ארגוני שמאל", לא "ארגוני ימין", לא "חוקרים", לא "מביאים", לא "שולחים".

דני דנון: זה המנדט של הוועדה – על זה אנחנו מצביעים היום, שום דבר מעבר לזה.

דני דנון: ואם אתם שואלים למה צריך לבדוק, אז אני אתן לכם עוד עובדה – פרוטוקולים של האיחוד האירופי.

דני דנון: מי שלא מכיר, שייכנס לאינטרנט ויוציא.

דני דנון: כמה ציטוטים: פרוטוקול הוועדה לענייני אזור המזרח התיכון, העברת כספים לארגון "שלום עכשיו".

דני דנון: לא מספיק להעביר כספים ל"שלום עכשיו", הם מסבירים למה הכספים: "לטובת השפעה בקמפיין חינוכי לשלום.

דני דנון: פעילות זו תתמקד באותה קבוצה חברתית שבאופן מסורתי היא בעלת דעות נגד השלום ומצביעה ליכוד".

דני דנון: האיחוד האירופי עושה קמפיינים במדינת ישראל, שלא יצביעו ליכוד.

דני דנון: סליחה, זה לגיטימי?

דני דנון: זה דמוקרטי?

דני דנון: ואני ממשיך כרגע, העתק חוזה שנחתם בין הוועד האירופי של האיחוד לבין הארגון הישראלי "קרן תאנה".

דני דנון: העבירו 350,000 יורו במטרה "לשנות את דעת הקהל בקהילה של יוצאי חבר העמים" – כנראה צריך להסביר לעולים החדשים, כי הם לא מבינים – "לטובת הסדר שלום במזרח התיכון, המבוסס על פשרה טריטוריאלית", והולך והולך.

דני דנון: מאות אלפי היורו האלה נועדו להסביר לציבור בישראל.

דני דנון: השמאל בישראל התייאש מהציבור הישראלי והולך לקחת כספים מהאיחוד האירופי כדי לשנות את דעת הקהל.

דני דנון: פה אין דעה שלי, חברים – הכול בדוק בעובדות.

שי חרמש: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת שי חרמש.

דני דנון: "שוברים שתיקה" – 1.5 מיליון שקל; "שלום עכשיו" – 2 מיליון שקל מגרמניה, בריטניה, נורבגיה ודנמרק; "בצלם" – 12 מיליון שקלים; ארגון "עדאלה" – תיכף נדבר על "עדאלה" וח"כ טיבי – 3.5 מיליון שקלים; "קואליציית נשים לשלום" – 710,000 שקלים, לקדם את פעילות החרם.

דני דנון: חברים, אם זה לגיטימי בעיניכם, תצביעו נגד הוועדה.

דני דנון: תקראו את המנדט.

דני דנון: מחר בבוקר, אדוני היושב-ראש, חבר כנסת מהמליאה הזאת, חבר הכנסת טיבי, הולך להגיש עתירה לבית-המשפט העליון, אני לא יודע באיזו שעה, נגד כנסת ישראל, נגד החלטה של נשיאות הכנסת, אדוני היושב-ראש, שהתקבלה כדין בכנסת ישראל.

דני דנון: אבל חבר הכנסת טיבי לא מגיש את העתירה מהמשכורת שלו כחבר כנסת.

דני דנון: למה לא? יש ארגון "עדאלה", אותו ארגון שמקבל מיליוני יורו כל שנה.

דני דנון: מחר בבוקר ארגון "עדאלה" יהיה זה שיגיש את העתירה עבור חבר הכנסת טיבי, וכך, בכספים שמקבלים אותם ארגונים מהאיחוד האירופי, מממשלות זרות, באים אנשי השמאל ומנסים לשנות את סדר-היום במדינת ישראל.

דני דנון: ואני אומר לכם, חברי, היום – אין פה רדיפה, יש פה חברי כנסת ותיקים שיודעים שוועדות חקירה פרלמנטריות לא חוקרות: חבר הכנסת מאיר שטרית, כשהשר כחלון בדק את נושא עמלות הבנקים, הוא לא העמיד לקיר אף אחד; כשקולט אביטל בדקה את ועידת התביעות, היא לא העמידה לקיר אף אחד.

דני דנון: גם אנחנו לא נעמיד לקיר אף אחד, אבל כן נשאל את השאלות הנדרשות, נביא הצעות אמיתיות לשינויי חקיקה, ונאמר לאנשים בשמאל הקיצוני: אל תרימו ידיים; תיסעו לאור-עקיבא ולבאר-יעקב ולעפולה ולחדרה, ותנסו לשכנע.

דני דנון: אל תלכו עכשיו לאוסלו ולבריטניה ותאספו כספים, ותשתפו פעולה עם מי שפוגע בנו, כי בסופו של יום יו"ר האופוזיציה וחבר הכנסת פרץ ודיכטר לא יכולים לנחות היום בלונדון בגלל ההסתה של אותם ארגונים, שלקחו מידע שקרי והעבירו אותו לגולדסטון.

דני דנון: אדוני היושב-ראש, אני לא יודע אם יהיה רוב היום בכנסת, לצערי, לוועדות חשובות אלה, אבל גם אם לא יהיה רוב לזה אנחנו לא נרפה, לא נרים ידיים, נמשיך לפעול, להביא לפה חוקים שיפסיקו את התדלוק הזה, את התדלוק של סייעני הטרור, את התדלוק של אלה שעובדים נגד מדינת ישראל, את התדלוק ממדינות אירופה, שאם אנחנו היינו מעבירים כספים אליהן, אל אותן עמותות, הן לא היו עוברות על זה בשתיקה.

דני דנון: אני מקווה שכנסת ישראל תצביע בעד הוועדות האלה, ואם לאו, נביא זאת בחוקים טובים למדינת ישראל.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת דני חסון – אה, דני דנון.

ראובן ריבלין: אני לא טועה סתם, רבותי, חבר הכנסת דני דנון, אשר הוא אחד ממציעי ההצעה, יחד עם פניה קירשנבאום.

ראובן ריבלין: היא פתחה, הוא סיכם את הדיון.

ראובן ריבלין: רבותי, קודם כול, כל מי שהוצא מהאולם על-ידי אחד מיושבי-הראש שכיהנו, או על-ידי אחת מוועדות הכנסת, יכול לחזור לאולם, כי אנחנו עוברים להצבעה.

ראובן ריבלין: ובכן, רבותי חברי הכנסת, למעלה מ-20 חברי כנסת ביקשו ממני הצבעה שמית על כל אחת מהוועדות.

ראובן ריבלין: כרגע על שתי הוועדות נצביע הצבעה שמית.

ראובן ריבלין: יחליטו אחר כך אם רוצים גם הצבעה שמית, אין בעיה.

ראובן ריבלין: ובכן, רבותי, אנחנו עוברים להצבעה, אשר תתקיים כהצבעה שמית, וההצבעה הראשונה היא על: הצעת ועדת הכנסת להקים ועדת חקירה פרלמנטרית בנושא מעורבות ממשלות זרות במימון ארגונים ישראליים וברכישת קרקעות בישראל, שיוזמתה היא חברת הכנסת פניה קירשנבאום.

ראובן ריבלין: לא מדויק?

ראובן ריבלין: כך כתוב לי בסדר-יום.

ראובן ריבלין: נדמה לי שזה מדויק – כך העבירו לנו מוועדת הכנסת.

ראובן ריבלין: על זה אנחנו מצביעים.

ראובן ריבלין: לאחר שזה יעבור, אם יהיה צורך בתיקון ניסוח, ועדת הפרשנות תתקן.

ראובן ריבלין: אני סומך על יושב-ראש ועדת הכנסת – לא תמיד אני מסכים אתו, אבל אני סומך עליו תמיד.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני, תעיר לי, אם אתה רוצה.

): אני רוצה להיות בטוח שכולנו מבינים על מה מצביעים.

ראובן ריבלין: הצעת ועדת הכנסת בדבר הקמת ועדת חקירה פרלמנטרית בנושא מעורבות ממשלות זרות במימון ארגונים ישראליים וברכישת קרקעות בישראל – אני מדייק, כי אני חוזר על מה שקראתי קודם – רבותי – או כל הצעה אחרת שיאמר לי היושב-ראש, לאחר שההצעה הזאת תקבל רוב.

ראובן ריבלין: בסדר?

ראובן ריבלין: אנחנו עוברים – זה בראשות דני דנון, הראשונה?

ראובן ריבלין: על כך אני מתנצל, הבנתי.

ראובן ריבלין: ההצעה הראשונה – בראשות דני דנון.

ראובן ריבלין: בבקשה, אנחנו מצביעים על הצעת ועדת הכנסת להקמת ועדת חקירה פרלמנטרית בראשות דני דנון, להלן: דני דנון, פאינה קירשנבאום.

שלמה מולה: החוקר דני דנון.

ראובן ריבלין: מרגע זה לא מפריעים.

ראובן ריבלין: מזכירת הכנסת תקיים הצבעה אישית, בבקשה.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) דורון אביטל – נגד נינו אבסדזה – נגד רוחמה אברהם-בלילא – אינה נוכחת עפו אגבאריה – אינו נוכח רחל אדטו – נגד יולי יואל אדלשטיין – אינו נוכח יעקב אדרי – נגד יצחק אהרונוביץ – אינו נוכח אורי אורבך – אינו נוכח זבולון אורלב – אינו נוכח דוד אזולאי – אינו נוכח אריאל אטיאס – אינו נוכח ישראל אייכלר – אינו נוכח דניאל אילון – בעד רוברט אילטוב – בעד דליה איציק – נגד – נגד אריה אלדד – בעד טלב אלסאנע – נגד זאב אלקין – בעד חיים אמסלם – אינו נוכח אלי אפללו – נגד אופיר אקוניס – בעד גלעד ארדן – אינו נוכח אורי אריאל – בעד זאב בנימין בגין – נגד אריה ביבי – נגד זאב בילסקי – נגד בנימין בן-אליעזר – אינו נוכח

אחמד טיבי: זה שביבי – – –

ראובן ריבלין: רגע, רגע, רגע, חבר הכנסת טיבי, לא להפריע.

אחמד טיבי: אנחנו בעד – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת טיבי.

אורי אריאל: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אריאל, חבר הכנסת אריאל.

ראובן ריבלין: אתם לא תפריעו בזמן הצבעה.

נסים זאב: חבר הכנסת – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת נסים זאב.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) מיכאל בן-ארי – בעד דניאל בן-סימון – נגד רוני בר-און – נגד אבישי ברוורמן – נגד מוחמד ברכה – נגד אהוד ברק – אינו נוכח אילן גילאון – נגד זהבה גלאון – נגד גילה גמליאל – בעד מסעוד גנאים – נגד משה גפני – אינו נוכח אברהם דיכטר – נגד דני דנון – בעד ניצן הורוביץ – נגד יצחק הרצוג – נגד דניאל הרשקוביץ – אינו נוכח מגלי והבה – נגד מתן וילנאי – נגד עינת וילף – נגד יצחק וקנין – אינו נוכח נסים זאב – בעד אורית זוארץ – נגד חנין זועבי – נגד ג'מאל זחאלקה – נגד ציפי חוטובלי – בעד דב חנין – נגד יואל חסון – נגד ישראל חסון – נגד שי חרמש – נגד אחמד טיבי – נגד רוברט טיבייב – נגד שלי יחימוביץ – נגד משה יעלון – אינו משתתף בהצבעה אליהו ישי – אינו נוכח איתן כבל – נגד אמנון כהן – אינו נוכח יצחק כהן – אינו נוכח משה כחלון – נגד חיים כץ – אינו נוכח יעקב כץ – בעד ישראל כץ – אינו נוכח ציפי לבני – נגד לימור לבנת – אינה נוכחת אורלי לוי אבקסיס – בעד יריב לוין – בעד אביגדור ליברמן – בעד יעקב ליצמן – אינו נוכח עוזי לנדאו – אינו נוכח סופה לנדבר – בעד גאלב מג'אדלה – נגד מנחם אליעזר מוזס – אינו נוכח שלמה מולה – נגד שאול מופז – נגד משה מטלון – בעד אברהם מיכאלי – בעד אנסטסיה מיכאלי – בעד אלכס מילר – בעד סטס מיסז'ניקוב – בעד אורי מקלב – אינו נוכח יעקב מרגי – אינו נוכח דן מרידור – נגד משולם נהרי – אינו נוכח אורית נוקד – נגד לאה נס – אינה נוכחת סעיד נפאע – נגד – נגד חנא סוייד – נגד מרינה סולודקין – נגד גדעון סער – נגד גדעון עזרא – נגד חמד עמאר – בעד ציון פיניאן – בעד יוסי פלד – אינו נוכח יוחנן פלסנר – נגד עמיר פרץ – נגד אברהים צרצור – נגד פניה קירשנבאום – בעד איוב קרא – בעד מירי רגב – בעד – בעד ראובן ריבלין – נגד כרמל שאמה – אינו נוכח יובל שטייניץ – נגד מאיר שטרית – נגד נחמן שי – נגד סילבן שלום – אינו נוכח יוליה שמאלוב-ברקוביץ – אינה נוכחת שלום שמחון – נגד ליה שמטוב – בעד עתניאל שנלר – אינו נוכח רונית תירוש – נגד

ראובן ריבלין: נא לקרוא שנית את שמות חברי הכנסת שלא השיבו.

ראובן ריבלין: חברי הכנסת והשרים שהם חברי כנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) רוחמה אברהם-בלילא – אינה נוכחת יולי יואל אדלשטיין – אינו נוכח יצחק אהרונוביץ – אינו נוכח אורי אורבך – אינו נוכח זבולון אורלב – אינו נוכח דוד אזולאי – אינו נוכח אריאל אטיאס – אינו נוכח ישראל אייכלר – אינו נוכח חיים אמסלם – אינו נוכח גלעד ארדן – אינו נוכח זאב בנימין בגין – נגד בנימין בן-אליעזר – אינו נוכח אהוד ברק – אינו נוכח משה גפני – אינו נוכח דניאל הרשקוביץ – אינו נוכח יצחק וקנין – אינו נוכח אליהו ישי – אינו נוכח אמנון כהן – אינו נוכח יצחק כהן – אינו נוכח חיים כץ – אינו נוכח ישראל כץ – אינו נוכח לימור לבנת – אינה נוכחת יעקב ליצמן – אינו נוכח עוזי לנדאו – אינו נוכח מנחם אליעזר מוזס – אינו נוכח אורי מקלב – אינו נוכח יעקב מרגי – אינו נוכח משולם נהרי – אינו נוכח לאה נס – אינה נוכחת יוסי פלד – אינו נוכח כרמל שאמה – אינו נוכח סילבן שלום – אינו נוכח יוליה שמאלוב-ברקוביץ – אינה נוכחת עתניאל שנלר – אינו נוכח

ראובן ריבלין: תמה הקריאה השנייה.

ראובן ריבלין: אני מודיע שלפני שאני מבקש את תוצאות ההצבעה, האם מישהו מחברי הכנסת נוכח באולם ולא הצביע?

ראובן ריבלין: האם יש מישהו שנוכח באולם ולא הצביע?

ראובן ריבלין: תודה.

ראובן ריבלין: נא להביא בפני את תוצאות ההצבעה.

ראובן ריבלין: רבותי, להלן תוצאות ההצבעה על ועדת החקירה בראשות דני דנון:

ראובן ריבלין: בעד – 28, נגד – 57.

ראובן ריבלין: הצעת ועדת הכנסת לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת פניה קירשנבאום, האם להצביע הצבעה אישית?

ראובן ריבלין: אנחנו עכשיו נקיים – הצעת ועדת הכנסת להקים ועדת חקירה פרלמנטרית בנושא: פעילות ארגונים ישראליים הנוטלים חלק בדה-לגיטימציה של צה"ל, שאמורה לעמוד בראשותה – ועל-פי הצעתה של חברת הכנסת פניה קירשנבאום.

ראובן ריבלין: גברתי מזכירת הכנסת, נא לקיים הצבעה שמית.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) דורון אביטל – נגד נינו אבסדזה – נגד רוחמה אברהם-בלילא – אינה נוכחת עפו אגבאריה – אינו משתתף בהצבעה רחל אדטו – נגד יולי יואל אדלשטיין – אינו נוכח יעקב אדרי – נגד יצחק אהרונוביץ – אינו נוכח אורי אורבך – אינו נוכח זבולון אורלב – אינו נוכח דוד אזולאי – אינו נוכח אריאל אטיאס – אינו נוכח ישראל אייכלר – אינו נוכח דניאל אילון – בעד רוברט אילטוב – בעד דליה איציק – נגד – נגד אריה אלדד – בעד טלב אלסאנע – נגד זאב אלקין – בעד חיים אמסלם – אינו נוכח אלי אפללו – נגד אופיר אקוניס – בעד גלעד ארדן – אינו נוכח אורי אריאל – בעד זאב בנימין בגין – נגד אריה ביבי – נגד זאב בילסקי – נגד בנימין בן-אליעזר – אינו נוכח מיכאל בן-ארי – אינו נוכח דניאל בן-סימון – נגד רוני בר-און – נגד אבישי ברוורמן – נגד מוחמד ברכה – נגד אהוד ברק – אינו נוכח אילן גילאון – נגד זהבה גלאון – נגד גילה גמליאל – בעד מסעוד גנאים – נגד משה גפני – אינו נוכח אברהם דיכטר – נגד דני דנון – בעד ניצן הורוביץ – נגד יצחק הרצוג – נגד דניאל הרשקוביץ – אינו נוכח מגלי והבה – נגד מתן וילנאי – נגד עינת וילף – נגד יצחק וקנין – אינו נוכח נסים זאב – בעד אורית זוארץ – נגד חנין זועבי – נגד ג'מאל זחאלקה – נגד ציפי חוטובלי – בעד דב חנין – נגד יואל חסון – נגד ישראל חסון – נגד שי חרמש – אינו נוכח אחמד טיבי – נגד רוברט טיבייב – נגד שלי יחימוביץ – נגד משה יעלון – אינו משתתף בהצבעה אליהו ישי – אינו נוכח איתן כבל – נגד אמנון כהן – אינו נוכח יצחק כהן – אינו נוכח משה כחלון – נגד חיים כץ – אינו נוכח יעקב כץ – בעד ישראל כץ – אינו נוכח ציפי לבני – נגד לימור לבנת – אינה נוכחת אורלי לוי אבקסיס – בעד יריב לוין – בעד אביגדור ליברמן – בעד יעקב ליצמן – בעד עוזי לנדאו – אינו נוכח סופה לנדבר – בעד גאלב מג'אדלה – נגד מנחם אליעזר מוזס – אינו נוכח שלמה מולה – נגד שאול מופז – נגד משה מטלון – בעד אברהם מיכאלי – בעד אנסטסיה מיכאלי – בעד אלכס מילר – בעד סטס מיסז'ניקוב – בעד אורי מקלב – אינו נוכח יעקב מרגי – אינו נוכח דן מרידור – נגד משולם נהרי – אינו נוכח אורית נוקד – נגד לאה נס – אינה נוכחת סעיד נפאע – נגד בנימין נתניהו – נגד חנא סוייד – נגד מרינה סולודקין – נגד גדעון סער – נגד גדעון עזרא – נגד חמד עמאר –

ירדנה מלר-הורוביץ: בעד ציון פיניאן – בעד יוסי פלד – אינו נוכח יוחנן פלסנר – נגד עמיר פרץ – נגד אברהים צרצור – נגד פניה קירשנבאום – בעד איוב קרא – אינו נוכח מירי רגב – בעד – בעד ראובן ריבלין – נגד כרמל שאמה – אינו נוכח יובל שטייניץ – נגד מאיר שטרית – נגד נחמן שי – נגד סילבן שלום – אינו נוכח יוליה שמאלוב-ברקוביץ – אינה נוכחת שלום שמחון – נגד ליה שמטוב – בעד עתניאל שנלר – אינו נוכח רונית תירוש – נגד

ראובן ריבלין: נא להקריא קריאה שנייה את שמות כל אלה אשר הקראת ולא השיבו.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) רוחמה אברהם-בלילא – אינה נוכחת יולי יואל אדלשטיין – אינו נוכח יצחק אהרונוביץ – אינו נוכח אורי אורבך – אינו נוכח זבולון אורלב – אינו נוכח דוד אזולאי – אינו נוכח אריאל אטיאס – אינו נוכח ישראל אייכלר – אינו נוכח חיים אמסלם – אינו נוכח גלעד ארדן – אינו נוכח בנימין בן-אליעזר – אינו נוכח מיכאל בן-ארי – בעד אהוד ברק – אינו נוכח משה גפני – אינו נוכח דניאל הרשקוביץ – אינו נוכח יצחק וקנין – אינו נוכח שי חרמש – נגד אליהו ישי – אינו נוכח אמנון כהן – אינו נוכח יצחק כהן – אינו נוכח חיים כץ – אינו נוכח ישראל כץ – אינו נוכח לימור לבנת – אינה נוכחת עוזי לנדאו – אינו נוכח מנחם אליעזר מוזס – אינו נוכח אורי מקלב – אינו נוכח יעקב מרגי – אינו נוכח משולם נהרי – אינו נוכח לאה נס – אינה נוכחת יוסי פלד – אינו נוכח איוב קרא – אינו נוכח כרמל שאמה – אינו נוכח סילבן שלום – אינו נוכח יוליה שמאלוב-ברקוביץ – אינה נוכחת עתניאל שנלר – אינו נוכח

ראובן ריבלין: ובכן, רבותי, מי מחברי הכנסת הנוכחים באולם לא הצביע ומבקש להצביע?

ראובן ריבלין: האם יש בין חברי הכנסת הנוכחים באולם מישהו אשר לא השתתף בהצבעה?

ראובן ריבלין: תודה.

ראובן ריבלין: נא להביא לי את תוצאות ההצבעה.

נסים זאב: בשביל מה כל הדיון – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת זאב נסים, אל תפריע לי בזמן ההצבעה.

ראובן ריבלין: להלן תוצאות ההצבעה בעניין הצעת ועדת הכנסת בדבר הקמת ועדת חקירה פרלמנטרית בנושא פעילות ארגונים ישראליים הנוטלים חלק בדה-לגיטימציה של צה"ל, שהגישה חברת הכנסת פאינה קירשנבאום: בעד – 28, נגד – 57.

ראובן ריבלין: לפיכך הצעתה של ועדת הכנסת נפלה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: [מס' כ/247; "דברי הכנסת ה-17", חוב' ל"ט, עמ' 19050.

ראובן ריבלין: ]

ראובן ריבלין: אנחנו ממשיכים בסדר-יום.

ראובן ריבלין: אני מזמין את יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט – או ממלא-מקומו חבר הכנסת אברהם מיכאלי – לעלות ולהציג את הודעת ועדת החוקה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק הנוער (שפיטה, ענישה ודרכי טיפול) (תיקון מס' 15) (הליך חלופי), התשס"ח–2008.

מאיר שטרית: יש אזרחות בלי נאמנות.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: בבקשה, רבותי, כל מי שרוצה לעזוב את האולם – יעזוב.

ראובן ריבלין: נא לא לקיים דיונים בתוך האולם.

אחמד טיבי: בבקשה, מ"מ יושב-ראש ועדה.

אברהם מיכאלי: אדוני היושב בראש, חברי השרים, חברי חברי הכנסת, בהתאם להוראות חוק רציפות הדיון בהצעות חוק, התשנ"ג–1993, החליטה ועדת החוקה, חוק ומשפט להודיע לכנסת על רצונה להחיל רציפות על הצעת חוק הנוער (שפיטה, ענישה ודרכי טיפול) (תיקון מס' 15) (הליך חלופי), התשס"ח–2008, של חברי הכנסת זבולון אורלב ודב חנין וקבוצת חברי הכנסת, וזאת הודעה בלבד, אדוני היושב-ראש, אין הצבעה היום.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: תודה לחבר הכנסת אברהם מיכאלי.

