ישיבת מליאה, כנסת 18, פרוטוקול מספר 207, 2011-01-25 00:00

ראובן ריבלין: אדוני השר, חברי חברי הכנסת, גברתי ראש האופוזיציה, היום יום שלישי, כ' בשבט התשע"א, 25 בחודש ינואר 2011 למניינם.

ראובן ריבלין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

ראובן ריבלין: הערה: ביום שלישי, לפי תקנון הכנסת, אנחנו מחויבים בקיום נאומים בני דקה.

ראובן ריבלין: אבל כאשר ישיבת הכנסת מתקיימת ביום שלישי כיום הראשון בישיבות מן המניין בכנסת, יש לנו מחויבות על-פי החוק לקיים את הצעות האי-אמון, ולדון בהן ולהכריע בהן לפני כל דבר אחר.

ראובן ריבלין: לכן מצוות החוק גוברת על מצוות התקנון, וכשיש סתירה בין שניהם צריך לבחור מה העדיפות.

ראובן ריבלין: תודה.

ראובן ריבלין: הודעה למזכירת הכנסת, בבקשה.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק המועצה הישראלית לצרכנות (תיקון), התשע"א–2011, שהחזירה ועדת הכלכלה.

ירדנה מלר-הורוביץ: לקריאה ראשונה, מטעם הכנסת:

ירדנה מלר-הורוביץ: הצעת חוק למניעת העסקה של עברייני מין במוסדות מסוימים (תיקון מס' 7) (חסרי ישע), התשע"א–2011, של חברת הכנסת ציפי חוטובלי; הצעת חוק הגנה על הציבור מפני עברייני מין (תיקון מס' 2) (עבירות של פרסום והצגת תועבה ושל התעללות מינית בקטין או בחסר ישע), התשע"א–2011, של חברי הכנסת יריב לוין ואורלי לוי אבקסיס; הצעת חוק התקשורת (בזק ושידורים) (תיקון מס' 47) (שידור דבר פרסומת באמצעות מערכת חיוג אוטומטי או ממספר טלפון בלתי מזוהה), התשע"א–2011, של חברי הכנסת אורי מקלב, משה גפני ויוליה שמאלוב-ברקוביץ.

ירדנה מלר-הורוביץ: לדיון מוקדם: החל בהצעת חוק פ/2872/18 וכלה בהצעת חוק פ/2889/18 – הצעת חוק איסור לשון הרע (תיקון – הרחבת חובת העדכון), התשע"א–2011, מאת חברי הכנסת יעקב כץ, ציפי חוטובלי ואברהם מיכאלי וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק הסגרת אדם הנמלט מהליכי גירושין (תיקוני חקיקה), התשע"א–2011, מאת חבר הכנסת נסים זאב; הצעת חוק-יסוד: משק המדינה (תיקון – חוק ההסדרים), מאת חברי הכנסת דב חנין ורוחמה אברהם-בלילא; הצעת חוק שירות עבודה בשעת-חירום (תיקון – מעמד מגויס שנספה), התשע"א–2011, מאת חבר הכנסת אורי אורבך; הצעת חוק-יסוד: נשיא המדינה (תיקון – שימוע), מאת חברי הכנסת זבולון אורלב, ציפי חוטובלי, רונית תירוש, יריב לוין ואברהם מיכאלי; הצעת חוק התאמות וזכויות לסטודנטיות בהיריון ואחרי לידה (תיקוני חקיקה), התשע"א–2011, מאת חברת הכנסת רונית תירוש; הצעת חוק חינוך ממלכתי (תיקון – מטרות חינוך), התשע"א–2011, מאת חבר הכנסת זאב בילסקי; הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון – חישוף רצועת ביטחון בשולי היערות), התשע"א–2011, מאת חברת הכנסת מירי רגב; הצעת חוק המטה לביטחון לאומי (תיקון – ייצוג הולם לשני המינים), התשע"א–2011, מאת חברי הכנסת ציפי חוטובלי ונחמן שי וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (חובת חבישת קסדת מגן ברכיבה על אופנוע או קטנוע), התשע"א–2011, מאת חבר הכנסת איתן כבל; הצעת חוק הגבלת נטיעתם, ייבואם ומכירתם של צמחים אלרגניים, התשע"א–2011, מאת חברי הכנסת דב חנין ורחל אדטו; הצעת חוק התקשורת (בזק ושידורים) (תיקון – הודעה למנוי לא פעיל וניתוקו), התשע"א–2011, מאת חבר הכנסת אריה אלדד; הצעת חוק הבנקאות (שירות ללקוח) (תיקון – ריבית על יתרת זכות), התשע"א–2011, מאת חברי הכנסת כרמל שאמה, מירי רגב, אריה ביבי ואיתן כבל; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (חובת התקנת חיישנים ברכב מסחרי או ציבורי), התשע"א–2011, מאת חבר הכנסת חמד עמאר וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק איסור ניתוק שירותי חשמל ומים למוסדות חינוך (תיקוני חקיקה), התשע"א–2011, מאת חברי הכנסת דב חנין, שלמה מולה ודוד אזולאי;

ירדנה מלר-הורוביץ: הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (חובת חבישת קסדת מגן ברכיבה על אופנוע או קטנוע), התשע"א–2011, מאת חבר הכנסת זאב בילסקי; הצעת חוק מס ערך מוסף (תיקון – פטור ממס במכירת תרופות מצילות חיים שאינן כלולות בסל הבריאות), התשע"א–2011, מאת חברי הכנסת אורי מקלב ומשה גפני; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (חישוב מס נפרד לבני-זוג), התשע"א–2011, מאת חברי הכנסת רונית תירוש, ציון פיניאן, , אמנון כהן ושלמה מולה.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: 1.

ראובן ריבלין: נתניהו קונה שלטון בכסף ומדרדר את הפוליטיקה בישראל לשפל חדש;

ראובן ריבלין: 3.

ראובן ריבלין: ההידרדרות במעמדה המדיני של ישראל והמשך העמקת הפערים החברתיים

ראובן ריבלין: רבותי, בפנינו שלוש הצעות אי-אמון, והשר גלעד ארדן ישיב על שתיים מהן, אבל הן, גברתי המזכירה, לא מופיעות בסדר הרץ.

ראובן ריבלין: השר בגין יענה על הצעת האי-אמון של סיעות בל"ד, רע"ם-תע"ל וחד"ש.

ראובן ריבלין: לכן נשמע עכשיו ברציפות את קדימה והעבודה ומרצ, והשר יענה.

ראובן ריבלין: לאחר מכן נשמע את הצעת האי-אמון של סיעות חד"ש, רע"ם-תע"ל ובל"ד.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת חנין, כדי שלא יהיה צורך בדילוג, בסדר?

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אגבאריה – צריך להודיע לו שהוא יכול.

ראובן ריבלין: אני מזמין את חבר הכנסת זאב בילסקי לבוא ולנמק את הצעת האי-אמון של סיעת קדימה, אשר כותרתה: נתניהו קונה שלטון בכסף ומדרדר את הפוליטיקה בישראל לשפל חדש.

ראובן ריבלין: בבקשה, חבר הכנסת בילסקי.

ראובן ריבלין: ישיב על כך, לאחר שגם נשמע את הרצאת הטיעונים של הצעת מרצ והעבודה, השר גלעד ארדן.

ראובן ריבלין: אדוני, הבמה לרשותך.

זאב בילסקי: אדוני היושב-ראש, אם לפני כמה שנים היית אומר לי שיום אחד אני אעמוד פה ואגיד מה שאני הולך להגיד בעשר הדקות הקרובות, הייתי אומר שזה לא יכול להיות.

זאב בילסקי: באמת, זה לא יכול להיות.

ישראל חסון: זאביק, לא שומעים אותך.

ראובן ריבלין: להגביר את הרמקול.

זאב בילסקי: הנה, גלעד ארדן כבר מחייך.

זאב בילסקי: אם היו אומרים לי שאני אעמוד פה ואני אגיד מה שאני הולך להגיד, הייתי אומר שזה לא יכול להיות.

זאב בילסקי: זה באמת לא יכול להיות, כי בסך הכול, אתה יודע – – –

ראובן ריבלין: כשכולנו היינו ברעננה, אתה מתכוון.

זאב בילסקי: לא רק ברעננה, בכל המקומות.

זאב בילסקי: פשוט, אני מכיר את ראש הממשלה, אני מוקיר אותו, אני חושב שהוא עשה דרך ארוכה, ואני, שאני מוצא את עצמי – לא כל כך התנדבתי להגיש את האי-אמון, כי כל הזמן אמרתי: אולי יהיה בסדר, יהיה יותר טוב, אבל היום ראיתי שאני מוכרח לבוא וקצת לפרוק את אשר על לבי.

זאב בילסקי: אדוני היושב-ראש, אל תיתן לי את המבט הזה, אני כבר נלחץ.

ראובן ריבלין: חשבתי שאתה פונה אלי כדי שאני אושיע אותך במשהו.

זאב בילסקי: האמת היא שאתה עושה הרבה בתחום הזה בשבילי כשאני נמצא פה על הדוכן, אם תוכל גם בפעם הזאת.

זאב בילסקי: אדוני ראש הממשלה, בוא נלך שנתיים אחורנית.

זאב בילסקי: קיבלת ממשלה לאחר "עופרת יצוקה".

זאב בילסקי: אני זוכר את הלילה שבו שישה מראשי מדינות אירופה, הבכירים שבהם, הגיעו לירושלים לביתו של ראש הממשלה, בתמיכה חסרת תקדים, השר בגין, חסרת תקדים במדיניותה של מדינת ישראל.

זאב בנימין בגין: ואת דוח-גולדסטון השארתם – – –

זאב בילסקי: השר בגין, אני מבקש – – –

דליה איציק: בוא נתחלף, בוא נתחלף.

דליה איציק: בני.

זאב בילסקי: השר בגין, אני רוצה להגיד רק עובדות, ויהיה קשה להתווכח עם העובדות שאני אומר.

רוני בר-און: – – – נכון?

רוני בר-און: מצדיק את מה שכתוב בדוח-גולדסטון לפי הטענה – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בר-און.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בילסקי, אתה חייב לחכות עד שבר-און יסיים את דיבורו.

זאב בילסקי: למה אתה מאשים את בר-און כשהשר בגין התחיל?

ראובן ריבלין: אתה קראת לשר בגין, אז הוא ענה לך.

רוני בר-און: אותו הוא אוהב, אותי לא.

רוני בר-און: למה אתה שואל שאלות?

זאב בילסקי: אוקיי, אז אני אמשיך.

ראובן ריבלין: לא צריך את ההשוואה, היא מיותרת בכלל.

זאב בילסקי: לאחר מה שקרה ב"עופרת יצוקה" הגיעו לפה ראשי מדינות אירופה בתמיכה בלתי מסויגת במדינת ישראל, חד-משמעית.

זאב בילסקי: כולם מאחורינו, במהלך המבצע, בסוף המבצע ולאחר שהמבצע הסתיים.

זאב בילסקי: והיו בחירות, וראש הממשלה – הציבור שוכח, אבל למעשה ראש הממשלה לא ניצח בבחירות.

זאב בילסקי: אני בא ממקומות שכל פעם שניצחתי, ידעתי שניצחתי.

זאב בילסקי: לא היה לי שלא ניצחתי, אז אני לא יודע מצב אחר.

זאב בילסקי: אבל פה, בסדר.

זאב בילסקי: איך אומרים, אדוני היושב-ראש, אם נוכל לשנות את העניין הזה, נעשה ברכה גדולה לעם ישראל.

זאב בילסקי: אבל בסדר, הרכיב את הממשלה.

זאב בילסקי: גם כן, אתה יודע, אמרתי לעצמי: בילסקי, אחרי כל כך הרבה שנים, פעם באופוזיציה, זה תמיד טוב להתנסות בדברים אחרים.

זאב בילסקי: ואני רוצה להגיד לך שמאז אני עוקב אחרי ראש הממשלה, ותראה לאן הגענו, אדוני היושב-ראש, לאחר שנתיים.

זאב בילסקי: היינו מקובלים בכל העולם.

זאב בילסקי: אני זוכר שהתלוויתי לראשי הממשלה שנסעו לחוץ-לארץ לפגישה עם הקהילה היהודית.

זאב בילסקי: הייתי שם, ראיתי איך קיבלו את ראשי ממשלת ישראל בכל העולם, אף-על-פי שלא היה שום הסדר עם שכנינו, אבל היה משא-ומתן והיה משא-ומתן בטוב לב.

זאב בילסקי: ותראה, אדוני ראש הממשלה, מה קיבלת: קיבלת מצב כלכלי – ובאמת, מגיעה מלה של יישר כוח לשר רוני בר-און, בתור שר האוצר, שעד היום אנחנו יכולים – הלוא אי-אפשר להגיד שיומיים אחרי שממשלה חדשה נכנסת היא עושה את הפלא בכלכלה.

זאב בילסקי: יש פה כלכלה יציבה, לא נפגעה במשבר.

זאב בילסקי: קיבלת משא-ומתן עם הפלסטינים.

זאב בילסקי: בימים האחרונים נחשפו פה הרבה מאוד דברים שקשורים למשא-ומתן.

זאב בילסקי: דבר אחד אפשר להגיד: זה היה משא-ומתן של אנשים שישבו ודיברו פה בירושלים.

זאב בילסקי: ראשי המדינה הפלסטינית לעתיד הגיעו לפה ונשאו ונתנו.

זאב בילסקי: אבל אני רוצה להגיד לך, אדוני היושב-ראש, דבר אחד שלי הוא כואב: בכל מהלך המשא-ומתן של הממשלה הקודמת לא היה רגע אחד שהפסקנו לבנות בירושלים.

זאב בילסקי: זאת האמת, אדוני היושב-ראש.

זאב בילסקי: אני, שנולדתי בירושלים, ואתה על אחת כמה וכמה – לא היה שידור ברדיו שלא אמרת: כן, רובי ריבלין מירושלים; כמה ירושלים יקרה ללבך.

זאב בילסקי: מי האמין שאנחנו נגיע לרגע שממשלת ישראל הזאת הפסיקה לבנות בירושלים?

זאב בילסקי: תשאל את כצל'ה.

זאב בילסקי: היינו יחד בשדולה למען ירושלים, הוא דיבר מדם לבו על ראש הממשלה.

זאב בילסקי: נבנו אלפי דירות בירושלים במהלך המשא-ומתן.

זאב בילסקי: זה מה שהיה פה עד שהגיעה הממשלה הזאת.

זאב בילסקי: ועכשיו, הגיעה ממשלה שעם הרכבתה – האמת, אני באופן אישי מאוד נפגעתי, אדוני היושב-ראש, כי פתאום למדתי מושג חדש שנקרא "שותפים טבעיים".

זאב בילסקי: ואני תמיד חשבתי שאני שותף טבעי.

זאב בילסקי: אף פעם, בכל הקואליציות שהייתי בהן, לא אמר לי מישהו שאני לא טבעי לו.

זאב בילסקי: למה שלא ירצה אותי?

זאב בילסקי: מה יש, מה יכול להיות?

זאב בילסקי: ופעם ראשונה ראיתי שראש הממשלה בנימין נתניהו מעדיף אנשים אחרים, קורא להם "שותפים טבעיים" והולך ומרכיב יחד אתם קואליציה.

זאב בילסקי: ואמרתי לעצמי, למה הוא עושה את זה, הלוא יש לו פה 28 אנשים מנוסים שיכולים לעזור לו, שיכולים להמשיך את הדרך גם אם הוא רוצה לעשות את השינויים.

זאב בילסקי: אבל הוא לא שעה לשום עצה והחליט על הקמה של ממשלה עם השותפים הטבעיים.

זאב בילסקי: ואז, תראה מה שקרה.

זאב בילסקי: התמנה פה שר חוץ.

זאב בילסקי: אדוני היושב-ראש, יש לך ניסיון.

זאב בילסקי: יש לך ניסיון קצת יותר ממני.

עמיר פרץ: אופוזיציה לוחמת.

זאב בילסקי: כמה פעמים היה מצב ששר חוץ של מדינת ישראל נוסע לניו-יורק לאומות המאוחדות, נושא נאום באו"ם שזה, תאמין לי, היינו קוראים לזה, נאום של השכונה, נאום שלא משקף את דעתו של ראש הממשלה שמינה אותו – חד-משמעי, לא בערך.

זאב בילסקי: באו"ם, אלוהים אדירים.

זאב בילסקי: אתה רוצה, תיסע פה לעיר, תיסע לרעננה, תן איזה נאום שאתה רוצה, יאללה, יהיה בסדר.

זאב בילסקי: באו"ם?

זאב בילסקי: כאשר ממשלת ישראל, שבוע לפני כן הביעה דעה הפוכה.

זאב בילסקי: אתה יודע מה, לפני שבועיים, אדוני היושב-ראש, התבטא שר החוץ – אגב, ברגע שהוא מתמנה לשר החוץ הוא גם שר החוץ שלי, הוא שר החוץ של כולנו – מתבטא שר החוץ בהתבטאויות, שאחר כך ראש הממשלה נאלץ להגיד: זו דעתו הפרטית, הוא לא משקף את דעת הממשלה.

זאב בילסקי: עוד מוסיף ראש הממשלה: רק מה שאני אומר משקף את דעת הממשלה, לא מה ששר החוץ שלי אומר.

זאב בילסקי: אדוני, אני מודה לך שאתה לפעמים עומד פה כחומה בצורה – אולי יחד עם השר בגין, שיצא עכשיו, השר מרידור – בפני חקיקה גזענית.

זאב בילסקי: אני זוכר לפני כמה חודשים, אני נוסע בערב ושומע: חוק נאמנות-אזרחות, מבית היוצר של הליכוד.

זאב בילסקי: עצרתי את האוטו בצד, אמרתי: מה, עכשיו רוצים לעשות חוק נגד כל הערבים במדינת ישראל?

זאב בילסקי: הבנתי, לא.

זאב בילסקי: נגד היהודים?

זאב בילסקי: הבנתי, לא.

זאב בילסקי: אז נגד מי?

זאב בילסקי: נגד כמה אלפי אנשים שבאים לפה על-פי חוק, מתחתנים – באים לפה, אנחנו נחתים אותם על נאמנות.

זאב בילסקי: אדוני היושב-ראש, אתה אולי יודע, ואני בטח יודע, כמה נזק נגרם למדינת ישראל בגלל הצעות חוק שלא יעברו ולא יהפכו לחוקים פה, ורק מביאות אותנו למצב שכל העולם מסתכל עלינו ואומר:

זאב בילסקי: כי מציון תצא תורה – כי מציון יוצאים חוקים גזעניים שלא מביאים שום דבר למדינת ישראל, ועל התזמורת הזאת מנצח ראש הממשלה בנימין נתניהו.

יואל חסון: מילא אם היה מנצח.

יואל חסון: אפילו לא מנצח.

זאב בילסקי: אנחנו הידרדרנו, אדוני היושב-ראש.

זאב בילסקי: אנשים אולי לא שמים לב לזה, אני לא יודע במה הם עסוקים.

זאב בילסקי: תראה מה קורה בדרום-אמריקה.

זאב בילסקי: כל יום מדינה אחרת בדרום-אמריקה מכירה בממשלה הפלסטינית, במדינה הפלסטינית, חד-צדדי.

זאב בילסקי: לא היה דבר כזה.

זאב בילסקי: היו לנו ויכוחים, לא כולם הסכימו אתנו, אבל חד-צדדי?

זאב בילסקי: לפי המידע שברשותי, ראש הממשלה, נודע לו על כך ב"גוגל".

זאב בילסקי: נכנס וראה שבאמת יש עכשיו מדינה בדרום-אמריקה שהחליטה להכיר חד-צדדית – אולי שר החוץ, ואחר כך הוא עדכן את ראש הממשלה, אני לא יודע.

זאב בילסקי: אלוהים ישמור.

זאב בילסקי: צר לי להיות נביא זעם ולהגיד פה, אדוני היושב-ראש, שכיום ישנם דיונים במדינות ידידות לנו באירופה, ולא ירחק היום שאנחנו נקרא ב"גוגל" שיש מדינות נוספות, באירופה, שמכירות חד-צדדית במדינה פלסטינית בגבולות 67'.

זאב בילסקי: מי חלם שאנחנו נגיע לזה שכל העולם יהיה נגדנו?

זאב בילסקי: אני רוצה לייחד כמה מלים לגדולה בידידותיה של מדינת ישראל, לארצות-הברית.

זאב בילסקי: יכול להיות שישנם אנשים שחושבים שזה מובן מאליו: הם ירשמו את הצ'ק, אנחנו נקבל אותו, 3 מיליארד לשנה, קצת "חמקנים", קצת פה, ונקבל.

זאב בילסקי: אדוני היושב-ראש, אני קצת מכיר את הקהילה בארצות-הברית, גם את הקהילה היהודית וגם את הממסד האמריקני.

זאב בילסקי: הולכים וגוברים הקולות בארצות-הברית שרואים במדינת ישראל נטל על הממשל האמריקני.

זאב בילסקי: לא היה ככה בתחילת הדרך.

זאב בילסקי: אנחנו הופכים מנכס לנטל, וזה כתוצאה מההתנהלות של ראש הממשלה מול הגדולה שבידידות מדינת ישראל.

זאב בילסקי: תראה לאן הגענו.

זאב בילסקי: אתה יודע, יש עכשיו טרנד של הדלפת מסמכים.