אחמד טיבי: מחאת שוכרי הדירות בתל-אביב

אחמד טיבי: אנחנו עוברים להצעות לסדר-היום: מחאת שוכרי הדירות בתל-אביב, מס' 6114, 6115, 6125, 6128, 6134, 6141, 6148, 6151, 6152, 6154, 6159 ו-6169.

אחמד טיבי: איך נושא כזה, והכנסת מתרוקנת?

אחמד טיבי: מעניין.

אחמד טיבי: חבר הכנסת דב חנין, ראשון הדוברים.

מגלי והבה: אדוני היושב-ראש, מי השר שצריך לענות?

אחמד טיבי: שר השיכון.

קריאות: – – –

דב חנין: תודה רבה.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, יש שר עונה?

אחמד טיבי: רבותי, יש שר באולם?

קריאות: – – –

אחמד טיבי: יש שר.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, עמיתי חברי הכנסת, משהו טוב קורה בארץ הזאת.

דב חנין: ציבור רחב, גדול, מגוון, מתעורר, מסתכל סביבו ואומר: בעצם, די – –

יריב לוין: – – –

דב חנין: – – אי-אפשר להמשיך כך, אי-אפשר להמשיך במצב שבו אי-אפשר לשכור דירה ואי-אפשר להתפרנס ממשכורת, ומערכת הבריאות קורסת, ומצד שני, תהליכים של הפרטה ממשיכים להעשיר טייקונים שממשיכים לחגוג על חשבון הציבור בצורה יותר ויותר קיצונית.

דב חנין: משבר הדיור, עמיתי חברי הכנסת, לא נגרם מסיבות של טבע, הוא תוצאה של מדיניות ממשלתית.

דב חנין: כדי להתמודד עם המשבר הזה המדינה צריכה לחזור לזירה, המדינה צריכה לבנות בהיקף גדול, בנייה ציבורית, בנייה של דיור בר-השגה, לזוגות צעירים, לצעירים, למבוגרים.

דב חנין: מדינת ישראל ידעה לבנות בנייה ציבורית בעבר.

דב חנין: היום אין בנייה ציבורית בכלל.

דב חנין: הממשלה לא מוכנה לבנות בנייה ציבורית מכיוון שהיא מאמינה באידיאולוגיה של שוק חופשי, אבל שוק חופשי נכשל פעם אחר פעם כשמדובר בבעיות של דיור.

דב חנין: במקום פתרונות אמיתיים, הממשלה ממציאה סופר-ספינים.

דב חנין: האחרון בהם, חוק הווד"לים, חוק מסוכן ובעייתי, שמאיץ מאוד את תהליכי התכנון אבל מאט את תהליכי הבנייה.

דב חנין: אחרי שאותן תוכניות מאושרות בקצב רצחני של שבעה ימים ועוד 14 ימים ועוד תשעה ימים, ובידי הקבלנים יש תוכנית מאושרת, יש להם שנים ארוכות שבהן הם לא מחויבים לעשות שום דבר.

דב חנין: הממשלה גם התנגדה למנגנוני דיור בר-השגה בחוק הזה, מה שמבטיח שלא ייבנו דירות זולות, קטנות, כאלה שציבור כל כך רחב בארץ הזאת צריך ומבקש.

דב חנין: מחאת האוהלים שהתחילה בתל-אביב, מתפשטת למקומות רבים נוספים בארץ.

דב חנין: זו איננה מחאה של מפונקים.

דב חנין: הדמגוגיה שמפנה את האנשים האלה לגור בפריפריה היא דמגוגיה שקרית, כי גם בפריפריה אין דירות.

עמיר פרץ: אדוני היושב-ראש – – –

דב חנין: המהלך של המחאה הזו צובר תאוצה – –

אחמד טיבי: נא לסיים.

דב חנין: – – ואני שמח לשמוע שמתוכננת הפגנה במוצאי-שבת מטעם יוזמי מאהל המחאה בתל-אביב.

דב חנין: לפני ההפגנה הזאת תהיה הפגנה גדולה של תמיכה בדמוקרטיה – –

אחמד טיבי: תודה רבה.

דב חנין: – – תמיכה בצדק חברתי, ואני מקווה שאנחנו נוכל להשמיע במוצאי-שבת הזה קול ברור שאומר לממשלה הזו: מספיק ודי.

אחמד טיבי: תודה, חבר הכנסת חנין.

אחמד טיבי: אני אעמוד על הזמנים כי אנחנו בשעה מאוחרת.

אחמד טיבי: חבר הכנסת עמיר פרץ.

עמיר פרץ: צודק במאה אחוז.

אחמד טיבי: בבקשה, אדוני.

עמיר פרץ: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, כבוד השר, אנחנו בהחלט נמצאים בתקופה שאיש לא יודע לאן זה יתפתח.

עמיר פרץ: לעתים נוטים לזלזל בהפגנות קטנות, במחאות קטנות.

עמיר פרץ: גם במדינות אחרות זלזלו במחאות קטנות, התעלמו מהן.

עמיר פרץ: בסופו של דבר, מחאות כאלה יכולות להפוך לתהליך של מהפכה חברתית של ממש, ואני מאוד מקווה שזה יקרה, מכיוון שלצערנו הרב במשך שנים רבות אנחנו מזהירים את הממשלות שלא ייתכן – תפיסת העולם החדשה בעצם נמצאת בכל מקום.

עמיר פרץ: אמרתי, זה לא ייגמר ב"קוטג'".

עמיר פרץ: הנה, הגיע לקוטג', אבל קוטג' אחר – דירה.

עמיר פרץ: זה יגיע גם למקומות אחרים, כי הרי מה העניין שבאים ואומרים – בצדק עומד שר השיכון ואומר: תעברו לפריפריה.

עמיר פרץ: אבל, אדוני שר השיכון, זה דברים בעלמא, זה דברים חסרי ערך.

עמיר פרץ: גם אני רוצה שיעברו לפריפריה, אבל אדם הולך אחרי פרנסתו, אדם לא הולך רק כדי לגור.

עמיר פרץ: ומה הוא יעשה בבוקר, לאן הוא ילך?

עמיר פרץ: אין דבר כזה להעביר אוכלוסיות מבלי שיש גם פרנסה וגם דירה, זה כרוך האחד בשני, אתה חייב לייצר את שני המהלכים ביחד.

עמיר פרץ: לא תאמר: בוא נעביר אוכלוסיות, אחריהן יגיעו היזמים.

עמיר פרץ: צריך יזמות בתעסוקה בפריפריה, צריך יזמות בבנייה בפריפריה.

עמיר פרץ: והדבר המרכזי, הממשלה צריכה להודות שהמדיניות שלה נכשלה, וכדאי לה להודות בכך מהר ולומר: אנחנו חוזרים לבנייה תקציבית.

עמיר פרץ: אין דרך אחרת.

עמיר פרץ: צריכים לבנות מייד 100,000–150,000 דירות, כדי להפיג את הלחץ הקיים – לשכירות, כי דירות להשכרה הן המפתח להורדת המחיר, גם בדירות למכירה.

עמיר פרץ: ברגע שיהיו דירות להשכרה שהן שוות לכל נפש, יהיה גם דיור זמין לקנייה, כי האחד משפיע על השני.

עמיר פרץ: אבל אני יודע, הממשלה הזאת לא תודה; לא יבוא ביבי ויגיד: המדיניות הקפיטליסטית שלי נכשלה, כל מה שאמרתי לכם שהשוק יתקן, השוק יבנה, השוק יעשה – יש רגעים שהמדינה צריכה להתערב, ישיר, לא באמצעות מתווכים.

עמיר פרץ: אני יודע, יגידו: סופר-טנקר כזה, וימציאו לנו ועדה כזאת וועדה אחרת.

עמיר פרץ: זה טוב אולי לעוד חמש שנים, שש שנים.

עמיר פרץ: עכשיו זו שעת חירום.

עמיר פרץ: אני מאוד מקווה שהממשלה תתעשת, תתעורר מהתרדמת שאוחזת בה ותעשה את מה שנדרש.

עמיר פרץ: כולם יודעים מה צריך, אבל צריך לעשות.

עמיר פרץ: תודה רבה, אדוני.

אחמד טיבי: אני מודה לך מאוד.

אחמד טיבי: חברת הכנסת פניה קירשנבאום בנושא החשוב של מחאת שוכרי הדירות בתל-אביב – אני מודה לה שהיא הגישה בקשה.

אחמד טיבי: איפה חברת הכנסת פניה קירשנבאום?

קריאה: לא פה.

אחמד טיבי: היא לא פה?

קריאה: היא חוקרת – – –

קריאה: – – – ועדת חקירה – – –

אחמד טיבי: היא לא פה?

קריאות: – – –

מגלי והבה: היא עצובה.

אחמד טיבי: לא, כי לפי התקנון צריך לקרוא את השמות של המגישים פעמיים.

אחמד טיבי: חברת הכנסת פניה קירשנבאום לא פה.

אחמד טיבי: חברת הכנסת ציפי חוטובלי, פה?

אחמד טיבי: בבקשה.

אחמד טיבי: אם פה, למה לא.

אריה אלדד: אני יכול להחליף אותה?

אריה אלדד: – – –

אחמד טיבי: מה להחליף אותה, את לא רוצה?

אחמד טיבי: טלב אלסאנע.

ציפי חוטובלי: – – –

אחמד טיבי: אה, הסכמתם ביניכם.

אחמד טיבי: בבקשה, אדוני.

אריה אלדד: אדוני היושב-ראש, תודה, אדוני השר, תודה, אדוני היושב-ראש, גם על הגמישות.

אחמד טיבי: גמישות זה דבר חשוב – לפלסטיקאים, מי כמוך יודע.

אריה אלדד: אנחנו מדברים על מצוקת דיור, שכוללת גם את תל-אביב, גם את המרכז, ונכון, בניגוד לססמאות הממשלה, גם את הפריפריה.

אריה אלדד: יש מצוקת דיור אמיתית גם בפריפריה.

אריה אלדד: אני מתכוון להצביע על מוקד אחד של בעיה שניתן לפתרון קל ועל עוד הצעה לפתרון, שלדעתי לא דיברו בה מספיק.

אריה אלדד: את האוכלוסייה ביהודה ושומרון ובירושלים חונקים בממשלה הזאת כבר שנתיים, דווקא את האוכלוסיות עם שיעור הגידול הגדול ביותר בארץ, ומטבע הדברים עם הביקוש הגדול יותר לדירות בנויות.

אריה אלדד: ההתיישבות ביהודה ושומרון יכולה לאפשר בבת אחת 10,000 יחידות מוכנות לשיווק, מגרשים בנויים, בלי כל השדים – הדמונים הענקיים האלה שראש הממשלה מסביר בהם את הקושי בפתרון הבעיה הלאומית הזאת, בלי הביורוקרטיה.

אריה אלדד: רק ששם לא צריך "סופר-טנקר", אדוני השר לביטחון העורף, מספיק עט כדורי אחד.

אריה אלדד: חותם, ויש בתים.

אריה אלדד: אבל לו היה רוצה לחתום לא היו לו תירוצים.

אריה אלדד: כך גם בירושלים.

אריה אלדד: כבר לא צריך ואי-אפשר להתחבא מאחורי גבו של שר הביטחון, שאיננו מאשר בנייה ביהודה ושומרון.

אריה אלדד: בירושלים ראש הממשלה מאשר פחות מ-5% מקצב הדרישה או הגידול הטבעי של העיר הזאת, ואחר כך מספרים לנו על מפלצות ביורוקרטיות וסופר-טנקרים וכל מיני סיפורים הנלקחים מהקומיקס או מעולם האגדות במקום מהעולם המציאותי.

אריה אלדד: אבל מעבר לבנייה ביהודה ושומרון ובירושלים, שתתרחש אם תרצה הממשלה או לא תרצה, הפתרון שיושם בארץ בהצלחה רבה כשהגיעו גלי עלייה גדולים מברית-המועצות היה ייבוא של אלפי בתים מוכנים, באיכות לא טובה, מגורונים למיניהם, קרוונים למיניהם, אבל הם מנעו את המשבר העצום שהיה יכול לקרות כשהגיעו בתוך שנים מספר כמעט מיליון יהודים מברית-המועצות.

אריה אלדד: ממשלת ישראל יכולה היום להביא 10,000 בתים מוכנים ולהציב אותם, בשאיפה, על מגרשים מתוכננים לבנייה, ואם לא, אז על מגרשים זמניים – מתוך זה שאם מציבים אותם על מגרשים שמתוכננים לבנייה אנשים יוכלו במשך הזמן להחליף אותם בבניית קבע קשיחה, טובה יותר, ראויה יותר.

אריה אלדד: זה לא פותר את כל המחסור, אבל 10,000 בתים שמוטלים לשוק הדירות מורידים את המחירים בבת אחת.

אריה אלדד: הדבר הזה נמצא בידיה של הממשלה.

אריה אלדד: תודה רבה.

אחמד טיבי: אני מודה לך, חבר הכנסת אלדד.

אחמד טיבי: חבר הכנסת טלב אלסאנע, תפאדל.

טלב אלסאנע: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, הכישלון הוא תמיד יתום; אף אחד לא מוכן לקחת אחריות לכישלון.

טלב אלסאנע: מיהו הטיפש שיגיד: אני אחראי?

טלב אלסאנע: אבל אם יש הצלחה, כולם טוענים להצלחה הזאת ולאחריותם ולחלקם באחריות.

טלב אלסאנע: מי אחראי לכישלון ולמציאות העגומה שבה אנו נתונים?

טלב אלסאנע: מי אחראי לכך שזוגות צעירים לא יכולים לרכוש דירה ולא יכולים לקבל משכנתה, לא יכולים לשכור, כי גם דמי השכירות מרקיעים שחקים, והמחירים גבוהים שאי-אפשר להתמודד אתם, כאשר מי שמחזיק היום את התחום הזה של הבנייה, של הנדל"ן, של הקרקעות, הם אילי ההון, חברות חזקות; שכל פעם שמדברים על הפרטה, בסופו של דבר הם מקבלים את הקרקעות, הם יכולים להתמודד עם המכרזים, הם יכולים לבנות את הבתים והם קובעים את המחירים.

טלב אלסאנע: כאשר מדברים על שוק חופשי ועל תחרות, יודעים מי יכול להתחרות, מי יכול לעמוד בתנאי התחרות, מי ירוויח מהמדיניות הזאת, ומי יישא בנטל הקשה של העלייה במחירים.

טלב אלסאנע: כאשר ב"עמידר" או ברמלה זורקים משפחות לרחוב, נשאלת השאלה איפה אחריות המדינה כלפי אזרחיה.

טלב אלסאנע: איך יכול להיות שממשלה לא נותנת את האחריות ולא מקיימת את התחייבותה – יש מחויבות של המדינה, ושל הממשלה, ושל השלטון המרכזי, כלפי האזרח, לספק לו את הזכות הבסיסית.

טלב אלסאנע: וכאשר יוצאים במחאה – כולם, של האוהלים, שאני מברך עליה, שמראה על איזשהו משב רוח רענן של צעירים שהחליטו לקבל אחריות לגורלם, ולא לחכות ולסבול – כנראה הם נדבקו מהאווירה שמתרחשת בעולם הערבי, כשרואים את העמים יוצאים לרחוב ואומרים: העם רוצה, העם תובע, העם יש לו הרצון, והוא מבטא את רצונו במחאה הקולקטיבית היפה הזאת.

טלב אלסאנע: אבל הסולידריות שאנו עדים לה ממש מעלה הרבה תהיות.

טלב אלסאנע: כאשר במגזר היהודי, שמאז 1948 עד היום נבנו מאות כפרים, יישובים, קיבוצים, מושבים, עיירות, ערים, יש מצוקה אמיתית, שאנחנו מזדהים אתה, מהו מצבו של המגזר הערבי, שמאז 1948 לא נבנה אפילו כפר חדש אחד – להיפך, נהרסו כפרים ב-1948?

טלב אלסאנע: מה עם הזוגות הצעירים?

טלב אלסאנע: מה עם הריבוי הטבעי?

טלב אלסאנע: או שיש ריבוי טבעי רק בהתנחלויות ואצל מתנחלים?

טלב אלסאנע: המצוקה בקרב האוכלוסייה הערבית היא קשה פי כמה וכמה.

טלב אלסאנע: והמצוקה של היישובים הערביים בנגב היא אות קין ואחריות של הממשלה.

טלב אלסאנע: שם לא מדובר רק על זוגות צעירים, מדובר על כל התושבים, על יישובים שקיימים מאז קום המדינה ולפני כן, וגם אז הם לא מוכרים.

טלב אלסאנע: הגיע הזמן שהממשלה תקבל אחריות.

טלב אלסאנע: לא יכול להיות אזרח ללא פתרון או קורת גג, ולא יהיה זוג צעיר שלא תהיה לו הזכות להקים את ביתו ולאפשרות להתקיים בכבוד.

טלב אלסאנע: לא יכול להיות שנפתור את הבעיה באופן חלקי על-ידי החוק, שיכול להיות שיעזור ויסייע בידי חברות נדל"ן כאלה ואחרות, אבל אלה ירוויחו, ומי שיישא בנטל המחאה הוא בסופו של דבר ישלם את המחיר.

טלב אלסאנע: מי שירוויח מהמחאה, אלה שהרוויחו עד היום מכל המדיניות הממשלתית, שגם מקדמת שוק חופשי, הפרטה ומדיניות קפיטליסטית חזירית, כפי שנאמר, שאין בה שום סימפתיה, אין בה שום אמפתיה, אין בה שום התייחסות או רגש חברתי, רגע של רווחה, רגש של חמלה, על אותם צעירים חסרי יכולת.

טלב אלסאנע: לכן יש צורך, אדוני היושב-ראש, בהקמת ועדה – אולי לא רוצים לדבר בעידן הזה על ועדת חקירה, אבל ועדה שתכלול מרכיבים חברתיים אמיתיים, כולל נציגים מאלה שמובילים את המחאה, לעשות מיפוי של הצרכים וליישם מדיניות עם צורך בשינוי בחקיקה, אבל בוודאי לא דרך הפרטה.

טלב אלסאנע: כל הססמאות של הפרטה, המינהל – לא יקדם בכלום.

טלב אלסאנע: זה רק יחזק את החזקים, יעשיר את העשירים, ואלה העניים ימשיכו לסבול.

טלב אלסאנע: תודה רבה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת אילן גילאון.

אילן גילאון: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברי וחברותי חברי הכנסת, קורה משהו זעיר וקטן, אור ממש ממש זעיר בסוף המנהרה, אולי נובטים – בפעם הראשונה בתולדות המדינה הזאת, אגב – נבטים ראשונים ליכולת לשנות את סדר-היום הלאומי על-ידי כך שאזרחיה של מדינת ישראל, עדיין לא כולם, מיעוטם, מעטים ומעטים, מתחילים לשאול את עצמם את השאלות האמיתיות ומבחינים במהי באמת הפוליטיקה, במה היא עוסקת.

אילן גילאון: אותה פוליטיקה שעוסקת במי מקבל כמה ומי משלם כמה.

אילן גילאון: אותם ישראלים שיודעים לשאול את עצמם מה הם נותנים למדינה שלהם אבל סוף-סוף התחילו לפרוע, אדוני, את השטר בשאלה שהם יודעים לשאול אותה עכשיו, אולי, גם מה מגיע להם.

אילן גילאון: הדיור הוא הנתח הכבד ביותר מתוך הקיום של האנשים, אבל הבריאות, החינוך, התעסוקה והדיור, זה הכול אותו סיפור.

אילן גילאון: זה גם חרוז.

אילן גילאון: אתה רואה?

אילן גילאון: יצאה לי ססמה כזאת.

אילן גילאון: .. הפחד הגדול ביותר, אדוני היושב-ראש, זה שהפוטנציאל הזה, שקיים היום כדי לשנות את סדר-היום הלאומי, יתפוגג מתוך מגמות שממשלות כבר 40 שנה, ארבעה עשורים, מנהלות מדיניות לעומתית – אגב, זה לא הליכוד המציא את זה, זו שטות – מול האוכלוסייה, מול הציבור במדינת ישראל, ומפרק אותו, מה שפעם קראנו לזה "יא ברעכן", שובר אותו.

אילן גילאון: מפרק את אלה בפריפריה שבדרום, ואת אלה שבכפרים הערביים; אותו מעמד לא זכיין כולו, כפי שהוא עושה בכל מחאה חברתית אמיתית ואותנטית שצומחת.

אילן גילאון: לכן הדאגה המרכזית היום צריכה להיות לשמור על הנבטים הללו, על אותם אנשים צעירים אותנטיים שאומרים: enough is enough, עכשיו הגיע גם תורנו.

אילן גילאון: אנחנו רוצים ללכת לפרצלציה גדולה, לחלוקה של הארץ מצד אחד אבל גם לכיבוש המדינה מן הצד השני.

אילן גילאון: זה פשוט קורה במקביל.

אילן גילאון: אם מצד אחד החוסן הלאומי שלנו והמשאב העיקרי הוא ההסדר המדיני – זאת הכלכלה, על כך היא מבוססת – ברמה השנייה יש להפגין מיליטנטיות בכיבוש מדינת ישראל על-ידי אזרחיה מחדש ושחרורה מאלה שחטפו אותה עד עכשיו.

אילן גילאון: לכן ההכרעה שמבקשים עכשיו האנשים הצעירים האלה זה לקבוע הכרעה ערכית, מהם תפקידיה של המדינה?

אילן גילאון: ממש דיון שמתחיל מהתחלה.

אילן גילאון: האם מדינה צריכה לספק קורת גג?

אילן גילאון: לפי דעתי כן.

אילן גילאון: האם המדינה צריכה לספק עבודה?

אילן גילאון: כן.

אילן גילאון: האם היא צריכה לספק בריאות?

אילן גילאון: כן.

אילן גילאון: האם היא צריכה לספק תעסוקה?

אילן גילאון: כן.

אילן גילאון: האם היא חברת ביטוח?

אילן גילאון: כן, היא חברת ביטוח שבה אני משלם פוליסה ואני רוצה גם לקבל את השירותים.

אחמד טיבי: נא לסיים.

אילן גילאון: זה החצי השני של האגרה הדמוקרטית.

אילן גילאון: כאשר לא יודעים לשאול את הדבר הזה, כל הדמוקרטיה מתמוטטת, אדוני.

אילן גילאון: אנחנו צריכים לקוות ולהיזהר, להיזהר מאוד מאוד וללכת על בהונות כדי שהדבר הזה יצמח, הנבט הזה יצמח לצמח מאוד גדול, שיחזיר את המעמד האזרחי למדינה ויחזיר את המדינה לאזרחיה.

אילן גילאון: תודה.

אחמד טיבי: חברת הכנסת ציפי חוטובלי, בבקשה.

ציפי חוטובלי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כל הארץ אוהלים אוהלים.

ציפי חוטובלי: האמת היא שמעולם לא חשבתי שבעיה כל כך חברתית תהיה כרוכה באופן ברור גם בסוגיה המדינית.

ציפי חוטובלי: דיבר כאן לפני חבר הכנסת אלדד ואני רוצה לחזק את הדברים.

ציפי חוטובלי: מי שרוצה לחלק את המדינה הזאת, מי שרוצה להותיר לשטח המחיה של המדינה הזאת שטח קטן יותר מהשטח שבכל מקרה הוא קטן, מוותר אולי על לב הארץ הזאת, על האזור שבו ניתן לבנות עשרות אלפי יחידות דיור לכל הציבור שרוצה לחיות קרוב למרכז הארץ ולא רוצה להיפטר מחלקי אדמה, שהם בהחלט אולי שנויים כאן במחלוקת, אבל בהחלט יכולים לתת פתרון אמיתי.

ציפי חוטובלי: אני רוצה לדבר על שני דברים בנוגע למאבק הציבורי הזה.

ציפי חוטובלי: המאבק הציבורי הזה קיבל איזה דימוי של מאבק ציבורי מפונק, כי כביכול עומדים הצעירים האלה ואומרים: אנחנו רוצים לגור בתל-אביב.

ציפי חוטובלי: אבל אומרים ה"מרי אנטואנטים": אם אין לחם, תאכלו עוגות, לכן תגורו בפריפריה.

ציפי חוטובלי: מי שבדק לאחרונה את המחירים בפריפריה חייב להודות שזוג צעיר לא יכול לקנות דירה לא בשדרות, לא באופקים ולא בקריית-שמונה.

ציפי חוטובלי: המחיר, לדוגמה: דירת שלושה חדרים באופקים – 900,000 שקלים.

ציפי חוטובלי: זה לא סכום זניח, זה לא סכום שזוג צעיר, היא סטודנטית, הוא חייל משוחרר, זה לא סכום שבא ברגל.

ציפי חוטובלי: כשאני חושבת על מרחבי הארץ שלנו, הארץ הקטנה שלנו, כשאני חושבת על הנגב והגליל שמיושבים ברגל גסה על-ידי ציבור שהוא פורע חוק ומשתלט על אדמות המדינה שלנו, אני אומרת שהמדינה תיתן קרקעות בחינם בנגב ובגליל.

ציפי חוטובלי: לא כמו אותה הבטחה שבאה לידי ביטוי בכך שדמי הפיתוח עולים כל כך הרבה, שאותם אנשים שאומרים: טוב, היינו רוצים ללכת להתיישב בפריפריה אבל דמי הפיתוח הם כל כך יקרים שאני לא יכול באמת לקבוע שם את ביתי.

ציפי חוטובלי: חלקו קרקעות בחינם לאנשים שרוצים להתיישב בנגב ובגליל.

ציפי חוטובלי: התנו זאת בהיותם של האנשים האלה משרתים נאמנים של המדינה הזאת: חיילים משוחררים, אנשים שעושים שירות לאומי.

ציפי חוטובלי: תנו להם את הזכות להיות בעלי חלקת קרקע בארץ הזאת.

ציפי חוטובלי: אומרים שלכל יהודי צריכה להיות חלקת אדמה בארץ הזאת.

ציפי חוטובלי: כל חלוקת הארץ בנויה על הרעיון והעיקרון שלכל יהודי צריכה להיות חלקת קרקע בארץ הזאת.

ציפי חוטובלי: תנו לכולם.

אילן גילאון: לערבים לא?

ציפי חוטובלי: אני בעד שלכולם יהיה, אבל לפחות בוא נתחיל מזה שלכל אזרח במדינה הזאת תהיה חלקת קרקע.

ציפי חוטובלי: נתחיל מזה.

ציפי חוטובלי: אני חושבת שיש כאן הזדמנות אמיתית ליישב את הפריפריה, אבל בתנאי שהפריפריה תהיה נגישה, והנגישות הזאת לא קיימת היום מבחינת תנאי ההעסקה.

אחמד טיבי: וכל חברת כנסת יהודייה שזמנה תם, חייבת לסיים.

ציפי חוטובלי: לכן אני רוצה לומר, כיהודייה, אבל בעיקר כמי שחושבת שהמחאה הזאת היא מוצדקת ונכונה: הפתרון נמצא בבנייה מסיבית ביהודה ושומרון.

ציפי חוטובלי: הארץ הזאת זקוקה ל-350,000 יחידות דיור בחמש השנים הקרובות – רק מתוך החישוב הפשוט שיש 50,000 משקי-בית חדשים שקמים כאן מדי שנה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

ציפי חוטובלי: לכן חייבים לנצל את האזורים הנפלאים האלה.

אחמד טיבי: השעה מאוחרת, ציפי.

ציפי חוטובלי: הם כולם יישארו כאן, כבר.

אחמד טיבי: תודה, תודה, תודה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה – לא נמצא.

אחמד טיבי: חבר הכנסת מגלי והבה, תפאדל.

מגלי והבה: אדוני היושב-ראש, השר מתן וילנאי, חברי חברי הכנסת, מכאן, אדוני היושב-ראש, אני רוצה לברך את כל שוכני, או אלה שלנים במאהלים בבאר-שבע, בקריית-שמונה, בתל-אביב ובכל המקומות שהחליטו להצטרף ולהביע את מחאתם נגד מדיניות הממשלה.

מגלי והבה: דומני, אדוני היושב-ראש, שרוב מי שנמצא כאן, בבית הזה – – –

אחמד טיבי: גם לברך את חברי הכנסת שנשארו עד שעה זאת כדי לדון על הנושא הזה בשעה מאוחרת.

מגלי והבה: בהחלט.

מגלי והבה: אתה לקחת לי את המלים.

מגלי והבה: ודאי שצריך לברך.

מגלי והבה: אני גם מסתכל על השר מתן וילנאי שהוא תורן לפחות ארבע או חמש שעות.

מתן וילנאי: שש שעות, אבל מי סופר.

מגלי והבה: שש שעות.

מגלי והבה: אני יודע שיש לך כושר.

מגלי והבה: אני מכיר אותו היטב.

מגלי והבה: הבעיה שהממשלה כל כך גדולה ולא מצאה לנכון באמת להיות פה ולשמוע את הבעיה.

מגלי והבה: אנחנו רוצים להציף את הבעיה הזאת, כאשר הרבה מאלה שנמצאים כאן יודעים את מהות הבעיה של המחסור בדיור ואת הבעיה ששנתיים וחצי הממשלה הזאת רק דיברה, לא עשתה מאומה.

מגלי והבה: התרענו יותר מפעם אחת.

מגלי והבה: אדוני היושב-ראש, אתה זוכר את הדיונים בוועדת הכספים.

מגלי והבה: אמרנו שהמשבר הזה עלול להתפוצץ ויתפוצץ לממשלה בפרצוף.

מגלי והבה: הבעיה שלנו היום היא אותם זוגות צעירים שהגיעו לייאוש.

מגלי והבה: חברת הכנסת חוטובלי, זה שהממשלה עסוקה בדברים אחרים, מאוחר מדי מה שהיא מנסה לעשות ומעט מדי.

מגלי והבה: שלא לדבר על כך ששכחו חלק מאוכלוסיית מדינת ישראל, גם בהתייחסות ובפתרון.

מגלי והבה: בהצעת החוק של הווד"לים, והשתתפתי בדיונים של הוועדה המשותפת, בכלל, אמרו שיש אוכלוסייה יהודית ולא היתה התייחסות לאוכלוסייה הלא-יהודית, לאוכלוסייה הערבית.

מגלי והבה: כמובן, אפילו החוק הזה יוגש ויוצבע בכנסת, הוא ייתן פתרון – נתחיל לראות את הפירות שלו רק בעוד שנתיים.

מגלי והבה: הממשלה הזאת, ואנחנו יודעים את המצב התקציבי של מדינת ישראל, יכולה לתת סיוע מיידי לאותם זוגות צעירים, לאותם אנשים שזאת הדירה הראשונה שלהם.

מגלי והבה: אף אחד לא מונע מראש הממשלה ומשר האוצר, חבר הכנסת גילאון, להוריד, למשל, את המע"מ על דירה ראשונה לזוג צעיר שצריך לקנות, וזה יוריד את המחיר.

מגלי והבה: במקום 1.5 מיליון או 2 מיליון לדירה מצומקת בתל-אביב – אפשר לתת להם את המתנה.

מגלי והבה: זה סיוע מבורך שאפשר לקבל החלטה עליו.

מגלי והבה: זה לא ישפיע על תקציב המדינה ולא על תקציב משרד השיכון.

מגלי והבה: אפשר לתת מענקי – אני לא מדבר על משכנתאות, כי רבים מהזוגות הצעירים לא יוכלו לעמוד באף משכנתה, אבל אפשר לתת להם מענקים.

מגלי והבה: זה שהממשלה הזאת מדברת ולא עושה ומקפחת אוכלוסיות שלמות – חלק מהממשלה עדיין לא מבין באיזו סיטואציה הוא נמצא, כשאותם זוגות צעירים שנמצאים במאהלים ומנסים, חלק מהאנשים, לצערי הרב, וחלק מהממשלה, לתת להם צביון פוליטי.

מגלי והבה: לא, האנשים האלה נמצאים שם מכל המפלגות, מכל האוכלוסייה, כדי למחות על מצוקת הדיור, ואם הממשלה לא תתעשת ותיתן פתרון מיידי – לא בעוד שנתיים ושלוש – המחאה החברתית הזאת עוד תפיל את הממשלה הזאת, ואנחנו אתם.

מגלי והבה: תודה, אדוני היושב-ראש.

אחמד טיבי: אני מודה לך, אדוני.

אחמד טיבי: אדוני השר, מי עונה בשם הממשלה?

אחמד טיבי: בבקשה.

איתן כבל: אתה מרחיב אופקים, אדוני השר.

מתן וילנאי: איתן, אני רגיל ששולחים אותי לשכב על הגדרות.

מתן וילנאי: אני מורגל בזה תמיד, לא רק פה.

נחמן שי: וגם אתה לבד.

מתן וילנאי: פה זה לפחות זה לא מול אש, זה מקסימום מולך.

מתן וילנאי: זה לא מפחיד כל כך.

נחמן שי: כשאתה מסתכל אחורה הם כבר לא שם.

מתן וילנאי: אני עונה בשם שר השיכון, ואני יכול רק להקריא את מה שהוא כתב.

מתן וילנאי: אני מזדהה עם המצוקה הזאת כאזרח המדינה בכל מקרה.

מתן וילנאי: בישראל צריכים כ-40,000 יחידות דיור בשנה לגידול טבעי.

מתן וילנאי: בפועל, עד הקמת הממשלה הנוכחית שווקו רק 30,000 יחידות דיור בשנה, כאשר היה מחסור בהיצע הקרקעות, ריבית נמוכה היסטורית, שהיתה 0.5%, וכל זה גרם לעליית מחירים.

מתן וילנאי: הממשלה מטפלת בשלל כלים – להקל על מצוקת הדיור.

מתן וילנאי: זה לוקח זמן, אבל נראה שאנחנו בדרך הנכונה.

מתן וילנאי: בעקבות הגדלת שיווק הקרקעות על-ידי משרד הבינוי והשיכון הגענו להיקף התחלות בנייה של 45,000 יחידות דיור בשנה, המספר הגבוה ביותר בעשור האחרון.

מתן וילנאי: ברור שצריך לעשות עוד מאמצים, והממשלה מקדמת שתי רפורמות חשובות: רפורמה אחת במינהל מקרקעי ישראל ורפורמה במינהל התכנון, כדי לשחרר חסמים ביורוקרטיים ולזרז הליכים שיגרמו להגדלת היצע הקרקעות הנוסף.

מתן וילנאי: בנוסף, הממשלה קיבלה החלטה, אשר מתחילה להתבצע, להעניק מענקי מקום וסבסוד בהיקף של 100,000 שקל לזוג צעיר שקונה דירה ראשונה בפריפריה, ב-28 יישובים – מזכיר קצת את ההערה שאתה הערת, חבר הכנסת מגלי.

מתן וילנאי: מדובר בתהליכים שמבוצעים ומשפיעים על השוק.

מתן וילנאי: אנו מבינים את המצוקה ופועלים בעקביות לשנות את המצב לטובת הזוגות הצעירים בישראל.

אחמד טיבי: עמדה אחרת – חבר הכנסת ברכה.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, אני רוצה להביע הזדהות עם המאבק של שוכרי הדירות, מאבק האוהלים, ולקרוא להצטרף למאבק הזה ולשתי ההפגנות בשבת.

מוחמד ברכה: אבל באיזשהו מקום, אדוני השר, אני מקנא במאבק הזה.

מוחמד ברכה: אני מקנא בעצם העובדה שיש משבר דיור.

מוחמד ברכה: בקרב הציבור הערבי אין משבר דיור, כי אין דיור.

מוחמד ברכה: כשמדברים, נותנים כאן מספרים על הצורך ב-40,000 דירות כל שנה והממשלה בנתה 30,000, שמתוכן – מה-40,000 ומה-30,000 – יש אפס במגזר הערבי.

מוחמד ברכה: לא רק זאת, השפה היחידה שהממשלה משתמשת בה בקרב הציבור הערבי היא שפת הדחפור.

מוחמד ברכה: רק אתמול נהרס בית של מר פאיז חלאילה ממג'ד-אל-כרום, נעקר עד היסוד.

מוחמד ברכה: זאת אומרת, גם כשהאנשים על אדמתם הפרטית מנסים להרים ראש כדי לחיות ושתהיה להם קורת גג, הם נתקלים גם בביורוקרטיה, גם באי-מתן אישורי בנייה.

מוחמד ברכה: והחיים הם יותר גדולים מהאישורים, אז הם צריכים לבנות, ומה שיוצא, שהם נתקלים בהריסה.

מוחמד ברכה: זה כנ"ל בנגב, כנ"ל בכל מיני אזורים.

מוחמד ברכה: אני מקווה שמשרד השיכון והממשלה, ואני מבקש ודורש, יביאו לתוכנית שתביא פתרון כולל לכלל הציבור ולכלל הזוגות הצעירים בכל אזורי הארץ: גם פריפריה, גם ערבים, גם חרדים.

מוחמד ברכה: כמובן, אני לא מרחיב את היריעה, כפי שעשו אלדד וחוטובלי, לשטחים הכבושים.

אחמד טיבי: תודה.

מוחמד ברכה: משפט אחרון, אדוני.

מוחמד ברכה: אם חוסכים את הכסף ששופכים בשטחים הכבושים, שהנוכחות שם היא ארעית, ומפנים את זה לפתרון בעיית הדיור בתוך הארץ, אני חושב אנחנו רק נזכה לפתרון מהיר יותר.

מוחמד ברכה: אני מציע להעביר את זה לוועדת הכספים, אדוני.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: אני מעריך, מול המחזה הלא-מכובד הזה של מליאה שהתרוקנה בנושא כל כך חשוב, שמעניין את הציבור, היה ראוי ששר האוצר יהיה פה ויקשיב לטענות, היה ראוי ששר השיכון יהיה פה.

נחמן שי: הוא היה פה.

דב חנין: ראש הממשלה.

דב חנין: איפה ראש הממשלה?

אחמד טיבי: וראש הממשלה, וכולם היו פה רק לפני כמה דקות כך שהם לא צריכים להגיע, כמוכם וכמוני, ולהישאר פה.

אחמד טיבי: הם היו פה, ולכן אני לא מצליח להבין למה הם לא נשארו כאן לדיון החשוב הזה, שמעניין את כל הציבור.

אברהם מיכאלי: ראש הממשלה ושר השיכון כעת יושבים למטה בדיוק בסוגיה הזאת.

אחמד טיבי: למה שלא יבואו לכאן וישמעו את חברי הכנסת?

אחמד טיבי: המליאה זה דבר חשוב.

אחמד טיבי: מה שהציעו 12 חברי כנסת זה לא דבר חשוב בעיניך, אדוני יושב-ראש סיעת ש"ס?

אחמד טיבי: אל תעשה הנחות.

נחמן שי: אולי, אדוני היושב-ראש, הם מתכננים את התשובה, השפן.

נחמן שי: מחפשים את השפן.

נסים זאב: אפשר – – – לדבר על מה ההצעה האחרת.

אחמד טיבי: תודה רבה, אנחנו עוברים להצבעות.

אחמד טיבי: יש לך הרבה זכויות, חבר הכנסת נסים זאב, אבל לא עד כדי כך.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: אדוני השר, מה הצעת?

אחמד טיבי: לא הצעת.

אחמד טיבי: אז תציע, אדוני השר.

אחמד טיבי: קודם השר, אחר כך אני שואל את האנשים.

מתן וילנאי: דיון בוועדה שעוסקת בזה.

אחמד טיבי: זו החלטה אמיצה של הממשלה, אגב.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: דב?

דב חנין: ועדת הכספים.

קריאה: כלכלה.

אחמד טיבי: כלכלה, כספים.

אחמד טיבי: אוקיי, אנחנו נצביע.

אחמד טיבי: מי שבעד הוא בעד כלכלה, מי שנגד הוא בעד הסרה.

קריאה: יש מחלוקת.

אחמד טיבי: לא כלכלה – בעד ועדה, ו תכריע.

אחמד טיבי: לכן אנחנו הולכים להצבעה, מכובדי השר.

אחמד טיבי: יפה שאתה נשאר.

אחמד טיבי: אף-על-פי שאתה תורן, ובכל זאת יפה שאתה נשאר.

אחמד טיבי: אבל תצביע.

אחמד טיבי: הצבעה מס' 15 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 10 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדה שתקבע נתקבלה.

אחמד טיבי: בעד – 10, נגד – אפס, נמנעים – אפס, כלומר אין.

נסים זאב: לא היתה הצבעה.

נסים זאב: יש תוצאות בלי הצבעה.

אחמד טיבי: מה זאת אומרת?

אחמד טיבי: איך יש תוצאות בלי הצבעה?

אחמד טיבי: איך עשרה אנשים, מלבד שלושה חברי הסיעות החרדיות?

אחמד טיבי: איך, תסביר לי.

אחמד טיבי: למה דווקא שלושה אנשי הסיעות החרדיות, ההצבעה שלהם לא נקלטה.

אחמד טיבי: יש איזה הסבר?

זאב בילסקי: לא, זו ההצבעה הקודמת.

אברהם מיכאלי: מישהו הצביע פה בלעדינו.

קריאה: זה ועדות חקירה.

אחמד טיבי: עשרה בעד, ואני רושם שחבר הכנסת אורי מקלב רצה להצביע, חבר הכנסת נסים זאב רצה להצביע, חבר הכנסת מיכאלי רצה להצביע – –

נסים זאב: לא נקלט.

אחמד טיבי: – – ולא נקלט, והצבעתם לא תשנה את ההצבעה.

נסים זאב: לא, תשנה.

אחמד טיבי: אני מודה לך.

אחמד טיבי: זה עובר לו.

נחמן שי: זו היד הנעלמת.

מגלי והבה: אדוני היושב-ראש, מכיוון שמיכאלי לא אחד המציעים, הוא לא יכול להציע שום ועדה.

אחמד טיבי: אדוני, הוא יכול, כחבר כנסת מן המניין.

אחמד טיבי: הוא יכול, הוא יכול.

אחמד טיבי: חבר כנסת מן המניין, אחרי הצבעה, לפני הצבעה יכול להגיד לכל ועדה.

אחמד טיבי: כל חבר כנסת.

מגלי והבה: מיכאלי, למה אתה עושה ככה?

מגלי והבה: השינויים המתוכננים ב"קול ישראל"

אחמד טיבי: רבותי, אנחנו עוברים לסעיף הבא שעל סדר-היום: השינויים המתוכננים ב"קול ישראל", הצעות לסדר-היום מס' 6139, 6146, 6149, 6153, 6157, 6156, 6161, 6162 ו-6167.

אחמד טיבי: חבר הכנסת איתן כבל, בבקשה.

אחמד טיבי: רבותי, תירגעו.

אחמד טיבי: אנחנו כמעט 22:45.

אחמד טיבי: יאללה, תפאדל.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אדוני השר הרב-תכליתי – –

אחמד טיבי: אדוני, אני מעריך מאוד את זה שאתה נשאר עד שעה כזאת.

איתן כבל: – – אנחנו מאוד מעריכים את השליטה שלך במגוון רחב של נושאים.

איתן כבל: אני מניח שאתה גם תשיב לנו על ההצעה לסדר בעניין רשות השידור.

איתן כבל: זה באמת מאכזב מאוד, אבל אני לא בא אליך בשום טענה.

איתן כבל: הטענה היחידה: למה אתה מסכים להיות כזה פראייר?

איתן כבל: אבל זה עניינך.

איתן כבל: לגופו של עניין, חברי חברי הכנסת, נכון, מדובר בשעה מאוחרת, כנסת ריקה, אפילו קצת מנומנמת, כל אחד בא לעשות את מה שהוא עוד חייב לעשות, אבל אני אומר לכם את זה כך: הנושא הוא רשות השידור.

איתן כבל: הייתי, יחד עם מספר חברים מצומצם בבית הזה, במשך כמה שנים ממובילי הדגל למען שמירת השידור הציבורי.

איתן כבל: הייתי בין אלה שנלחמו בכל כוחם, העמידו את עצמם יחד עם מספר חברים מצומצם מול החלטות מאוד לא פופולריות, כולל העלאת האגרה, כולל מול כל אותן פעולות שכל או רוב חברי הכנסת פעם אחר פעם עמדו ופעלו להוריד את האגרה, להוריד את אגרת הטלוויזיה, את אגרת הרדיו; זה אף פעם לא היה פופולרי.

איתן כבל: הייתי השר הממונה, פעלתי למען חקיקה חדשה, למען ביצוע רפורמה, ולאורך כל הדרך קיוויתי לראות אור בקצה המנהרה.

איתן כבל: חברים יקרים, כיוון שאין לי הרבה זמן לפרוס כאן את כל היריעה, אני רק אומר את זה כך: אני, באופן אישי, נשברתי.

איתן כבל: אין אור, אין מנהרה, אדוני השר.

איתן כבל: העסק נגמר.

איתן כבל: הפוליטיזציה חוזרת לרשות השידור בצורה הגסה ביותר.

איתן כבל: אחרי שביבי קיבל "ביביתון" הוא רוצה טלוויזיה והוא רוצה רדיו.

איתן כבל: וכשהיו הימים, אחרי הימים הקשים של בראל, היתה תחושה לרגע שאולי הנה, יש התעוררות, אולי יש משהו אחר.

איתן כבל: ועתה, מה קורה?

איתן כבל: התקווה, מעט התקווה שעוד אולי היתה, נמוגה.

איתן כבל: יש ועדת איתור – אתם יודעים מה שמעתי היום?

איתן כבל: מישהו סימס לי, איזה עיתונאי, שוועדת האיתור החליטה להמליץ על יוני בן-מנחם למנכ"ל רשות השידור.

איתן כבל: אבל איך אני כבר יודע את זה שבועיים?

איתן כבל: איך אני יודע את זה שבועיים?

איתן כבל: איך כולם ידעו – אין אחד שלא דיברתי אתו – שמיקי מירו הולך להיות מנהל הרדיו?

איתן כבל: איך כולם ידעו את זה?

איתן כבל: מה, כולם נהיו קוראי מחשבות ברשות השידור?

איתן כבל: אני אומר את זה כאן.

איתן כבל: קודם כול – ידבר גם חבר הכנסת נחמן שי, וכל מי שירצה – אנחנו פונים ליועץ המשפטי לממשלה כדי לנסות לעצור את התהליך.

איתן כבל: יחד עם זה, אם התהליך הזה לא יצליח לקרום עור וגידים – כן, אני אעמוד כאן ואומר: נכשלתי באמונה שלי במאבק לשמירה על השידור הציבורי.

איתן כבל: והמשמעות היא אחת, היא משמעות כואבת, קשה, שלאדם כמוני קשה להגיד אותה, אבל: אין זכות לשידור הציבורי במתכונת הזאת.

איתן כבל: זה יותר גרוע מהימים שהיה קומיסר טדי קולק אחראי על רשות השידור.

איתן כבל: זה פשוט מטורף, מה שקורה שם.

איתן כבל: עדיף לקחת את 800 המיליון האלה, כפי שהציע בזמנו מי שהוא מזכיר הממשלה דהיום, להקים ועדה, שהיא תחליט – היא תהיה ועדת הפקה.

איתן כבל: ישבו אנשים ויחליטו איזה סרטים לערוך, לבצע, למען כלל הציבור.

איתן כבל: זה בוודאי יותר טוב ממה שקורה היום, אנשים שמסתובבים בפחד.

איתן כבל: אני פונה אליכם – אני פונה אליך, אדוני השר, כי מה שעשו גם בחוק רשות השידור זה סירוס מוחלט, חבר הכנסת נחמן שי.

איתן כבל: ואמרתי, למרות כל הקרב שעשינו, ושינינו, והצלחנו למנוע, השורה התחתונה היא: השידור הציבורי, במתכונת הנוכחית שלו, וקל וחומר בדרך שהוא הולך בה עכשיו – אין לו זכות קיום.

איתן כבל: ערוץ-1 צריך להיסגר, "קול ישראל", שהוא עוד בסך הכול – אני מסיים – איזה סוג של פנינה בתוך כל העסק הזה – גם את זה הכריעו.