זאב בילסקי: יש "ויקיליקס", יש חבר'ה אצל הפלסטינים.

זאב בילסקי: היום זה כאן, אתה סורק את הכול, יש לך דיסק-און-קי, והכול – הופ, הולך וזהו.

זאב בילסקי: אני רוצה לספר לך, אדוני היושב-ראש, מה יקרה בעוד בערך חמש, שש שנים: יודלפו המסמכים שנמצאים היום בבית הלבן.

זאב בילסקי: יודלפו המסמכים שנמצאים היום אצל מזכירת המדינה.

זאב בילסקי: ושם יהיה כתוב באדום, מודגש: And never believe the Prime Minister of the state of Israel.

זאב בילסקי: אני אומר לך, שם הם אומרים אחד לשני: אל תאמין לו.

זאב בילסקי: לאן הגענו, אדוני ראש הממשלה, הבאת אותנו לכך שהגדולה בידידות שלנו לא מאמינה לך.

זאב בילסקי: הם לא סומכים עליך, הם כועסים גם על שר הביטחון החדש שלך, שהגיע עכשיו.

זאב בילסקי: תראה מה עשית לנו ועל מה אנחנו מדברים.

זאב בילסקי: אני זוכר את עצמי במלחמת יום הכיפורים, איזו הקלה היתה כשהתחילו להגיע המטוסים מארצות-הברית.

זאב בילסקי: מה לא הביאו לנו – שקי שינה, רובים – – –

ראובן ריבלין: הואיל והפריעו לך, אני נותן לך עוד שתי דקות.

זאב בילסקי: תודה רבה, אדוני.

זאב בילסקי: מה אני זוכר – – –

גלעד ארדן: מי הפריע לו?

ראובן ריבלין: אנשי קדימה.

זאב בילסקי: עכשיו מגיעות לי עוד שתי דקות.

גלעד ארדן: מגיעות לו ארבע.

ראובן ריבלין: למה לך?

ראובן ריבלין: אתה רוצה שאני אוסיף – – –

גלעד ארדן: – – –

ראובן ריבלין: אני אחליט שיהיה ארבע, אני אתן לו ארבע.

ראובן ריבלין: בבקשה.

גלעד ארדן: – – –

ראובן ריבלין: אני לא צריך עזרה.

ראובן ריבלין: בבקשה.

זאב בילסקי: ולכן – – –

גלעד ארדן: אם אתה צריך, תפנה אליו, לא אלי.

זאב בילסקי: ולכן, כשיתפרסמו – – –

גלעד ארדן: הוא הכתף האמיתית.

ראובן ריבלין: אני יכול להבטיח לך שלא אפנה לא אליך ולא אליו.

יואל חסון: העיקר שהאהבה שוררת.

זאב בילסקי: כשית

זאב בילסקי: פרסמו כל אותם מסמכים, אנחנו נתפוס את הראש ונראה איך הגענו למצב שאיבדנו את אירופה, שאיבדנו את דרום-אמריקה, שאנחנו הולכים לאבד את הגדולה בידידות שלנו בגלל התעקשותו של ראש הממשלה, אז אנחנו נתפוס.

זאב בילסקי: הבעיה היא שאז יהיה מאוחר.

זאב בילסקי: ולכן, אני רוצה לסכם, אדוני היושב-ראש, ולהגיד לראש הממשלה כדלקמן: אדוני ראש הממשלה, יש לך שתי אופציות.

זאב בילסקי: אחת, להמשיך – עוד תרגיל, עוד חמישייה, עוד קצת, עוד שם.

זאב בילסקי: אתה יודע מה, יכול להיות שתצליח.

זאב בילסקי: שילמת כל כך הרבה.

זאב בילסקי: האמת שלא הבנתי בהתחלה, כשלקחת לעצמך 40 שרים, לא הבנתי למה אתה עושה את זה; אחר כך הבנתי, אני לומד מהר, אדוני היושב-ראש.

זאב בילסקי: וראיתי.

זאב בילסקי: אתה לוקח 40 אנשים, אתה מנטרל אותם מהרשות – והם כולם שמחים וטובי-לב, לאן הם ילכו, למה שילכו, מה רע להם.

זאב בילסקי: ואתה ממשיך ואתה שורד.

זאב בילסקי: וכולם חשבו עוד חודש, עוד חודשיים, ואתה ממשיך, יכול להיות שתשרוד.

זאב בילסקי: אבל אני מציע לך אופציה אחרת.

זאב בילסקי: אני מציע לך, במקום להיכנס להיסטוריה כמי שדרדר את מדינת ישראל למקום שאנחנו הולכים אליו, בוא תעשה מעשה אמיץ.

זאב בילסקי: תקום, תגיד: רבותי, אני לא יכול ללכת הלאה עם אותם שותפים שאני קבעתי לי, אני לא מאמין שמדינת ישראל, מגיע לה שר חוץ שייסע לאו"ם וייתן שם נאומי שכונה.

זאב בילסקי: אני חושב שלא מגיע לי להיסחט כל שני וחמישי ולשלם לכל שותף עד לכאן על חשבון משלם המסים הישראלי, שהעליתי לו את מחיר הדלק, שקבעתי לו מחירי מים שהוא לא יכול לחיות אתם.

זאב בילסקי: אני מציע לך – תהיה אמיץ.

זאב בילסקי: תיקח החלטה ותבוא, תגיד לעם ישראל: אני החלטתי ללכת לבחירות – –

ראובן ריבלין: תודה.

זאב בילסקי: – – וניתן לעם להחליט.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת עמיר פרץ, אתה מוזמן לנמק את הצעת האי-אמון.

קריאה: – – –

ראובן ריבלין: כן, כך כתוב לי.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת עמיר פרץ.

ראובן ריבלין: ובהזדמנות זאת יש לך אורחים פה.

ראובן ריבלין: אני מברך את קבוצת מי"ר – מכינה ישראלית רוסית – קבוצה של צעירים מרוסיה שבאה לשנה לישראל ומשתכנת בניצנה.

ראובן ריבלין: היום הם האורחים של חבר הכנסת פרץ בכנסת.

ראובן ריבלין: בכנסת לא מוחאים כפיים.

ראובן ריבלין: ברוכים הבאים.

ראובן ריבלין: בבקשה, חבר הכנסת פרץ, אתה תנמק את הצעת אי-האמון של סיעות העבודה ומרצ, שכותרתה: ההידרדרות במעמדה המדיני של ישראל והמשך העמקת הפערים החברתיים.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני.

עמיר פרץ: אדוני היושב-ראש, ראשית, תרשה לי לברך את הקבוצה של החבר'ה המדהימים ממי"ר שנמצאים פה שנה.

עמיר פרץ: אני מאוד מקווה שכולם ייהפכו בקרוב לאזרחי מדינת ישראל.

עמיר פרץ: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, כבוד השר, אומנם ראש הממשלה לא נמצא כאן, אבל אני בהחלט מתכוון לדבר אליו.

עמיר פרץ: חלפו כמעט שנתיים שבהן אני, יחד עם חלק מחברי במפלגת העבודה, שהינו בעל כורחנו בתוך הקואליציה.

עמיר פרץ: לא האמנו במטרותיה, לא האמנו במנהיגיה, ואפילו לכוונותיה לא האמנו.

עמיר פרץ: אדוני ראש הממשלה, ישבנו כמעט שנתיים וקיווינו שיום אחד תגיע ותעמוד כאן נחרץ, כפי שאתה יודע.

עמיר פרץ: רצינו לראות את משק כנפי ההיסטוריה מבשר על הסכם השלום שמשנה את עתידו של האזור כולו.

עמיר פרץ: רצינו לראותך מתעטף ברוח של שכינה, חדור באומץ לב, וחזון בפיך.

עמיר פרץ: אדוני היושב-ראש, לא באתי היום לנהל פולמוס אישי.

עמיר פרץ: לא באתי לנסות ולהעלות את רף החבטות מעל לחגורה, ואפילו לא מתחתיה.

עמיר פרץ: באתי לכאוב את ארצי, ארצי האהובה, שהיא חלומם של הורי ושל משפחתי מדורי דורות, והיא ערש לילדי ותקווה לדורות הבאים.

עמיר פרץ: באתי לומר לראש הממשלה – שחרף חילוקי הדעות בינינו, כל עוד אתה מכהן בתפקידך, אתה גם ראש הממשלה שלי ושל האחרים – כי ראשון בין שווים אתה, וזה מחייב אותך, ומה שמותר לשריך אסור לך.

עמיר פרץ: אדוני ראש הממשלה, כאשר נאמת את נאום בר-אילן, ידעתי שאתה יודע כבר אז את כל הפרטים שפורסמו בימים האחרונים.

עמיר פרץ: חשבתי לעצמי כי מדובר כנראה בטקטיקה.

עמיר פרץ: אמרתי: ראש הממשלה פועל בחוכמה ומטפל בדעת הקהל; לא מתכוון בבת אחת להודיע על ההסכם שבדרך, כדי שלא ייפול על הציבור כרעם ביום בהיר.

עמיר פרץ: ואמרתי לעצמי: הנה, ראש הממשלה אימץ דרך חדשה, כי אם אומרים "כי בתחבולות תעשה לך מלחמה", הנה ראש הממשלה מביא מושג היסטורי חדש: "כי בתחבולות תעשה לך שלום".

עמיר פרץ: היום הסתבר שכל אשר עשית הינו להמציא מכשלות ואבני רחיים שימנעו את תהליך השלום.

קריאה: – – –

עמיר פרץ: אני אגיד לך למה היום.

עמיר פרץ: אדוני ראש הממשלה, אני מאשים אותך בהונאת העם בישראל.

עמיר פרץ: אני רוצה להציג בפני הציבור, בפני חברי הכנסת, כמה עובדות חשובות.

עמיר פרץ: במהלך ינואר ופברואר 2009 הגיעו לביקור בישראל ג'ורג' מיטשל והילרי קלינטון.

עמיר פרץ: שניהם עודכנו על-ידי ראש הממשלה ושרת החוץ על מצב המגעים עם הפלסטינים, כלומר הממשל האמריקני עודכן לפני שהוקמה הממשלה הזאת.

עמיר פרץ: מייד עם הקמת הממשלה – ואני יודע זאת מידיעה – קיבלת אתה, ראש הממשלה, עדכון מלא מראש הממשלה הקודם על המגעים המפורטים, על המפות ועל המפיות.

עמיר פרץ: הכול ידעת.

עמיר פרץ: הוא גם הציע לך כי תציע לממשל האמריקני לדרוש מהצד הפלסטיני תשובות על ההצעות הישראליות שמונחות על שולחנם.

עמיר פרץ: אבל, אדוני ראש הממשלה, ייתכן שנבהלת.

עמיר פרץ: ייתכן שאינך בשל.

עמיר פרץ: אבל ייתכן שאתה פשוט אינך מאמין שיכול להיות פתרון בינינו ובין הפלסטינים.

עמיר פרץ: הכול לגיטימי, אבל תתייצב בפני הציבור, תאמר להם כי המדיניות החדשה היא: כי על חרבנו נחיה לעולם ועד, וכי תפיסת ארץ-ישראל השלמה הופכת שוב למצע הליכוד.

עמיר פרץ: והעם יחליט.

עמיר פרץ: אבל מה עשית באמת?

עמיר פרץ: הטלת למערכה קמפיין של הפחדה מכל עבר.

עמיר פרץ: כשנשאלת אם יש לנו פרטנר, אמרת: לא, אין פרטנר, יש לנו איום אירני.

עמיר פרץ: זה נכון, יש לנו איום אירני, וכולנו תומכים ומגבים את פעולות הממשלה.

עמיר פרץ: ההיערכות של הממשלה בכל הנושאים הקשורים בביטחון ישראל מקבלת תמיכה מלאה מכל הבית הזה.

עמיר פרץ: אבל אתה יודע שחלק מרכזי בהיערכות, בעיקר נגד האיום האירני, הינו מאמץ להפשרת היחסים עם העולם הערבי המתון, והדרך לשם עוברת דרך הסכם השלום עם העם הפלסטיני.

עמיר פרץ: אני רוצה לומר באופן ברור כי אני מתנגד לכל הרעיון של חילופי שטחים וחילופי אוכלוסיות.

עמיר פרץ: אני יודע כי אלה רעיונות שאין להם כל סיכוי.

עמיר פרץ: אני מאמין שהדברים שנודעו לציבור, אין להם כל בסיס.

עמיר פרץ: אני יודע שכל מי שרוצה הסכם אמיתי, מבין שתוצאה של מהלך כזה יכולה להביא לקיפאון, סטגנציה וחוסר תקווה.

עמיר פרץ: אדוני ראש הממשלה, זכותך להציג מדיניות אחרת, אבל חובה עליך לספר את האמת לעם, כי היום אני מאשים בדבר החמור ביותר: בצר לך, אדוני ראש הממשלה, נכנסת לתחרות בלתי נשלטת מול שר החוץ שלך, ולקחת חלק במשחק מסוכן של חיטוט בסכין גסה בעצבים הרגישים ביותר של העם היהודי.

עמיר פרץ: ביחד לקחתם את הערכים שהם קודש הקודשים והפכתם אותם לקרדום פוליטי לחפור בו.

עמיר פרץ: התרתם הכול: רדיפת זרים, רדיפת מיעוטים, רדיפת ארגונים פוליטיים.

עמיר פרץ: אפילו בשאלת הגיור הצבאי שיחקתם משחקים פוליטיים ללא עכבות, ללא קווים אדומים.

עמיר פרץ: אתה יודע שזהו משחק מסוכן, אתה יודע שמדובר בחרב פיפיות, אתה גם יודע ששר החוץ שלך מרשה לעצמו דברים בלתי אפשריים, אבל מה ששר החוץ שלך מרשה לעצמו, לך אסור.

עמיר פרץ: לצערנו, אט-אט עוטף את המדינה ויורד עליה מסך של חושך וגזענות, ואנחנו – אסור לנו לשתוק יותר.

עמיר פרץ: אדוני ראש הממשלה, כדי להתחמק ממהלכים אמיצים וכדי להסתיר מהעם שיש פרטנר, הטלת למערכה את הדבר החשוב ביותר לעם היהודי והפכת אותו למחלוקת.

עמיר פרץ: אתה דורש שהפלסטינים יודיעו שהם מכירים במדינת ישראל כמדינת העם היהודי.

עמיר פרץ: האם זו טקטיקה להפוך אותם לסרבנים ואותך לפטריוט?

עמיר פרץ: שני הסכמי שלום לה, למדינת ישראל, עם מצרים וירדן.

עמיר פרץ: לא נזקקנו לאישורם שאנחנו מדינה יהודית ודמוקרטית, ואיננו זקוקים לאישורם של הפלסטינים כדי לקבוע בעצמנו את אופיה של מדינתנו.

עמיר פרץ: אדוני היושב-ראש, אני יודע כמה אתה רגיש לנקודות האלה.

עמיר פרץ: שמעתי גם אותך אומר מהמיית לבך את הדברים אתמול, שמאז הקמת המדינה אנחנו עוסקים בשאלת זהותה של המדינה היהודית.

עמיר פרץ: התמקדנו בעיקר בשאלה מיהו יהודי, ושאלה זו מכנסת בתוכה סוגיות של דת, לאום ומוצא אתני.

עמיר פרץ: והיום אני רוצה לעסוק לא בשאלת מיהו יהודי אלא מהו יהודי.

עמיר פרץ: שאלה זו לא נוגעת רק לקיום מצוות או לדם הזורם בעורקינו.

עמיר פרץ: היא נוגעת בראש ובראשונה למוסר היהודי, ובוודאי למעשה היהודי.

עמיר פרץ: יהדותה של ישראל הינה הכרעה על נושאים מדיניים וחברתיים.

עמיר פרץ: הראשון, המדיני, מסוכם בפסוק מתהילים שאומר "סור מרע ועשה טוב בקש שלום ורדפהו".

עמיר פרץ: אך יהדותה של ישראל הינה גם הכרעה כלכלית, חברתית.

עמיר פרץ: תורת ישראל מטיפה לערכים סוציאליים שנראים מתקדמים ביותר אל מול הניכור והניצול המתהווים בארצנו.

עמיר פרץ: תורת ישראל מביטה אל הקניין כעל יצר שצריך לרסן אותו, ולכן קבעו חכמים את עניין השמיטה, ללמד ששום דבר לא בבעלותך – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אקוניס, אתה עומד לפני הבמה ומדבר.

ראובן ריבלין: בלתי אפשרי.

עמיר פרץ: – – – ללמד ששום דבר לא בבעלותך, והקניין הציבורי חשוב הרבה יותר.

עמיר פרץ: הכול כפוף לצו החלוקה מחדש – אדמה, סודותיה ומקורותיה, ימה ואוצרותיה.

עמיר פרץ: כל אלה מתנגדים לתרבות השורה בארצנו, של תחרות בלתי מרוסנת, חומרנות בלתי נתפסת, חמדנות מתפרצת, כל אלה צריכים להיות מרוסנים.

עמיר פרץ: איך תוכל לומר, אדוני ראש הממשלה, כי אתה מחזק את המדינה היהודית, כאשר עמך נאנק וזועק תחת הנטל?

עמיר פרץ: כאשר החלשים מוחלשים עוד יותר?

עמיר פרץ: כאשר חולים מוטלים במסדרונות ואין מושיע?

עמיר פרץ: כאשר גזל העובדים בישראל נמשך באמצעות חברות-כוח אדם וספסרי עבודה, שמטופחים על-ידך ועל-ידי שריך?

עמיר פרץ: איך תוכל לומר, אדוני, כי אתה מדבר בשם המדינה היהודית, כאשר אתה בעצמך באופן אישי ניהלת את המערכה נגד למעלה ממיליון עובדים שחיכו להעלאת שכר מינימום?

עמיר פרץ: אתה פיתית ואיימת, והעיקר שיצביעו נגד הסיכוי והתקווה שפיעמה בהם, וגם היום אתה ממשיך בכך.

עמיר פרץ: איך תוכל לדבר, אדוני, בשם הערכים היהודיים, כשגם מים הפכו למצרך יקר וקשה להשגה?

עמיר פרץ: איך תוכל לדבר בשם המדינה היהודית כאשר מעמד הביניים הולך ונעלם?

עמיר פרץ: אם היינו צריכים לתת דוגמה לניכור כלפי מעמד זה, הנה הוספתם על גבו את עליית מחירי הדלק, תוך שימוש בתירוץ עלוב של הנהגת מס הכנסה שלילי, שכולנו יודעים שהוא בסך הכול אתנן למעסיקים, שהממשלה תשלם במקומם את מה שהם חייבים לעשות בעצמם.

עמיר פרץ: איך תוכל לדבר בשם הערכים היהודיים כאשר בכל יום הסיכוי של זוג צעיר לרכוש דירה הולך ומתרחק?

עמיר פרץ: איך תוכל, אדוני, לדבר בשם הערכים היהודיים כאשר נכים נאנקים, עיוורים נאבקים כל שנה על מעמדם?

עמיר פרץ: תושבי קו העימות, שעומדים כגיבורים עבור כולנו, צריכים להיאבק מול הממשלה על זכויותיהם?

עמיר פרץ: איך, אדוני ראש הממשלה, אתה מתפאר, כמנהיג מדינה שרק הולכת ומתעשרת ומתעשרת אך מנגד אזרחיה הופכים חלשים יותר ועניים יותר?

עמיר פרץ: זאת אינה המדינה הציונית של הרצל, זה גם אינו החזון הליברלי של ז'בוטינסקי.

ראובן ריבלין: אני מוסיף לך, כמו לקודמך, שתי דקות, אבל בכך תצטרך לסיים.

עמיר פרץ: בסדר.

עמיר פרץ: אדוני ראש הממשלה, העם היהודי הוא עם למוד סבל, והזיכרון הלאומי שלנו מתחבר אל הטרגדיות שעבר עמנו – חורבן בית ראשון, בית שני, הגזירות באירופה, "סופות בנגב", מאורעות תרפ"ט ועוד ועוד, עד לשואה הנוראה במלחמת העולם השנייה.

עמיר פרץ: אך גם עמנו שהגיע מכל התפוצות בעולם, וגם שארית הפליטה, שבנתה את הארץ, לא הטיפו מעולם לשנאה בין ערבים ליהודים.

עמיר פרץ: ההיסטוריה של עמנו נכתבה בדם ובכאב, ובצדק שמים את המשקל המרכזי באתוס היהודי של הטרגדיות והמשברים, אך לתוך אלה תמיד האירו זרקורים של גילויים אנושיים וחשובים, אנשים כמו ראול ולנברג, אוסקר שינדלר ועוד רבים אחרים.

עמיר פרץ: אני יודע כי אני מדבר בניגוד לרוח השלילית החדשה הנושבת בארצנו, אולי בניגוד לכללי הנאמנות החדשים שרוצים להכתיב לנו, אך אני מרגיש מספיק חזק ביהדותי, מספיק חזק בערכי.

עמיר פרץ: אני מרגיש שאני מחויב לומר לנוער הגדל בארץ הזאת כי יש גם דברים אחרים.

עמיר פרץ: אדוני, אני רוצה לסיים בסיפור אישי ואנושי, שיחבר את הכול לכאב הגדול שאני מביע היום.

עמיר פרץ: מייד לאחר מלחמת ששת הימים נהגו נשות שדרות, אמותינו, בכל יום שלישי לעלות על משאית לעזה.

עמיר פרץ: היו מורידים אותן ב-08:00 בשוק.

עמיר פרץ: הן היו קונות את כל צורכיהן ובשעות הצהריים היו מחזירים אותן הביתה.

עמיר פרץ: יום אחד מזעיקים אותי מבית-הספר ומודיעים לי כי אמי, זכרה לברכה, נפצעה בעזה, זרקו עליה בקבוק תבערה.

עמיר פרץ: אחר כך הסתבר כי אחד הערבים שעמד לידה בעט בבקבוק, ורק בשל כך לא נפצעה קשה מדי.

עמיר פרץ: והנה, אמא מרוקנית, שומרת מצוות, עובדת קשה לפרנסתה, המודל האולטימטיבי לסטריאוטיפ הישראלי של הקצנה, ודווקא ממנה שמעתי כל חיי רק דברי הטפה ושלום.

עמיר פרץ: תמיד תמהה על כי איננו מצליחים להגיע להסדר עם שכנינו הערבים.

עמיר פרץ: יום אחד התעקשתי שהיא תספר לי מאיפה זה בא, והיא סיפרה לי כי בעיירה שבה נולדתי במרוקו, בוז'אד, התקיימו יחסים טובים ותקינים בין יהודים לערבים.

עמיר פרץ: אבי זכרו לברכה, שהיה ראש הקהילה, קיים יחסי מסחר עם התושבים המקומיים, ואף היה שותף בבעלות על תחנת דלק.

עמיר פרץ: והנה, ביום שבת, 20 באוגוסט 1955, פרצו לעיירה ליסטים ופורעים, שנעזרו בצעירים מקומיים קיצוניים.

עמיר פרץ: סבו של שאול עמור, זכרו לברכה, שהיה ראש עיריית מגדל-העמק, חבר כנסת ושר בישראל – סבו מאיר עמור, זכרו לברכה, שיצא מהתפילה מבית-הכנסת, לא הספיק להגיע לביתו וכמה צעירים משולהבים הפילוהו ארצה, חבטו בראשו והרגוהו.

עמיר פרץ: אותה קבוצה של פורעים ניסתה לפרוץ אל עבר השכונה היהודית, אך כאן מצאו שכנים רבים שהגנו עלינו בגופם.

עמיר פרץ: אמי סיפרה לי איך שכנינו העלו אותנו לעליית הגג ושם הסתירו אותנו עד שנרגעו הרוחות.

עמיר פרץ: לכן היא אמרה לי: תמיד תשפוט את בני-האדם קודם כול כבני-אדם ורק אחר כך תבדוק את דתם ואת מוצאם.

עמיר פרץ: אני רוצה שנזכור כי בכל מקום שנתגלו סימנים של סכסוך ושנאה, התגלו גם סימנים של סובלנות ואחווה.

עמיר פרץ: על כך אני רוצה שנחנך את ילדינו.

עמיר פרץ: קל להטיף למחלוקות, להתחבר לקיצוניות – –

ראובן ריבלין: נא לסיים.

עמיר פרץ: אני מסיים.

עמיר פרץ: – – לשעבד את עתידנו תחת המעטה של הפחד והנרדפות, אך אנו מדינה עצמאית חזקה, שרק עוצמתנו המוסרית תכריע את עתידנו.

עמיר פרץ: אני קורא לכל שוחרי השלום, הסבלנות והסובלנות, כל מתנגדי האלימות, כל המאמינים בצדק חברתי, כל המאמינים בערך האדם באשר הוא אדם, לעשות מעשה בדרך דמוקרטית, לפני שיהיה מאוחר מדי.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אני הייתי מאוד ליברלי בזמן, משום שכדם בעורקיך זרמו כל אותם הגנים של אופוזיציה, שאתה היית מדכא אותם שנתיים, ולכן נתתי לך.

עמיר פרץ: תודה, אדוני.

עמיר פרץ: אני מודה לך, אדוני.

אברהם מיכאלי: זה נקרא לא לחסום שור בדישו.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אני מזמין את השר גלעד ארדן לעלות ולהשיב בשם הממשלה.

ראובן ריבלין: רבותי, השר גם ישמח לשמוע שביציע האורחים נמצאים כ-120 איש, גמלאים מחדרה ומרחובות.

ראובן ריבלין: אני מברך אותם בבואם לכנסת.

ראובן ריבלין: ברוכים הבאים.

נסים זאב: אדוני צריך לחייב את האופוזיציה להישאר ולשמוע את התשובה.

ראובן ריבלין: אם הייתי יכול לחייב מישהו להישאר פה, הייתי אומר להם שביום הולדתה של הכנסת כדאי שחברי הכנסת ישתתפו.

ראובן ריבלין: אני יכול רק לפתוח את הישיבה ולסיים אותה, זה הכול.

ראובן ריבלין: אני לא יכול לחייב איש מחברי הכנסת להישאר בה.

ראובן ריבלין: זה הציבור ישפוט, ויחליט אחר כך את מי מחברי הכנסת הוא רוצה פה.

ראובן ריבלין: בבקשה, כבוד השר.

גלעד ארדן: אדוני היושב-ראש, תודה, כמו בכל שבוע, אני אפילו גאה לייצג את ממשלת ישראל בתגובה להצעות האי-אמון, בדרך כלל של קדימה, הפעם גם של סיעת העבודה החדשה בראשותו של מיכה חריש; זה מעיד על "החדשה".

גלעד ארדן: אני מקווה שהפעם חברת הכנסת לבני, יושבת-ראש האופוזיציה, לא יצאה החוצה כמנהגה – שקשה לה לשמוע ביקורת שנאמרת בפניה.

גלעד ארדן: אולי היא מיהרה יותר להציג את עמדותיה בישיבת הסיעה של ישראל ביתנו, אולי זאת הסיבה שהיום היא עזבה.

גלעד ארדן: כי מסתבר שלאחר כל ההלקאות את ליברמן ואת עמדותיו, שנמשכו גם היום, כאן, על הדוכן, מסתבר, חבר הכנסת בילסקי, שיושבת-ראש האופוזיציה דווקא חולקת רבות מההשקפות עם יושב-ראש ישראל ביתנו.

גלעד ארדן: כנראה לא בכדי חיים רמון – אני לא זוכר אם תפקידו נשיא קדימה או יושב-ראש מועצת קדימה, סליחה, לא אפגע בתאריו המכובדים – אבל לא בכדי, בזמן המשא-ומתן הקואליציוני, שבו הוא ניסה בכל דרך לפתות את יושב-ראש ישראל ביתנו – לא בכל דרך, אני מניח, בדרכים פוליטיות – לפתות את יושב-ראש ישראל ביתנו להצטרף לקואליציה בראשות לבני, הודיע לתקשורת כי ב-90% מהנושאים ישראל ביתנו וקדימה רואות עין בעין.

גלעד ארדן: כנראה ההסתמכות של יושב-ראש מועצת קדימה היתה גם על העמדות, והוא ידע – אנחנו כמובן לא, אבל באדיבות "אל-ג'זירה" גם אנחנו יודעים – שהעמדות של הגברת לבני בנושאים העקרוניים ביותר אינן רחוקות כברת דרך רחוקה מאוד מעמדותיו של יושב-ראש ישראל ביתנו.

גלעד ארדן: לכן הייתי מציע, ידידי שאני מאוד מעריך, קצת להיזהר בשותפים שלכם בעבר – –

חיים אורון: אדוני השר, אדוני השר.

גלעד ארדן: – – שהרי ישראל ביתנו היתה שותפה אמיצה, עד שהחליטה לפרוש מיוזמתה מהקואליציה שבה הגברת לבני כיהנה כממלאת-מקום ראש הממשלה, ולכן לא כדאי למהר כל כך ולפגוע בהם בצורה כל כך בוטה.

חיים אורון: אדוני השר.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת ארדן, אתה רוצה לשמוע שאלה?

ראובן ריבלין: אם לא אני – – –

גלעד ארדן: לא, אני לא מעוניין.

ראובן ריבלין: לא.

ראובן ריבלין: מצטער, חבר הכנסת אורון, הוא לא עונה על שאלות.

ראובן ריבלין: הוא לא בשעת שאלות.

חיים אורון: איפה הליכוד?

ראובן ריבלין: כרגע הוא עונה בשם הממשלה, לא בשם הליכוד.

גלעד ארדן: אבל, אדוני היושב-ראש, אני חייב לומר שוב ושוב, ולחזור על ההיגד הזה בכל שבוע.

גלעד ארדן: לאט-לאט, אני חושב, אולי גם סיעות האופוזיציה יבינו מה אני אומר.

גלעד ארדן: ומה שאני אומר הוא, שהצעות האי-אמון האלה הן בסך הכול ובסופו של דבר הצעות אי-אמון בעצמכם.

גלעד ארדן: או בעצמכם – כי את רוב הדברים שאתם מתארים כאן אתם יזמתם, אתם גרמתם להם, וזה תמיד בבחינת אבן שזרק טיפש לבאר – – –

רוחמה אברהם-בלילא: אתה צריך לברר, אתה יודע למה?

רוחמה אברהם-בלילא: אתם שנתיים בשלטון.

רוחמה אברהם-בלילא: אדוני השר, אתם שנתיים בשלטון.

גלעד ארדן: אני לא משווה, זה פשוט ככה הניב – אבן שזרק טיפש, אלף חכמים לא יצליחו להוציא.

גלעד ארדן: ואם הם מצליחים, אז זה לוקח להם יותר זמן מאשר שנתיים – או שהאי-אמון שלכם זה בציבור, שאתם מניחים שהציבור איבד את זיכרונו ולא זוכר מאיפה הגיעו כל הרעות הללו על מדינת ישראל.

יואל חסון: למה לא תיקנתם?

יואל חסון: שנתיים אתם בשלטון.

גלעד ארדן: אני מקווה שחברי הכנסת של קדימה לא חושבים שבנימין נתניהו והממשלה אחראים לכך שלא יורד גשם, או שבנימין נתניהו אחראי לכך שמתקני ההתפלה, שלהם יש מחיר כבד בקרקע ובחשמל, וגורמים לכך שמחירי המים בישראל עולים – –

רוחמה אברהם-בלילא: הבעיה, שמה שאתם עושים – הנכדים שלנו יסבלו.

רוחמה אברהם-בלילא: הנכדים שלנו עוד יסבלו.

גלעד ארדן: – – אני מקווה שאתם לא חושבים שבנימין נתניהו, שאני מייחס לו תכונות מנהיגותיות מהמדרגה הראשונה – – –

ראובן ריבלין: חברת הכנסת רוחמה אברהם, הוא עונה עכשיו לבילסקי.

רוחמה אברהם-בלילא: לא שנתיים צריך לתקן – –

ראובן ריבלין: הוא עונה לבילסקי.

רוחמה אברהם-בלילא: – – דור שלם לא יתקן את מה שאתם עושים.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת רוחמה אברהם – – –

רוחמה אברהם-בלילא: דור שלם לא יתקן.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת אברהם, הוא עונה עכשיו על הצעת אי-אמון שאתם הגשתם.

ראובן ריבלין: הוא עונה לחבר הכנסת בילסקי.

ראובן ריבלין: מה, את רוצה להתקיף אותו על מה שהוא אומר?

רוחמה אברהם-בלילא: לא רוצה להתקיף.

רוחמה אברהם-בלילא: רק שנתיים בממשלה.

רוחמה אברהם-בלילא: הוא שר.

ראובן ריבלין: אבל את נואמת נאום יותר ארוך מעל הבמה.

רוחמה אברהם-בלילא: שנתיים הוא צריך – – –

ראובן ריבלין: חברת הכנסת רוחמה אברהם, מספיק.

יואל חסון: קשה לשמוע את הדברים האלה.

ראובן ריבלין: קשה – תצא החוצה, או אל תגיש הצעת אי-אמון.

ראובן ריבלין: מה אתם חושבים לכם, שאתם תאמרו והממשלה תשתוק?

יואל חסון: איך לא קשה לו להשמיע?

ראובן ריבלין: אתה שמעת איזה בליסטראות נשלחו לכיוון הממשלה?

ראובן ריבלין: יכול להיות שהן צודקות, יכול להיות שהן לא צודקות.

ראובן ריבלין: זכותה של הממשלה להשיב.

ראובן ריבלין: קשה לך לשמוע.

יואל חסון: קשה.

יואל חסון: גם לעם קשה.

ראובן ריבלין: קשה לעם – העם יחליט.

ראובן ריבלין: תאמין לי, אתה תנאם מכאן.

יואל חסון: אם היה להם אומץ, הם היו נותנים לעם להחליט, אבל אין להם אומץ לבוא בפני העם.

יואל חסון: הם עושים קומבינות – – –

ראובן ריבלין: בסדר גמור.

ראובן ריבלין: אני מציע לך להקשיב – –

יואל חסון: קשה לך להיות יושב-ראש?

ראובן ריבלין: – – אני מציע לך להקשיב לרחשי לב העם.

ראובן ריבלין: בבקשה.

גלעד ארדן: בכל אופן, אדוני היושב-ראש, לגבי המים, מי שלא טיפל, מי שהותיר את המדינה במחסור אדיר ובלי לתת את המענה והטיפול הראוי, והותיר את הבעיה לטיפולנו, היה קדימה.

גלעד ארדן: וכאשר מדברים על מצוקת הדיור, על אחת כמה וכמה.

גלעד ארדן: ממשלת קדימה היא שקיבלה את ההחלטה לא – – –

רוחמה אברהם-בלילא: שנתיים אתם בשלטון.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת רוחמה אברהם, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

רוחמה אברהם-בלילא: שנתיים זה הרבה זמן כדי לשנות דברים.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת רוחמה אברהם, אני קורא אותך לסדר.

ראובן ריבלין: בבקשה.

יואל חסון: בשנתיים האחרונות אנחנו העלינו את הדלק?

ראובן ריבלין: חבר הכנסת יואל חסון, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

יואל חסון: אנחנו העלינו את הדלק?

ראובן ריבלין: חבר הכנסת יואל חסון, קראתי לך לסדר.

ראובן ריבלין: בבקשה.

גלעד ארדן: צר לי מאוד שחברי הכנסת של קדימה לא יודעים שפרויקטים להתפלת מים או פרויקטים של דיור הם לא דברים שנבנים בן-לילה.

גלעד ארדן: יכול להיות שכפי שהם חושבים ששלום אפשר לייצר בן-לילה – כמובן כאשר ההגה של השלטון הוא בידי אחרים.

גלעד ארדן: כשזה בידם, במקום שלום באות שתי מלחמות.

גלעד ארדן: אבל קל מאוד להסביר לציבור ולנסות להוליך אותו שולל, כאילו כל הדברים הללו, ניתן לפתור אותם בן-לילה.

גלעד ארדן: גם באשר למצוקת הדיור אני קובע חד-משמעית שמי שאחראי למצוקה זו ממשלת קדימה הקודמת, שלא ראתה את הביקושים הגדלים, הקפיאה תוכניות רבות של אלפי יחידות דיור, ובעצם גלגלה את הבעיה לפתחנו, והממשלה הנוכחית מתמודדת אתה וגם תיתן לה פתרון עד סוף הקדנציה הזאת.

גלעד ארדן: אבל עכשיו, אדוני היושב-ראש, אני, ברשותך, רוצה להתמודד עם – אני ביקשתי הרי שהסיעות, לפחות בשם שהן מכנות את הצעות האי-אמון – נוכל להתכונן, לפחות במעט, כדי לתת מענה.

גלעד ארדן: אם כן, סיעת קדימה קראה להצעת האי-אמון שלה כך: "נתניהו קונה שלטון בכסף ומדרדר את הפוליטיקה בישראל לשפל חדש".

גלעד ארדן: שמעו, שמעו.

גלעד ארדן: נתניהו קונה שלטון בכסף.

גלעד ארדן: אז קודם כול נשאל את הציבור אילו אסוציאציות מעוררים בו השמות הבאים: אהוד אולמרט, אברהם הירשזון, חיים רמון, גלעד שרון, שלומי לחיאני, דן חלוץ.

גלעד ארדן: אני יכול להמשיך בעוד כמה שמות.

יואל חסון: אולי תגיד משה קצב?

גלעד ארדן: אבל כיוון שזה הרי לא מקובל, כי בפוליטיקה אחד דואג לשני, ולא יפה, פוגשים אחד את השני במסדרון, לא נעים להגיד.

גלעד ארדן: אני – – –

ראובן ריבלין: גם לא כדאי להזכיר אנשים – אלא אם כן חלילה הם הורשעו – לא כדאי להזכיר אנשים שלא יכולים לענות.

רחל אדטו: איפה משה קצב?

גלעד ארדן: אדוני, תסלח לי; תסלח לי, באמת, אדוני היושב-ראש.

גלעד ארדן: אני מבקש ממך לתת לי לומר את טיעוני.

גלעד ארדן: כשהם קוראים לזה "קונה שלטון בכסף" – אני לא זוכר שנתניהו הורשע בקניית שלטון בכסף, והנשיאות מאשרת את השם.

ראובן ריבלין: אבל אתה עונה להם.

ראובן ריבלין: אבל למה לך לענות להם עם אנשים שלא נמצאים?

גלעד ארדן: אולי מחר יהיה כתוב: "הגברת לבני שודדת בנקים בלילות", ואדוני יאשר את זה ויגן עליה גם.

ראובן ריבלין: – – – אמר לגברת לבני.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת – תשמע, השר ארדן.

גלעד ארדן: אני שומע.

ראובן ריבלין: יש לי כבוד לממשלת ישראל.

ראובן ריבלין: תמשיך בבקשה לומר מה שאתה רוצה.

גלעד ארדן: גם לי יש כבוד אליך.

ראובן ריבלין: אל תיתן לי כבוד.

ראובן ריבלין: אל תיתן לי כבוד.

גלעד ארדן: אז אל תיתן לממשלה כבוד.

ראובן ריבלין: אל תשלח אותי לבר-און לקבל כבוד.

ראובן ריבלין: אינני צריך כבוד לא ממך ולא ממנו.

ראובן ריבלין: עכשיו תמשיך לדבר.

ראובן ריבלין: מה שאתה רוצה – תדבר.

יואל חסון: גם הם לא הורשעו בכסף.

יואל חסון: אל תטעה פה.

ראובן ריבלין: אני הערתי לך הערה, שלא נהוג לדבר על אנשים שאינם יכולים לענות.

גלעד ארדן: גם לא נהוג להוציא דברים מהקשרם, ואתה הוצאת את דברי מהקשרם.

גלעד ארדן: אני לא אמרתי שהם הורשעו, אני אמרתי – –

ראובן ריבלין: הואיל ואתה לא מוגבל בזמן, דבר.

גלעד ארדן: – – שמי שמאשים את ראש הממשלה בקניית שלטון בכסף, שזאת עבירה פלילית, אדוני היושב-ראש, לא יכול להגיד את זה כאשר אצלו יש אנשים שמואשמים, שנחקרים, שנמצאים בהליכים פליליים.

גלעד ארדן: לא הוצאתי מפי את המלה שמישהו מהם הורשע, ואדוני לא יכניס לי את זה לפה גם.

ראובן ריבלין: טוב, טוב.

גלעד ארדן: אז שלא ישתמע מדברי אדוני כאילו אני אמרתי את זה.

רחל אדטו: קצב היה בליכוד.

יואל חסון: ויש גם אנסים.

יואל חסון: קניתם שלטון בכסף.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת חסון, אני קורא אותך לסדר פעם שנייה.

ראובן ריבלין: מספיק כבר פה.

ראובן ריבלין: אתם חושבים שהכנסת זאת אסקופה נדרסת של הרגליים שלכם?

ראובן ריבלין: אתם חושבים באמת שהעם בחר אתכם שכל הזמן תפריעו בכנסת?

ראובן ריבלין: אדוני השר, לא תופרע אפילו לשנייה אחת.

ראובן ריבלין: בבקשה.

גלעד ארדן: תודה, אדוני.

גלעד ארדן: כאשר סיעה נוטה לאפשר לעצמה לדבר בצורה הבזויה ביותר על ראש ממשלה, על שר ביטחון, היא צריכה לצפות לכך שגם את מעלליה או את מה שהיא נחשדת או את הדברים שבהם היא מואשמת – גם הם יוזכרו כלפיה בלי כחל ושרק, בעיקר כשכל שבוע אנחנו חווים כאן באמת גימיקים שמבזים את הכנסת ומורידים אותה.

גלעד ארדן: אם מדברים על דרדור הפוליטיקה בישראל לשפל חדש, אז מי שמגיע לכאן עם תרסיסים ועם מסכות ועם כל מיני גימיקים של גן-ילדים מבית-מדרשו של איזה פרסומאי או יחצן, הוא האחרון שיכול לדבר על דרדור הפוליטיקה בישראל לשפל חדש, עם כל הכבוד.

גלעד ארדן: בואו נדבר גם על עניינים מהותיים, ולא רק עניינים של גימיקים.

גלעד ארדן: אתם מדברים על קניית שלטון.

גלעד ארדן: תתביישו לכם, כי מי קנה שלטון?

גלעד ארדן: אני זוכר כאן את אותם לילות, שהיתה ממשלה בגודל אחד, ובבוקר התעוררנו עם עוד שרים וסגני שרים בסיטונות, שהמטרה שלהם היתה אחת ויחידה: להכשיר את גירוש תושבי גוש-קטיף מבתיהם, בניגוד למנדט שאתם קיבלתם אז מבוחרי הליכוד.