איתן כבל: ולכן, השלב הבא יהיה המאבק לסגירת רשות השידור, לפחות מנקודת המבט שלי.

איתן כבל: אני אומר את זה בכאב גדול, אני מכיר את העובדים המצוינים שם, יש שם אנשים שעושים עבודת קודש, נותנים מעצמם יום וליל, וההנהלות, פעם אחר פעם, הורגות – הרגו את הבית הזה.

איתן כבל: והימין, והליכוד, פעם אחר פעם, מחסל וחיסל את הבית.

יריב לוין: קראת לי?

איתן כבל: אתה לא ליכוד, אתה ימינה ממנו.

יריב לוין: אמרת: הימין, הליכוד.

יריב לוין: היית בסדר.

איתן כבל: חברים יקרים, זה יותר מדי רציני.

איתן כבל: ואין ברירה, זה אחד הקרבות היותר-קשים, שכנראה נכשלנו בו, ושוב הם ניצחו אותנו.

איתן כבל: תודה.

אחמד טיבי: אני מודה לך.

זהבה גלאון: קודם ניצחנו אותם, אל תזלזל.

אחמד טיבי: חבר הכנסת נחמן שי.

איתן כבל: אני לא בטוח.

זהבה גלאון: נכון, חבל שזה היה עם ביבי, שביבי הצביע אתנו.

איתן כבל: אני לא בטוח.

זהבה גלאון: אני מסכימה אתך.

זהבה גלאון: באמת עוד ניצחון כזה ואבדנו.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, לפני עשר שנים, באמצע שנת 2001, כפו עלי להתפטר מתפקידי כיושב-ראש רשות השידור, באמצעים ש – הייתי אומר – גובלים בלחץ פיזי מתון – בלתי סביר; באמצעות פניות לבג"ץ, ופניות בהשמצות בשידור, ובעוד אמצעים מאוד לא נקיים.

נחמן שי: הלכתי לדרכי באמונה שאחרי יבואו אנשים טובים יותר, שאולי הם יעשו את השידור הציבורי במדינת ישראל נקי.

נחמן שי: אם הכריחו אותי ללכת, בטח חטאתי במשהו.

נחמן שי: בעשר השנים האלה רשות השידור הלכה והידרדרה, ומה שאנחנו רואים היום זה את הסחרחורת הזאת חוזרת ומתרחשת בענייני רשות השידור, כמו שהיתה לפני עשר שנים, ואלה היו עשר השנים הרעות של השידור הציבורי במדינת ישראל.

נחמן שי: מבקר המדינה הגיש דוח לפני שבועות אחדים, והוא כותב, בין היתר – אני רוצה לצטט, זה משפט שכל מלה בו שקולה ומדודה: ככלל, הוא אומר, יש ליצור תנאים שירחיקו שיקולים פוליטיים מן ההחלטות המתקבלות בעניין הרשות, ויבטיחו את קיומה כערוץ שידור ציבורי עצמאי, המקבל את החלטותיו לפי שיקולים מקצועיים ציבוריים בלבד.

נחמן שי: אני אומר לכם, הקבוצה החדשה, שלקחה על עצמה את רשות השידור, השלד הניהולי החדש, שמתחיל בראש הממשלה כשר ממונה, כי אין לו כבר שום דבר לעסוק בו בימים האלה, אלא רק ברשות השידור, ואחריו הוועד המנהל, שרובו ככולו מורכב מנאמניו של ראש הממשלה, שעבדו אתו, מכירים אותו ומבצעים את רצונו, וכנ"ל גם המליאה החדשה, ועכשיו הם כבר בוחרים יחד את המנהלים החדשים של רשות השידור – התחילו ברדיו ויעברו למנכ"ל, שכבר אנחנו יודעים מי הוא, ואחר כך יהיה גם מנהל הטלוויזיה, ואחר כך עוד 60 מינויים של מנהלים ברשות השידור, שיעשו כולם ברוח החדשה הזאת, ואז תיפרץ הדרך, שכבר הולכת ונסללת, אל המגישים, והעורכים והמפיקים, האנשים שמופקדים על השיח הציבורי במדינת ישראל, השיח הציבורי שצריך להיות נקי מכל אינטרסים, נקי מכל שיקולים זרים.

נחמן שי: על השיח הזה עומד ראש הממשלה ועומדים האנשים האלה להשתלט, והם ינהלו אותו כמו שהם רוצים.

נחמן שי: הם אומרים לעצמם כך: אנחנו הלוא לא יכולים לטפל בבעיות עצמן, לא בדיור, ולא בדלק, ולא ב"קוטג'", ולא בשום דבר, כי זה גדול עלינו, אבל אנחנו יכולים להשפיע על הדיון.

נחמן שי: אנחנו לא יכולים לשנות את עצמנו, אבל אולי אנחנו יכולים להסתכל במראה ולראות משהו אחר, אז נשנה את המראה.

נחמן שי: וזה מה שהם עושים היום במדינת ישראל.

אחמד טיבי: תודה רבה.

נחמן שי: ואני מסתכל אחורה על עשר השנים האלה, ואני אומר: עשר השנים המבוזבזות של רשות השידור.

אחמד טיבי: אני מודה לך.

אחמד טיבי: חבר הכנסת מוחמד ברכה.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, זה שנים אני מביא בפני הכנסת הצעת חוק לביטול האגרה, ומדי פעם אני גם נשאל אם פירוש הדבר שאני נגד השידור הציבורי.

מוחמד ברכה: מובן שזה לא עולה על דעתי, לא מקרוב ולא מרחוק, להיות נגד השידור הציבורי, אלא חשבתי שיש לממן את רשות השידור דרך הממשלה, דרך התקציב המרכזי, ולא על גבם של האזרחים ולהפוך את זה לסוג של סנקציה ושל רדיפת אזרחים על לא עוול בכפם.

מוחמד ברכה: מה שיוצא היום, בעקבות הידיעות על פוליטיזציה מאוד מאוד חריפה ברשות השידור, שראש הממשלה רוצה לקיים שופר אישי ושהאזרחים ימשיכו לשלם בשבילו.

מוחמד ברכה: ב"ישראל היום", העיתון, הוא מצא פתרון, פתרון של מימון.

מוחמד ברכה: אם הוא רוצה שופר אישי, בבקשה שיממן ושיפנה לחבריו שישבו ביציע הזה ביום השבעת הממשלה ואלה שהביאו אותו לכס ראש הממשלה.

מוחמד ברכה: השידור הציבורי, ואני מכיר את זה על בשרי, ואני חושב שחברי כנסת שיש להם עמדות אופוזיציוניות לממשלה הזאת מכירים את זה על בשרם – הם לא נכללים בקטגוריה של הציבורי, ויש הדרה של הדעה האחרת.

מוחמד ברכה: על אף זאת אני חושב שיש מקום שמבקר המדינה יתערב, כפי שהתערב בזמנו, או חיווה את דעתו בזמנו, כשהשר אדלשטיין, הממונה על רשות השידור, ניסה למנות מישהו וראש הממשלה התנגד, ואז הוא פרש מהאחריות הזאת, ומבקר המדינה העיר על העניין הזה שזה פשוט מצביע על פוליטיזציה של רשות השידור.

מוחמד ברכה: החצים אצלי אינם מכוונים נגד איש זה או אחר ברשות השידור.

מוחמד ברכה: אני חושב שהקונספציה היא לא נכונה, אבל יצרו בתוך רשות השידור מנגנון של פחד ושל הפחדה, שהעובדים עובדים אצל בוס מסוים ולא עובדים בשירות ציבורי ממלכתי.

מוחמד ברכה: ואני חושב שיש פה חציית קווים נוספת בכל מה שקשור לכרסום בדמוקרטיה, שדיברנו עליו כל היום, ומדברים על זה כל השבועות.

מוחמד ברכה: זה חלק מהתמונה הכוללת של ממשלה שפשוט מנסה לחסל כל פיסת מרחב דמוקרטי, אם על-ידי חקיקה ואם על-ידי רדיפה ואם על-ידי לחצים.

מוחמד ברכה: והעובדה שהשמות של האנשים שאמורים לעמוד בראש הפירמידה של השידור הציבורי כבר ידועה מראש, זה פשוט אומר דבר מאוד מאוד מסוכן – זה לא שידור ציבורי, זה שידור מטעם ראש הממשלה.

מוחמד ברכה: תודה רבה, לך.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת מיכאל בן-ארי – איננו.

אחמד טיבי: חבר הכנסת ישראל אייכלר – איננו.

אחמד טיבי: חבר הכנסת דני דנון – חוקר.

אחמד טיבי: חברת הכנסת זהבה גלאון, תפדאלי.

אחמד טיבי: חברת הכנסת זהבה גלאון, שלוש דקות בבקשה.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, תודה, הבוקר נכנסתי לאוטו והדלקתי את הרדיו, הקשבתי ליומן הבוקר המצוין ושמעתי דיון על ועדות החקירה, על הדיון שהיה כאן בכנסת, והקשבתי למרואיינים.

זהבה גלאון: המרואיין הראשון היה השר בוגי יעלון ולאיזון הביאו את סגן השר דני אילון, ואחר כך ראיינו את חבר הכנסת מאיר שטרית על הדיור, ואז גם שאלו אותו שאלה בענייני ועדות החקירה.

זהבה גלאון: איך זה יכול להיות, חברי חברי הכנסת, שלא חלפו ימים מועטים מאז שנבחרו אנשים חדשים לרשות השידור וכבר השתלט שלטון הפחד, כבר אנחנו רואים את ההשפעה של הפוליטיזציה ואת הכרסום שלה במה שקורה ברשות השידור?

זהבה גלאון: אני רוצה להצטרף לחברי שדיברו כאן על הדוכן.

זהבה גלאון: יש ברשות השידור אנשים מצוינים.

זהבה גלאון: עורכים ושדרים ומגישים – אנשים מצוינים, אבל ראש הממשלה, באמצעות שלוחיו, מבקש לשעבד את רשות השידור, להשתיק כל ביקורת.

זהבה גלאון: עוד לא הספיקו להיכנס לתפקיד, כבר הודיעו למגישים שהם לא יכולים להביע עמדות פובליציסטיות, הזיזו אנשים מתפקידם – עורכים לא עורכים, אנשים לא מגישים בשעות קבועות, בימים קבועים – תוהו ובוהו.

זהבה גלאון: כנסת שרוצה לשמור על השידור הציבורי, והשידור הציבורי, חבר הכנסת טיבי, הוא נשמת אפה של הדמוקרטיה – הכנסת הזאת צריכה לומר "לא" לראש הממשלה, שהופך את רשות השידור כאילו היא היתה מחלקה במשרד ראש הממשלה, כמו בשנות ה-50, כמו בימיו של בן-גוריון – מחלקה מטעם, שופר מטעם.

זהבה גלאון: אמרו כאן חברי: כולם ידעו, כולם דיברו מי יהיו הממונים.

זהבה גלאון: זה לא רק שהמנהלים, ידענו מי הם יהיו.

זהבה גלאון: ראש הוועד המנהל, המנהל – כולם הפכו להיות שלוחיהם של ראש הממשלה, של לשכת ראש הממשלה.

זהבה גלאון: הדבר הזה מביא לאווירה של טרור, של פחד.

זהבה גלאון: מה התפקיד שלנו בעניין הזה, חברי חברי הכנסת?

זהבה גלאון: אנחנו חייבים להרים קול זעקה.

זהבה גלאון: אני לא יודעת, חבר הכנסת כבל, אם פנייה ליועץ המשפטי לממשלה; אני יודעת שאגודת העיתונאים פנתה לבית-הדין לעבודה.

זהבה גלאון: זה לא יכול להיות שלפני שהתפרסם המכרז כבר ידעו מי ייבחר במכרז.

זהבה גלאון: באיזה מדינה מתוקנת זה היה עובר, או באיזה חברה או בגוף מסודר זה היה עובר?

זהבה גלאון: הרי מייד כולם היו מזדעקים.

זהבה גלאון: אבל כשמדובר בשידור הציבורי, אפשר להפעיל אותו באופן הזה.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, אדוני השר, אני חושבת שאתה צריך להעלות בממשלה, לא רק לתת לנו כאן תשובה פורמלית ורשמית.

זהבה גלאון: אתה – כיוון שאתה נמצא כאן באולם אני מפילה את זה עליך – אתה צריך להעלות בממשלה את המחאה שלנו, של חברי הכנסת, של אלה שנשארו כאן בשעת הלילה המאוחרת כי הדבר הזה הוא בנפשם, את המחאה שלנו על כך שלוקחים גוף כזה ומנסים לסמרטט אותו, וזה מה שהממשלה הזאת מנסה לעשות.

זהבה גלאון: תודה רבה, אדוני.

אורי מקלב: תודה רבה.

אורי מקלב: חבר הכנסת אחמד טיבי, בבקשה – אחרון הדוברים, ואחר כך ישיב השר התורן, מתן וילנאי.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, יש הבדל בין תקשורת, הסברה ותעמולה.

אחמד טיבי: מדיה היא כלי להעביר מסרים, אבל כאשר היא הופכת להיות תעמולה, זה הופך להיות משטר של עולם שלישי, של דיקטטורות.

אחמד טיבי: אני מכיר כזה למשל, הטלוויזיות הרשמיות במדינות ערב מדברות על המנהיג – – –

קריאה: אתה מדבר על זה – היו.

אחמד טיבי: עדיין יש כאלה.

אחמד טיבי: עדיין יש כמה איים.

אחמד טיבי: אני מקווה שהם ייעלמו מהמפה, הם והמשטרים שלהם.

קריאה: כמו סעודיה?

אחמד טיבי: סעודיה זה תקשורת מגויסת, בהחלט.

קריאה: שהנשיא של המשטר הסעודי ייעלם?

אחמד טיבי: אני מקווה שתהיה שם דמוקרטיזציה, אני מקווה שנשים, באופן מאתגר, שהולכות ולוקחות את הילדים שלהם ואת המשפחה, נכנסות לאוטו ונוהגות, אף-על-פי שהן יודעות שהן נאסרות – אני מקווה שהן ינצחו.

אחמד טיבי: בכל פעם שאני רואה מופע כזה, אני נפעם.

אחמד טיבי: אני רוצה שהן ינצחו את המשטר הזה, בהחלט.

קריאה: חבר הכנסת טיבי, בפעם הבאה שאתה בבחריין, תיזהר לא – – –

אחמד טיבי: לא נכון.

אחמד טיבי: זו דעתי.

אחמד טיבי: אני אומר את דעתי.

קריאות: – – –

אחמד טיבי: על כל פנים, כשאתה שומע דוברים רשמיים בארץ, הם מדברים על ההסברה הישראלית והתעמולה הערבית.

אחמד טיבי: הבנת?

אחמד טיבי: כיפ האי וכיפ האי?

נחמן שי: תאמר את ההבדל בין תעמולה והסברה.

נחמן שי: הסברה זה מה שאנחנו עושים – – –

אחמד טיבי: תעמולה זה מה שהצד השני עושה.

אחמד טיבי: מכבסת המלים כבר אמרנו, חברת הכנסת זהבה גלאון?

אחמד טיבי: אמרנו.

אחמד טיבי: והדוגמאות: ראה הבדל בין "טרוריסט" ל"לוחם חופש".

אחמד טיבי: כבר ב-1948 דיברו על הכנופיות הערביות, ומהצד השני דיברו על לוחמים וכדומה.

אחמד טיבי: אגב, יש עיתונים, יש אתרים, שאני מלא הערכה אליהם, למרות העובדה שהם ביקורתיים, ובגלל העובדה שהם ביקורתיים, שהם לא נגררים אחרי המשטר, אלא ביקורתיים, כלב שמירה של הדמוקרטיה – של חשיפות, של ביקורת, של התקפות כשצריך, כאן בארץ, גם עיתונים, גם אתרים וגם אתרי חדשות.

אחמד טיבי: אבל מה לעשות, כאשר מדובר לפעמים בשידור הציבורי, השידור הציבורי חוטא, למרות חשיבות קיומו של שידור ציבורי, עדיף שהשידור הציבורי בארץ יהיה BBC like, ולא דומה למשדרים במדינות אחרות, אדוני היושב-ראש.

אחמד טיבי: משפט אחרון, שמת לב שכמעט אין כתבים ערבים – כמעט אין; יש פה אחד, שם אחד – בשידור הציבורי?

אחמד טיבי: תת-ייצוג מביך של עיתונאים ערבים, הן בשירות הציבורי והן בתקשורת המסחרית הישראלית, שהיא המיינסטרימית.

יריב לוין: יש יותר מאשר בצבא.

אחמד טיבי: מה זה קשור?

יריב לוין: קשור מאוד.

אחמד טיבי: זה שאתה קושר מדיה וצבא זה בעייתי.

אחמד טיבי: מה הקשר?

יריב לוין: מי שתורם למדינה צריך לקבל העדפה בתעסוקה.

יריב לוין: זה הכול.

יריב לוין: זה הכול – זה הקשר, הוא מאוד פשוט.

אחמד טיבי: מה אתה קושר שירות צבאי לעבודה עיתונאית?

אחמד טיבי: יש כמה עיתונאים שהם דובר צה"ל, שכשאתה שומע אותם מנתחים, הם מביכים את דובר צה"ל, הם יותר צה"ל מהדובר.

אחמד טיבי: אתה גם רוצה לקשור – אבל האמת היא שזאת השקפת העולם שלך, תמיד היתה, והאמת היא שהחודשים האלה זה התקופה של אנשים כמוך, תקופה של שלוש השורות האחרונות כאן; זו תקופה שאתם שולטים, אתם מכתיבים דברים, כל אחד והצעת החוק שלו, כל אחד והבייבי הגזעני שלו, המיליטריסטי, המדכא, הכופה.

אחמד טיבי: חבל.

אחמד טיבי: אני אומר לך, חבל, כי אתם מכרסמים במה שנשאר מהפרקטיקה הדמוקרטית; והשוליים, שהיו צרים, בגללכם הם צרים יותר.

אחמד טיבי: אני מודה לך, אדוני.

אורי מקלב: תודה רבה לחבר הכנסת אחמד טיבי.

אורי מקלב: ישיב השר מתן וילנאי.

אורי מקלב: בבקשה.

איתן כבל: אפשר לוותר על התשובה, אדוני השר.

מתן וילנאי: אני באמת רק יכול להצטער שעל נושאים עקרוניים וחשובים כל כך, כמו מצוקת הדיור, וכמו רשות השידור, שזה כבר שנים ארוכות נמצאת במקום שהיא נמצאת ורק הולכת ומידרדרת, וחשיבותה רבה לאין שיעור, בתקופה של כל התחנות המסחריות, כרשות שידור ממלכתית, הדיון נעשה בפורום צנוע כזה, ואני עונה בשם השר ולא בשמי שלי, שזאת בהחלט מגבלה.

אחמד טיבי: המספר צנוע.

מתן וילנאי: כל מה שאני יכול להקריא זה מה שכתב לי השר חבר הכנסת גלעד ארדן.

מתן וילנאי: לאחר שהרשות פעלה במשך זמן רב ללא מוסדות, המוסדות החדשים, ובראשם הוועד המנהל, החליטו כי נושא המינויים ייעשה על-פי הכללים והנהלים של מינהל תקין – זה דבר מרענן בפני עצמו, שצריך להחליט על מינהל תקין.

מתן וילנאי: המכרזים שפורסמו ודרך בחירת המנהלים מתבצעים תוך פיקוח ובקרה הדוקים ומחמירים כדי שימונה המועמד המתאים ביותר, בעל הכישורים והניסיון הטובים ביותר והרלוונטיים לתפקיד.

מתן וילנאי: המנהל הנבחר הוא איש ראוי, עיתונאי מקצועי, שגבר על מתמודדים אחרים בצורה שקופה ועניינית, ואין ממש בטענות כאילו נבחר בשל קרבה זו או אחרת לאנשי ציבור.

מתן וילנאי: מנהל בכיר חדש, שאך נכנס לתפקיד, כמו בכל ארגון, מכניס תזזית מסוימת למערכת.

מתן וילנאי: יש לתת למנהל לפחות מאה ימי חסד כדי שיוכיח שהוא פועל מתוך ניסיונו ועושה שימוש בכישוריו כדי להצעיד את הרשות לחוף מבטחים.

מתן וילנאי: השפיטה המהירה של החלטות המנהל מגיעה ממניעים זרים ולא ענייניים.

מתן וילנאי: הרשות פעלה ופועלת תוך שמירה הדוקה על נושא האיזון בין דעות, השקפות עולם פוליטיות וכדומה.

מתן וילנאי: הנושא אף הועלה ביוזמת יושב-ראש הרשות במליאה, והוחלט כי יש להסתמך על קודים אתיים הנהוגים בגופי תקשורת בארץ ובעולם וכי האיזון צריך להיות מיידי, תוך חתירה לכך שלכל אחד תישמר הזכות להגיב ולהשמיע את דעתו.

מתן וילנאי: אנו פתוחים תמיד לקבל היזון חוזר, אם הדברים לא קוימו כפי שהתכוונו לקיימם – קיים נציב קבילות הציבור ברשות – אני לפחות מכיר את הנציב הקודם, הוא בהחלט איש ראוי, אני לא יודע אם הוא עדיין בתפקידו – אשר דואג לעדכן בכל פעם שאזרח רואה את עצמו כנפגע מתוכן ששודר.

מתן וילנאי: אין ולא תהיה התערבות תוכנית בין המשרד של השר הממונה לבין רשות השידור, ואנו דוחים את הניסיונות לחבר בין התוכן שהרשות משדרת ומייצרת לבין שיקולים שאינם עיתונאיים מקצועיים.

מתן וילנאי: עד כאן.

אורי מקלב: תודה רבה.

אורי מקלב: אדוני השר, מה אתה מציע?

מתן וילנאי: להעביר לוועדת החינוך.

אורי מקלב: אם כך, מי שבעד – בעד ועדת החינוך.

אורי מקלב: מי שנגד הוא בעד הסרה.

אורי מקלב: רבותי, הכול ברור.

אורי מקלב: הצבעה מס' 16 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 9 בעד ההצעה שלא לכלול את הנושא בסדר-היום – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת החינוך, התרבות והספורט נתקבלה.

אורי מקלב: בעד – 9, אין מתנגדים, אין נמנעים.

אורי מקלב: לפיכך אני קובע שההצעות לסדר-היום בנושא השינויים המתוכננים ב"קול ישראל" תועברנה לוועדת הפנים – לוועדת החינוך, כפי שסוכם.

אורי מקלב: תופעת ההצתות

אורי מקלב: נעבור להצעות לסדר-היום; הצעות לסדר-היום בנושא: תופעת ההצתות, מס' 6129, 6142, 6160 ו-6166.

אורי מקלב: טוב, גם כאן יש תופעה, שהמציעים כולם לא נמצאים, חוץ ממני, שאני מציע.

אורי מקלב: השר שאמור להשיב גם לא נמצא.

אורי מקלב: אז – זאת באמת תופעה מיוחדת, לאחר תופעת ההצתות.

אורי מקלב: אם כך, ברשותכם, נקיים הצבעה על דיון בוועדה.

אורי מקלב: הוועדה המתאימה היא ועדת הפנים.

אורי מקלב: הגיע חבר הכנסת מיכאלי.

אורי מקלב: השר לא נמצא, עכשיו השאלה היא אם אני מוכן לאפשר לך.

אברהם מיכאלי: אי-אפשר להפוך את השר וילנאי לכל השרים הלילה.

אורי מקלב: אין לו תשובה בעניין, על זה הוא לא לקח אחריות.

אורי מקלב: נכון?

אורי מקלב: אני הבנתי – – –

איתן כבל: אני יכול להשיב לך אם אתה רוצה.

אברהם מיכאלי: יש שר תורן.

אורי מקלב: חבר הכנסת מיכאלי, בבקשה, אתה רוצה לדבר בעניין?

אברהם מיכאלי: ולא תהיה תשובה?

אורי מקלב: לא תהיה תשובה.

אורי מקלב: אנחנו כנראה נציע לדון בוועדה, בוועדת הפנים.

אורי מקלב: בבקשה, חבר הכנסת מיכאלי.

יריב לוין: הייתי מציע שהנושא יועלה לנשיאות – שאנשים יישארו כאן עד 11:00 ויגלו שאין שר להשיב.

אורי מקלב: אם השר לא היה בהצבעה, אני מניח שאולי יש סיבות מיוחדות.

יריב לוין: צריך להודיע.

יריב לוין: יודיעו לך, השר איננו, יודיעו למציעים, יבקשו להעביר את הדיון לשבוע הבא, יש פתרונות.

אורי מקלב: אתה צודק, סגן מזכיר הכנסת יריב לוין.

נחמן שי: אתה, בתור יושב-ראש ועדת הכנסת, תזיז את זה.

אורי מקלב: לא קיבלנו פנייה שהשר לא אמור להשיב, אבל אמר לי סגן מזכיר הכנסת שהממשלה לא חייבת להשיב.

אורי מקלב: לכן – אין חובת דיווח, אגב.

אורי מקלב: בבקשה, חבר הכנסת אברהם מיכאלי.

יריב לוין: השר לא הצטיין בכך – לקח אחריות.

יריב לוין: עמדת הממשלה היא שאין לה מה להשיב, זאת אמירה בפני עצמה.

אורי מקלב: זו אמירה נפרדת.

אורי מקלב: כאן, במקרה הזה, הוא לא נמצא.

אורי מקלב: בבקשה.

אברהם מיכאלי: אדוני היושב בראש, אדוני השר – יש לנו שר, מכבד אותנו, והוא עושה את כל המאמצים מצדו, אבל כנראה הוא לא יכול להיות שר של כל השרים.

אברהם מיכאלי: שר של כל השרים, יש כזה דבר?

אורי מקלב: יש שיר השירים, אבל אין שר השרים.

אברהם מיכאלי: הנושא כאוב, הנושא חשוב, לכן – אפשר לומר: אנחנו נוותר על הדיבור, אבל אנחנו לא מדברים בשביל דיבור, הרי; מדברים פה בשביל לשים את הנושא על סדר-היום של הכנסת.

אברהם מיכאלי: מדובר פה, אדוני היושב-ראש, בתופעת ההצתות, שהיא תופעה כאובה, תופעה שנמשכת ביתר שאת, כנראה, בימי הקיץ, אבל לצערנו השרפה הגדולה שהיתה לפני כחצי שנה בכרמל, גם אז – אני עדיין לא יודע אם יש מסקנות סופיות אם היתה שם הצתה או שהשרפה נגרמה עקב רשלנות כזאת או אחרת, אבל בשורה התחתונה, כל הצתה שנגרמת – או ברשלנות או בזדון – זאת הצתה עדיין, ואנחנו צריכים לנתח כיצד אפשר למנוע את התופעות האלה, כי הנזקים שנגרמים על-ידי הצתות, אדוני היושב-ראש, הם נזקים בלתי הפיכים, נזקים גדולים מאוד.

אברהם מיכאלי: לא מדובר רק בנזק ברכוש, שהוא גם כן נזק חשוב ונזק שמדינת ישראל, קשה לה אפילו להתגבר על אותם נזקים במשך שנים רבות – יערות שהם כבר קיימים שם עשרות שנים, היערות נשרפים, ומעבר ליערות יש גם נזקים במוסדות, בדברים שקשורים לאזור של היער בצורה כזאת או אחרת.

אברהם מיכאלי: ואם רק נתייחס אפילו להצתה האחרונה שהיתה ביערות ירושלים לפני כיומיים, שלושה, שבוע – אנחנו, מצד אחד, שמענו על השרפה באותו יום, וכל האזור נכנס בעצם לחרדה; אפילו את יושב-ראש הכנסת שלנו – פינו אותו מהבית לשם הזהירות, כדי שהאש חלילה לא תגיע לבתים הסמוכים בשכונת המגורים של יושב-ראש הכנסת, וגם כל התושבים באזור נכנסו לחרדה, וזה דבר שהוא טבעי, אבל אותה הצתה שכרגע מדברים עליה, ואני עוד לא יודע כרגע מה המסקנות של הגורמים החוקרים בדבר, אם זה נגרם בגלל רשלנות של אזרח ישראלי או פלסטיני, ואני לא יודע כרגע מי בדיוק הכתובת, צריך לבדוק כיצד אפשר את הדברים האלה למנוע, או להרתיע את האנשים שמדליקים אש, או מציתים אש, בלי כוונה, גם, כיצד אפשר לעשות את זה.

אברהם מיכאלי: גם רשלנות – יש רשלנות פושעת, ויש רשלנות תורמת, ויש רשלנות תמימה.

אברהם מיכאלי: הרבה מאוד מקרים של הצתות, שקורות אחר כך כהצתות גדולות, ויערות נשרפים ועצים נשרפים, הם בגלל חוסר תשומת לב.

אברהם מיכאלי: אני כרגע לא אומר – בלי שזה הוכח ובלי שזה נחקר – שיש פה מצית בזדון שמנסה לגרום נזק למדינה, לרכוש של המדינה, וההצתה מסכנת גם את תושבי המדינה, אבל פה מדובר במפורש בחוסר זהירות של הרבה מאוד אנשים, הרבה מאוד מטיילים, או הרבה מאוד אנשים שהם לא דווקא מטיילים, שמציתים אש, והאש יוצאת ושורפת אחר כך רכוש כזה או אחר, ואחר כך יש גם סכנה לאנשים, סכנת נפשות, אנחנו לא יכולים לעבור על זה לסדר-היום ולא לבצע – לא רק חקירה, אלא גם נקיטת אמצעים נגד כל אלה שגרמו לכך.

אברהם מיכאלי: ופה התחושה היא שעוד שרפה נגרמת, ועוד שרפה נגרמת, ואנשים שגרמו לכך, והיו צריכים להיענש על כך, לא נענשים, ואז האזרחים שבאים לאחר מכן, במקומות אחרים, או באותם מקומות, עדיין ממשיכים להצית אש, ולצערנו התופעה הזאת חוזרת.

אברהם מיכאלי: לכן – זאת בעיה שאנחנו, המדינה, צריכים הרבה להיערך למניעה, ולאו דווקא לענישה, אבל אם כבר נגרמה הצתה, ואם כבר היתה שרפה, גם להעניש את מי שצריך להעניש.

אברהם מיכאלי: אדוני היושב-ראש, יש תופעה אחת שקרתה בשרפה האחרונה, ובמקרה שמעתי את זה דווקא מחברנו חבר הכנסת ישראל אייכלר, שהיתה בהתחלה האשמה שמי שגרם לאש, כביכול, זה תושבי הר-נוף.

אורי מקלב: האשמה מגורם רשמי.

אברהם מיכאלי: כן, גורם רשמי מטעם כיבוי אש.

אורי מקלב: גורם בישראל האשים שכונה.

אברהם מיכאלי: כיבוי אש או קרן קיימת – קרן קיימת לישראל, וזאת האשמה כל כך חסרת בסיס, שהיתה לפחות מפי אדם רשמי, שבא ומאשים תושבים או תושב מהר-נוף, ולהגיד אחר כך – הרי אתם יודעים מי גר בשכונה הזאת, או מי האנשים שגרים, כאילו, כביכול, באו פה להטיל כתם על שכונה שלמה, על תושבי הר-נוף.

אברהם מיכאלי: ברוך השם, גרים שם אנשים טובים, ואנשים מפורסמים, ואנשים שהם מהתושבים הכי חשובים בירושלים, אפשר לומר אפילו.

אברהם מיכאלי: ולהאשים את תושבי שכונת הר-נוף שהם מציתים את האש, בלי לבדוק, בלי להוכיח את זה – לדעתי, מי שגרם לזה, צריך לקרוא אותו לסדר, וצריך לבקש ממנו לא רק התנצלות, אלא גם שיהיה אחראי לדברים החמורים שהוציא מפיו.

אברהם מיכאלי: אני חושב שתפקידה של המערכת כולה – גם כיבוי אש, גם המשטרה, לבוא ובמקרים כאלה להוציא גם הודעות מוסמכות, ולא להטיל רפש ואשמה באנשים שלא אחראים לכך, ומצד שני גם – כן להעניש את האנשים שכן היו הגורמים לכך.

אברהם מיכאלי: תודה.

אורי מקלב: תודה רבה לך, חבר הכנסת אברהם מיכאלי.

אורי מקלב: אני גם באמת רוצה להצטרף לדבריך בנושא הזה של – קודם כול, השרפה הזאת גרמה לנו כמה שעות של אימה, שהחזירה אותנו לשרפה בכרמל והתוצאות החמורות והקשות שהיו שם, וזה שזה הסתיים אחרת, זה – ברוך השם, צריך להודות על כך, וגם להודות לאנשים – אם נכון שטייסת הכיבוי היא שעשתה את השינוי בשרפה הזאת, והיא מנעה, על אף החשש הגדול ופינוי התושבים והכמה-מוקדים והקרבה לבתי מגורים ולמתקני גז וכו' – אם באמת היה השינוי, אז – מי שקיבל את ההחלטה, אם בפעם הקודמת היתה על זה ביקורת, אז הנה הזמן להודות על הדברים האלה.

אורי מקלב: אבל התופעה הזאת, של הטחת האשמות וחיפוש אשמים, זה לא התחיל בתושבי הר-נוף, זה התחיל קודם – שזה פיגוע.

אורי מקלב: גם המציעים בהצעה לסדר-היום הזאת, חלקם, הכותרת היתה: פיגוע; דבר ראשון כבר קבעו שזה פיגוע, ומתברר שזה לא פיגוע, וגם לא אשמה של שכונה שלמה, שהיא במקרה זה גם שכונה חרדית.

אורי מקלב: מה היה קורה אם היו מאשימים את שכונת בית-זית?

אורי מקלב: הרי בסוף זה גם קרה בגלל תושב של בית-זית, ואני יוצא מנקודת הנחה שלא היה זדון אלא היתה רשלנות.

אורי מקלב: אבל גם לגבי רשלנות, בסופו של דבר, אנחנו צריכים להגביר את ההסברה, במיוחד באזורים שצמודים ליערות, במקומות שבהם יכולות להיות שרפות, ולעשות גם מעשים.

אורי מקלב: אין לי ספק שצריך – יש מה לעשות בנושא הזה, למנוע – מחסומי אש כאלה ואחרים, וצריך לעשות אותם, אבל במיוחד שבקרבה ל"יד ושם", למתקני גז, מצבורי גז.

אורי מקלב: אבל הדבר העיקרי – אנחנו רואים שבשנתיים האחרונות יש איתותים בוערים על שרפות שחוזרות ונשנות, גם מהשרפה בכרמל ועד היום היו כמה וכמה שרפות מאוד מאוד גדולות; אנחנו יודעים שמאות דונמים נשרפו בשנתיים האחרונות, ובתקופה האחרונה זה נמשך, וההרגשה היא שאולי אנחנו שוב נכנסים לשאננות – מקימים חפ"ק, מתראיינים לעיתונים, בכל מקום יש שידורים, יש צילומים, ולאחר מכן שקט.

אורי מקלב: לכן אני חושב שאת שני הדברים האלה צריך באמת לקחת לתשומת הלב, השרים שבאמת אמונים על כך והמשרדים שאמונים על כך, ואני חושב שגם אם אין תשובת השר, המקום לדון הוא בוועדה – היא מקום – האם שר מציע את זה, השר מתן וילנאי?

מתן וילנאי: דיון בוועדת הפנים.

אורי מקלב: אם כך, אנחנו מציעים גם כן, ואנחנו נעבור להצבעה.

אורי מקלב: מי שבעד הוא בעד דיון בוועדת הפנים, ומי שנגד מבקש להסיר את ההצעה מסדר-היום.

אורי מקלב: הצבעה מס' 17 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 8 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת הפנים והגנת הסביבה נתקבלה.

אורי מקלב: בעד – 8, אין מתנגדים ואין נמנעים.

אורי מקלב: לפיכך ההצעה לסדר-היום בנושא תופעת ההצתות תידון בוועדת הפנים והגנת הסביבה.

אורי מקלב: הודעה לסגן מזכירת הכנסת – בבקשה, אדוני.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיע, כי הונח היום על שולחן הכנסת, בהתאם לסעיף 55(א) לחוק הכנסת, התשנ"ד–1994, מכתבו של יושב-ראש ועדת הכנסת חבר הכנסת יריב לוין בדבר המלצה של הוועדה הציבורית לקביעת שכר ותשלומים אחרים לחברי הכנסת בנושא: עדכון שכר חברי הכנסת בשנת 2011.

נאזם בדר: תודה.

אורי מקלב: תודה רבה לסגן מזכיר הכנסת.

אורי מקלב: הוויכוח סביב יעילותה, תפעולה ותחילת הפעלתה של הרכבת הקלה בירושלים

אורי מקלב: ואנחנו נעבור, אם כן, להצעה הבאה לסדר-היום, מס' 6084, שהיא של חבר הכנסת נסים זאב.

אורי מקלב: בבקשה: הוויכוח סביב יעילותה, תפעולה ותחילת הפעלתה של הרכבת הקלה בירושלים.

אורי מקלב: ישיב השר התורן וממלא-מקום שר התחבורה ישראל כץ, השר מתן וילנאי.

אורי מקלב: אבל מכיוון שעד כדי כך – להציע הצעה-לסדר – היא תידון – – –

מתן וילנאי: היתה גם הצעה שלך.

אורי מקלב: מחוסר ברירה.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, מי שעובר היום בירושלים רואה את הקטסטרופה, את התחבורה הציבורית, את העומס, את הסבל של הציבור כבר במשך שנים.

נסים זאב: אדוני השר, בסין בנו 32 קילומטר, מעל הים, גשר הכי ארוך בעולם, במשך ארבע שנים.

נסים זאב: אנחנו פה מתעסקים ברכבת הקלה במשך יותר מ-15 שנה.

נסים זאב: ואיזה סוג של רכבת?

נסים זאב: בסך הכול מסילות על קרקע.

נסים זאב: לא מדובר באיזה משהו שעובר על גשרים, מתחת לאדמה.

נסים זאב: בסך הכול מסילות, וכל פעם אתה רואה, או שהמסילה עולה או שהרכבת יורדת.

נסים זאב: פשוט לא יאומן.

נסים זאב: עכשיו, אני כבר לא רוצה לדבר מבחינת הזמן, לוח הזמנים.

נסים זאב: משך הזמן הוכפל ושולש.

נסים זאב: המחיר, אדוני השר, מיליארדים מדינת ישראל השקיעה פה.

נסים זאב: על מה?

נסים זאב: בשביל לגרום סבל לכל תושבי העיר הזאת?

נסים זאב: לעזאזל, אני אומר לך, אם צריך ועדת חקירה פרלמנטרית זה לא על מה שהיה קודם בהצבעה בכנסת.

נסים זאב: על זה – זה צריך ועדת חקירה פרלמנטרית.

נסים זאב: מי תכנן?

נסים זאב: לאן הלכו הכספים?

נסים זאב: לאן הלכו המיליארדים האלה?

נחמן שי: עוד ועדה?

נסים זאב: כן, הלוא פה אוהבים את הוועדות האלה, וכולם אוהבים לשבת בוועדות חקירה, אוהבים כולם להיות, מעבר לחברי כנסת, גם להיות שופטים.

נסים זאב: וזה מאוד טוב, זה מאוד נוח.

נסים זאב: אני רק יכול לומר דבר שהוא ברור – כשאנחנו רואים את כל הליקויים המתמשכים וכל פעם אנחנו רואים את הליקוי הבא, שהוא הרבה יותר גרוע, הרבה יותר דבילי, אנחנו רואים את חכמי חלם, שהם קטנים לידינו – מצביעים על זלזול בכספי ציבור.

נסים זאב: מה פירוש הרמזורים פתאום לא פועלים לפי המתוכנן, מה, אנחנו עוסקים כל היום בפירוק והרכבה?

נסים זאב: מה זה, דומינו?

נחמן שי: לגו.

נסים זאב: לגו.

נסים זאב: סכנות אורבות, אדוני השר, לרכבת הקלה.

נסים זאב: נחסמו נתיבים, נחפרו מנהרות, אבל הבטיחות הלקויה היא חמורה ביותר.

נסים זאב: אני רוצה לומר, אחד הליקויים הקשים, אם חלילה וחס צריכים לנתק את זרם החשמל, בעת הצורך, וצריכים לחלץ נפגעים, אני אומר לך, אדוני השר, אנחנו יכולים לראות את אסון הכרמל במהדורה שנייה – אני לא צוחק.

נסים זאב: היום, אם אתה רוצה ללכת מצד אחד לצד השני, אם חלילה וחס היינו בתקופת האינתיפאדה היום, ויש פיגוע במרכז העיר – תגיד לי, איך האמבולנסים יגיעו?

נסים זאב: איך החילוץ יגיע לשם?

נסים זאב: איך?

נסים זאב: ברכבת אוויר?

נסים זאב: כולנו ידענו שבספט

נסים זאב: מבר בשנה שעברה התוכנית כבר היתה צריכה לצאת לפועל, והפיילוט היה אמור להיות כבר לפני שנתיים.

נסים זאב: אנחנו עדיין עוסקים בפיילוט.

נסים זאב: הרכבת נוסעת במהירות של 5 קילומטרים לשעה.

נסים זאב: אפילו אם הייתי רוצה לרכוב על חמור הייתי מגיע הרבה יותר מהר.

נסים זאב: ואתה רואה את התקלות, אתה רואה את התאונות, אתה רואה שאין תיאום.

נסים זאב: התאונה שהתרחשה לפני כמה שבועות צריכה להדליק לנו נורה אדומה.

נסים זאב: רכבת ששוקלת מאות טונות, מרחק העצירה שלה, לפי המתוכנן, נאמר, 50 קילומטר בשעה, היא מחייבת 60 מטר, מינימום, כדי לבלום.

נסים זאב: בניגוד למה שקורה בעולם, שם בדרך כלל הנסיעה של רכבת קלה היא במישור, הרי ירושלים היא לא מישורית.

נסים זאב: יש עליות, יש ירידות, ואם אנחנו צריכים מרחק כזה, מה קורה כאשר כלי רכב לא מבחין ברכבת, או איזשהו אדם חוצה את פסי הרכבת?

נסים זאב: אני אומר לך, אדוני השר, אני לא רוצה לחשוב לרגע על התאונות ועל האסונות שעלולים להיות בזמן שהרכבת באמת תפעל, ובאמת היא תהיה במצב של – יוצאת לדרך מבחינה מסחרית, איך אנחנו נתמודד עם כל התנועה הרבה במרכזי העיר?

נסים זאב: אני רוצה לומר לך, אדוני השר, שלאחרונה, גם בעקבות בדיקות שנערכו, עלו ממצאים קשים.

נסים זאב: הרכבת סטתה, הנהג לא הרגיש – אני יודע רק שלפני שבועיים למדנו על האתון של בלעם.

נסים זאב: כתוב שם: "ותט האתון מן הדרך ותלך בשדה ויך בלעם את האתון להטותה הדרך".

נסים זאב: לפחות כשאתון סוטה מהדרך, אתה יודע, יש לך איזה מקל, אתה מיישר אותה, אבל מה אתה עושה כשרכבת סוטה מהנתיבים שלה, יוצאת מהמסלול שלה?

נחמן שי: אבל הקדוש-ברוך-הוא וידא שהכול יצא כהלכה, אז אולי גם – – –

נסים זאב: נכון, אבל אין סומכים על הנס.

נסים זאב: נחמן שי, אתה תלמיד חכם ואני מכיר אותך, אתה ידען גדול.

נחמן שי: – – – פרשת השבוע.

נסים זאב: אני יודע.

נסים זאב: אז אני אומר: לא סומכים על הנס.

אורי מקלב: היה מי שהביא דוגמה מהעז, שהיא, אין לה עין, שיש לה רק עין אחת.

אורי מקלב: זה גם היה – – – מי שסטה מהדרך זה גם – – –

נסים זאב: כן, גם בלעם זכה שתהיה לו רק עין אחת.

אורי מקלב: על העז, שיש לה רק עין אחת.

נסים זאב: נאום הגבר שתום העין.

נסים זאב: היה שתום עין אחת.

נסים זאב: עכשיו, אני רוצה גם להביא את הזעקה של התושבים, הסוחרים.

נסים זאב: 1,500 סוחרים.

נסים זאב: אני אומר לך, אדוני השר, הם זועקים, הם כאובים.

נסים זאב: אתמול נסעתי בשוק מחנה-יהודה, אני אומר לכם את האמת, הלכתי לקנות רק אבטיח.

נסים זאב: אבטיח.

נסים זאב: אמרתי: מוצאי צום, 17 בתמוז, בערב נאכל איזה אבטיח קר.

נסים זאב: אני רואה אמא עם עגלה – במו עיני – עם תינוק בתוך העגלה.

נסים זאב: היא רוצה לחצות רק את הכביש באגריפס.

נסים זאב: היא עומדת כמה דקות, והיא פוחדת.

נסים זאב: היא עומדת מאחורי האוטובוס, וכל הזמן יש אוטובוס מהצד השני.

נסים זאב: דו-צדדי, כביש צר של 4–5 מטרים.

נסים זאב: ריבונו של עולם, באיזה מקום באפריקה ראיתם דבר כזה?

נסים זאב: לפחות באפריקה לא לוקחים סיכון, הולכים על חמורים, אבל אנחנו בעצמנו הפכנו להיות חמורים.

נסים זאב: אז – מה לעשות?

נסים זאב: אני יודע שעגלון רוכב על חמור, אבל לא חמור רוכב על חמור, ופה, מה שקורה אצלנו בפועל, אנחנו כל פעם נותנים תקווה לציבור פה, בירושלים.

נסים זאב: אני אומר לך, אדוני השר, לא ראיתי התעללות כזאת.

נסים זאב: אפילו – אפילו שאמר בלעם "כי התעללת בי – לו יש חרב בידי כי עתה הרגתיך", אני אומר לך: אפילו האתון של בלעם לא התעללה בו כמו שאנחנו מתעללים בתושבי ירושלים.

נסים זאב: אז תחשוב שאנחנו פה אתונות, לא יותר, לא יותר גרוע.

נסים זאב: מה?

נסים זאב: אין תאריך פתיחה לרכבת הזאת?

נסים זאב: אני אומר, אם הממשלה הזאת רוצה לקחת אחריות, שהיום תקבל החלטה אמיצה – אין צורך ברכבת קלה.

נסים זאב: אין צורך.

יצחק כהן: אתה חושב שזה לוד?

יצחק כהן: מה עם הגשר?

נסים זאב: מה?

נסים זאב: מחכים עכשיו לתאונות?

נסים זאב: מחכים לאסונות?

יצחק כהן: חס ושלום.

נסים זאב: אני אומר לך, בסוף הם יסגרו את הרכבת הזאת, לא יצטרכו אותה, כי – אני אומר לך, יהיה יותר מהר להגיע ברגל מאשר ברכבת הזאת.

נסים זאב: לכן, אדוני השר, במכלול הדברים שאמרתי, צריך להתייחס קודם כול לאנשי השוק, שיש להם הפסד עצום.

נסים זאב: הבאתי הצעת חוק יחד עם חברת הכנסת מקדימה – שהיתה אמורה להגיע לוועדת שרים, ואני מבין שזה נפל – בסך הכול להתחשב באותם סוחרים, שיש להם הפסד עצום.

נסים זאב: אני לא אומר לפטור אותם מארנונה, אבל היום יש מצב שבעלי חנויות שהיו להם עסקים משגשגים, הגיעו כמעט לפת לחם.

נסים זאב: הם בקושי מאוזנים ויכולים לעמוד בהוצאות השוטפות שלהם.

נסים זאב: אני חושב שכן מגיע להם הפיצוי הזה, ולקחת את הדברים האלה בחשבון.

נסים זאב: תודה רבה, אדוני.

נסים זאב: אני רואה שעשר דקות חלפו בכל זאת, אז אני לא אמשיך.

אורי מקלב: תודה רבה על ההתחשבות והעמידה בלוח הזמנים.

אורי מקלב: כבוד השר, ממלא-מקום שר התחבורה, בבקשה.