גלעד ארדן: אתם מדברים – או הגברת לבני, יושבת-ראש האופוזיציה, מדברת על אובדן דרך, על נטישת מורשת, על נטישת הדרך.

גלעד ארדן: מאיפה נולדה קדימה?

גלעד ארדן: מאיפה היא נוסדה?

גלעד ארדן: הרי מפלגת קדימה נוסדה מפורשי ליכוד ופורשי עבודה, שהחליטו להקים מפלגה, שכפי שחבר הכנסת שטרית אמר והתגאה אז, יחד עם רובכם, תרמילה האידיאולוגי ריק.

גלעד ארדן: אמרתם: איזה כיף ללכת ברחוב, אין לנו מחויבות אידיאולוגית לשום דרך.

גלעד ארדן: אפשר לתמוך במה שהסקרים אומרים, במה שיחצן כזה או יחצן אחר אומר לנו ששווה לתמוך.

גלעד ארדן: דיברתם גבוהה גבוהה על השלום, ואתם ממשיכים כאן לדבר על שלום ובידוד מדיני.

גלעד ארדן: איך קרה שבשלוש השנים שניהלתם את מדינת ישראל, במקום שלום קיבלנו שתי מלחמות?

גלעד ארדן: איך זה קרה?

גלעד ארדן: מלחמה אחת בצפון, שאת תוצאותיה, דרך אגב, ואת סיומה ואת דרך ניהולה, מלבד הכישלון בעורף – אולי זה יום סימבולי, יום שבו מוכתר ראש ממשלה מטעם ה"חיזבאללה" בלבנון, ואולי תזכירו את זה ליושבת-ראש האופוזיציה שלכם, שהובילה בגאון רב את הניהול של המשא-ומתן שהסתיים בהחלטה 1701; ובדרום, כאשר אתם הרי אלו שתמכתם כל כך בקונספציה של הנסיגה החד-צדדית, והגירוש והנסיגה החד-צדדית מגוש-קטיף, ושה"חמאס" לא יעלה לשלטון, אז הנה התוצאה שאנחנו מקבלים היום, שה"חמאס" שולט באופן חסר תקדים ברצועת-עזה, וכל תהליך שלום שנרצה לנהל היום, כמובן נמצא תחת העננה הזו, שהסכם כלשהו אם אי-פעם יושג, יהיה רק עם חלק מהעם הפלסטיני ולא עם כולו.

גלעד ארדן: אז אני שואל אתכם, וזו שאלה רטורית, חברי חברי הכנסת: כשאתם מדברים על לקדם שלום, ואתם מדברים על דרדור המצב המדיני, אל מי אתם מדברים?

גלעד ארדן: מאיפה הגיע אלינו דוח-גולדסטון?

גלעד ארדן: האם דוח-גולדסטון לא הגיע בעקבות המצב שאתם יצרתם ברצועת-עזה, שבעקבות אלפי הטילים שבאו אחרי הנסיגה החד-צדדית נאלצתם לצאת למבצע "עופרת יצוקה"?

גלעד ארדן: מדוע אנחנו נאלצים היום להגן על הגברת לבני מפני צווי מעצר באירופה, ועל קציני צה"ל?

יואל חסון: עשתה מה שנכון למדינת ישראל – – –

גלעד ארדן: כיוון שדוח-גולדסטון שהגיע אלינו בעקבות הקונספציה המדינית שאתם תמכתם בה – אתם תמכתם בה, אתם הבאתם אותה – אז אל תטיפו לנו על דרדור מדיני או על בידוד מדיני של מדינת ישראל.

גלעד ארדן: והנה, היום יש לנו ספין חדש; מה הספין החדש?

גלעד ארדן: יש הדלפה מ"אל-ג'זירה", עליהם תהיה משענתכם, וב"אל-ג'זירה" נחשפו השיחות הרבות והוויתורים המפליגים שיושבת-ראש האופוזיציה וראש הממשלה לשעבר אולמרט היו מוכנים לעשות כלפי הפלסטינים.

גלעד ארדן: והנה הנה, כמובן, כל התקשורת מתגייסת לנושא.

גלעד ארדן: במקום להציג את הוויתורים המפליגים שגם הם לא הביאו לשלום, מה הנרטיב החדש, השקרי, שרוצים למכור לעם ישראל?

גלעד ארדן: הנה ההוכחה: יש לנו פרטנר לשלום.

גלעד ארדן: תראו איזה יופי.

גלעד ארדן: מה היה חסר?

גלעד ארדן: איך המרחק קטן?

גלעד ארדן: מה היה חסר בסך הכול שהגברת לבני תוותר גם על אריאל, נכון?

גלעד ארדן: גם על גבעת-זאב, גם על אפרת – –

יואל חסון: אתה יודע שזה לא נכון.

גלעד ארדן: – – גם על מעלה-אדומים, גם על ההכרה בישראל כמדינה יהודית.

גלעד ארדן: תוסיף עוד קצת פליטים כל שנה, והנה יש שלום.

יואל חסון: – – – לא ויתרה על אריאל, זה שקר.

גלעד ארדן: – – –

ראובן ריבלין: מספיק, חבר הכנסת חסון, מספיק.

גלעד ארדן: מה?

גלעד ארדן: מה הבעיה?

ראובן ריבלין: מספיק.

ראובן ריבלין: מותר לו לעשות מה שהוא רוצה על הבמה, ובלבד שלא יפגע בכנסת.

גלעד ארדן: ועכשיו – – –

יואל חסון: אבל לא מותר לו לשקר.

ראובן ריבלין: הוא עונה.

ראובן ריבלין: שמע, אתה – – –

יואל חסון: לא מותר לו לשקר.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת חסון.

יואל חסון: לא מותר לו לשקר.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת חסון.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בילסקי דיבר פה בצורה חריפה ביותר, אבל בכבוד לכנסת, לא בכבוד לראש הממשלה.

ראובן ריבלין: משיב לו השר על האשמה חמורה שאתם מאשימים.

ראובן ריבלין: ביקשתי ממנו: תספר לקדימה על מעלליה, אל תדבר רק על אנשים שלא יכולים להתגונן היום.

ראובן ריבלין: הוא על קדימה יכול.

יואל חסון: מדבר על לבני – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת חסון, אתה אפילו לא שמעת.

ראובן ריבלין: לא טרחת לבוא לשמוע מה שאומר בילסקי.

יואל חסון: לא נכון.

יואל חסון: למה אתה אומר?

ראובן ריבלין: אבל חלק מהזמן היית עסוק עם המזכירה.

ראובן ריבלין: אני שמעתי כל מלה של בילסקי.

ראובן ריבלין: אני שמעתי כל מלה של בילסקי.

יואל חסון: שום דבר לא נסתר מעיניך.

יואל חסון: שום דבר לא נסתר מעיניך.

ראובן ריבלין: אני שומע כל מלה שאומרים פה.

ראובן ריבלין: הנאום של בילסקי, שנאמר בכבוד, בכבוד לכנסת, היה קשה מאוד כלפי הממשלה וראש הממשלה.

ראובן ריבלין: תשאל אותו, הוא יאשר את זה.

ראובן ריבלין: הוא גם, דרך אגב, מראש אמר את זה בהוראות, בהצגת – – –

גלעד ארדן: הוא אמר:

גלעד ארדן: אם היו אומרים לי לפני כמה שנים – –

ראובן ריבלין: לא הייתי מאמין שאני אומר את הדברים.

גלעד ארדן: – – שאני אומר את הדברים האלו עכשיו, לא הייתי מאמין.

ראובן ריבלין: עכשיו אתה רוצה באמת – – –

יואל חסון: – – –

גלעד ארדן: זה כדי להוכיח שדרדרנו אתכם לשפל חדש.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת חסון, אני מבין שקיבלת, שקיבלת – – –

יואל חסון: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת חסון, אני מבין שקיבלת או נטלת על עצמך את תפקיד מצליף הסיעה.

ראובן ריבלין: אתה יכול להצליף בסיעה, אתה לא יכול להצליף בכנסת, ואני אדאג לכך שלא תצליף בה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: מרגע זה סיימת את מכסת קריאות הביניים.

ראובן ריבלין: בבקשה.

גלעד ארדן: אז כאשר אתם מנסים למכור היום לעם את הנרטיב השקרי החדש, כאילו יש פרטנר, ואו-טו-טו, אם רק הבחירות לא היו מוקדמות – אנחנו זוכרים את הנסיבות, גם, שהן הוקדמו, כמובן; כן, את זה שוכחים.

גלעד ארדן: לא זכור לי שהיה רוב לליכוד כבר אז, באותה ממשלה, נדמה לי שהיו נסיבות אחרות שגרמו לראש הממשלה מטעמכם להתפטר.

גלעד ארדן: אבל כאשר אתם מדברים שוב על הנרטיב השקרי, כאילו או-טו-טו היה אמור להיות שלום, וכנראה זו הסיבה שבגללה אתם מפצירים בפלסטינים לא לקדם או לא לחזור לשולחן המשא-ומתן – לא אתם, יושב-ראש מועצת קדימה חיים רמון – – –

יואל חסון: – – – ממחזר דברים שלא קשורים.

גלעד ארדן: מיחזור זה המטלה הציבורית שלי, חברי, אבל אני בהחלט אמחזר דברים שנאמרו בצורה מאוד ברורה ולא נתבעה בגינם דיבה.

גלעד ארדן: ולכן, אני מסתמך עליהם, על הפרסום של איילה חסון, שלפיו יושב-ראש מועצת קדימה נפגש עם בכירים פלסטינים במלונות מזרח-ירושלמיים, ואומר להם לא לחזור לשולחן המשא-ומתן, כי ברגע שהגברת לבני – אם היא תחזור לשלטון, הוויתורים שהיא תקבל או שהרשות הפלסטינית תקבל מכם יהיו הרבה יותר מרחיקי לכת, מה שכנראה נכון.

גלעד ארדן: אבל סוף-סוף הנרטיב האמיתי, שצריך ללמוד ממנו, מהפרסומים של "אל-ג'זירה", הוא כדלהלן: ככל הנראה אתם ויושבת-ראש האופוזיציה מתכוונים לוותר על מעלה-אדומים, לוותר על אריאל, לוותר על אפרת, לוותר על גוש-עציון, לוותר על ההכרה בישראל כמדינת הלאום.

יואל חסון: אבל זה לא נכון, אתה משקר.

גלעד ארדן: זאת הערכה שלי, חבר הכנסת חסון.

גלעד ארדן: אי-אפשר לשקר בהערכה.

גלעד ארדן: זאת ההערכה שלי.

גלעד ארדן: אני מציג אותה בפני עם ישראל ובפני הכנסת.

גלעד ארדן: אני מציב כאן תמרור אזהרה.

גלעד ארדן: אתם מבינים מפרסומי "אל-ג'זירה" שיש פרטנר בצד הפלסטיני, ואילו אני מבין מכך שאם לאחר – –

יואל חסון: – – – שמרנו על מעלה-אדומים.

יצחק וקנין: חבר הכנסת חסון.

יצחק וקנין: חבר הכנסת חסון, אתה יודע, לי יש פחות סבלנות – – –

גלעד ארדן: – – המקסימום שהייתם מוכנים לתת לפלסטינים וזכה לסירוב, אתם מסיקים מכך שיש פרטנר, ואם רק היה עוד קצת זמן הייתם חותמים אתו, המסקנה שלי היא לא שהייתם משכנעים אותו לחתום בלי אריאל, בלי גוש-עציון, עם להכיר בישראל; אני מסיק מכך ההיפך.

גלעד ארדן: אני מסיק שככל שגבר הלחץ הבין-לאומי שאתם מעולם לא הוכחתם שאתם יודעים לעמוד בו, יושבת-ראש האופוזיציה, אם חס וחלילה תיבחר לראשות ממשלה, אני מזמין את – – –

יואל חסון: – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת חסון.

יואל חסון: הוא הקפיא את הבנייה.

יצחק וקנין: חבר הכנסת – – –

יואל חסון: נתניהו הקפיא את הבנייה בגלל לחץ אמריקני.

קריאה: יואל, יואל.

נינו אבסדזה: ראש הממשלה ניסה לנהל משא-ומתן עם סוריה.

נינו אבסדזה: זה אומר שהוא מוותר על רמת-הגולן?

נינו אבסדזה: זה המסקנה שאני יכולה להסיק.

יצחק וקנין: רבותי, רבותי.

יואל חסון: ואנחנו – – –

יצחק וקנין: יואל חסון, תראה, אני רוצה להגיד לך משהו.

יצחק וקנין: תקשיב.

יואל חסון: – – – כמה שקרים אפשר שיהיו בבית הזה?

יצחק וקנין: אני – – –

יואל חסון: מספיק.

יואל חסון: – – –

יצחק וקנין: כשאני אקרא לך לסדר, אני אקרא לך את שלוש הקריאות אחת אחרי השנייה, ואני אוציא אותך.

יואל חסון: – – – ציפי לבני הוכיחה עמידה בלחץ.

יצחק וקנין: אז אני קורא לסדר פעם ראשונה.

יצחק וקנין: תמשיך – אני אוציא אותך.

יואל חסון: אבל ציפי לבני הוכיחה עמידה בלחץ.

יצחק וקנין: אני קורא לך פעם שנייה.

יצחק וקנין: תיכף אתה תהיה בחוץ.

יואל חסון: כמה שקרים – – –

יצחק וקנין: אני לא אאפשר לך את זה.

יואל חסון: די.

יצחק וקנין: מישהו אחר יכול לאפשר לך, לא אני.

יצחק וקנין: אני אומר לך את זה חד וחלק.

ציפי חוטובלי: – – – לשמוע את האמת.

יצחק וקנין: יואל, יואל.

יואל חסון: נתניהו אמר – – – בין-לאומי.

יצחק וקנין: יואל, אני אוציא אותך.

יצחק וקנין: אתה רוצה שאני אוציא אותך?

יצחק וקנין: תגיד, אתה בכוח רוצה שאני אוציא אותך?

קריאות: – – –

זאב בילסקי: אנחנו צריכים אותו פה, אתה לא יכול להוציא אותו.

יצחק וקנין: רבותי, אני לא אאפשר את הסאגה הזאת.

יצחק וקנין: לא יכול להיות שאתה עולה – – –

קריאה: – – –

יצחק וקנין: תראה, זאב, אני שמעתי אותך אצלי בחדר – –

יואל חסון: הוא לא אומר את האמת, הוא לא אומר את האמת.

יואל חסון: אני מתרגז כי הוא לא אומר את האמת.

יצחק וקנין: – – ושמעתי שאתה אומר דברים קשים.

יצחק וקנין: אף אחד לא הפריע לך.

יצחק וקנין: אתה מסכים אתי?

קריאה: – – –

יצחק וקנין: אף אחד לא הפריע לך כשאמרת גם דברים קשים.

יצחק וקנין: לא יעלה על הדעת.

יצחק וקנין: תראה, אני יושב בכיסא שלי – – –

זאב בילסקי: הוא מדבר אל ציפי לבני – – –

יצחק וקנין: אדוני הנכבד – – –

נינו אבסדזה: – – – זה שראש הממשלה ניסה לנהל משא-ומתן – –

יצחק וקנין: רבותי, זה לא דו-שיח.

יצחק וקנין: חברת הכנסת נינו – – –

נינו אבסדזה: – – זה לא אומר שהוא – – –

יצחק וקנין: חברת הכנסת נינו, אל תאלצי אותי לקרוא לך.

יצחק וקנין: קריאות – – –

יואל חסון: השר יודע כמה ראש הממשלה – – –

יצחק וקנין: אני אוציא אותך, יואל.

יצחק וקנין: אני לא מאפשר לך.

גלעד ארדן: אבל הוא רוצה כבר שתוציא אותו.

יצחק וקנין: אתה יודע?

יצחק וקנין: זה ממש כפסע ביני לבין שאני אומר לך לצאת.

רחל אדטו: לא, הנקודה היא שאפשר לומר דברים קשים, אבל – – –

יצחק וקנין: גברתי היקרה, את לא יכולה – –

גלעד ארדן: אני מתחייב לקחת קורסים – –

יצחק וקנין: – – לשמוע רק צד אחד.

גלעד ארדן: – – מייד אחרי תום נאומי מאנשי קדימה איך להשיב לאי-אמון, החל מהשבוע הבא.

יואל חסון: אתה לא יכול להרשות לעצמך.

יצחק וקנין: אתם רוצים להגיד לו גם מה שהוא יגיד, לא?

יצחק וקנין: אולי תכתבו לו את הנאום.

זאב בילסקי: אנחנו רוצים לעזור בסך הכול.

גלעד ארדן: אדוני היושב-ראש, אני מצטער שקו המחשבה שלי ניתק, אז אני אולי אני אצטרך לחזור על חלק מדברי שוב.

זאב בילסקי: לא, לא, לא.

יצחק וקנין: אני סומך על – – –

יואל חסון: סומכים עליך.

גלעד ארדן: איך המורה אומרת?

גלעד ארדן: "לי יש זמן.

גלעד ארדן: ההפסקה היא שלכם".

יואל חסון: – – –

יצחק וקנין: יואל.

יצחק וקנין: יואל.

גלעד ארדן: כן, הצלצול הוא לכם.

גלעד ארדן: אדוני היושב-ראש, בכל אופן, כל אחד מפרש כנראה את פרסומי "אל-ג'זירה" בכיוון שנוח לו.

גלעד ארדן: אז, כפי שפתחתי ואמרתי, חברי קדימה מנסים לייצר נרטיב ציבורי שקרי לחלוטין, שבעצם אומר שבניגוד לטענותינו שאין פרטנר שמוכן להידבר, הנה-הנה יש פרטנר, והוא אפילו הציג להם מפות.

גלעד ארדן: אבל הם לא מתמודדים עם אמת אחת פשוטה, בהירה, שעולה מהפרסומים הללו: מקסימום הוויתורים שראש הממשלה לשעבר אולמרט ושרת החינוך לשעבר לבני היו מוכנים לתת לפלסטינים, כולל אפילו רעיונות בסגנון שר החוץ ליברמן שהגברת לבני העלתה, לא הגיעו למינימום הפלסטיני שהספיק לכך שייחתם הסכם.

יואל חסון: זה לא נכון.

גלעד ארדן: כאשר יושבת-ראש האופוזיציה אומרת לנו, או באמצעותו של מר רמון או באמצעותה, כאילו היא תוכל להגיע להסכם, היא צריכה ביושר לבוא ולומר מהו אותו הוקוס-פוקוס, מהו אותו מקסם שווא או לא שווא, שבו היא תדגול כדי להביא את הפלסטינים לחתום על הסכם.

גלעד ארדן: האם יש לה איזו נוסחת קסם שבדיוק את אותו דבר שהיא הציעה היא תציע שוב, אבל הפעם הפלסטינים יחתמו, או שהיא תאמר ביושר, כפי שהיא מתהדרת תמיד: אני מוכנה כבר ללכת צעד אחד קדימה?

גלעד ארדן: אני מוכנה לוותר על הר-חומה, אני מוכנה לוותר על מעלה-אדומים, על אריאל, על גבעת-זאב, על אפרת; אני מוכנה לוותר על ההכרה בישראל כמדינתו של העם היהודי, והוויתור הנוסף הזה של קדימה יביא את אותו הסכם שלום.

גלעד ארדן: אבל לא יכול להיות, אם מייחסים אינטליגנציה לציבור, לרמות אותו ולהגיד לו: "לנו היו שלוש שנים.

גלעד ארדן: לפני כן היו עוד הרבה מאוד שנים".

גלעד ארדן: הרי מאז הסכמי אוסלו ועד היום עברו כבר 18 שנה שבהן רוב השנים הליכוד לא היה בשלטון.

גלעד ארדן: "היו לנו הרבה מאוד שנים.

גלעד ארדן: במקום שלום קרו לנו מלחמות, פעם בצפון ופעם בדרום, אבל אם עוד פעם תיתנו בידינו את המפתחות, הפעם יהיה שלום".

גלעד ארדן: תגלו לנו.

גלעד ארדן: אם אתם אחראים לעתיד מדינת ישראל – – –

יואל חסון: בוא ננסה.

יואל חסון: בוא ננסה.

גלעד ארדן: אבל למה לנסות?

גלעד ארדן: למה לחכות?

גלעד ארדן: העם אמר את דברו.

יואל חסון: כי אתם לא עושים כלום.

יואל חסון: כי אתם לא עושים כלום.

יואל חסון: כי אתם לא עושים כלום.

יצחק וקנין: יואל, יואל, אני קורא לך לסדר פעם – – –

גלעד ארדן: חברי מקדימה, במדינת ישראל יש משטר דמוקרטי פרלמנטרי.

גלעד ארדן: רוב הפרלמנט מייצג את רוב הציבור.

גלעד ארדן: לכן, כאשר רוב הפרלמנט תומך בממשלה ורוב הפרלמנט לא תומך בדרך הנסיגות והוויתורים החד-צדדיים – –

יואל חסון: בגלל אידיאולוגיה.

יואל חסון: בגלל אידיאולוגיה.

גלעד ארדן: – – שבמקום שלום הביאו לנו אלפי טילים ושתי מלחמות שאת תוצאותיהן אנחנו רואים גם באמצעות שלטון ה"חמאס", ועכשיו, לצערנו, גם באמצעות שלטון ה"חיזבאללה", האחרונה שיכולה לומר לנו שהיא תביא שלום בלי להסביר לעם ביושר גם מה המחיר שהיא מוכנה לשלם תמורת אותו שלום זאת יושבת-ראש האופוזיציה.

גלעד ארדן: הרי יש כאן איזו בעיה.

גלעד ארדן: אי-אפשר לאחוז את המקל בשני קצותיו.

גלעד ארדן: לכן, ראש הממשלה בנימין נתניהו ימשיך בדרך הנכונה והמאוזנת שלו, שהוא נוקט מיומו הראשון בראשות הממשלה – –

יואל חסון: – – – שום דבר.

גלעד ארדן: – – ביד אחת תגובה ביטחונית תקיפה על כל הפרה של הביטחון של מדינת ישראל, וביד השנייה ניסיון בלתי פוסק, יום וליל, לקרוא לפלסטינים לחזור לשולחן המשא-ומתן, כמו שאתם בעצמכם שוב אוחזים את המקל בשני קצותיו.

גלעד ארדן: ראש הממשלה עשה צעדים רבים, בין אם זה נאום בר-אילן ובין אם זה ההקפאה – שחלק מהליכוד אכן התנגד לה ביותר – אבל בהחלט אי-אפשר לומר שראש הממשלה לא עושה ולא מנסה.

גלעד ארדן: אבל מה אתם עושים?

גלעד ארדן: במקום לנהוג כאופוזיציה אחראית, במקום לסייע לו, במקום לסייע למדינת ישראל, אכן לקרוא לפלסטינים: בואו תחזרו לשולחן המשא-ומתן, אתם נוהגים בדיוק ההיפך, בחוסר ממלכתיות, בחוסר אחריות, ובעצם גורמים לכך שהפלסטינים ימשיכו להתחפר בעמדותיהם והמשא-ומתן המדיני לא יתחדש.

גלעד ארדן: לכן, מי שמאשים את הממשלה בבידוד מדיני או באי-השגת הסכמים או בכל הטיעונים המקושקשים האלה כמו קניית שלטון בכסף ודרדור הפוליטיקה לשפל חדש – אני מציע לכם קודם כול להסתכל על עצמכם.

גלעד ארדן: אני מעריך שיהיו לכם לעניין הזה לפחות עוד שנתיים וחצי, שלוש שנים, ועד אז, אדוני, אני מבקש מחברי הכנסת לדחות את הצעות האי-אמון.

גלעד ארדן: תודה.

גלעד ארדן: אני מבהיר שוב – מכיוון שהיושב-ראש לא הבין כנראה את דברי או פירש אותם לא נכון – שאני לא טענתי לגבי אף אחד מהשמות שמניתי כאן שהם הורשעו באיזה דין פלילי, בדיוק כפי שראש הממשלה, שמופיע כאן בכותרת תחת ההיגד "קונה שלטון בכסף", גם הוא לא הורשע, ולא נחשד אפילו, בשום דבר.

גלעד ארדן: אבל אני בהחלט רציתי להזכיר לציבור שיש מנהיגים בקדימה בעבר, בהווה וכנראה גם בעתיד שלגביהם יש חשדות מסוימים, והפוסל במומו פוסל.

גלעד ארדן: תודה.

יצחק וקנין: תודה לשר גלעד ארדן.

יואל חסון: אם היית בטוח שלממשלה יש שנתיים, היית נוסע לאו"ם.

יצחק וקנין: רבותי, אנחנו ממשיכים בסדר-היום.

יצחק וקנין: הצעת האי-אמון השנייה היא של סיעות חד"ש, רע"ם-תע"ל ובל"ד: מדיניות הממשלה מעודדת חקיקה ותופעות גזעניות.

יצחק וקנין: יציג את הצעת האי-אמון חבר הכנסת עפו אגבאריה.

יצחק וקנין: ישיב לו השר זאב בנימין בגין בשם שר המשפטים.

עפו אגבאריה: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, חבר הכנסת פרץ גמר את הנאום שלו באיזה ניסיון אישי.

עפו אגבאריה: אני רוצה להתחיל את נאום האי-אמון שלי גם בניסיון אישי.

עפו אגבאריה: אני נולדתי שנה אחרי ה"נכבה", אחרי קום המדינה – –

ליה שמטוב: – – –

נסים זאב: – – –

יצחק וקנין: רבותי, תנו לו.

יצחק וקנין: הוא רק התחיל את הדיבור ואתם כבר מפריעים לו?

עפו אגבאריה: – – וגדלתי במשטר צבאי.

עפו אגבאריה: אז, כל האוכלוסייה הערבית של מדינת ישראל היתה נתונה בממשל צבאי.

עפו אגבאריה: בשנת 1958 היה איזה עימות ראשון בין המשטרה לבין התושבים הערבים, על זה שהאנשים הפגינו נגד הממשל הצבאי.

עפו אגבאריה: זה היה בנצרת ובאום-אל-פחם.

עפו אגבאריה: ההתנגשות היתה – בתור ילד באותו זמן, אני זוכר את ההתקוטטות הזאת, אבל לא היו יריות ולא היה הרג.

עפו אגבאריה: הניסיון הגזעני הראשון שאני חוויתי – ועכשיו זה יהיה קשור למה שאני הולך להגיד – היה כשהייתי בבית-ספר.

עפו אגבאריה: גמרתי בית-ספר יסודי – כבוד השר, ידוע לך שבאותם זמנים היה בית-ספר יסודי עד כיתה ח' ואחרי זה בית-ספר תיכון.

עפו אגבאריה: אצלנו לא היה בית-ספר תיכון, והייתי צריך ללמוד ולמדתי בבית-ספר עברי "אורט" בעפולה.

עפו אגבאריה: במאי שנת 1967, כשכבר היו ההכנות למלחמת 1967, הייתי בכיתה י"א.

עפו אגבאריה: לקחו הרבה מורים למילואים, ונשארו המורים המבוגרים יותר.

עפו אגבאריה: לא היו הרבה מחנכים, וחילקו את הכיתות, וכל מחנך היה לכמה כיתות.

עפו אגבאריה: היה מחנך אחד שלקח את הכיתה שבה הייתי ועוד איזה שתי כיתות.

עפו אגבאריה: כשהיתה החלוקה בצורה כזאת, התלמידים צחקו, ואני בתוכם, וגם אני צחקתי, וזה היה היום הכי שחור שלי.

עפו אגבאריה: הוא קרא לי מבין כל התלמידים שישבו – וזה תלמידי י"א – הוציא אותי מחוץ לאולם הספורט, שם היתה האספה הגדולה, וקיבלתי מכות רצח.

עפו אגבאריה: אתה יודע למה?

עפו אגבאריה: הוא אמר לי: אתה צוחק?

עפו אגבאריה: אתה חושב שהערבים ינצחו אותנו?

עפו אגבאריה: אז אני אראה לך מה זה.

עפו אגבאריה: זה היה השיעור הגזעני הראשון שלמדתי.

עפו אגבאריה: אבל לאחר יומיים בא המנהל הממונה החדש של אותו בית-ספר, שהיה אולי ההיפך, הניגוד, של המורה הזה, והוא בא והצהיר בפני התלמידים שהוא מצטער – – –

יצחק וקנין: סליחה, רגע.

יצחק וקנין: חבר הכנסת אורי אריאל.

יצחק וקנין: כבודו יושב לידי עכשיו.

אורי אריאל: אני רק אורז את הדברים.

עפו אגבאריה: – – – שהוא מצטער ומתנצל על האירוע, מה שהיה אתמול, וזה לא היה הדבר הנכון לעשות.

עפו אגבאריה: מה זה אומר?

עפו אגבאריה: שבחברה יש גם טובים וגם רעים.

עפו אגבאריה: אי-אפשר להגיד על כולם טובים, ואי-אפשר להגיד על כולם רעים.

עפו אגבאריה: אחרי זה התחלנו לחוות את עליית המדרגה של הגזענות, שהולכת ומתבססת בחברה הישראלית יותר ממה שהיה בשנות ה-50 ובשנות ה-60.

עפו אגבאריה: ב-1976, כשהיה יום האדמה, היה גם עימות בין המשטרה לבין האזרחים הערבים כאשר הם התנגדו לנישול מהאדמות שלהם.

עפו אגבאריה: ומה קרה?

עפו אגבאריה: המשטרה, בפעם הראשונה מאז קום המדינה, השתמשה בירי חי נגד האזרחים שלה.

עפו אגבאריה: והתופעה הלכה וגברה.

עפו אגבאריה: בשנת 2000 היו 13 הרוגים, אזרחים שיש להם תעודת זהות ישראלית, אזרחי אותה מדינה.

עפו אגבאריה: היתה אז ועדת-אור, ועד היום לא רוצים ליישם את ההחלטות של הוועדה הזאת.

עפו אגבאריה: מאז, בעשור האחרון, אנחנו יודעים שלפי הסטטיסטיקות 45 אזרחים ערבים נהרגו על רקע גזעני, כאשר 35 מתוכם נהרגו מאש כוחות המשטרה.

עפו אגבאריה: אם זה מצביע על משהו, זה מצביע על כך שהיד נהייתה יותר קלה על ההדק כלפי האוכלוסייה הערבית, והשלטון התחיל לראות באוכלוסייה הערבית חלק עוין, והפסיק להסתכל על האוכלוסייה הערבית כעל חלק מהאוכלוסייה שצריכה להיות שוות זכויות.

עפו אגבאריה: איך נסביר ש-35 אזרחים נורו למוות על-ידי שוטרים או אנשי כוחות הביטחון בעשור האחרון?

עפו אגבאריה: 15 אירועי אלימות של כוחות הביטחון נגד אזרחים ערבים, והאחרון שבהם, שאנחנו זוכרים, כאשר כוחות המשטרה ליוו את התנועה הפאשיסטית של מרזל ושותפיו, שבאו ללמד את אנשי אום-אל-פחם שיעור בציונות.

עפו אגבאריה: אז ראינו איך התנפלה המשטרה ללא כל התגרות, לא מצד התושבים ולא מצד אחרים.

עפו אגבאריה: אני דיברתי על זה כאן, שאפילו שביתה לא היתה, אפילו הפגנה לא היתה מצד האזרחים מאום-אל-פחם.

עפו אגבאריה: אז מה עשו?

עפו אגבאריה: הכניסו מסתערבים כדי לפגוע בתושבים, ולא רק בתושבים, אפילו גם בנבחרי הציבור.

עפו אגבאריה: אני קיבלתי מכה, ולא מכה רגילה, ועד היום יש לי סימן.

עפו אגבאריה: אני התלוננתי במח"ש על הדבר הזה.

עפו אגבאריה: אלה שפגעו בי לא היו רחוקים ממני, 20 מטר, והם ידעו מי אני, כי לפני זה דיברתי אתם, עם כוחות הביטחון.

עפו אגבאריה: הסטטיסטיקה הולכת ומדברת על הרבה דברים אחרים: 91 מעשים גזעניים נגד ערבים מצד אזרחים יהודים; 19 אירועי פגיעה בלגיטימציה של הנהגת הציבור הערבי.

עפו אגבאריה: והנהגת הציבור הערבי, אם אנחנו נזכיר רק את הרדיפה של נבחרי הציבור הערבים, חבר הכנסת מוחמד ברכה, על זה שהוא השתתף כמה פעמים בהפגנות, מילא את החובה ואת התפקיד שלו כנבחר ציבור, ובגלל זה הוא הועמד לדין; החבר סעיד נפאע, חבר הכנסת – – –

דני דנון: הוא הועמד לדין על תקיפת שוטר, אני חושב, לא על השתתפות בהפגנה.

עפו אגבאריה: כן.

עפו אגבאריה: אתה ראית מה כתוב?

עפו אגבאריה: הוא סטר לו באצבעו.

עפו אגבאריה: זה לא מגוחך?

דני דנון: האישום הוא על תקיפת שוטר, לא על השתתפות בהפגנה.

עפו אגבאריה: בדיוק.

עפו אגבאריה: אז הם אומרים שהוא סטר לשוטר באצבע.

עפו אגבאריה: אתה לא רואה שזה מגוחך להעמיד לדין חבר כנסת על זה שהוא סטר באצבעו?

דני דנון: אם הוא סטר לשוטר, זה חמור.

עפו אגבאריה: אם אתה אומר שהוא סטר – הם יכולים להגיד, זה בדרך כלל מה שהם אומרים.

עפו אגבאריה: אבל האם זה נכון?

עפו אגבאריה: האם זה באמת כך?

עפו אגבאריה: אנחנו רואים מה עשו חברי כנסת אחרים ולא עשו להם שום דבר.

עפו אגבאריה: החוק זה חוק, אבל כנראה החוק הוא רק כלפי הערבים.

עפו אגבאריה: ואירועי ההסתה הגזעניים שאנחנו רואים שיוצאים מבית-המדרש של כל מיני מפלגות, ההתבטאויות של רבנים, ההתבטאויות של רבניות, ההתבטאויות של חברי כנסת, ההתבטאויות של ראשי רשויות מקומיות וסגניהם נגד ערבים – לא נשכיר דירות לערבים ולא נמכור דירות או נכס כלשהו לערבים.

עפו אגבאריה: אני הייתי רוצה לראות מה היתה התגובה אם באיזו מדינה, רוסיה או צרפת או גרמניה, היה יוצא איש דת או כומר או מישהו אחר ואומר: לא למכור ליהודים.

עפו אגבאריה: מה היה קורה?

עפו אגבאריה: איזו אנטישמיות, היינו אומרים.

עפו אגבאריה: למה אתם לא אומרים את זה על מה שקורה פה?

עפו אגבאריה: למה?

פניה קירשנבאום: יש אנטישמיות.

עפו אגבאריה: את אומרת שיש אנטישמיות, אבל כשיש גזענות, אנחנו חווים אותה עוד יותר.

עפו אגבאריה: אני לא רוצה להלאות אתכם בכל המספרים במגרשי כדורגל, הצעות החוק הגזעניות שנעשות ומקרי האפליה האתנית נגד אזרחים שהם לא ערבים.

עפו אגבאריה: זה שיש אפליה נגד הערבים, יש על זה תמימות דעים.

עפו אגבאריה: אפילו נשיאי מדינה וראשי ממשלה הכירו בזה שיש אפליה נגד ערבים.

עפו אגבאריה: אבל כאשר האפליה והגזענות מתבססות והולכות נגד קבוצה אתנית מסוימת כמו הערבים, זה לא נעצר שם, וכולכם יודעים.

עפו אגבאריה: ואתם יודעים איזו גזענות היתה נגד הקווקזים – שהם לא ערבים, הם יהודים – ואתם רואים את הגזענות נגד הספרדים, כאשר הבנות הספרדיות לא יכלו ללמוד באותו בית-ספר עם בנות אשכנזיות, ועד היום לא נותנים להן להיכנס לבתי-הספר.

עפו אגבאריה: אותו דבר לגבי הקבוצות האתניות האחרות.

עפו אגבאריה: שמעתם על הילדים האתיופים בגני-הילדים בפתח-תקווה, שלא רוצים ללמד אותם.

עפו אגבאריה: רק שלשום ראיתם את הילד האתיופי, מירוחם נדמה לי – או מאחת הערים בדרום – שכבר שבועיים הוא בבית בגלל שהכו אותו, בגלל המוצא שלו, האתיופי, בגלל צבע העור שלו, השחור.

עפו אגבאריה: הכו אותו, ושבועיים הוא יושב בבית, לא יכול לחזור לבית-הספר, ואף אחד לא שאל אותו למה ומדוע.

עפו אגבאריה: אני אומר: כאשר הגזענות מתבססת והולכת נגד חלק מסוים של החברה, זה לא נגמר שם; זה יפגע בהכרח בשכבות אחרות ובקבוצות אתניות אחרות.

עפו אגבאריה: המדרון הוא חלק, חלק מאוד, והחקיקה הגזענית הזאת תוביל את המדינה לאזור שהיא מאוד לא היתה רוצה להיות בו.

עפו אגבאריה: כולם מתגאים שאנחנו הדמוקרטיה היחידה במזרח התיכון, אבל הדמוקרטיה הזאת הולכת לכיוון האפרטהייד.

עפו אגבאריה: תיזהרו, זה יפגע בכולם, וגם במדינת ישראל.

דני דנון: תודה רבה לחבר הכנסת עפו אגבאריה.

דני דנון: ישיב על ההצעה השר זאב בנימין בגין בשם שר המשפטים.

זאב בנימין בגין: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אבקש בראשית דברי להתנצל על קולי הצרוד עקב שפעת נמשכת, אף-על-פי שנהגתי כיאות ובאחריות ונטלתי את החיסון נגד שפעת, אבל כנראה יש עוד סוגים של שפעת שפוגעים, ופוגעים אפילו בחברי כנסת בעלי חסינות.

רוחמה אברהם-בלילא: שרים, שרים.

זאב בנימין בגין: אבל היא מוגבלת – ואפילו בשרים.

עפו אגבאריה: בעלי חסינות, אבל לא בעלי חיסון.

זאב בנימין בגין: אולי הייתי יכול להשתמט מהעמידה על הדוכן בפניכם, מורי ורבותי, אדוני היושב-ראש, אבל חזקה עלי מצוותה – – –

נסים זאב: אני מקווה שהווירוס הזה לא מדביק.

נסים זאב: שאדוני – – –

דני דנון: ישמור על מרחק ביטחון.

זאב בנימין בגין: כן.

זאב בנימין בגין: כדאי.

זאב בנימין בגין: כדאי שתשמור ממני מרחק – מסיבות שונות, חבר הכנסת זאב.

זאב בנימין בגין: אבל חזקה עלי מצוות חברי מהממשלה, שהחליטה לפני חודשים אחדים כי בהיעדרו של שר המשפטים ובהיותו בחוץ-לארץ ונבצר ממנו לענות, אני ממלא מקומו למשך שבוע, ולכן נגזר עלי לעמוד כאן בפניכם.

זאב בנימין בגין: אבקש, אדוני היושב-ראש, בראשית דברי, לחזור לדיון הקודם לדקה או שתיים.

זאב בנימין בגין: בדרך כלל אני נמנע, כמובן, על-פי האחריות הקואליציונית המוטלת עלי, ואותה אני מקבל ברצון, מלתקן את חברי השרים.

זאב בנימין בגין: ובכל זאת ארשה לעצמי לתקן את קודמי, השר ארדן, שעמד כאן ואמר לחברי קדימה: אי-אפשר להחזיק במקל בשני קצותיו.

זאב בנימין בגין: אבקש תיקון קל: כל אחד שמחזיק מקל בידיו יודע שאפשר להחזיק מקל בשני קצותיו אם הוא קצר מספיק.

זאב בנימין בגין: זה, באופן פיזי, אפשרי.

זאב בנימין בגין: מה, חברי סיעת קדימה, אי-אפשר לעשות כאשר מחזיקים במקל משני קצותיו?

זאב בנימין בגין: נסו ותראו: אי-אפשר להורות על כיוון.

זאב בנימין בגין: אי-אפשר להצביע על כיוון כאשר מחזיקים במקל בשני קצותיו, זהו הכישלון הנמשך של סיעתכם, למעשה, מאז הוקמה.

זאב בנימין בגין: היות שהיו כאן טענות ביומיים האחרונים על ההצלחה היתירה של המשא-ומתן עם אש"ף שראשי קדימה ניהלו, כפי שכביכול עולה מן ההדלפות של "אל-ג'זירה" – אם אפשר ללמוד משהו מן ההדלפות האלה, אלה שני דברים, והם ההיפך מהצלחה: א.

זאב בנימין בגין: למרות הוויתורים הישראליים מרחיקי הלכת, אין הסכם; ולא, כפי שטענה יושבת-ראש קדימה, יושבת-ראש האופוזיציה, בגלל חוסר זמן, כטענתה הרגילה, אלא בגלל פערים מהותיים בין הנהגת אש"ף לבין ממשלות ישראל, ולפי הבנתי – כל ממשלה ישראלית, ציונית, בשנים הקרובות.

זאב בנימין בגין: אבל מה אנחנו רואים?

זאב בנימין בגין: אנחנו רואים את ראשי אש"ף המבוהלים בפני המתקפה הזאת של "אל-ג'זירה", מתנצלים, מסבירים, מכחישים, אומרים: לא נכון, אנחנו לא הלכנו עד כדי כך, אנחנו לא ויתרנו.

זאב בנימין בגין: את ההתנפלות הזאת של "אל-ג'זירה", חברי חברי הכנסת, ניתן לראות כקדימון, קדימון בלבד, לאפשרות שביום מן הימים ראשי אש"ף אכן יוותרו.

זאב בנימין בגין: אילו באמת הכירו במדינת ישראל כמדינת הלאום של העם היהודי, אילו באמת ויתרו על זכות השיבה, אילו באמת ויתרו על התביעה לריבונות אש"ף בהר-הבית, מה שאנחנו רואים אתמול והיום ובימים הקרובים יהיה כאין וכאפס לעומת מה שמצפה להם, והם יודעים את זאת, וזו אולי אחת הסיבות לכך שחברנו בכנסת, חבר הכנסת אחמד טיבי, חזר פעמים אחדות על האבחנה המדינית, הנכונה על-פי הבנתי, כי המקסימום שיכול היה ראש הממשלה אולמרט להציע לא הגיע למינימום שאבו מאזן ואש"ף יכלו לקבל.

זאב בנימין בגין: עכשיו להצעה עצמה, לסדר-היום.

זאב בנימין בגין: אדוני היושב-ראש, אתן דוגמאות אחדות למדיניות הממשלה, לא במלים אלא במעשים, כפי שהתבטאה בהחלטותיה ובמעשיה בשנה וחצי האחרונות.