אורי מקלב: בבקשה, השר מתן וילנאי בשם שר התחבורה.

מתן וילנאי: חבר הכנסת נסים זאב, החזרת אותי לנוף ילדותי.

מתן וילנאי: כל יום שישי בבוקר, אבא ואני, עם סלים, הולכים למחנה-יהודה, עוברים בחנויות קבועות, עם סוחרים קבועים, עם הבדיחות הקבועות.

מתן וילנאי: עשיתי את זה מגיל אפס עד גיל 14.

נחמן שי: אבל היום אתה לא יכול לעלות על הכביש הזה, כי האוטובוסים ידרסו אותך.

אורי מקלב: מעניין מה אבא היה כותב בספר על ירושלים עכשיו, בימים כאלה.

אורי מקלב: מה הוא היה כותב בספר שלו על ירושלים?

מתן וילנאי: אני אגיד לכם כך: קודם כול, במחצית השנייה של אוגוסט, אחרי דחיות ארוכות, צפויה להתחיל לפעול הרכבת הקלה בירושלים.

מתן וילנאי: יש פה הזדמנות לשינוי מערך הקווים ולשיפור משמעותי בתחבורה הציבורית בירושלים.

מתן וילנאי: כך זה מתוכנן.

מתן וילנאי: זה לא רק הרכבת הקלה, זה יצירת קווי שירות מזינים לרכבת, זה יצירת קווי שירות חדשים שמשלימים את הרכבת, וזה הפעלת קווי שירות מסוג BRT.

מתן וילנאי: שאלתי מה זה – זה אוטובוסים גדולים, Transportation Bus Repeat; אוטובוסים גדולים עם קיבולת של יותר מ-100 נוסעים בכל אוטובוס, עדיפות ברמזורים.

מתן וילנאי: וכל המערך הזה של הרכבת ומה שסביבה, אחרי כל שנות הסבל שציינת, צריך לשנות דרמטית את התחבורה הציבורית בירושלים.

מתן וילנאי: אני מקווה, כירושלמי, שזה מה שיקרה.

מתן וילנאי: בכך מרוכזים המאמצים.

יצחק כהן: אני חולק על חברי, אני בעד הרכבת.

מתן וילנאי: כן, כן, אנחנו בעד הרכבת.

מתן וילנאי: אני אומר שבמצב הזה אין ספק שצריך להוציא את המיטב משנות הסבל שאתה ציינת, ושהתחבורה אכן תיראה אחרת.

מתן וילנאי: אחת הבעיות שעדיין לא נפתרו זה רמזורים.

מתן וילנאי: החברה שעוסקת בזה התעכבה יותר מפעם.

מתן וילנאי: עכשיו היא היתה אמורה להגיע ל-100 רמזורים על נתיב הרכבת והסביבה, והגיעה לרבע מהם, ל-25 בלבד.

מתן וילנאי: כשתתחיל התנועה, עדיין הדבר הזה צריך להיפתר בתנועה.

מתן וילנאי: אני מרגיש לא נוח עם התשובה הזאת, כי נראה לי שיש פה פוטנציאל לבעיה.

מתן וילנאי: אני מקווה שאכן זה לא יקרה.

מתן וילנאי: אני מניח שהרכבת כן תשנה דרמטית את מצב התחבורה הציבורית בירושלים.

אורי מקלב: מה מציע השר?

מתן וילנאי: אני חושב שאפשר להסתפק בזה, אם חבר הכנסת זאב – להביא את זה לדיון בוועדה.

מתן וילנאי: ועדת הפנים תעסוק בזה?

אורי מקלב: כלכלה.

מתן וילנאי: ועדת הכלכלה?

מתן וילנאי: ועדת הכלכלה תעסוק בזה.

מתן וילנאי: אני רק חייב להעיר עוד הערה: אני נגד המדיניות של ועדות חקירה למיניהן.

מתן וילנאי: זו פגיעה קשה בניהול במדינת ישראל.

מתן וילנאי: זה דיון אחר, כי ועדות חקירה גורמות לזה שזורקים את האחריות מאחד לשני עוד כשהפרויקט מתקיים, מדברים לפרוטוקול ולא לדבר המעשי.

מתן וילנאי: זה לא תורם בסוף תרומה משמעותית.

מתן וילנאי: זה כן מביא לידי ביטוי רגשות של כעס, לא מעבר לזה.

נסים זאב: תאמין לי, אדוני השר, תשמע את תושבי ירושלים.

נסים זאב: אין תושב שלא ממורמר – – –

מתן וילנאי: אז אני אומר שוב, נסים, אני מקווה שעכשיו, כשזה יתחיל לעבוד, יגידו: בסוף זה יצא לטובה.

נסים זאב: אבל גם על המת מתאבלים 12 חודש, לא יותר.

נסים זאב: לא 16 שנה של צער וכאב.

מתן וילנאי: הגשר שדיברת עליו – בונים אותו על מים.

מתן וילנאי: מה, אתה משווה את המים לירושלמים?

מתן וילנאי: אתה יודע מה זה לעבוד מול ירושלמים, לתאם דברים?

מתן וילנאי: אנחנו יודעים מה זה.

יצחק כהן: כבוד השר, תגיד לו – – –

אורי מקלב: תודה רבה, אדוני השר.

אורי מקלב: חבר הכנסת נסים זאב, אנחנו מקבלים – – –

נסים זאב: ועדת כלכלה, אני חושב.

נחמן שי: כלכלה.

יצחק כהן: פנים.

יריב לוין: לא, לא, זה בכלכלה.

אורי מקלב: כלכלה ותחבורה.

אורי מקלב: בבקשה, מי שבעד – בעד דיון בוועדת הכלכלה.

אורי מקלב: מי שבעד הסרה – מצביע נגד.

אורי מקלב: בבקשה, הצבעה.

אורי מקלב: הצבעה מס' 18 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 7 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת הכלכלה נתקבלה.

אורי מקלב: בעד – 7, אין מתנגדים ואין נמנעים.

אורי מקלב: לפיכך, אני קובע שההצעה של חבר הכנסת נסים זאב: הוויכוח סביב יעילותה, תפעולה ותחילת הפעלתה של הרכבת הקלה בירושלים, תועבר לדיון בוועדת הכלכלה.

אורי מקלב: נכסי הווקף המוסלמי

אורי מקלב: אנחנו עוברים להצעה הבא לסדר-היום, של חבר הכנסת מסעוד גנאים, בנושא: נכסי הווקף המוסלמי, הצעה שמספרה 6101.

אורי מקלב: ישיב סגן שר האוצר יצחק כהן.

אורי מקלב: בבקשה, חבר הכנסת מסעוד גנאים.

אורי מקלב: אם נגיע לשעה 24:00 זה תלוי בך.

מסעוד גנאים: לא, לא, לא אנצל את עשר הדקות.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, סגן השר, חברי חברי הכנסת, את הנושא של נכסי הווקף המוסלמי בישראל כבר העלו לפני חברי כנסת ערבים, וניסו לדעת לפחות מה היקפו.

מסעוד גנאים: אז אני מעלה היום את הנושא הזה, כי עד עכשיו הממשלה לא נתנה תשובה מלאה ומספקת מהו היקף הווקף האסלאמי, כמה הוא, מה השווי שלו.

מסעוד גנאים: גם אני הגשתי שאילתא בנושא במושב הזה ולא קיבלתי שום מענה מספק, כאילו שזה סוד צבאי שאסור לדבר עליו.

מסעוד גנאים: אני חושב שזכותנו כמוסלמים וכאזרחים לדעת – לתת לנו אינפורמציה על נכסי הווקף: כמה מכניס הווקף המוסלמי; מה הרווחים ממנו; איפה מנוצלים הרווחים האלה; מה חלקם של המוסלמים מהרווחים או ההכנסות האלה.

מסעוד גנאים: יש הרבה שאלות שעדיין אין עליהן תשובות.

מסעוד גנאים: אני מקווה שבשעת לילה כזאת כבוד סגן השר יספק לנו תשובה – – –

יצחק כהן: אם תרשה לי.

מסעוד גנאים: אני ארשה לך, בטח אני ארשה לך.

מסעוד גנאים: ידוע שהעניין של הווקף הוסדר חוקית בשנת 1950 בחוק הנפקדים.

מסעוד גנאים: הווקף האסלאמי הועבר לשליטת הממשלה או האפוטרופוס או כל גורם אחר, משום שהם אמרו שרכוש הווקף – הם נפקדים, כי האחראית עליו, שהיתה המועצה המוסלמית העליונה, איננה.

מסעוד גנאים: אבל הרכוש הזה, הנכס הזה, זה רכושם של כל המוסלמים שנותרו בישראל, והם לא נפקדים.

מסעוד גנאים: זכותם לדעת מה היקף הנכסים האלה וגם ליהנות מהרווחים שלה.

מסעוד גנאים: אי-אפשר, לנוכח כל הבעיות וכל הסבל של הערבים ושל המוסלמים – אם זה בחינוך, אם זה אפילו בשירותי הדת, במינוי אימאמים, מואזינים ואנשי דת, שיש מחסור גדול במשרות האלה – אי-אפשר שהמוסלמים בישראל לא ייהנו מרווחי נכסי הדת.

מסעוד גנאים: זה – אחד.

מסעוד גנאים: שתיים – אני חושב שהאזרחים הערבים המוסלמים זכאים לקבל בחזרה את כל נכסי הווקף המוסלמי ואת פירותיו שהיו בידי המועצה המוסלמית העליונה והועברו כנכסים נפקדים מכוח החוק ב-1950.

מסעוד גנאים: היתה רפורמה בחוק ב-1995, עם מינוי ועדי הנאמנים בכל מיני ערים – אם זה רמלה, או יפו, או לוד, או חיפה – אבל ועדי הנאמנים האלה לא היו אחראים על הווקף, על קצת מהווקף, וגם, הם היו כדי להקל את מכירת חלק מהווקף הזה, אם זה בית-קברות או מסגדים וכו'.

מסעוד גנאים: אדוני סגן השר, אדוני היושב-ראש, אני אמרתי לך – אני לא ארבה בנושא, כי אני רוצה לשמוע תשובות.

מסעוד גנאים: הנכס של הווקף המוסלמי הוא נכס גדול; מדובר במסגדים, בתי-קברות, שטחי אדמה, קברי צדיקים.

מסעוד גנאים: עד עכשיו אני לא מצאתי איזה מחקר שמצביע במדויק כמה זה, מה ההיקף.

מסעוד גנאים: נכון, יש מחקר שאומר שכ-6% מכלל שטח המדינה הוא בבעלות הווקף המוסלמי, וזה הרבה מאוד, וזכותנו כמוסלמים לנהל את הווקף, אבל לפני זה זכותנו לדעת מה ההיקף, מה הנכסים האלה, מה הרכוש, וגם זכותנו לדעת לאן הולכים הרווחים ממנו ולמה המוסלמים לא נהנים ממנו.

מסעוד גנאים: תודה, אדוני היושב-ראש.

אורי מקלב: תודה רבה לחבר הכנסת מסעוד גנאים.

אורי מקלב: כבוד סגן שר האוצר מתכבד בדברי תשובה על ההצעה לסדר-היום.

מסעוד גנאים: אני סיכמתי כדי שסגן השר ירחיב בתשובה.

אורי מקלב: כן, אנחנו מודים לך על כך.

יצחק כהן: בגלל השעה המאוחרת אני ארחיב בקצרה.

נחמן שי: יש מספיק סדרנים להוציא חברי כנסת מהאולם, אם צריך?

אורי מקלב: מסתכלים לפי חברי הכנסת שנשארים, לפי זה קובעים את המינון, כמה.

נחמן שי: אה, יש הערכת מצב.

נחמן שי: זה רעיון טוב.

נחמן שי: הערכת מצב – – –

יצחק כהן: אוהו.

נחמן שי: הופה, שתי כוסות מים.

יצחק כהן: ברוך אתה ה' אלוהינו מלך העולם שהכול נהיה בדברו.

נחמן שי: אמן.

אורי מקלב: אמן.

אורי מקלב: מה אתה מציע?

נחמן שי: מה אתה מציע, לאן להעביר את זה?

אורי מקלב: הכול נהיה בדברו.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, קודם כול יישר כוח על החריצות וההתמדה – שעה כל כך מאוחרת, ואתם עדיין פה על המשמר.

יצחק כהן: על כל פנים, היום י"ז בתמוז תשע"א, 19 ביולי 2011 – היה אתמול, היום זה כבר ח"י תמוז, 20 ביולי.

יצחק כהן: הצעה רגילה לסדר-היום של חבר הכנסת מסעוד גנאים בעניין נכסי הווקף המוסלמי.

יצחק כהן: קודם כול – אני אתחיל באינפורמציה, שחברים ידעו.

יצחק כהן: משרד האוצר ומשרד ראש הממשלה אינם מנהלים נכסי ווקף.

יצחק כהן: קודם כול שתדע, אוקיי?

יצחק כהן: קצת היסטוריה.

יצחק כהן: עם קום המדינה הועברו נכסי הווקף, יחד עם נכסים נוספים, לאפוטרופוס לנכסי נפקדים, ומשם לרשות הפיתוח, וזאת על-פי חוק לפיתוח הארץ ובניינה.

יצחק כהן: לשאלתך, לא קיים רישום כאמור בהצעה, והמידע המבוקש אינו מצוי כאמור ברשותנו.

יצחק כהן: נוסף לזה, מעורבותם של משרד ראש הממשלה ומשרד האוצר בנושא מתמצית – שים לב – בחלוקת מלגות לסטודנטים ערבים מדי שנה ושנה, על-פי קריטריונים פומביים אשר נקבעים בשיתוף עם נציגי המגזר הערבי.

יצחק כהן: זה כל מה שיש לי לומר לך, אדוני.

יצחק כהן: אם יש לך עוד שאלות, אני אשמח.

מסעוד גנאים: יש הרבה שאלות.

יצחק כהן: תפאדל.

מסעוד גנאים: אין תשובה.

יצחק כהן: תפאדל, אני מוכן לענות על כל שאלה.

נחמן שי: הוא מרגיש שהוא לא ענה לך – אז תשאל.

נחמן שי: הוא מספיק ישר.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש – – –

יצחק כהן: תן לו מיקרופון.

נחמן שי: אין מיקרופונים בשתים-עשרה.

מסעוד גנאים: מיקרופונים אין, סדרנים אין, מה?

יצחק כהן: יש, יש.

יצחק כהן: אם לא, קח את זה.

מסעוד גנאים: כבוד סגן השר, בקשר למלגות היתה לי שאילתא והיתה לי תשובה ממשרד ראש הממשלה.

מסעוד גנאים: סטודנטים – – –

יצחק כהן: לא, אבל ידעת?

יצחק כהן: כי בהצעה שלך לא – – –

מסעוד גנאים: אני ידעתי את זה.

יצחק כהן: אז למה אתה לא אומר את זה?

יצחק כהן: שהעם בציון – – –

מסעוד גנאים: לא, אבל אתה לא חידשת.

מסעוד גנאים: חידשת, אבל אני רוצה להגיד לך שסטודנטים מוסלמים, אולי 3% או 2% מהם נהנים מהמלגה הזאת, אבל כל הווקף הזה – שהוא כ-6% משטח המדינה – מסתכם הרווח שהמוסלמים – –

יצחק כהן: איך אתה יודע?

מסעוד גנאים: – – נהנים רק מהמלגות.

מסעוד גנאים: זה אחד.

מסעוד גנאים: שניים, וזה החשוב, אם משרד ראש הממשלה ושר האוצר אין להם אינפורמציה על היקף הווקף, אז מי יש לו? מי יש לו?

מסעוד גנאים: אם המדינה, אם הממשלה לא יודעת בדיוק מה היקפם של נכסי הווקף המוסלמי בישראל, באמת מי ידע?

מסעוד גנאים: תן לי איזה כתובת ואני אלך שם לשאול, אם אין לכם תשובה.

יצחק כהן: לא לא.

יצחק כהן: לא קיים רישום כאמור – –

מסעוד גנאים: לא קיים?

יצחק כהן: – – והמידע המבוקש אינו מצוי כאמור ברשותנו.

יצחק כהן: מה שאתה אומר – אני מחזק את דבריך.

מסעוד גנאים: גם אתה אמרת בהתחלה – כחלק מפיתוח הארץ, משהו כזה.

מסעוד גנאים: פיתוח הארץ, רק מפקיעים את הווקף המוסלמי?

מסעוד גנאים: מה עם הווקף הנוצרי, שמנוהל על-ידי נוצרים?

יצחק כהן: יש חוק לפיתוח הארץ ובניינה.

יצחק כהן: אני חושב שגם אתם נמצאים בארץ ובניינה.

יצחק כהן: אתם לא נמצאים בחוץ-לארץ, אתם גם בתוך הארץ.

מסעוד גנאים: אבל אנחנו לא נהנים מפירות הווקף המוסלמי.

יצחק כהן: למשל, האוטוסטרדה בוואדי-עארה – גם זה פיתוח הארץ.

מסעוד גנאים: מה זה קשור?

יצחק כהן: לא, אני אומר לך – – –

מסעוד גנאים: בסדר, כאזרח, גם אני, אם אני הולך לתל-אביב, אני נהנה גם מהפיתוח שעושה עיריית תל-אביב.

יצחק כהן: נו, אז זה הארץ.

יצחק כהן: זה פיתוח הארץ ובניינה.

יצחק כהן: זה רשות פיתוח.

מסעוד גנאים: כבוד סגן השר, אני חושב שאו שהממשלה מתחמקת – – –

יצחק כהן: לא, חס וחלילה, מה פתאום.

מסעוד גנאים: – – – היא לא רוצה להגיד.

מסעוד גנאים: מה, זה סוד צבאי?

מסעוד גנאים: מה, זה דימונה?

יצחק כהן: לא סוד.

יצחק כהן: אתה יודע, אני רוצה לגלות לך סוד.

יצחק כהן: יש נכסים של הדיור הממשלתי, שגם כן עדיין אין רישום מדויק.

יצחק כהן: אנחנו עובדים על זה עכשיו.

יצחק כהן: אז עושים סקר מבנים בדיור הממשלתי – לדוגמה.

יצחק כהן: זה לא כל כך – אל תתפלא שהתשובה היא שלא קיים רישום והמידע המבוקש אינו מצוי בידינו.

יצחק כהן: אוקיי?

יצחק כהן: אני מבין שהסתפקת בתשובה.

מסעוד גנאים: לא.

מסעוד גנאים: אני לא הסתפקתי, ואני גם רוצה להציע הצעה.

מסעוד גנאים: אם הממשלה וכל הגופים שלה לא מצליחים עד עכשיו למפות או לדעת מה היקפו של הווקף המוסלמי, אז אני מציע שהממשלה תחזיר את הווקף לבעליו, שהם המוסלמים, ושהם ינהלו אותו.

אורי מקלב: אתה אומר "חאק אל-עודה".

אורי מקלב: זכות השיבה, אתה אומר.

אורי מקלב: אנחנו מתנגדים.

יריב לוין: – – –

מסעוד גנאים: מאיפה לשוב?

מסעוד גנאים: אנחנו פה.

מסעוד גנאים: אנחנו בזכות שיבה למה?

יצחק כהן: אתה יודע מה, הוא שאל שאלה טובה.

יצחק כהן: מה עם נכסי היהודים במדינות ערב?

יצחק כהן: הרכוש היהודי הנטוש.

מסעוד גנאים: אז מה, הווקף המוסלמי הוא בן-ערובה לנכסי היהודים בעירק או במרוקו?

יצחק כהן: לא, לא.

יצחק כהן: חס וחלילה.

יצחק כהן: אני רק שואל: מה דעתך על זה?

מסעוד גנאים: דעתי על מה?

יצחק כהן: לעשות רישום מדויק של נכסי היהודים במדינות ערב.

מסעוד גנאים: אני עם זה, אבל בהתחלה תעשה חישוב של רכוש הווקף המוסלמי ותחזיר אותו לבעליו המוסלמים, ואחר כך נדון על הנושא שדיברת – על נכסי היהודים במדינות ערב.

מסעוד גנאים: אני נגד נישול של אף אחד מנכסיו ומרכושו, אם זה יהודי או נוצרי או מוסלמי.

יצחק כהן: אז אתה בעד רישום הנכסים היהודיים במדינות ערב והשבתם.

מסעוד גנאים: למה לא?

יצחק כהן: למה לא?

אורי מקלב: רבותי, עם כל הכבוד.

יצחק כהן: על כל פנים – – –

מסעוד גנאים: אבל נדמה לי, כבוד סגן השר, כאשר אני אהיה במקומך ואתה תשאל אותי על נכסי היהודים, תהיה לי תשובה, אבל עכשיו אני לא במקומך.

מסעוד גנאים: אני שואל אותך על הווקף המוסלמי, ואני רוצה תשובה, ולא היתה תשובה.

יצחק כהן: אמרתי לך שאין.

אורי מקלב: אנחנו אולי נפסיק – – –

יצחק כהן: בכל מקרה, אני מציע להסתפק בתשובה.

יצחק כהן: תודה.

אורי מקלב: אתה לא מסתפק.

אורי מקלב: אם כך, אתה מבקש דיון במליאה.

מסעוד גנאים: – – –

אורי מקלב: אין לך אפשרות אחרת אם אף אחד לא מציע משהו אחר.

אורי מקלב: מי שבעד – הוא בעד דיון במליאה; מי שנגד – הוא בעד הסרה, לפי הצעת סגן השר.

יריב לוין: לפי הצעת סגן השר זה נגד.

אורי מקלב: זה נגד, זה נגד.

קריאה: – – –

אורי מקלב: זה הסרה, זה נגד.

אורי מקלב: אתה מבקש להסיר את זה מסדר-היום, אז ההצבעה היא נגד.

אורי מקלב: מי שבעד הוא בעד דיון במליאה, כפי הצעת המציע, חבר הכנסת מסעוד גנאים.

אורי מקלב: בבקשה.

אורי מקלב: הצבעה מס' 19 בעד ההצעה לכלול את הנושא בסדר-היום – 1 בעד ההצעה שלא לכלול את הנושא בסדר-היום – 7 נמנעים – אין ההצעה שלא לכלול את הנושא בסדר-היום של הכנסת נתקבלה.

אורי מקלב: בעד – 1, שבעה מתנגדים, אין נמנעים.

אורי מקלב: לפיכך, אני קובע שההצעה לסדר-היום של חבר הכנסת מסעוד גנאים, נכסי הווקף המוסלמי, יורדת מסדר-היום.

אורי מקלב: התרחבות תופעת המסתננים המנצלים את העיכוב בבניית הגדר בגבול מצרים

אורי מקלב: אנחנו עוברים להצעה האחרונה בסדר-היום, של חבר הכנסת נסים זאב: התרחבות תופעת המסתננים המנצלים את העיכוב בבניית הגדר בגבול מצרים, מס' 6025.

אברהם מיכאלי: יש פה הצעה לחבר הכנסת מקלב.

אורי מקלב: חבר הכנסת נסים זאב, בבקשה.

אורי מקלב: אני נאלצתי להוריד את ההצעה לסדר-היום מכיוון שלא היה מי שיחליף אותי.

אורי מקלב: אנחנו מקווים – – –

קריאה: – – –

אורי מקלב: לא, לא שכחנו.

אורי מקלב: זה היה תנאי קודם למעשה.

אורי מקלב: בבקשה.

אורי מקלב: ישיב בשם השר – לא, אתה משיב בשם עצמך עכשיו, נכון?

אורי מקלב: או בשם שר הביטחון?

מתן וילנאי: בשם שר הביטחון.

אורי מקלב: אתה משיב בשם שר הביטחון.

אורי מקלב: אוקיי.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, פעם היה לי מושג – "חברת אפריקה ישראל", אבל לא חשבתי שיש חברת "אפריקה תל-אביב".

נסים זאב: כאשר מדברים על בעיית דיור בתל-אביב צריך לזכור שיש עשרות אלפים של מסתננים שנמצאים בדרום תל-אביב.