זאב בנימין בגין: על-פי החלטת הממשלה, כמיליון אזרחים ערבים הם היום באזורי עדיפות לאומית, כפי שלא היה מעולם.

זאב בנימין בגין: ובהחלטה הזאת, להבדיל, צריך להודות, מהחלטות קודמות, אין שום התחכמות, אין שום התפתלות.

זאב בנימין בגין: קווי הגבול בין אזורי העדיפות הלאומית ואחרים אינם מתפתלים באופן מלאכותי כדי להוציא מהם ערבים ולהכליל בהם יהודים.

זאב בנימין בגין: כך לא נהגנו.

זאב בנימין בגין: אני יכול גם לומר שאף-על-פי שהממשלה החליטה על פרק זמן של שלוש שנים להתקנת התקנות המתאימות להתאמת המצב החדש במשרדים השונים, ההתאמה הזאת מתקדמת היטב.

זאב בנימין בגין: אינני יודע אם יחלפו עוד חודשים אחדים, אולי מעט יותר, ודאי לא שלוש שנים, להערכתי גם לא שנתיים – במקרה התעניינתי בדבר הזה כבר לפני חודשים אחדים, ואני יכול לומר שעל-פי מה שדווח לי ההתקדמות היא טובה.

זאב בנימין בגין: הממשלה החליטה לפני חודשים אחדים על תוכנית חלוץ והקצאת כ-800 מיליון שקלים לשנים אחדות לקידום תוכניות מיוחדות, מכוונות, בכתריסר רשויות מקומיות ערביות – על-פי יכולתן, על-פי חוזקן – מתוך כוונה להוכיח, באמצעות הרשויות המקומיות הערביות המסוגלות לכך, שניתן לקדם, שניתן להצליח, שניתן להתקדם, ואני מקווה ובטוח שהתוכנית הזאת תתקדם כהלכה.

זאב בנימין בגין: המועצה הכלכלית לקידום עסקים ערביים, יש לה הון עצמי לא קטן, היא מכוונת להנבטה של עסקים כאלה, וגם זו תוכנית המתממשת והולכת, בראשותו של ראש המועצה הפעיל והיעיל איימן סייף, וזה מוביל אותי, כמובן, לרצון להודות בשמי, אני חושב גם בשמכם, לשר לענייני ערבים, חברנו אבישי ברוורמן.

זאב בנימין בגין: צר לי על שנקטעה שליחותו בממשלה.

זאב בנימין בגין: הוא פעל רבות, עשה רבות, קידם רבות, העלה את הנושא לסדר-היום, דחף למימוש התקציבים – חלקם אלה שדיברתי עליהם – בחר, מסיבותיו שלו, לעזוב את הממשלה; אין לי טענה, אבל פועלו ראוי לציון.

זאב בנימין בגין: עכשיו אני מבקש לומר משהו אל המציעים.

זאב בנימין בגין: אני מבקש לומר כי האחריות לאווירה המתוחה, הסוערת, בימים האלה, בחודשים האלה, בשנים האחרונות, בין ערבים ויהודים, האחריות לכך מוטלת על הכול.

זאב בנימין בגין: אמרתי פעמים אחדות: קודם כול וראשית לכול על היהודים, המהווים רוב במדינת ישראל; אבל אין האחרים פטורים מכך, בוודאי לא ההנהגה הערבית.

זאב בנימין בגין: השתנו העתים, ולמרות גילי המתקדם – כפי שנאמר בגמרא: הריני כבן 70 שנה – אינני מתגעגע לימים עברו, ולא מסיבה אחת.

זאב בנימין בגין: הזכיר חבר הכנסת אגבאריה, המציע – כך אמר כאן לפני דקות אחדות – שהעימות הראשון בין הערבים לבין כוחות הביטחון של ממשלת ישראל אירע, על-פי הזכור לו, ב-1958.

זאב בנימין בגין: אני מקבל על עצמי לתקן את זאת.

זאב בנימין בגין: ואביא רק דוגמה אחת: שנתיים קודם לכן, ב-1956; אזכיר את זוועת כפר-קאסם, ששם נשפכו דמי נקיים, כ-50 איש, אשה וילד, בידי חיילים וקצינים, שליחי ממשלת ישראל.

זאב בנימין בגין: זה היה ב-29 באוקטובר 1956.

זאב בנימין בגין: אבל כדי להמחיש את ההבדל בין הימים ההם לימים האלה, הנה אחד ההבדלים: רק באמצע דצמבר אותה שנה, כעבור שישה שבועות, שחררה הצנזורה לפרסום, בהנחיית ראש הממשלה דאז, את מספר החללים ואת מספר הנעצרים באותו אירוע דמים.

זאב בנימין בגין: היום, עם כל הקושי, ואנחנו אחרי שנת 2000, אין צנזורה, אין השתקה, לא יכולה להיות.

זאב בנימין בגין: יש דיון ציבורי ער בין ערבים, בין יהודים, בתוך הערבים, בתוך היישוב היהודי.

זאב בנימין בגין: מכתב הרבנים – לכמה גינויים מצד יהודים הוא זכה בשבועות האחרונים?

זאב בנימין בגין: לכמה הפרכות מטעם רבנים מובילים, חשובים, זכינו בעקבות אותו גילוי דעת חמור?

זאב בנימין בגין: אבל אני חוזר עכשיו אל המציעים, חברי חבר הכנסת אגבאריה.

זאב בנימין בגין: אחר כך אולי כדאי, כשתקרא את הפרוטוקול תקרא משפט או שניים שאמרתי בהיעדרך, כדי לתקן מעט, להוסיף מעט על הדברים שאמרת.

עפו אגבאריה: שמעתי מה אמרת על כפר-קאסם – –

זאב בנימין בגין: אני מודה לך.

עפו אגבאריה: – – אבל שם זה לא היה עימות, זה היה טבח מרושע – – –

זאב בנימין בגין: בסדר, הבנתי.

עפו אגבאריה: – – – אזרחים.

זאב בנימין בגין: הבנתי, ולמרות זאת מצאתי לנכון לומר את הדברים כאן היום מעל הדוכן.

זאב בנימין בגין: אבל, רבותי המציעים, טלו קורות מבין עיניכם.

זאב בנימין בגין: וברצוני להביא דוגמה, אולי שתיים: לפני חודשים אחדים, אולי שנה, אני לא זוכר, משלחת מטעם חברי הכנסת הערבים נסעה לצפון-אפריקה וביקרה אצל אותו אדם מוזר שהוצג מעל בימת האו"ם חודשים אחדים קודם לכן, ושמא אחר כך, כ"מלך מלכי אפריקה" – הלוא הוא שליט לוב מועמר קדאפי.

זאב בנימין בגין: על-פי מה שהתפרסם, חברי הכנסת הערבים התלוננו בפניו, בפני "מלך מלכי אפריקה", על הדמוקרטיה הישראלית.

זאב בנימין בגין: קוראים את הדברים האלה כאן, מגחכים כאן.

זאב בנימין בגין: זה איננו תורם.

זאב בנימין בגין: לפני חצי שנה, כזכור לך, אדוני היושב-ראש, התחוללה כאן, סמוך למקום שבו אני עכשיו עומד, התנפלות מבישה של חברי כנסת על חברת כנסת שעמדה על הדוכן ונשאה את דבריה.

זאב בנימין בגין: אני בזמנו התנגדתי לניסיונה של הכנסת ליטול את זכויותיה, וכפי שהבנתם גם לאחרונה, אני מתנגד באופן עקבי לשימוש בכנסת כבית-דין, ודאי בעוד היועץ המשפטי בודק אם אכן עברה חברת הכנסת זועבי עבירה פלילית.

זאב בנימין בגין: אבל מהו ההקשר?

זאב בנימין בגין: הרי אי-אפשר להתעלם ממנו.

זאב בנימין בגין: ההקשר הוא חבירתה למסית ולמדיח ראאד סלאח על אותה ספינה בהנהגתה של קבוצה תומכת טרור מטורקיה, ה-IHH.

זאב בנימין בגין: והמעשה הקטן, הסמלי הזה, הסיג אותנו אחור שנים אחדות מבחינת היחסים בין יהודים וערבים.

זאב בנימין בגין: לך תסביר לאזרח ישראלי שרק היא נהגה כך – אינה מייצגת, כן מייצגת – זה תפקיד שאנחנו נוטלים על עצמנו, אבל הדבר נעשה קשה, לא נתעלם מכך.

זאב בנימין בגין: אוסיף עכשיו קושי נוסף:

זאב בנימין בגין: על-פי התקנון הודיעו המציעים כי המועמד להרכיב את הממשלה מטעמם, לו תצלח בידם הצעת האי-אמון, הינו חבר הכנסת מוחמד ברכה.

זאב בנימין בגין: וכשקראתי את זאת נזכרתי באירוע שהיה סמוך לאותה התנפלות על דוכן הכנסת ועל חברת הכנסת זועבי.

זאב בנימין בגין: כתוצאה מאותו אירוע, כאן למטה, באולם ההרצאות, המארגנים ניצלו – לטובה, אני אומר מייד – כנס שנועד לדון בדרכי העסקה של ערבים ובקידומם, על-ידי חברת הכנסת אורית זוארץ, תבורך על פועלה זה, וביקשו ממני המארגנים, יחד עם אחרים, להשתתף בדיון מוקדם ולדון בשאלות שאנחנו דנים בהם גם עכשיו.

זאב בנימין בגין: אני אמרתי פעמים אחדות, וגם שם – אחזור גם עתה – כי בשנים האחרונות אכן אוזני כרויה לפרשנות הניתנת מדי פעם על-ידי אזרחים ערבים לקושי שהם רואים בהגדרתה של מדינת ישראל לא רק כמדינה דמוקרטית אלא גם כמדינה יהודית.

זאב בנימין בגין: אני לא מוכרח להסכים עם הפרשנות הזאת, אני ער לעובדה שהיא קיימת.

זאב בנימין בגין: מוטב לו אפשר היה לסלק את הקושי – הרי הגדרת אופיה של מדינת ישראל כמדינה יהודית הוא במחלוקת גם בין יהודים, בין יהודים חרדים לאלה שמוגדרים דתיים ואינם חרדים – מבחינות מסוימות כולנו חרדים – ובין אנשים המגדירים עצמם חילונים או אינם דתיים או אינם מקיימים מצוות.

זאב בנימין בגין: אנחנו איננו יודעים בדיוק לאפיין כך את מדינת ישראל.

זאב בנימין בגין: יש כאן קושי אובייקטיבי בתיאור הסובייקטיבי של המדינה.

זאב בנימין בגין: אני בשנים האחרונות אימצתי או מנסה לאמץ הגדרה שהיא אובייקטיבית יותר, לכן גם מדויקת יותר – הגדרתה של מדינת ישראל כמדינת הלאום של העם היהודי.

זאב בנימין בגין: להתווכח עם זה תמיד אפשר, אבל קשה.

זאב בנימין בגין: זו הגדרה מדויקת, ואני בטוח שהיא מקובלת על הרוב הגדול בבית הזה.

זאב בנימין בגין: אמרתי את הדברים באוזני המשתתפים באותו דיון מוקלט ומשודר, ושאלתי את חבר הכנסת ברכה, שישב לצדי, האם לא תוכל להסכים לפחות להגדרה הזאת: מדינת ישראל היא מדינת הלאום של העם היהודי?

זאב בנימין בגין: חשב שניות אחדות, כולנו מכירים אותו כחושב זריז, הנה תשובתו: כן, אני מסכים להגדרתה של מדינת ישראל כמדינת הלאום של העם היהודי בישראל.

זאב בנימין בגין: תוספת קטנה.

זאב בנימין בגין: פירוש הדבר: לא מדינת הלאום של העם היהודי בתפוצותיו, לא מדינת הלאום של יהודים בתפוצות, שרשאים ויכולים וזכאים לעלות ארצה על-פי חוק השבות.

זאב בנימין בגין: היהודים היושבים כאן.

זאב בנימין בגין: זה הכול.

זאב בנימין בגין: מוגבל.

זאב בנימין בגין: ובכן, חבר הכנסת אגבאריה, צר לי לומר ולציין: בתנאים אלה קשה – לא אומר בלתי אפשרי – קשה, והאחריות מוטלת גם עליכם ועל חבריכם.

זאב בנימין בגין: קחו את זה בחשבון.

זאב בנימין בגין: הרי יש רבים בבית הזה, עם כל הקשיים, בעלי רצון טוב, ורוצים שיהיה יותר טוב.

זאב בנימין בגין: אבל בתנאים האלה לא תקל עלינו המלאכה.

זאב בנימין בגין: אנא, קחו גם את זאת בחשבון.

זאב בנימין בגין: אסיים, אדוני היושב-ראש, בציון העובדה שמחרתיים, יום חמישי, יתקיים ביפו הכנס השנתי ליחסים בין יהודים וערבים.

זאב בנימין בגין: חברים אחדים, ואני בתוכם, שוב ישתתפו בו – אני מקווה, אם לא תגבר עלי השפעת.

זאב בנימין בגין: אני יודע שראש הממשלה, שתכנן או תוכנן עבורו להשתתף בכנס ולפתוח אותו, לא יוכל להיות שם, אבל ישלח את ברכתו לכנס.

זאב בנימין בגין: אינני יודע מה יהיה כתוב בה.

זאב בנימין בגין: אני כן אוכל לומר לכם – אולי לא באופן מילולי ואולי באופן מילולי, אבל בוודאי מבחינת התוכן – הוא יודיע שהוא רואה בקידום של דו-קיום בין יהודים לערבים נדבך יסוד במציאות הישראלית, ובכך ראש הממשלה יבטא את מדיניות הממשלה לאשורה.

זאב בנימין בגין: אני מבקש, חברי הכנסת, אדוני היושב-ראש, להסיר את הצעת האי-אמון הזאת מסדר-היום.

זאב בנימין בגין: תודה.

דני דנון: אני מודה לשר בגין.

דני דנון: אנחנו עוברים לדיון סיעתי.

דני דנון: לכל דובר שלוש דקות.

דני דנון: ראשונת הדוברים – חברת הכנסת נינו אבסדזה מקדימה, בבקשה.

דני דנון: אחריה – חברת הכנסת ליה שמטוב.

נינו אבסדזה: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, לצערי – אני אומרת את זה ממש מעומק לבי – לצערי הרב ברצוני להביע אי-אמון במי שלדעתי מביע אי-אמון בעצמו ובממשלתו.

נינו אבסדזה: כי אם ראש הממשלה והממשלה שלנו היו מאמינים בעצמם והיו בטוחים בעצמם, אז לא היה שום צורך לפרק מפלגות של אחרים ולהרכיב ממשלה מחדש.

נינו אבסדזה: אם כן, אם כבר יש צורך כזה, אז עושים.

נינו אבסדזה: אמר פה השר ארדן – לצערי הרב הוא לא שומע אותי – אמר: גם אתם, קדימה, התפלגתם מהליכוד.

נינו אבסדזה: נכון, אבל בהבדל אחד קטן: התפלגנו והלכנו לבחירות, כי לא פחדנו לעמוד ולהגיד לעם: עכשיו אתם תבחרו כמה מנדטים מגיע לנו, אם אתם נותנים בנו אמון או לא נותנים.

נינו אבסדזה: מכאן, לצערי הרב, אני מסיקה מסקנות, שהממשלה הנוכחית לא מביעה אמון אפילו באזרחים של המדינה, כי אחרת היו הולכים לבחירות ומציעים להם: תבחרו.

נינו אבסדזה: יכול להיות שהאמון הוא הרבה יותר גדול.

נינו אבסדזה: אבל לצערי הרב, לא רק שהם לא מאמינים בעצמם, אלא הם גם לא מאמינים בציבור הישראלי.

נינו אבסדזה: אנחנו אז הלכנו לבחירות בפעם השנייה, אני רק רוצה להזכיר.

נינו אבסדזה: לצערי הרב, עוד פעם, השר ארדן לא פה, אבל אני רק רוצה להזכיר שגם בפעם השנייה היושבת-ראש הנוכחית של תנועת קדימה הלכה לבחירות אך ורק כי היא לא רצתה לקנות שלטון בכסף ובהטבות.

נינו אבסדזה: היא לא רצתה ללכת עם אינטרסים צרים של מגזר כזה או אחר, אלא חשבה רק על האינטרס המשותף של כל אזרחי ישראל.

נינו אבסדזה: בפעם השנייה הלכנו לבחירות.

נינו אבסדזה: לצורך העניין אנחנו חייבים להזכיר את ההבדל הזה עוד פעם.

נינו אבסדזה: צר לי שהשר ארדן לא פה, כי הייתי מזכירה לו את זה אישית.

נינו אבסדזה: אני רוצה להביע אי-אמון במפרק הגדול, שלצערי הרב זה ראש הממשלה שלנו, שמפרק לא רק מפלגות של אחרים; הוא מפרק את מעמד הביניים דרך כל הגזירות הקטלניות שנעשו כאן, הוא מפרק את האמון במעמדה של מדינת ישראל בקהילה הבין-לאומית.

נינו אבסדזה: רק היום גם פרו מצטרפת לאותן מדינות שמוכנות להכיר במדינה פלסטינית באופן חד-צדדי, וזו כבר רשימה שלמה: ארגנטינה, ברזיל, צ'ילה, פרו.

נינו אבסדזה: תקשיבו, במגרש הכדורגל אנחנו בקדנציה הנוכחית לא ננצח אותם, לצערי הרב, אבל לפחות במגרש הבין-לאומי הפוליטי יכולנו לעשות את זה, אבל גם בקדנציה הנוכחית כנראה לא נצליח.

נינו אבסדזה: לצערי הרב, ראש הממשלה הוא גם המפרק הגדול של יכולת, של תקווה לכל משא-ומתן מדיני, גם היום וגם בעתיד.

נינו אבסדזה: אמר השר ארדן שהוא דיבר בנאום בר-אילן; דיבר – מעשים לא ראינו.

נינו אבסדזה: הוא גם מפרק יכולת של דיאלוג בינינו לבין עצמנו, כי כל פעם יש מגזר אחד שהוא מועדף וכל האחרים צריכים לקחת את כל הנטל על עצמם.

נינו אבסדזה: אני כבר מסיימת.

נינו אבסדזה: לצערי הרב, עוד פעם אני חוזרת, אני צריכה להביע אי-אמון במי שפירק המון דברים ועלול כך, עם המפרק השני – אהוד ברק הכוונה – לפרק גם את מדינת ישראל.

דני דנון: תודה רבה לחברת הכנסת נינו אבסדזה.

דני דנון: הדוברת הבאה – חברת הכנסת ליה שמטוב מסיעת ישראל ביתנו, ואחריה – חבר הכנסת נסים זאב.

רוחמה אברהם-בלילא: יישר כוח.

דני דנון: זה היה הנאום הראשון שלך?

דני דנון: בהצעת אי-אמון.

דני דנון: אני אברך אותך על הנאום, לא על התוכן, אבל כולנו שותפים לזה.

ישראל חסון: הקשבת לה?

ישראל חסון: לא יכול להיות שאתה לא מסכים לזה.

ליה שמטוב: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, רק אתמול הכנסת ציינה 62 שנים להיווסדה, והאופוזיציה לא ויתרה, וכרגיל הגישה את הצעות האי-אמון.

ליה שמטוב: אבל השבוע הצטרפה לאופוזיציה גם מפלגת העבודה – הצטרפה למעגל המקוננים והחליטה למחות על ההידרדרות במעמדה המדיני של ישראל והמשך העמקת הפערים החברתיים.

ליה שמטוב: לי לא ברור בדיוק מי הגיש את ההצעה – קבוצה א' או קבוצה ב'?

ליה שמטוב: הקבוצה שכבר מזמן הרגישה שהיא באופוזיציה והיום היא בגלוי יכולה לבקר את הממשלה, או קבוצה ב', שרק לפני שבוע היו שרים בממשלה, למשל שר הרווחה יצחק הרצוג, שהיה צריך לטפל בפערים החברתיים, והיום הם מוחים נגד הממשלה?

ליה שמטוב: אני חושבת שההידרדרות היא דווקא במפלגת העבודה – מפלגה מרוסקת, שלא מצליחה לפרגן אחד לשני, שלא מצליחה להעמיד – – –

בנימין בן-אליעזר: אנחנו עכשיו מתחילים לפרגן.

ליה שמטוב: יפה, יפה.

ליה שמטוב: אני אגיד למה, כי אם היו אומרים שאתה יושב-ראש, אז היו ארבעה וארבעה.

ליה שמטוב: אבל כשבחרתם במיכה חריש, שבאמת לא מאיים על אף אחד, שלא רוצה – – –

ישראל חסון: ליה, תסלחי לי, אם היו אומרים שהוא יושב-ראש הם היו 14.

ישראל חסון: זה לא ארבעה וארבעה.

ליה שמטוב: לא, לא, לא, זה לא היה 14, זה היה ארבעה וארבעה, או שלושה וארבעה ואחד.

ליה שמטוב: אז מזל שיש את מיכה חריש שלא רוצה להתמודד לכנסת, לא מאיים על אף אחד ולא לוקח את התפקיד של אף אחד, והוא הסכים לעמוד בראש מפלגת העבודה.

ליה שמטוב: לגבי המפלגות הערביות, שמעתי את הנאום של חבר הכנסת עפו אגבאריה.

ליה שמטוב: דיברת על גזענות כלפי הערבים, אבל אתה וגם החברים שלך גיניתם את פעילות חיילי שייטת 13 וקראתם להם רוצחים.

ליה שמטוב: אתם אלו שתומכים בארגוני טרור ואתם מעזים אחרי זה לדבר על הגזענות.

ליה שמטוב: אחרי שיצא דוח ועדת-טירקל, אתם ראיתם את המבט בעיניים של ?

ליה שמטוב: אתם ראיתם את המבט מלא השנאה למדינת ישראל, שנאה לכנסת ישראל – – –

עפו אגבאריה: – – – כל החיים שלך – – –

ליה שמטוב: שנאה, שנאה – – –

עפו אגבאריה: – – –

דני דנון: תודה רבה.

ליה שמטוב: ראיתם את המבט שלה, את השנאה לחיילים שלנו?

ליה שמטוב: ראיתם את זה?

ליה שמטוב: ואחרי זה אתם מעזים לדבר על גזענות?

ליה שמטוב: אבל לא פלא, גם המשפחה שלה מכפר טייבה, כשהיא נתנה את הריאיון לעיתון "דה מרקר", אמרה שהשם "" מוקצה מחמת מיאוס בכפר.

ליה שמטוב: הם מתנערים ממנה ומציינים שהיא תופעה חולפת.

ליה שמטוב: אתה יודע, אדוני היושב-ראש, דווקא לגבי חוק הנאמנות של ישראל ביתנו אין לתושבי הכפר התנגדות.

עפו אגבאריה: – – –

דני דנון: נא לסיים.

דני דנון: בבקשה.

דני דנון: חבר הכנסת אגבאריה, תודה רבה.

ליה שמטוב: אני יודעת, אני באמת יודעת שקשה לכם לראות את הממשלה יציבה, קשה לקבל את העובדה שהממשלה הזאת תשלים את ימיה.

ליה שמטוב: קשה לכם לראות שהממשלה הזאת מצליחה בכלכלה, ברפורמות בתקשורת, בדאגה לצרכנים.

ליה שמטוב: ואתם, חברי הכנסת מקדימה, אתם יכולים להמשיך להסתובב עם מטהרי אוויר, אבל תזכרו שאת הסירחון של קדימה גם מטהרי האוויר לא הצליחו לטהר.

דני דנון: תודה רבה, חברת הכנסת ליה שמטוב.

דני דנון: אני רואה שחבר הכנסת עפו אגבאריה יצא, אבל נראה לי שאתם יכולים להמשיך את הדיון בזמנכם החופשי.

דני דנון: הדובר הבא הוא חבר הכנסת נסים זאב מש"ס, בבקשה.

דני דנון: ואחריו – חבר הכנסת איתן כבל.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, שמעתי היום את הסיפור של עמיר פרץ.

נסים זאב: סיפור באמת מאוד מרגש על אמו שנפצעה בעזה ובכל זאת חושבת שתהליך השלום חשוב.

נסים זאב: ומדוע?

נסים זאב: כי היא זוכרת שבמרוקו חיו יהודים לצד ערבים באחדות, בשכנות טובה.

נסים זאב: גם הורי חיו מאוד יפה בעירק, בבגדד, אמי בבצרה.

נסים זאב: באמת, נוסטלגיה, חבל על הזמן.

נסים זאב: היה חסר פה רק השיר של אום כולתום, אדוני היושב-ראש – – –

דני דנון: איזה שיר?

נסים זאב: "אלפי לילה ולילה".

נסים זאב: אתה בוודאי מכיר את זה.

דני דנון: ובתרגום לעברית – – –

נסים זאב: זה אלף לילה ולילה.

מסעוד גנאים: דווקא שיר יפה.

נסים זאב: אבל אנחנו בעצם שוכחים את המצב הגלובלי, האסלאמיזציה הרדיקלית, שמשתלטת לא רק על המזרח התיכון, על העולם כולו.

נסים זאב: תגידו לי, יותר ממה שקרה ב-24 השעות האחרונות?

נסים זאב: כל ההפגנות ב"אל-ג'זירה", כל ההפגנות בירדן ובמצרים.

נסים זאב: מה, אנחנו עד כדי כך עיוורים, לא רואים, לא שומעים, לא מבינים?

נסים זאב: כל כך אטומים?

נסים זאב: מה, באמת, כאשר המסמך של ציפי לבני – מי יודע מה נחשף פה בכלל – שאומר: מוכנים, מדינת ישראל, כממשלת ישראל, לוותר על יהודה ושומרון בכלל; אין על מה לדבר בכלל, כאילו לא גרים שם 300,000 יהודים, זה מובן מאליו.

נסים זאב: עכשיו אנחנו מתווכחים על איזה שכונות בירושלים.

נסים זאב: מעלה-אדומים – מאן דכר שמיה בכלל.

נסים זאב: את זה בוודאי צריכים להחזיר.

נסים זאב: אז הוויכוח על מה?

נסים זאב: על הר-חומה?

נסים זאב: על איזה הר אנחנו עוד רוצים לעלות?

נסים זאב: אנחנו לא רואים את המציאות, שהפלסטינים לא מעוניינים בשלום, עם כל הניסיון של שלוש שנים עם משא-ומתן של קדימה בראשותו של אולמרט, שהלכו כברת דרך.

נסים זאב: אגב, אף אחד מאתנו לא ידע, הכול היה בסודי סודות.

נסים זאב: תמיד שמענו משפט אחד מראש הממשלה הקודם: ויתורים כואבים, מכאיבים.

נסים זאב: זה מה ששמענו, שצריך לעשות ויתורים.

נסים זאב: אבל אף אחד לא חשב שאנחנו הולכים לוותר בכלל על מדינת ישראל.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, הרי סאיב עריקאת אמר שהוא מבין שאי-אפשר לקיים מדינה יהודית אם מישהו חושב או משלה את עצמו שהפליטים יחזרו.

נסים זאב: הוא אמר דבר אמת.

נסים זאב: תראה את ההפגנות של היום, אני לא מדבר אתך על איזו היסטוריה.

נסים זאב: מדברים על 5 מיליון פליטים שיחזרו למדינת ישראל.

נסים זאב: מה, אנחנו לא רואים את המציאות העגומה הזאת?

נסים זאב: מדברים על תוכנית של חילופי שטחים, על באקה-אל-ע'רביה.

נסים זאב: תאמין לי, אדוני היושב-ראש, הייתי שמח אם היו מחזירים אותה.

נסים זאב: יש לנו שם חבר כנסת מאוד נכבד שהיה שר לשעבר, הוא גם נמצא שם.

נסים זאב: אני לא בטוח שהיה רוצה לחזור.

נסים זאב: אני רוצה לסיים במשהו, אני יודע שהזמן קצת מצומצם, אבל אני רוצה לומר לך שיש לנו הרבה זמן עד להצבעה ואפילו ביקשו ממני להאריך, ברשותך – – –

דני דנון: נא לסיים.

דני דנון: אני לא יודע מי ביקש, אבל זמנך תם, חבר הכנסת זאב.

נסים זאב: אני רוצה לומר שאין פתרונות קוסמטיים, אלא אם כן נסכים לגבולות 67', דבר שאף ממשלה ואף מתאבד מאתנו לא מסכים למציאות הזאת.

נסים זאב: ישנם 300,000 מתיישבים תושבי יהודה ושומרון.

דני דנון: נא לסיים.

דני דנון: בבקשה.

נסים זאב: לכן, אדוני היושב-ראש, אני חושב שאנחנו צריכים קודם כול להאמין בעצמנו, במולדתנו, במורשת ישראל, וצריך להבין שעם ישראל נמצא פה בזכות הנחלה שהנחיל הקדוש-ברוך-הוא לאבותינו.

נסים זאב: ואם בזה אנחנו לא מכירים – באמת לא מכירים בזכותנו, בקיומנו במדינת ישראל.

דני דנון: תודה רבה לחבר הכנסת נסים זאב.

דני דנון: הדובר הבא – חבר הכנסת אורי מקלב.

דני דנון: איתן כבל הגיע ולכן ניתן לו.

דני דנון: חיכית בדלת, חבר הכנסת כבל?

דני דנון: חבר הכנסת איתן כבל מהעבודה.

דני דנון: אחריו – סגן יושב-ראש הכנסת חבר הכנסת אורי מקלב.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הצעת אי-אמון מטעם מפלגת העבודה.

דני דנון: זו הצעה ראשונה שלכם?

איתן כבל: זו ההצעה הראשונה שלנו במסגרת האי-אמון.

איתן כבל: היום הציג אותה חבר הכנסת עמיר פרץ.

חיים כץ: זו הפעם הראשונה שלך – – –

איתן כבל: זה נאום ראשון שלי במחוזות החופש.

חיים כץ: אז שלא יפריעו.

איתן כבל: ולכן, חברי חברי הכנסת, ביקשתי, גם כיושב-ראש סיעה, לדבר בעניין הזה ולומר לכם את העניין הבא: הצעת האי-אמון שלנו נוגעת בשני מישורים מרכזיים – ואני לפחות, כאדם, יכול לדבר באופן משוחרר, כי לא הרגשתי שום שייכות או שום חלק מכל אשר הממשלה עשתה.

איתן כבל: אני יכול לומר פה בצורה מפורשת שבשני נושאים מרכזיים ממשלת ישראל כשלה: גם בנושא המדיני, חברי מהקואליציה, אבל אני אומר לך, חבר הכנסת חיים כץ, שאתה מוכר וידוע – סליחה שאני מפריע לכם – באמת, כאחד האנשים היותר חברתיים שיש כאן בבית, וזו איננה קלישאה; אתה עושה עבודה יוצאת מן הכלל בתוקף תפקידך כיושב-ראש הוועדה, אבל אתה יודע שאם יש משהו, גם לחברי שישבו בממשלה, שהפריע יותר מכול – ואמרתי שאת הנושאים המדיניים נניח ואנחנו מניחים אותם בצד, כי זה לא רק תלוי בנו.

איתן כבל: אבל הממשלה הזאת, שהיא ממשלה כל כך גדולה, כל כך חזקה, לפחות עד לפני כמה ימים, בנושאים הנוגעים לחברה וכלכלה, מי כמוך יודע שאם יש משהו שהממשלה הזאת פגומה ב-DNA שלה, זה העניין הנוגע לנושאים החברתיים.

איתן כבל: מעמד הביניים, שהוא לב לבה של חברה, הוא הכוח של כל מדינה, הולך ונפגע.

איתן כבל: אתה בא ממקום כזה, אתה יודע שהוא לב לבה של החברה במדינת ישראל.

איתן כבל: אתה יודע, גם כיושב-ראש ועד עובדים גדול, מה עובר על החברה במדינת ישראל.

איתן כבל: ואם יש כישלון, זה לא הכישלון המדיני; עם זה עוד נתמודד.

איתן כבל: הכישלון היותר גדול שעובר על הממשלה הזאת זה כל אותם נושאים חברתיים-כלכליים.

איתן כבל: שר האוצר ידידי מתגאה כל כך, הוא כבר הפך את זה לספר השיאים של גינס, את כל העניין של התקציב הדו-שנתי.

איתן כבל: כולנו גאים בזה, זו התכלית הראויה שלנו, זו גאוותנו, נייצא את התקציב הדו-שנתי לחו"ל.

איתן כבל: אני אומר לכם, חברי חברי הכנסת, ואני חוזר ואומר: כישלונה – ואולי העוולה הגדולה ביותר היא סביב הנושאים החברתיים.

איתן כבל: שבוע אחר שבוע נעמוד כאן ונציג את העוולות של הממשלה.

איתן כבל: תודה, אדוני היושב-ראש.

דני דנון: תודה רבה ליושב-ראש סיעת העבודה, חבר הכנסת איתן כבל.

ישראל חסון: איפה היית לנו עד היום, איתן.

דני דנון: מי שרוצה להמשיך ולשמוע אותו, יכול אחרי המליאה, אנחנו נארגן את זה.

איתן כבל: ב-mako.

יעקב אדרי: אדוני היושב-ראש, ראוי שיודיעו לנו שהחליפו מקומות, כי כבר התבלבלתי.

דני דנון: אז אני מודיע כרגע באופן רשמי – –

איתן כבל: הוא מבקש "איתוראן".

דני דנון: – – שעקב התפלגות מפלגת העבודה יש חילופי מקומות, ולהקפיד, בייחוד בהצבעה, שלא תהיה טעות בשוגג.

דני דנון: החלפנו מקומות, וסיעת העבודה עברה לספסלי האופוזיציה.

דני דנון: אני מזמין את חבר הכנסת אורי מקלב, סגן יושב-ראש הכנסת, מסיעת יהדות התורה.

יוחנן פלסנר: סיעת העצמאות זה רק ליד שולחן הממשלה.

דני דנון: זה הזמן להתוודע אחד לשני, חבר הכנסת פלסנר, לחברים החדשים, להכיר.

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, תודה רבה לך, חברי חברי הכנסת – –

דני דנון: רק שנייה.

דני דנון: אני מבקש מהסדרנים – מצאת את זה, חבר הכנסת.

דני דנון: בבקשה.

אורי מקלב: – – אני באמת רוצה להמשיך את דברי קודמי בנושא הפערים החברתיים.

אורי מקלב: מפלגת העבודה הגישה הצעה לסדר-היום, וכנראה בגלל המכסה היא ניסתה לדחוס שני נושאים – גם הנושא של הידרדרות במעמדה המדיני של מדינת ישראל וגם הנושא של הפערים החברתיים – אף שאני חושב שכל אחד ראוי להידון בפני עצמו.

אורי מקלב: אין קשר, אבל אני חושב שכן יש קשר בין הדברים.

אורי מקלב: אנחנו עסוקים הרבה בנושאים מדיניים, בנושא הביטחון, ואנחנו שוכחים את הנושא החברתי והעמקת הפערים החברתיים, ואני חושב שזה מעיק על רבים רבים במדינת ישראל.

אורי מקלב: זה העיק מאוד עד עכשיו וזה יעמיק יותר עכשיו, בשנת 2011.

אורי מקלב: הדוחות של הביטוח הלאומי, הדוחות של הארגונים החברתיים, רק מגלים ומדווחים על העמקת הפער והגדלת הפער החברתי בציבור הישראלי.

אורי מקלב: אנחנו גם צריכים לדעת שהפער החברתי שנמדד בכל הדוחות האלה זה פער חברתי שלא מספר לנו על הגידול במספר אותם אנשים שמצטרפים למעגל העוני, בגלל שברגע שגם המעמד הבינוני מאבד מהכנסתו – בפערים החברתיים זה מתקזז.

אורי מקלב: הפער החברתי מודד את הפערים, אבל הוא לא מודד את המצטרפים החדשים למעגל העוני, ויש רבים רבים שמצטרפים וחיים מתחת לקו העוני.

אורי מקלב: אנחנו לא רואים שום פעילות – לא בתקציב 2011 וגם לא בהמשך – כדי לצמצם את הפערים האלה, והפערים האלה זה דבר מסוכן לחברה.

אורי מקלב: היום יש מצב שבאותה כיתה יש ילדים שיכולים לתת להם הכול ומקבלים הכול, ועל הספסל, על הכיסא לידם יושב ילד שלא מקבל, כמעט אין אפשרות לתת לו שום דבר.

אורי מקלב: הפערים האלה מקטנות – אנחנו רואים את זה היום, והם משתרשים, מתרחבים יותר, ואנחנו לא מוצאים שום מענה.

אורי מקלב: אני רוצה להגיד לכם, חברי חברי הכנסת, שעליות המחירים שצפויות כבר עכשיו וצפויות ב-2011 רק יעמיקו את זה.

אורי מקלב: מחיר הדלק עלה לממדים שאין כמוהם, וזה לא רק הדלק – זה הסולר, החימום.

אורי מקלב: אנשים פונים אלי ושואלים אותי אם החוק מאפשר להם להתנתק היום מחימום ביתי, משום שהם לא יכולים להגיע לזה, ומה אתם עושים בעניין הזה.

אורי מקלב: הם מצמצמים את שעות החימום.

אורי מקלב: והתחבורה הציבורית, כהשלכה של הנושא הזה – הדברים האלה, יש להם מייד השלכות.

אורי מקלב: מחיר השמן עלה רק בשנה האחרונה ב-73%.

אורי מקלב: זה לא רק השמן – זה מוצר יסוד, אבל כל ההשלכות של עוד דברים שנגרמים מכך.

אורלי לוי אבקסיס: מוצרי חלב בסיסיים.

אורי מקלב: המוצרים הבסיסיים, והמים, והמשכנתאות שעולות.

אורי מקלב: זה לא רק מי שלוקח עכשיו משכנתה, זה אנשים שמשלמים משכנתה והריבית עולה.

ישראל חסון: אורי, למה אתם מספרים לנו את זה?

ישראל חסון: אתם – – –

אורי מקלב: אנחנו מעלים את זה על סדר-היום מכיוון שאני מרגיש שהיום כולנו מדברים רק – – –

דני דנון: נא לסיים.

דני דנון: בבקשה.

אורי מקלב: אני ממשיך לדבר על זה.

ישראל חסון: חבר הכנסת מקלב, הדלק לא עלה.

ישראל חסון: המס עליו עלה.

אורי מקלב: המס עלה וגם הדלק עלה.

אורי מקלב: והשמן עלה לא רק בגלל המס – בגלל השמנים בעולם, אבל – – –

ישראל חסון: אתם ועדת הכספים, אתם – – – נו, מה.

דני דנון: נא לסיים.

דני דנון: בבקשה.

יוחנן פלסנר: אתם לא אופוזיציה?

אורי מקלב: אנחנו לא אופוזיציה אבל אנחנו כן חושבים, אנחנו כן חושבים שנעשה – – –

רוחמה אברהם-בלילא: אתה יכול לגרום למשבר קואליציוני ולשנות את הכול.

אורלי לוי אבקסיס: – – –

יוחנן פלסנר: – – –

אורי מקלב: אני חושב ששר הרווחה פעל ועשה עד עכשיו, אבל מה לעשות שהוא עבר לספסלי האופוזיציה, והיום המצב הוא שהמשרד הזה, משרד הרווחה, נשאר משרד שהוא שותף עם עוד משרד בניהול, ואני לא יודע מה יהיה העיקר ומה יהיה הטפל.

אורי מקלב: אנחנו חושבים שבמצב של המדינה הזאת צריך שר במשרה מלאה בנושא הרווחה, ואי-אפשר להשאיר את זה בחלוקה – שיש משהו שהוא נגרר אחריו.

רוחמה אברהם-בלילא: תיקח את זה אתה.

אורי מקלב: אני לא דורש לעצמי – –

רוחמה אברהם-בלילא: אתה יכול להיות שר הרווחה הכי טוב.

אורי מקלב: – – אני כבר מודיע, אבל שייקחו את המשרה.

אורי מקלב: אנחנו לא לוקחים שרים, את יודעת גם כן.

דני דנון: תודה רבה.

אורי מקלב: משפט סיום.

אורי מקלב: אנחנו חושבים שצריך לתת את זה וצריך לשפות את האנשים האלה.

אורי מקלב: אני לא נכנס למחלוקת אם צריך לסבסד את המצרך או את הנצרך, אבל ודאי שמשהו צריך לעשות.

אורי מקלב: תודה רבה.

דני דנון: תודה רבה לחבר הכנסת אורי מקלב.

דני דנון: הדובר הבא – חבר הכנסת מסעוד גנאים מסיעת רע"ם-תע"ל, ואחריו – חבר הכנסת אורי אריאל, שגם עבר מקום.

דני דנון: אנחנו צריכים להתרגל לשינוי המקומות.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, כבוד השרה, חברי חברי הכנסת, האמת שבקשר לכל האווירה הגזענית הזאת, בפרקטיקה ובאופן מעשי, היחס הגזעני הזה והמפלה נמצא כל יום, בחיי היום-יום, נגד האוכלוסייה הערבית, אבל היום מנסים לעשות לו לגיטימיות חוקית.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, איך אתה מפרש את זה?

מסעוד גנאים: ביום שלישי שעבר כוחות משטרה עם כוחות יס"מ מיוחדים נכנסים לבית-ספר יסודי בכפר תראבין-אלסאנע בנגב, בנאקב, שם מתנפלים על תלמידים, מחפשים בכל כיתה וכיתה.

מסעוד גנאים: כאשר בא מנהל בית-הספר ורק שואל אותם, נותנים לו מכות, מפילים אותו, אומרים לו: אתה מנהל של מחבלים, בית-ספר של מחבלים.

מסעוד גנאים: ובסוף למה כל זה קרה?

מסעוד גנאים: הם חושדים שילד בכיתה ה' זרק אבן על האוטו המשטרתי שלהם.

מסעוד גנאים: איפה הכבוד?

מסעוד גנאים: איפה קדושת בית-הספר?

מסעוד גנאים: הם עצרו את המנהל, הם גם תקפו את המפקח של בית-הספר, ובסוף אומרים: זה לא יחס גזעני.

מסעוד גנאים: לא מפלה, אדוני היושב-ראש?

מסעוד גנאים: אני לא יודע.

מסעוד גנאים: יש כאלה בישראל – ראש הממשלה והרבה פוליטיקאים בישראל – אומרים: אנחנו לא יכולים לעשות שלום עם העולם הערבי, כי המשטרים שם לא דמוקרטיים.