נסים זאב: יכולים לעשות עוד הרבה הפגנות ולעשות עוד עיר אוהלים, אבל זה לא יעזור.

נסים זאב: אותם עשרות אלפים מסתננים, עובדים זרים, נמצאים בתל-אביב שלא כחוק ותופסים את אותן הדירות.

נסים זאב: אני רוצה לומר לך, אדוני השר: אתה לא יודע מה הולך בתל-אביב.

נסים זאב: ואם אתה יודע, אתה לא יודע כל כך את הפרטים, למה משתלם לאדם ממוצע שיש לו דירה להשכיר את זה דווקא למסתננים – כי הוא עושה פי-שלושה.

נסים זאב: הוא לוקח דירה אחת, שם בכל חדר 15 מסתננים, עשרה מסתננים, לוקח מכל אחד פר מיטה, כולם ישנים על מזרונים, ומה אכפת לו להרוויח מדירה של ארבעה חדרים, של 100 או 120 מטר מרובע, לעשות על זה 15,000 עד 20,000 שקל במקום 4,000 שקל?

נסים זאב: אז אחר כך שואלים, למה אין דירות בתל-אביב?

נסים זאב: אין דירות כי יש מסתננים ויש מי שיושב בדירות האלה.

נסים זאב: אבל לא על זה אני רוצה לדבר.

נסים זאב: הייתי אומר – זה ה-result, זו התוצאה, אבל איפה אנחנו בכניסתם?

נסים זאב: איפה ההתחייבות של ממשלת ישראל?

נסים זאב: אני רוצה להזכיר לכולם: הממשלה התחייבה להקים מרכז שהייה פתוח למסתננים, לכל אלה שנכנסים שלא כחוק, כחלק מהיישום של המלצות הצוות הבין-משרדי.

נסים זאב: מר אייל גבאי, הלוא הוא עמד בראש הוועדה הזאת, בראש הצוות, אמר שיספק למסתננים את הצרכים הבסיסיים: מקומות לינה, מזון, שתייה, צורכי בריאות.

נסים זאב: ב-2009, בכל חודש חדרו למדינת ישראל 300 בממוצע.

נסים זאב: ב-2010 הגענו ל-1,200 בכל חודש.

נסים זאב: אנחנו השנה מגיעים בכל שבוע ללמעלה מ-400 מסתננים, אנחנו מגיעים לבין 2,000 ל-2,500 מסתננים בכל חודש.

נסים זאב: אפילו בעלייה של יהודי רוסיה לא זכינו שבמדינת ישראל נפתחו השערים כפי שהיום המסתננים האלה נכנסים פה דרך הגבול.

נסים זאב: ממש הפקרות מוחלטת.

נסים זאב: אני אומר לך, אדוני השר, הם מאיימים על צביונה של מדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית.

נסים זאב: אנחנו לא יודעים איך לעצור אותם.

נסים זאב: נכון, אני לא מזלזל בצעדים החיוביים, אני יודע שהממשלה הקצתה 1.35 מיליארד לצורך הקמת הגדר, והגדר מוקמת.

נסים זאב: אני גם בוועדת החוץ והביטחון, שמענו סקירה בעניין הזה.

נסים זאב: אבל מה שמעניין – ככל שיש האצה לסגור את הגדר, כך אתה רואה שהם באים בהמוניהם.

נסים זאב: כנראה שכל אחד אומר: זו ההזדמנות האחרונה שלי, והוא רוצה כבר להיכנס.

נסים זאב: ולכן אנחנו רואים את זה במכפלות, ואפילו הייתי אומר, מעבר לזה שהמספר מכפיל את עצמו, אתה רואה את הסיכונים שהם לוקחים על עצמם בכל דרך.

נסים זאב: אני לא יודע, האיום הדמוגרפי, התרבותי, שמאיים על מדינת ישראל חייב להיעצר פה.

נסים זאב: מה עם ההבטחה הזאת של הקמת מתקן שהייה למסתננים?

נסים זאב: מה עם עיר הקליטה שעליה דובר?

נסים זאב: איך יכול להיות שהיה גידול של 75% במספר המסתננים בחודשים האחרונים ואין מה לעשות?

נסים זאב: אני רוצה להיכנס קצת יותר לפרטים, אדוני השר, ואני בטוח שאתה יודע את זה.

נסים זאב: איך בעצם נכנסים המסתננים?

נסים זאב: איך הם בכל זאת מצליחים לחדור פנימה?

נסים זאב: יש פה מאפיה, יש פה קרטל בין השבטים, בין אלה שנמצאים מחוץ לגדר לאלה שבתוך הגדר, והבדואים יושבים על מכרה זהב.

נסים זאב: אני יצאתי לסיורים שם וראינו מכוניות שהוחרמו על-ידי צה"ל, על-ידי משמר הגבול, ואתה רואה את התחכום שלהם.

נסים זאב: משתלם להם להסתכן, כי המחירים שנגבים שם – מדובר פר ראש בלמעלה מ-4,000 דולר.

נסים זאב: אז תגיד לי, אדוני השר, מי לא ייקח את הסיכון הזה?

נסים זאב: אם הוא מכניס עשרה מסתננים ביום הוא מקבל בין 40,000 ל-50,000 דולר, הוא בתוך חודש נעשה עשיר, בתוך שנה הוא כבר מיליונר.

נסים זאב: אז מה אכפת לו לקחת את הסיכונים האלה?

נסים זאב: מה אכפת לו מהמדינה?

נסים זאב: אם הוא רק מכניס אותו לאילת.

נסים זאב: אם הוא יצליח להעביר אותו לתל-אביב העלויות הן הרבה יותר גבוהות, זה עד 10,000 דולר.

נסים זאב: ואני אומר לך את זה ממקורות מוסמכים, מהימנים ביותר.

נסים זאב: אנחנו חייבים לעצור את המגפה הזאת, את החדירה הזאת, שמסכנת ומאיימת על הדמוגרפיה של מדינת ישראל ועל צביונה של מדינת ישראל.

נסים זאב: אני מאמין – אני לא מזלזל, שוב אני אומר שצה"ל ושר הביטחון וראש הממשלה עושים את הכול.

נסים זאב: אבל אם אנחנו לא נעשה צעדים נוספים ונעמוד על כך שבסופו של דבר הם צריכים לדעת שכולם יגורשו ממדינת ישראל – ולא יעזור שום דבר, כי אנחנו נעמוד על זכותנו, כמדינה יהודית, לשמור ולשמר את עצמנו מכל הזרים שבאים לפגוע במדינת ישראל – צריך לזכור שבנוסף לכמויות הרבות יש הרבה פשיעה, יש הרבה בעיות קשות – אנחנו במהלך השנים נמצא את עצמנו מול שוקת שבורה ולא נוכל להתגבר עליה.

נסים זאב: אני אשמח לשמוע את תשובת השר בעניין.

אורי מקלב: תודה רבה לחבר הכנסת נסים זאב.

אורי מקלב: השר מתן וילנאי, ממלא-מקום שר הביטחון, בבקשה.

אברהם מיכאלי: – – –

אורי מקלב: השר גם ממלא-מקום של שר הביטחון באופן מעשי, בפועל עכשיו.

אורי מקלב: השר מתן וילנאי הוא שר הביטחון בפועל.

אברהם מיכאלי: – – –

אורי מקלב: בימים אלו, בימים אלו.

מתן וילנאי: לא, לא.

מתן וילנאי: שר הביטחון נמצא בחוץ-לארץ, ואני ממלא את מקומו.

מתן וילנאי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, חבר הכנסת נסים זאב מעלה בעיה נכונה, שהבית הזה דן בה יותר מפעם אחת.

מתן וילנאי: הממשלה קיבלה החלטה, כפי שציינת, על הקמת מכשול, וזה הוטל על משרד הביטחון.

מתן וילנאי: נקבע שזה יסתיים עד 2013.

מתן וילנאי: אנחנו השנה מסיימים 100 ק"מ ראשונים, מהר שגיא עד למחסום נטפים בכניסה לאילת, וזה יסתיים ב-2011, בתוך כמה חודשים, ובשנת 2012 נסיים 100 ק"מ נוספים, מהר שגיא, שזה האזור ההררי הקשה, וצפונה, והמחסום הזה ייתן מענה למעבר של קבוצות גדולות, כפי שזה קורה היום.

מתן וילנאי: אנחנו מקווים כך.

מתן וילנאי: הגדר היא לא גדר, זה מחסום אמיתי.

מתן וילנאי: זה לא גדר שחותכים ועוברים.

מתן וילנאי: היא עם גדר מעכבת לפנים, הגדר עצמה היא מסיבית, היא קשה למעבר, היא גבוהה, היא לא פשוטה.

מתן וילנאי: אין לי אשליה, הבדואים ידעו להתמודד גם עם זה.

מתן וילנאי: אני יודע את זה.

מתן וילנאי: הצבא מבצע מאמצים רבים על מנת לצמצם את המספרים.

מתן וילנאי: כמה חודשים זה אפילו ירד, ועכשיו זה חזר ועלה למספרים שאתה ציינת.

מתן וילנאי: מה שהוטל עלינו, על מערכת הביטחון, כפי שציינתי – 100 ק"מ השנה, 100 ק"מ בשנה הבאה, מתוקצבים כבר, מתוכננים.

מתן וילנאי: זה יקדים את לוח-הזמנים.

מתן וילנאי: יתר הנושאים הם לא תחום שאנחנו עוסקים בו, והתופעה היא תופעה קשה.

מתן וילנאי: אני מכיר את זה גם מאילת וערי הדרום וגם מדרום תל-אביב.

מתן וילנאי: במקרה גם יש לי עיסוקים שם עם חבר שלי, שנמצא שם באיזה קולג', ואני מכיר את זה היטב.

מתן וילנאי: זו בעיה שמדינת ישראל עדיין לא מצאה את הדרך הראויה להתמודד אתה.

מתן וילנאי: החסימה זה אחד השלבים, ואותה כרגע עושה מערכת הביטחון.

אורי מקלב: מה הסיבה באמת שהמספרים חזרו?

מתן וילנאי: סליחה?

אורי מקלב: הרי אתה אומר בדבריך שהמספרים ירדו בתקופה מסוימת.

אורי מקלב: היתה איזו תקופה שהם ירדו, כמה חודשים.

אורי מקלב: בגלל הגדר?

מתן וילנאי: הם ירדו.

מתן וילנאי: אנחנו לא יודעים להסביר את זה.

מתן וילנאי: אני חושש שחבר הכנסת זאב צודק, שמי ששם, מתחיל למהר כי הוא רואה שהגדר הולכת ונבנית.

מתן וילנאי: יכול להיות.

מתן וילנאי: אין לי מודיעין על זה.

נסים זאב: הבדואים, הם מכוונים אותם במסלולים החדשים.

נסים זאב: הבדואים, השבטים שם, מכוונים אותם למסלולים החדשים.

מתן וילנאי: חבר הכנסת זאב, אני מכיר את הבדואים היטב משנות שירות ארוכות, כולל חמש וכמה שנים רק בגזרה הזאת כאלוף פיקוד.

מתן וילנאי: הם יודעים להתגבר על מכשולים.

מתן וילנאי: אני אומר את זה מאוד בעדינות.

מתן וילנאי: המכשול שאנחנו דנים בו הוא באמת מכשול שצריך בסופו של דבר לתת מענה – לא מלא, חלקי בלי ספק.

מתן וילנאי: את זה אנחנו עושים.

נסים זאב: ועדת חוץ וביטחון.

מתן וילנאי: ועדת החוץ והביטחון ביקרה שם, תבקר.

מתן וילנאי: אנחנו נותנים את הדיווחים.

מתן וילנאי: אין כאן מענה.

מתן וילנאי: זה דבר שגרתי שם.

אורי מקלב: אדוני השר, יש עמדה אחרת, של חבר הכנסת יריב לוין.

יריב לוין: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

יריב לוין: כבוד השר, חברות וחברי כנסת, אדוני השר, תפקידך מוגדר כשר להגנת העורף.

יריב לוין: נדמה לי שאולי זה לא פורמלית במסגרת סמכותך, אבל אי-אפשר לחשוב על משהו שהוא יותר הגנת העורף מאשר טיפול בעניין הזה.

יריב לוין: זה פשוט אסון.

יריב לוין: אני מנסה ומסתכל וחושב.

יריב לוין: שנתיים אנחנו כאן עומדים ומדברים.

יריב לוין: נכון שנעשה משהו בנושא הגדר, והוא חשוב, אבל אני פונה אליך כשר שיושב בממשלה: הרי מוכרחים לטפל בהוצאת האנשים האלה מכאן.

יריב לוין: הרי ברגע שנתחיל גם להוציא אותם, זה יקרין באופן ברור על המוטיבציה להיכנס.

יריב לוין: כאשר אתה יודע שאם אתה נכנס מוציאים אותך, הרצון שלך להיכנס אוטומטית פוחת.

יריב לוין: כאשר אתה יודע שזו כניסה ללא יציאה, אז המוטיבציה עולה ומתגברים על המכשולים.

יריב לוין: אני מניח שאתה מכיר את המצב בדרום תל-אביב, באילת, בערד ובמקומות אחרים לא פחות טוב מאתנו.

יריב לוין: זה פשוט אסון.

יריב לוין: זה דבר נוראי.

יריב לוין: שכונות שלמות, ערים שלמות מידרדרות לתהומות.

יריב לוין: אני כבר לא מדבר על בעיות אחרות, בעיות של פשיעה ובעיות דמוגרפיות ונושאים אחרים.

יריב לוין: אני מפציר בך, אדוני השר.

יריב לוין: אני חושב שיש מעט נושאים שהם בעלי חשיבות כמו העניין הזה.

יריב לוין: דווקא משום שאתה אמון על הדאגה לעורף, אנא ממך, תעלה את זה בממשלה.

יריב לוין: תדרוש תשובות, תדרוש פתרונות.

יריב לוין: אני יכול לומר לך שישנם פתרונות, אפשר לעשות את הדברים, רק צריך להחליט שעושים, לא לתת לאיזה משפטן במשרד המשפטים לשבת במשך שנתיים על המדוכה כדי למצוא הסבר למה אי-אפשר להביא את האנשים למקום כזה או למקום אחר.

יריב לוין: אני שוב, ברשות אדוני היושב-ראש, חושב שהנושא הזה הוא בנפשנו.

יריב לוין: תודה.

אורי מקלב: תודה לחבר הכנסת יריב לוין.

אורי מקלב: השר הציע לדון בוועדת חוץ וביטחון.

אורי מקלב: המציע מסכים.

אורי מקלב: אם כך, אנחנו נעבור להצבעה.

אורי מקלב: מי שבעד – הוא בעד דיון בוועדת חוץ וביטחון.

אורי מקלב: מי שנגד – הוא בעד הסרה מסדר-היום.

אברהם מיכאלי: אפשר להוסיף אותי?

אברהם מיכאלי: הצבעה מס' 20 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 6 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת החוץ והביטחון נתקבלה.

אורי מקלב: בעד – 6, אין מתנגדים ואין נמנעים.

אורי מקלב: נצרף לפרוטוקול גם את הצבעתו של חבר הכנסת אברהם מיכאלי.

אורי מקלב: אם כך, ההצעה לסדר-היום תידון בוועדת החוץ והביטחון.

אורי מקלב: אנחנו עוברים לסעיף האחרון בסדר-היום, שהוא שאילתות לשר הביטחון.

אורי מקלב: בבקשה, אדוני, אם אדוני יכול לעלות לדוכן.

אורי מקלב: אנחנו מייד נבקש מחבר הכנסת איתן כבל שישאל את השאילתא הראשונה שעל סדר-היום, שהיא על מענקים לאנשי המילואים.

אורי מקלב: האם אדוני מוכן?

אורי מקלב: בבקשה.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, כחלק מחוק המילואים החדש הוחלט על מתן מענק לחיילי מילואים המבצעים למעלה מעשרה ימים בשנה, המצטרף למענק לחיילי המילואים משנת 1998.

איתן כבל: מדי שנה נקבעים מחדש קריטריונים לחלוקת המענק, כך שחיילי המילואים לא יודעים מראש כמה כסף יקבלו.

איתן כבל: ברצוני לשאול: מה ייעשה לפרסום קריטריונים אחידים וקבועים לחלוקת המענק?

מתן וילנאי: אני הרי אחד מאלה שעסקו בחיקוק של החוק הזה.

מתן וילנאי: קודם כול, צריך להדגיש בפעם המי יודע כמה – אנשי המילואים מקבלים 50%–100% יותר ממה שהם קיבלו לפני החוק.

מתן וילנאי: הצבא, שהפניתי אליו את השאילתא הזאת ודנו בזה – ולדעתי, איתן, זו לא הפעם הראשונה, זה כבר עלה פעם – לא יודע כיצד לקבוע קריטריון קשיח בגלל התנודות בימ"ם ובהקצאות ליחידות.

מתן וילנאי: הם לא יודעים להגיד מראש מה יהיה.

מתן וילנאי: זאת הבקשה שלך.

מתן וילנאי: הם ניסו לשכנע אותי עוד פעם שאין להם דרך לעשות את זה.

מתן וילנאי: יש גם ראש אכ"א חדשה, ואין להם פתרון.

מתן וילנאי: הם כל פעם בודקים את זה מחדש לפי הכללים הנקוטים, ולפי זה הם מחשבים.

מתן וילנאי: כתוצאה מזה, בתחום הזה, איש המילואים, רק כשהוא יקבל את הסכום הוא ידע.

מתן וילנאי: לשמחתי, הוא מקבל כמעט פי-שניים ממה שהיה לפני שהחוק חוקק.

מתן וילנאי: אם אתה שואל אותי, זה בסופו של דבר הדבר החשוב בעניין הזה.

אורי מקלב: שאלה נוספת, בבקשה, חבר הכנסת איתן כבל.

איתן כבל: אדוני השר, אני יודע שאתה עסקת בזה והובלת.

איתן כבל: אני הובלתי את זה כחבר כנסת, אתה הובלת את זה כסגן השר והשר במשרד הביטחון.

איתן כבל: למרות זאת, אני חושב שהמערכת – אני יודע שזה קשה, אבל מי כמוך יודע על כמה דברים קשים אף יותר בסופו של עניין הצלחנו להתגבר.

איתן כבל: אני מאוד מקווה שלפחות אחרי שלוש השנים האלה – שזה הזמן לבחון את הדברים – תיעשה בחינה נוספת בעניין.

מתן וילנאי: אני אשמח שאתה תיפגש.

מתן וילנאי: אני אדאג לזה שאנשי אכ"א יבואו ויציגו לך ויסבירו לך את הקשיים שלהם, כי אין פה כוונה רעה.

מתן וילנאי: הם פשוט אומרים שאי-אפשר.

מתן וילנאי: לא התעמקתי בזה מעבר לזה.

איתן כבל: אני אשמח להיפגש אתם.

איתן כבל: אני מכיר אותם ואני אשמח להעלות את זה בפניהם.

מתן וילנאי: בסדר גמור.

מתן וילנאי: נעשה את זה.

איתן כבל: אני דרוך לשאלה הבאה.

אורי מקלב: יש תור.

אורי מקלב: אני אתן לך לפי הסדר.

אורי מקלב: ברשותך, חבר הכנסת איתן כבל.

אורי מקלב: שאילתא מס' 1111, של חבר הכנסת נחמן שי, בבקשה.

אורי מקלב: ערכות מגן וזריקות אטרופין.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש וחברי הכנסת לוין, מיכאלי וכבל, פורסם בשתי ידיעות נפרדות כי צה"ל ביטל את אספקת זריקות האטרופין וערכות המגן, וכן – בידיעה השנייה – כי רק 60% מהאוכלוסייה בישראל יהיו מצוידים בערכות מגן.

נחמן שי: רצוני לשאול: 1.

נחמן שי: האם הידיעות נכונות?

נחמן שי: 2.

נחמן שי: מה היא עלות רכישת הזריקות וערכות המגן לכלל האוכלוסייה?

נחמן שי: 3.

נחמן שי: האם יש תוכנית להשלמת הפערים בתחומים האלה?

מתן וילנאי: קודם כול, זאת שאילתא ישירה לשר להגנת העורף, ולא לשר הביטחון.

מתן וילנאי: פשוט אנחנו עוד לא מורגלים בפונקציה הזאת, כי זה תחום שאני עוסק בו – – –

אורי מקלב: השאילתא הזאת היא עוד מלפני שאתה התמנית.

נחמן שי: אם השר השיב לי כך, אני אומר לו – – –

מתן וילנאי: ממתי השאילתא הזאת?

אורי מקלב: השאילתא כבר לפני שנה.

נחמן שי: על זה רציתי לדבר.

נחמן שי: זאת שאילתא מ-28 ביולי 2010.

נחמן שי: היא חוגגת יום הולדת.

נחמן שי: הייתי צריך לפצוח עכשיו בשיר "היום יום הולדת" לשאילתא 1111.

נחמן שי: עוד לא היה שר להגנת העורף, היית אז סגן שר.

מתן וילנאי: 20 ביולי זה תאריך ניסיון החיסול של היטלר על-ידי שנק פון שטאופנברג, שלצערנו נכשל.

מתן וילנאי: היה יכול לקצר את המלחמה – ועוד יהודים היו נשארים אתנו בחיים – כמעט בשנה.

מתן וילנאי: זה 20 ביולי מבחינתי.

אורי מקלב: זה גם יום ההולדת של נאזם בדר.

אברהם מיכאלי: להבדיל אלף הבדלות.

מתן וילנאי: התשובה על השאילתא: העסקה – הממשלה החליטה על 100% ערכות בידי האזרחים.

מתן וילנאי: על מנת להשלים ל-100%, צריך כרגע 1.4 מיליארד שקל.

מתן וילנאי: אנחנו כרגע מחלקים את הערכות, אתה יודע את זה.

מתן וילנאי: פעם ראשונה שזה מחולק על-ידי חברה אזרחית, והערכות כולן עם מספרים אישיים.

מתן וילנאי: יש ברקודים על הערכות – יקל מאוד על השליטה בהמשך.

מתן וילנאי: כרגע צריך לבנות תוכנית חומש נוספת – לדעתי, פחות מחומש – על מנת להשלים מ-60% ל-100%.

מתן וילנאי: הנקודה שבה צריך יהיה לקבל את ההחלטה מתקרבת.

מתן וילנאי: דיברתי רק הבוקר על זה עם ראש הממשלה פעם נוספת, מכיוון שאסור לנו להגיע למצב שקווי הייצור ב"סופרגום" וב"שלאון" ייעצרו.

מתן וילנאי: כדי להפעיל את זה מחדש, יהיה כסף נוסף מעבר ל-1.4.

מתן וילנאי: אני מקווה ופועל שנגיע ל-100%, כפי שהממשלה החליטה, בידי האזרחים, ותהיה לנו תוכנית שעד 2017 נוכל לסיים את המהלך הזה, ב-2016–2017 נוכל לסיים את המהלך הזה.

מתן וילנאי: האטרופין בעדיפות שנייה.

מתן וילנאי: המומחים קבעו שקודם כול ערכות, אחרי זה האטרופינים.

מתן וילנאי: האטרופין מחולק עם תוספות רבות, עם יתִירוּת רבה לכל המגיבים הראשונים שעוסקים באירועים של אב"כ, ואז לכל גזרה שהם יגיעו אליהם – מזרקי האטרופין – בשלב הבא נשלים את זה גם לאזרחים.

מתן וילנאי: זה בפירוש בעדיפות שנייה.

אברהם מיכאלי: אדוני השר, כולל בעלי הזקנים?

מתן וילנאי: סליחה?

אברהם מיכאלי: זה כולל את בעלי הזקנים?

אורי מקלב: בתוך ה-100%.

אורי מקלב: אבל – – –

מתן וילנאי: ברגע שנגיע ל-100%, יהיה מענה גם לחבר הכנסת מקלב.

אורי מקלב: השאלה היא, האם צריכים לחכות עד ה-99%?

מתן וילנאי: לא, מכיוון שאנחנו כרגע ממילא נמצאים באחוזים לא שלמים, ואנחנו מחויבים שזה יהיה ל-100%, ניתן מענה לבעלי הזקנים.

מתן וילנאי: היום אנחנו נותנים עדיפות – זה עניין של מפוח – נותנים עדיפות לכאלה שהם עם קשיים נשימתיים, שלהם אין מענה.

מתן וילנאי: בעלי הזקנים תמיד יכולים להסתדר, בסופו של דבר.

מתן וילנאי: אבל, כשנגיע ל-100% ניתן מענה גם לבעלי זקנים.

מתן וילנאי: אנחנו היחידים, צריך גם להבין את זה.

מתן וילנאי: אין לאף אחד בעולם ערכות כאלה – לא לילדים, לא לבעלי זקנים – כפי שאנחנו מייצרים במדינת ישראל; ערכות מאוד נוחות מכל בחינה שהיא, שלא נצטרך – – –

אורי מקלב: אני אומר, תמתינו.

אורי מקלב: אל תיתנו לנו כל כך מהר.

אורי מקלב: אנחנו כנראה הקמע הזה שאנחנו לא צריכים להשתמש בזה.

נחמן שי: אני רוצה לומר שלושה דברים: אחד, שאני מתכוון לפנות אל יושב-ראש הכנסת ולבקש לבדוק כיצד השאילתא הזאת שהתה באוויר שנה.

נחמן שי: ספינות יוצאות לחלל וחוזרות בפחות זמן.

אורי מקלב: אתה רק יודע שהשאילתא של חבר הכנסת איתן כבל היא שנה ורבע, בשים לב לתאריך.

נחמן שי: אה, אז שלי צעירה בכלל.

אורי מקלב: – – – להתעודד.

נחמן שי: אני מצטער, אפילו את התענוג להחזיק את השאילתא הוותיקה ביותר אין לי.

מתן וילנאי: חבר הכנסת שי, כל נושא השאילתות – אני פניתי אל יושב-ראש הכנסת יותר מפעם אחת.

נחמן שי: נכון, אני שמח – – –

מתן וילנאי: הרי גם היום, מ-17 שאילתות אני אענה פה על ארבע, וישבתי וחיכיתי.

נחמן שי: אני שמח שיושב-ראש ועדת הכנסת פה, אז אולי תחשוב לשבור את ראשך, אדוני, מה לעשות בשביל לתת למוסד הזה את הריספקטביליות.

): יש פתרון שהכנסנו בתיקוני התקנון, והוא שאם שאילתא לא עלתה בזמן, אתה יכול לבקש מיושב-ראש הכנסת, ואז היא הופכת לשאילתא דחופה.

נחמן שי: אה, אה.

נחמן שי: אם היא לא נענתה – תוך איזה תקופה?

): – – –

נחמן שי: הבנתי, אוקיי.

נחמן שי: זו סנקציה – – –

אורי מקלב: 21 יום.

אורי מקלב: אבל במקרה שלך אני לא בטוח, מכיוון שהמקרה שלך היה עוד לפני התקנה.

אורי מקלב: השאילתא שלך כל כך ותיקה, שהיא היתה עוד לפני התקנה – – –

נחמן שי: כל כך הרבה דברים קרו מאז.

אורי מקלב: אז תבין מה היא עושה, השאילתא שלך.

נחמן שי: אפילו חוק החרם לא היה – –

אורי מקלב: יש לך שר בזכותך – – –

נחמן שי: – – ואפילו רשות השידור עוד נראתה אחרת.

): אני מוכרח לומר שדווקא השר וילנאי זה לא האיש שאפשר לבוא אליו בטענות.

מתן וילנאי: כן, לא.

מתן וילנאי: אבל – – –

נחמן שי: לא, לא.

נחמן שי: אני לא בא בטענות.

נחמן שי: אני רק חרד.

): – – – הוא עונה בזמן – – –

אברהם מיכאלי: לא.

אברהם מיכאלי: הוא עונה כל הזמן.

אברהם מיכאלי: אין קליינטים, לא באים לשמוע.

): הבעיה במקרה שלו היא הפוכה.

): הוא – – –

נחמן שי: הם נעלמו.

נחמן שי: הם יצאו כולם למאהלים, לא"ש לילה, לא"ש לילה.

מתן וילנאי: אני מודה לחבר הכנסת לוין.

נחמן שי: הדבר השני שאני רוצה לומר הוא שאני ניסיתי להפעיל את הנוהל הזה של טלפון, של להשאיר הודעות כדי לקבל ערכת מגן בביתי, ועד הרגע הזה אפילו לא נעניתי.

נחמן שי: אז אני ממליץ, אדוני השר – אני יודע שהטלתם את זה על איזושהי חברה חיצונית.

נחמן שי: אני לא יודע מי מנהל את זה, אבל אנא בטובך, תצהיר אם התהליך מתנהל נכון, כי אני עשיתי – – –

מתן וילנאי: לא.

מתן וילנאי: החברה החיצונית זה "דואר ישראל", זה לא חברה סודית, זה לא חברה של "המוסד".

נחמן שי: אה, זה "דואר ישראל".

מתן וילנאי: "דואר ישראל".

מתן וילנאי: יש להם בטח נציבות קבילות – לפנות אליהם, לפנות אלי.

מתן וילנאי: זה לא צריך לקרות – – – לעשות את העבודה כמו שצריך.

נחמן שי: טוב, כי ניסיתי.

נחמן שי: רציתי לבדוק את התהליך.

נחמן שי: בסדר, אני אפנה לדואר.

נחמן שי: השאלה האחרונה היא שאלה לא טובה.

נחמן שי: השאלה השלישית – היא לא טובה.

נחמן שי: ומה יקרה, אדוני, אם נזדקק חלילה וחס בתוך שנה ל-100% ערכות המגן?

נחמן שי: חלילה יתפרץ עלינו משהו שאנחנו לא רוצים בו – האם יש לנו תשובה מיידית?

מתן וילנאי: יש לנו את החדרים המוגנים, את הממ"דים, יש לנו את ההוראות שאתה חילקת בזמנו.

מתן וילנאי: ההוראות לא השתנו במהותן.

מתן וילנאי: ומכיוון שזה 1.4 מיליארד, ויש לנו דרישות נוספות רק בתחום הגנת העורף של מאות מיליונים נוספים, אני יכול להבין את המצוקה של הממשלה בעניין.

מתן וילנאי: אני לא רואה איך עושים את זה יותר טוב מזה.

אורי מקלב: תודה רבה.

אורי מקלב: אי-אפשר – – –

אברהם מיכאלי: – – – לגייס את נחמן שי שיגיד לשתות מים.

אורי מקלב: אז זהו, אני אומר שמי שיותר מזהים אותו עם ערכות מגן, גם לאחר תשע שנים – והנה אתה ממשיך לדאוג לנו בדברים האלה.

אורי מקלב: אני מקווה שלא תצטרך להגיע.

אורי מקלב: השאילתא הבאה, שהיא מס' 1201, היא שאילתא שלי שכותרתה: סיכון בטיחותי במחסום הנטוש בכביש 404.

אורי מקלב: השאלה היא: כשנפתח כביש 443 לתנועת פלסטינים נטש צה"ל מחסומים באזור, כולל בכביש 404.

אורי מקלב: כביש 404 זה אזור רמות, מה שנקרא מחסום רמות.

אורי מקלב: אזור המחסום עזוב, ללא תאורה, ונוצר מפגע בטיחותי.

אורי מקלב: רצוני לשאול, אדוני השר: 1.

אורי מקלב: האם נכון הדבר?

אורי מקלב: 2.

אורי מקלב: אם כן – על מי מוטלת האחריות לסילוק המפגע?

אורי מקלב: 3.

אורי מקלב: האם קיים נוהל למקרה של הסרת מחסום?

אורי מקלב: בבקשה.

מתן וילנאי: האחריות היא של צה"ל.

מתן וילנאי: המחסום הוסר, המצב הוחזר לקדמותו.

מתן וילנאי: התאורה גם הוסבה לפעול, ואין כרגע מפגעים באזור.

מתן וילנאי: אם אתה יודע דבר אחר – כי אתה נוסע שם – אני אשמח לדעת את זה.

מתן וילנאי: מה שקיבלתי מהצבא הוא שהדבר הזה הוא מאחורינו.

אורי מקלב: קודם כול, זה נכון.

אורי מקלב: הדבר מאחורינו.

מתן וילנאי: זה נכון?

אורי מקלב: הדבר מאחורינו כבר כמה חודשים.

אורי מקלב: ואני רק רוצה להגיד לך, אדוני השר, שאני אפילו קיימתי – השאילתא הזאת היא גם כן כבר שמונה-תשעה חודשים.

מתן וילנאי: היא מנובמבר.

אורי מקלב: היא גם שמונה-תשעה חודשים.

אורי מקלב: במשך הזמן הזה קיימנו גם דיון ועדה על המחסום הזה, וגם על מחסום עטרות בכביש 45, שגם היתה שם בעיה – ללא תאורה, ועוד כמה בעיות כשהמחסום נעזב.

אורי מקלב: אנחנו הקמנו אפילו ועדה של פניות הציבור בנושא, וגם שם ראינו שיש זריקה של אחריות, כמה – "קשת צבעים" ולא "קשת צבעים", ואחרים.

אורי מקלב: האחריות, בסופו של דבר, במע"צ.

מתן וילנאי: – – – המחסומים צריכים – – –

אורי מקלב: אבל הבעיה היא – באמת חשוב עכשיו שאתה נכנס, כמה שאתה יכול לפעול בעניין הזה, שמשננטש מחסום, לא כולם רואים את עצמם אחראים להחזיר את המצב לקדמותו.

אורי מקלב: אני לא צריך לספר לך מה זה מפגע כשמחסום ננטש.

אורי מקלב: ואני מודה לך על תשובתך.

אורי מקלב: אם כך, אנחנו עוברים לשאילתא הבאה, של חבר הכנסת יריב לוין, שכותרתה: מתן אפשרות לחיילים שלא לגלח את זקנם.

אורי מקלב: אדוני, בבקשה.

יריב לוין: תודה.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברי הכנסת, בלשכתי התקבלה תלונה שלפיה בבא"ח 51 של חטיבת גולני נמנעת מחיילים האפשרות שלא לגלח את זקנם, אף כאשר הם מבקשים לחתום על התחייבות לגידול זקן כמקובל בצה"ל.

יריב לוין: בכמה מקרים הוטלו על חיילים שסירבו להתגלח עונשים שונים, לרבות עונשי ריתוק.

יריב לוין: רצוני לשאול: מה ייעשה למניעת הישנות מקרים כאלו בעתיד?

אורי מקלב: בבקשה, אדוני.

מתן וילנאי: פקודות הצבא, חבר הכנסת לוין, הן מאוד ברורות, וקובעות שחייל שרוצה לגדל זקן מטעם של רצון חופשי, או מכל טעם – של דת או משהו מהסוג הזה – צריך לפנות לקבל אישור.

מתן וילנאי: מפקד בדרגת סא"ל צריך לדון בעניין הזה ולתת את האישור לגדל את הזקן, עם כל המשמעויות שלו.

מתן וילנאי: אם התופעה שציינת קרתה ויש מקרים שאפשר להצביע עליהם, זה דורש טיפול משמעתי.

מתן וילנאי: אני לא הגעתי לזה שיש תלונות מהסוג הזה.

מתן וילנאי: כל תלונה כזאת צריכה להידון ברמה של היחידה, בוודאי לא בכנסת ישראל.

מתן וילנאי: ואם יש דברים כאלה שלא טופלו, אני אשמח לדעת עליהם.

מתן וילנאי: אני לא מצאתי שום דבר כזה.

מתן וילנאי: דווקא בחטיבת גולני הם מאוד רגישים לנושא הזה.

מתן וילנאי: יש להם מספר גבוה מאוד של בני ישיבות וחיילים דתיים, שחלקם, אני מניח, גם מגדלים זקנים, והם רגישים לעניין הזה מאוד.

מתן וילנאי: הכללים הם ברורים, כפי שציינתי קודם.

מתן וילנאי: אם יש דברים נוספים שאתה יודע, אשמח לדעת את זה.

אורי מקלב: בבקשה, שאלה נוספת.

יריב לוין: תודה, אדוני השר.

יריב לוין: כמובן, ברור שיש כללים, והכללים הם בסדר, ואני מניח שגם ברוב המוחלט של המקרים מקפידים עליהם.

יריב לוין: לפחות מהתלונות שאני קיבלתי, התעוררה בעיה ספציפית בבא"ח 51, שעליה שאלתי.

יריב לוין: אני חושב שאם יהיה איזשהו רענון של ההנחיות, נקודתית במקום הזה, אני מניח שזה יביא לפתרון העניין, וזאת היתה מטרת השאילתא.

יריב לוין: כך שאם הדבר הזה ייעשה, אני חושב – – –

מתן וילנאי: זה היה בגדוד 51?

יריב לוין: כן.

יריב לוין: זה לפחות מה שעולה מהתלונה שקיבלתי, ולכן היא היתה מאוד ספציפית ומאוד נקודתית, לא בכל החטיבה ובוודאי לא בכל צה"ל.

יריב לוין: לכן אני חושב שנדרש איזשהו רענון של הנהלים, נקודתית באותו מקום, כדי שהנושא הזה לא יתעורר שוב.

יריב לוין: תודה.

אורי מקלב: בבקשה.

אורי מקלב: תודה.

אורי מקלב: מקובל על השר, אם כך, אנחנו יכולים להמשיך בשאילתות הבאות – 1305, של חבר הכנסת דוד אזולאי – אינו נמצא.

אורי מקלב: 1336, של חבר הכנסת איתן כבל, שכותרתה: העסקת קצינים וחיילים בשירות הציבורי.

אורי מקלב: בבקשה, אדוני.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, ב-2 במאי 2010 התקבלה החלטת הממשלה ולפיה בתוך 60 יום תובא הצעה בעניין העסקתם של קצינים וחיילים המשרתים בפועל במילואים בשירות הציבורי.

איתן כבל: בחלוף שמונה חודשים – מאז זה כבר יותר, כמובן, עד שאני מקבל את התשובה – טרם הובאה ההצעה בפני ראש הממשלה.

איתן כבל: רצוני לשאול: 1.

איתן כבל: מדוע לא מומשה החלטת הממשלה?

איתן כבל: 2.

איתן כבל: מתי תובא ההצעה לפני ראש הממשלה?

מתן וילנאי: ניסינו לבנות הצעת חוק.

מתן וילנאי: ניסינו לבנות כללים בנציבות המדינה – לא הצלחנו.

מתן וילנאי: היתה טענה שאנחנו יוצרים בזה אפליה.

מתן וילנאי: אנחנו כרגע עוסקים ביצירת דבר שאני לא אוהב אותו, אפליה מתקנת.

מתן וילנאי: אני לא אוהב אותו, כי אפליה מתקנת זה למגזרים חלשים; אנשי המילואים זה לא מגזר חלש.

מתן וילנאי: אני מרגיש אי-נוחות מכך שצריך לבנות מין כלל כזה כדי לתת מענה ראוי.

מתן וילנאי: אני חייב להדגיש שעד לרגע הזה, בצורה חוקית לא מצאנו מענה ראוי.

מתן וילנאי: המענה הראוי האמיתי הוא בהבנה של המעסיקים ובגאווה שלהם על כך שהם מעסיקים חיילי מילואים פעילים.

מתן וילנאי: כאן, במקרה הזה, היה מדובר בעיקר במג"דים ומעלה.

מתן וילנאי: צריך להגיע למצב שחברות מתגאות בזה שמג"דים בצנחנים נמצאים אצלן, בעבודה כזאת או אחרת.

מתן וילנאי: לא הגענו לפתרון, כפי שניסינו אז, בהחלטת הממשלה; שוב – הייתי מעורב גם בזה.

מתן וילנאי: עד לרגע הזה לא מצאנו את המענה הראוי בצד החוקי של העניין.

אורי מקלב: שאלה נוספת.

אורי מקלב: בבקשה.

איתן כבל: אדוני השר, אומנם אני מעלה את השאילתא, אבל אני אישית לא משתגע על הפתרון הזה.

איתן כבל: אני לא חושב שהוא פתרון נכון.

איתן כבל: אבל שוב – אתה יודע, ממשלה צריכה לעשות.

איתן כבל: כשאת הפתרון הזה לא הצלחתם לממש, אנחנו רוצים לקדם ולחזק את חיילי המילואים, בוודאי את הקצינים הבכירים שבהם, שעושים יותר מ-100 יום בשנה, ויש כאלה אף יותר, צריך פשוט לתת להם את ההטבה הישירה, וזה תלוי רק בכם.

מתן וילנאי: לא, הטבות הם מקבלים לא מעט.

איתן כבל: לא, אני לא מדבר על – אני מכיר את ההטבות, חלקן גם מגיעות דרך המקום שבו אני יושב, בוועדת החוץ והביטחון.

איתן כבל: אני מדבר על מעבר – בעניינים הספציפיים האלה.

איתן כבל: כי אין הכרח שהפתרון יהיה דרך מסלול של העדפה, כי – אתה מבין – כולם היום מועדפים; מרוב העדפה אף אחד לא מוצא את העבודה – – –

מתן וילנאי: כבר אמרתי את זה.

מתן וילנאי: אין לי אשליות.

מתן וילנאי: נכון, אבל אנחנו כן מנסים – ובחטיבה שאתה משרת היו שני מג"דים מובטלים.

מתן וילנאי: חטיבה שאני פיקדתי עליה.

מתן וילנאי: היו שם מג"דים מובטלים.

מתן וילנאי: אני ממש הרגשתי עלבון בעניין הזה.

מתן וילנאי: אנחנו מנסים כן לטפל בזה נקודתית.

מתן וילנאי: פתרון מערכתי לא מצאנו, כי אני – אפליה מתקנת, אני לא אוהב אותה.

מתן וילנאי: ממש לא אוהב אותה.

מתן וילנאי: גם אתה, אני מבין, לא אוהב אותה.

אורי מקלב: תודה רבה לך, אדוני השר.

אורי מקלב: השאילתא הבאה – 1396, של חבר הכנסת נחמן שי: הדחת עיתונאי משירות מילואים.

אורי מקלב: בבקשה, חבר הכנסת נחמן שי.

נחמן שי: אדוני השר, לאחרונה פורסם כי קצין במילואים הודה שעיתונאי הודח משירות מילואים בתגובה על פרסום תחקיר בעניין ההשתלטות על קרקעות מדינה סמוך לביתו של האלוף גלנט.

נחמן שי: רצוני לשאול: 1.

נחמן שי: האם הדבר נכון?

נחמן שי: 2.

נחמן שי: אם כן – האם צה"ל פגע או פוגע בעיתונאי בגלל עבודתו העיתונאית?

מתן וילנאי: 1–2.

מתן וילנאי: נחמן, אני מרגיש לא נוח לענות על זה, מפאת צנעת הפרט.

מתן וילנאי: מפאת צנעת הפרט.

מתן וילנאי: אני עכשיו אתן פרטים על רב-סמל, איך שירת, כמה שירת, מה היו ההחלטות – יכול להיות שעדיף לכתוב לך מכתב על זה, לתת לך מענה בכתב, ולא לדבר על זה לפני עם ישראל.

מתן וילנאי: כך נדמה לי.

מתן וילנאי: יש לי כל הפרטים.

נחמן שי: טוב.

נחמן שי: אם זו ההרגשה שלך, שאנחנו עלולים לפגוע בצנעת הפרט של מישהו – – –

מתן וילנאי: זה פשוט לא יהיה נכון – להסביר, להגיד את השם ואת התפקיד, ולהגיד כמה מעט מילואים הוא עשה, ושהוא פוטר לפי כל הכללים ולפי החוק, וגם לא הגיש בקשה אחרת – נדמה לי שזה לא נכון לתת את זה כך.

נחמן שי: בסדר, אנחנו נכבד את זה.

נחמן שי: נשמור תמיד את האופציה לנסות לחשוב מה לעשות.

נחמן שי: בסדר, אני – – –

מתן וילנאי: לא, אני אכתוב לך.

נחמן שי: בסדר, אני מקבל את דעתך.

נחמן שי: בסדר.

נחמן שי: יושב לידך יושב-ראש שמאוד חרד – – – הצעת חוק – – – שמירה על זכות הפרט.

מתן וילנאי: כי יש לי כאן תשובה, ופתאום אני אומר לעצמי, אני מקריא כאן מספר אישי כזה וכזה, מה, זה לא נראה לי.

אורי מקלב: אפשר גם את התשובה בלי השם ובלי הפרטים המזהים, אבל יכול להיות שיש הרבה שמכירים – – –

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, מכיוון שלא צריך מאמץ רב כדי לדעת במי מדובר, אני מציע – הצעתך היא ראויה, ויחליט אחר כך חבר הכנסת מה לעשות – – –

מתן וילנאי: אני יכול להגיד לך, באמת בלי פרטים, שהאיש פוטר לפי נוהל של פטור משירות ביטחון, והיה טקס ב"מצודת יואב" – פיקוד הדרום עושה שם את הטקסים שלו – בלי שהוא התנדב להמשיך שירות.

מתן וילנאי: אם הוא יבקש להתנדב להארכת שירות, דבר שקורה לעתים קרובות, הדבר ייבחן לגופו של עניין.

מתן וילנאי: זאת התשובה.

נחמן שי: תעביר לי – – –

אורי מקלב: יש אפשרות יותר קלה, שזה יעבור, אם אתם רוצים – מזכירת הכנסת – – –

מתן וילנאי: זה מה שנעשה.

מתן וילנאי: נעביר.

מתן וילנאי: בסדר גמור.

אורי מקלב: אם כך, אנחנו נעבור לשאילתא הבאה – 1501, של חבר הכנסת אריה אלדד – אינו נמצא.

אורי מקלב: אותה שאילתא – 1521, של חברת הכנסת מרינה סולודקין – גם כן לא נמצאת.

אורי מקלב: שאילתא 1506, של חבר הכנסת יצחק וקנין – גם כן לא נמצא.

אורי מקלב: שאילתא 1544, של חבר הכנסת אברהם מיכאלי – רוסיה התלוננה שלוש פעמים על פעילותו של הנספח הצבאי קודם שגורש.

אברהם מיכאלי: אני ביקשתי להוריד את זה כדי שהשר ילך מוקדם הביתה.

אברהם מיכאלי: השר יעביר לי בכתב, הבנתי, אז אין לי בעיה.

אורי מקלב: כך לפי התקנון אנחנו לא צריכים, אבל – – –

מתן וילנאי: לצה"ל לא הועברו שום פניות בנושא הנספח טרם האירוע של הפסקת תפקידו במוסקבה.

אברהם מיכאלי: אמרתי לשר – לא להטריח אותו בעניין.

אורי מקלב: השואל מסתפק בדברי התשובה האלה, או בחצי התשובה.

אורי מקלב: אם כך, נעבור לשאילתות הבאות – 1560, של חברת הכנסת מירי רגב – אינה נמצאת, ו-1614, של חבר הכנסת ישראל חסון.

אורי מקלב: בזה תמו השאילתות.

אורי מקלב: אדוני השר, אתה שם לב גם, בכל אופן, שברוב השאילתות היו כאן השואלים.

אורי מקלב: אתה זה שהתרעת על כך בעבר שלא פעם המתנת מאוחר – לא עד 00:30 – ולא היה אפילו שואל אחד, אבל הפעם יש שכר לעמלך.

אורי מקלב: גם בשעה מאוחרת השואלים – – –

מתן וילנאי: כשהייתי חייל היה לפחות נציב קבילות חיילים, הייתי יכול לקבול.

אורי מקלב: הנה, קיבלת, והנה, שינו את התקנון, וכולם מכבדים ונמצאים.

מתן וילנאי: תודה רבה.

אורי מקלב: אם כך, הגענו לסעיף האחרון האחרון שעל סדר-היום, ובכך אנו מסיימים את סדר-היום.

אורי מקלב: תם סדר-היום.

אורי מקלב: הישיבה הבאה תתקיים, אם ירצה השם, ביום שני, כ"ג בתמוז תשע"א, 25 ביולי 2011, בשעה 16:00.

אורי מקלב: ישיבה זו נעולה.