מסעוד גנאים: אבל מהתגובות שאני רואה על ההפגנות ועל המחאה בעולם הערבי, כאשר עם רוצה לנצל את זכותו הטבעית והדמוקרטית ולמחות נגד הדיכוי, נגד דיקטטורה, נגד שחיתות, נגד כל הדברים האלה – אם זה בתוניסיה, בכל מקום אחר בעולם – רואים בזה איום על ישראל.

מסעוד גנאים: אז בישראל רואים שהערבי הטוב הוא הערבי הדיקטטור, המושחת, אבל ערבי שרוצה להיות דמוקרט, ליברל, רוצה חופש – זה איום על מדינת ישראל.

מסעוד גנאים: זה פרדוקס וזו צביעות, לפי דעתי, אדוני היושב-ראש.

מסעוד גנאים: גם היינו בבית-משפט בקשר לכפר אל-עראקיב, שנהרס בפעם ה-11, המלה הראשונה של השופטת היתה שבעלי האדמות מהתקופה העות'מאנית – ויש להם את הטאבו ואת הכול – אלה פולשים, אלה כובשים את האדמה.

מסעוד גנאים: איפה הצדק?

מסעוד גנאים: יש חוק – עלא ראסי, אבל החוק, יש צדק מעל החוק.

מסעוד גנאים: איפה הצדק?

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, היה מדען יווני בשם ארכימדס, שאמר:

מסעוד גנאים: אילו היה איזה מקום מחוץ לכדור הארץ, הייתי מזיז את כדור הארץ.

מסעוד גנאים: ואלה הגזענים, אלה שיושבים בבית ומחוץ, צריכים לצאת מחוץ לבועה הגזענית כדי שיראו את הפרצוף המכוער שלהם.

מסעוד גנאים: תודה.

דני דנון: תודה רבה לחבר הכנסת מסעוד גנאים.

דני דנון: הדובר הבא – חבר הכנסת אורי אריאל מסיעת האיחוד הלאומי, ואחריו – חבר הכנסת חנא סוייד.

אורי אריאל: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, גברתי השרה, אני מבקש לשאול את היושב-ראש אם הוא מסכים לכך שלא יבנו בירושלים.

דני דנון: בפירוש לא, אדוני הדובר.

אורי אריאל: טוב, ברוך השם, יש יושב-ראש שעונה, כי יש כאלה שלעתים רוצים לקבור את עצמם, לא לענות, להיעלם לרגע, לחזור אחרי זה בשקט.

אורי אריאל: אבל אפשר לשאול גם את השרה, נציגת הממשלה פה, האם את מסכימה שלא יבנו בירושלים?

אורי אריאל: לא שומע.

אורית נוקד: לא – – –

אורי אריאל: לא מסכימה.

אורי אריאל: עכשיו הייתי רוצה לשאול את ראש הממשלה, אבל הוא לא אתנו – כדרכו, הוא עסוק כנראה בעניינים חשובים, אני לא אומר את זה בציניות: אדוני ראש הממשלה, האם אתה מסכים שלא יבנו בירושלים – –

זאב בילסקי: בשום – – –

רוחמה אברהם-בלילא: כן.

אורי אריאל: – – מה שאתה קראת סלע קיומנו, בירת ישראל?

אורי אריאל: אם יש מישהו באולם הזה שמסכים שלא יבנו בירושלים – שיקום.

אורי אריאל: שיקום.

אורי אריאל: לא רואה שמישהו קם.

גאלב מג'אדלה: תלוי איפה לבנות.

מסעוד גנאים: – – –

ג'מאל זחאלקה: – – –

דני דנון: אני רואה פה את חברי הכנסת – – –

קריאות: – – –

אורי אריאל: בקיצור – – –

דני דנון: הוא לא אמר בנייה ליהודים או לערבים.

אורי אריאל: בקיצור, יש פה הסכמה – –

ג'מאל זחאלקה: הוא התכוון להתנחלות, הוא התכוון לנישול, הוא התכוון לכיבוש – – –

אורי אריאל: – – יש פה הסכמה מקיר לקיר שהממשלה הזאת לא ראויה לאמון, כאשר ראש הממשלה מנחה את שר השיכון לא לבנות בירושלים.

אורי אריאל: איך אני יודע את זה?

אורי אריאל: כי עמד פה, על הדוכן הזה כבר כמה פעמים, אדוני היושב-ראש, שר השיכון, וזה מה שהוא אמר.

אורי אריאל: שר השיכון בממשלתו של מר נתניהו.

אורי אריאל: וזו ממשלה שראויה לאמון?

ישראל חסון: רגע, וחבר הכנסת דנון מסכים עם זה?

אורי אריאל: לא, הוא אמר שלא.

דני דנון: אם הוא יוותר על הזמן שלו, אני – – –

אורי אריאל: הוא אמר שלא.

אורי אריאל: עכשיו תראה, אדוני היושב-ראש.

אורי אריאל: היום בא חייל במדים לשער המוגרבים, לעלות להר-הבית.

אורי אריאל: הוא לא היה עם נשק.

אורי אריאל: הוא מתנהג לפי כל ההליכים.

אורי אריאל: האם, חבר הכנסת חסון, אתה חושב שהוא עלה להר-הבית?

ישראל חסון: מי?

אורי אריאל: החייל, במדים.

אורי אריאל: עלה להר-הבית?

אורי אריאל: אפשרו לו, בשעות הפתיחה ליהודים?

אורי אריאל: בלי נשק.

אורי אריאל: האם הוא עלה להר-הבית.

אורי אריאל: אני אחסוך לך את זה: הוא לא עלה.

אורי אריאל: זו ממשלה שראויה לאמון?

אורי אריאל: חייל, ישראלי, שמוכן למסור את נפשו, בא לעלות להר-הבית ומשטרת ישראל לא נותנת לו לעלות.

אורי אריאל: וזה ראוי?

אורי אריאל: זו ממשלה ראויה לאמון?

יוחנן פלסנר: אז למה הצבעת בעד התקציב?

אורי אריאל: באה עיריית ירושלים בהנחיית ממשלת ישראל ומתכננת שכונות לערבים.

אורי אריאל: כן, ג'בל-מוכבר ועוד שמות שאני לא זוכר אותם.

דני דנון: אין בזה פסול – – – אתה רואה בזה פסול?

אורי אריאל: יותר מ-2,000 יחידות דיור.

אורי אריאל: אתה אומר: בסדר, טוב, מתכננים.

אורי אריאל: אבל אותה ממשלה, בהוראת ראש הממשלה, לא מאפשרת לתכנן בגילה.

אורי אריאל: וזאת ממשלה שראויה לאמון?

אורי אריאל: אני אסיים, אדוני, בשתי שאלות נוספות.

אורי אריאל: יש קבוצה של מגורשי גוש-קטיף באריאל.

אורי אריאל: שר ביטחון וראש ממשלה לא מאפשרים להם, מונעים מהם, למרות אישורו של ראש הממשלה הקודם מר אולמרט – מונעים מהם לבנות את בתיהם.

אורי אריאל: המציאות הזאת, חברים – מי שרוצה להצביע אמון בממשלה הזו כי העיקר שהיא תשרוד, זה בסדר, אבל זה יותר מנלעג כבר.

אורי אריאל: תודה.

דני דנון: תודה רבה לחבר הכנסת אורי אריאל.

דני דנון: הדובר הבא – חבר הכנסת חנא סוייד, ואחריו – חבר הכנסת ניצן הורוביץ.

חנא סוייד: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אני חושב שהגילויים שהיו ביומיים האחרונים, אותם מסמכים שתחנת "אל-ג'זירה" פרסמה – – –

דני דנון: אתמול בלילה שמעתי שיש – – –

חנא סוייד: יש המשך.

דני דנון: יש המשך.

דני דנון: באיזה שעה זה, אתה יודע?

חנא סוייד: זה מה שנקרא "ויקיזירה".

חנא סוייד: "ויקיזירה", כן.

דני דנון: נחכה לזה.

חנא סוייד: בסדר.

חנא סוייד: עכשיו, החומר, הדברים שהתפרסמו בעצם אומרים דבר אחד פשוט: שהיה משא-ומתן מדיני רציני שהתנהל בין מדינת ישראל לבין הרשות הפלסטינית.

חנא סוייד: וראו איזה פלא: אחרי שהתחלפה הממשלה בישראל, מי שהתנהג כמדינה, כצד אחראי, כצד ששומר על כבוד ועל המשכיות, זה דווקא לא מדינת ישראל אלא ארגון.

חנא סוייד: זה הרשות הפלסטינית, שהיא עדיין לא מדינה, אבל היא היתה אמונה – והיא כיבדה את כל הדברים וכל ההתחייבויות, לפחות את מהלך המשא-ומתן, והיתה מוכנה להתחיל ולהמשיך במשא-ומתן מאותה נקודה שהמשא-ומתן נפסק בו.

חנא סוייד: אבל מי התנהג כמחתרת, כארגון לא מוכר?

חנא סוייד: מדינת ישראל וממשלת ישראל.

חנא סוייד: היא באה ואמרה: לא היה, לא קיים, לא נברא.

חנא סוייד: אנחנו לא ממשיכים.

חנא סוייד: אנחנו רוצים להתנות עוד תנאי כזה ועוד תנאי כזה ועוד תנאי כזה, ועוד אלף תנאים, בשביל להפסיק את אותו המשא-ומתן.

חנא סוייד: זו התנהגות שלא מתאימה ולא יאה למדינה.

חנא סוייד: מדינות לא מתנהגות ככה, ובמיוחד מדינות שטוענות שהן מדינות דמוקרטיות, שיש בהן המשכיות של השלטון, שהממשלה החדשה בעצם ממשיכה את מה שהממשלה קודמת עשתה.

חנא סוייד: ואני רוצה, אדוני היושב-ראש, ברשותך, להגיד שאנחנו ככנסת, כדעת קהל בישראל, צריכים לתמוך בהמשך המשא-ומתן להשגת שלום, כי הפוליטיקה הבריונית, כפי שראינו אותה כאן – לדבר אליך: תגיד, אתה בעד בנייה?

חנא סוייד: או לרדת על חברי כנסת, כאילו להפחיד אותם בבריוניות כזו – זה לא ישרת את המטרה של השלום במזרח התיכון.

חנא סוייד: זה לא ישרת את המטרה של השלום באזור הזה.

חנא סוייד: זה בעצם יוצר מנגנון של הפחדה של אנשים.

חנא סוייד: זה רוצה למנוע, ולהפחיד מפלגות פוליטיות מלבצע את התוכנית המדינית שלהן – על-ידי הפחדות, על-ידי כך ששמים את האנשים במלכודת ומפחידים אותם: תיזהרו ואל תמשיכו עם התוכנית המדינית שלכם.

חנא סוייד: לכן אני חושב, אדוני היושב-ראש, שדווקא הגילויים האלה – אנחנו כולנו צריכים להמשיך את המסורת הזו של משא-ומתן, כי רק זה מה שישרת את המטרות של שני העמים.

חנא סוייד: והמלחמות והכוחנות המתמדת והבריונות וההפחדה לא יועילו לאף אחד.

דני דנון: תודה לחבר הכנסת סוייד.

דני דנון: הדובר הבא – חבר הכנסת ניצן הורוביץ מסיעת מרצ.

דני דנון: אחריו – חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

ניצן הורוביץ: אדוני היושב-ראש, תודה, חברי הכנסת, אני רוצה להמשיך את הדברים של שני קודמי, אורי אריאל וחנא סוייד.

ניצן הורוביץ: אורי אריאל שאל כאן אם אנחנו מסכימים לכך שלא יבנו בירושלים.

ניצן הורוביץ: אני רוצה לשאול את השאלה מנקודה אחרת: כמה שנים, חבר הכנסת אריאל, עברו מאז שישראל סיפחה והחילה את החוק הישראלי בירושלים?

ניצן הורוביץ: אני חושב שמשהו כמו 43 שנים.

ניצן הורוביץ: עדיין, גם היום כשאתה עובר ממערב למזרח, אתה יכול בדיוק לראות איפה עובר הגבול.

ניצן הורוביץ: ולמה זה ככה?

ניצן הורוביץ: משום ש-43 שנה אתם מדברים על הבנייה ועל העיר המאוחדת, וסלע קיומנו, והר-הבית, ואיך נראה מזרח-ירושלים?

ניצן הורוביץ: הרי אם באמת האיחוד של הבירה הזו היה בראש מעייניך, היית דואג שם לכבישים עם הבורות, לתשתיות הרעועות שם של הבריאות, לבתי-הספר הקורסים, לעיר הזו שהיא, לפי שיטתך, בירת ישראל – וגם לפי שיטתי והבנתי.

ניצן הורוביץ: אבל כשאתה מדבר על בנייה, כשאתה מדבר על פיתוח, זה רק לצד אחד.

ניצן הורוביץ: אחריך דיבר חבר הכנסת סוייד ודיבר על הדלפות, איך קראת לזה?

ניצן הורוביץ: ב"ויקיזירה".

ניצן הורוביץ: ושם, אפילו, למרות מה שאמרתי, הכירו הפלסטינים והכירה הרשות הפלסטינית בריבונות של ישראל על כל השכונות היהודיות שנבנו במזרח-ירושלים, מה שאתה כל כך מתגאה בו.

ניצן הורוביץ: האם הסכם כזה היה מקובל עליך?

ניצן הורוביץ: לחלוטין לא.

ניצן הורוביץ: לחלוטין לא.

ניצן הורוביץ: אפילו על ויתורים אלה הרי לא היית מסכים ולא היית מקבל ולא היית חותם, משום שאינך מעוניין בהסדר, אינך מעוניין בפשרה ואינך מעוניין בפתרון.

אורי אריאל: תשובה – שהם יהיו בירדן.

ניצן הורוביץ: כן, שהם ייעלמו.

ניצן הורוביץ: לפחות אתה אומר את הדברים בצורה ברורה.

ניצן הורוביץ: אבל ידידי חבר הכנסת אורי אריאל, אין לנו בארץ הזו עתיד אלא של חיים משותפים, וכל רצונך שהערבים יתאדו מהמקום הזה – אתה מדבר על הפלסטינים, אבל אני בטוח שגם לא היית מתנגד שערביי ישראל ימצאו להם ארץ אחרת.

אורי אריאל: אם הם רוצים, הם יכולים ללכת.

ניצן הורוביץ: אם הם רוצים.

ניצן הורוביץ: אני מניח גם שאתה לא תעמוד ותמנע את זה מהם.

ניצן הורוביץ: אני רוצה להגיד לך שמה שאתה פה מוביל ומה שהממשלה הזו מקדמת, את הקרע הזה בחברה הישראלית, בין העמים, בתוך היהודים, בתוך הציבורים והמגזרים השונים, שום דבר טוב לא יצמח מזה.

ניצן הורוביץ: ובשבוע הבא הולך להיות לנו כאן בכנסת שבוע שחור.

ניצן הורוביץ: יום אחר יום היוזמות האלה הולכות לעלות.

ניצן הורוביץ: ועדות החקירה, ועדות הרדיפה, שאתם רוצים לרדוף את ארגוני זכויות האדם; חוק העמותות, שאתם רוצים לחנוק את הארגונים האלה, וחוק ועדות הקבלה.

ניצן הורוביץ: אגב, מכבסת המלים הזו זה גם דבר די מגעיל.

ניצן הורוביץ: חוק ועדות הקבלה הוא חוק ועדות הסלקציה.

ניצן הורוביץ: אין פה עניין של קבלה, יש כאן עניין של דחייה.

ניצן הורוביץ: הוועדות לא נועדו לקבל, הוועדות נועדו לחסום.

ניצן הורוביץ: ועדות החקירה לא נועדו לחקור, ועדות החקירה נועדו לרדוף.

ניצן הורוביץ: כבר הסתיים הזמן?

ניצן הורוביץ: לכן, אדוני היושב-ראש, לסיכום, מה שאתם מנסים להמיט על החברה הישראלית ועל הבית הזה, הכתם המביש הזה, אנחנו נעשה הכול כדי שהוא לא יעבור.

ניצן הורוביץ: אבל יש לכם רוב.

ניצן הורוביץ: אתה אומנם באופוזיציה, אבל אני מניח שאתה תתמוך בכל היוזמות האלה.

יעקב כץ: – – –

ניצן הורוביץ: כאופוזיציה לוחמת, אתם גאוות המדינה.

ניצן הורוביץ: אתה יודע?

ניצן הורוביץ: אומרים: הפטריוטיזם הוא מפלטו של הנבל.

ניצן הורוביץ: מי שטבע את האמרה הזאת התכוון לאלה שמתהדרים בפטריוטיות אבל הם עצמם גורמים את הנזק הרב ביותר לחברה ולמדינה שלהם, וזה אתם.

ניצן הורוביץ: תודה, אדוני.

דני דנון: תודה רבה לחבר הכנסת ניצן הורוביץ.

דני דנון: הדובר הבא – חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה מסיעת בל"ד.

דני דנון: רואים שאין אחידות בספסלי האופוזיציה, וטוב שכך.

יעקב כץ: לפחות זאת אופוזיציה נלחמת.

דני דנון: קודם כול, אני מברך על שנתקרבת אל הליכוד, חבר הכנסת כץ.

קריאה: קיבל – – –

דני דנון: התקרב במושבו, לא בדעותיו.

ג'מאל זחאלקה: כבוד היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אני מקווה שהתרחבות האופוזיציה תגרום לקיצור ימיה של הממשלה המסוכנת הזאת.

ג'מאל זחאלקה: יש היום שלוש הצעות אי-אמון: אחת בנושא המדיני; שנייה בנושא התמיכה של הממשלה בחקיקה גזענית ואנטי-דמוקרטית; שלישית, בנושא החברתי כלכלי.

ג'מאל זחאלקה: בשלושת התחומים האלה אכן מגיע לממשלה אי-אמון.

ג'מאל זחאלקה: בתחום המדיני ראינו איך מר ביבי נתניהו, לאחר שהצהיר שהוא מקבל את העמדה של שתי מדינות, הוא התחיל את המסע להרוג ולעשות אפילו וידוא הריגה לפתרון של שתי מדינות.

ג'מאל זחאלקה: הוא אמר את זה מן השפה ולחוץ, לא התכוון לזה ברצינות.

ג'מאל זחאלקה: איך אני יודע?

ג'מאל זחאלקה: כי מר דני דנון נשאר בליכוד.

ג'מאל זחאלקה: הוא נשאר באותה מפלגה עם אדם שמנהיגה אומר: שתי מדינות.

ג'מאל זחאלקה: אם מר דנון היה משוכנע שהדברים רציניים, הוא היה עושה קרע בליכוד, הוא וכמה חברים אחרים.

דני דנון: אנחנו בהחלט נבחרנו לא להקים מדינה פלסטינית.

דני דנון: זאת האמת.

ג'מאל זחאלקה: לכן, אתה הסימן שמר נתניהו לא רציני, אתה הסימן.

דני דנון: אני יורד כדי שאוכל להגיב.

ג'מאל זחאלקה: איך אני יודע?

ג'מאל זחאלקה: איך אני יודע?

ג'מאל זחאלקה: אני אומר להרבה מעמיתי: אתם רוצים לדעת אם ראש ממשלה בישראל הוא רציני או לא?

ג'מאל זחאלקה: תראו את תגובות הימין.

ג'מאל זחאלקה: אם מר ראובן ריבלין רגוע, אם דני דנון רגוע ואם בני בגין רגוע ואם משה יעלון רגוע, כולם רגועים לאחר שהוא אמר: שתי מדינות, וכולם מתנגדים בחריפות לשתי מדינות, אז מה הרוגע שלהם?

ג'מאל זחאלקה: מנין להם הרוגע הזה?

ג'מאל זחאלקה: סימן שהוא לא רציני וסימן שהוא אמר את זה לא כדי ליישם או לקדם פתרון כזה אלא כדי למנוע אותו דווקא.

ג'מאל זחאלקה: זה היה קרב בלימה הפוך על הפוך.

ג'מאל זחאלקה: אמר: נגיד כן, כדי – – –

ראובן ריבלין: בכל מה שאתה אומר עלי, אני מאשר שזה נכון.

ראובן ריבלין: כל מה שאתה אומר עלי, אני מאשר שזה נכון.

ג'מאל זחאלקה: אני יודע שאין ויכוח על זה.

ג'מאל זחאלקה: אז אני חושב שאחד המדדים לכך שמר ביבי נתניהו אמר: שתי מדינות, כשהוא מנסה למנוע את זה, זה התנהגות הימין, בתוך הליכוד בראש ובראשונה, וגם בממשלה בכלל.

ג'מאל זחאלקה: בתחום הכלכלי אין מה לדבר.

ג'מאל זחאלקה: המדיניות המסוכנת של פגיעה במעמד הבינוני, של הגדלת הפערים החברתיים, נמשכת.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו דוהרים, כל החברה, אבל בעיקר השכבות החלשות ובעיקר החברה הערבית, אל פי תהום כלכלית.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו מתקרבים לקטסטרופה.

ראובן ריבלין: אני נותן לך עוד דקה על זה שהפרעתי לך.

ראובן ריבלין: אני נותן לך עוד דקה.

ג'מאל זחאלקה: צריך להביע אי-אמון לממשלה בנושא הזה.

ג'מאל זחאלקה: אני כבר אמרתי, כבוד היושב-ראש, שראש הממשלה הוא תאצ'ריסט והוא אפילו בין הבודדים בעולם שמתגאה שהוא תאצ'ריסט.

ג'מאל זחאלקה: אבל בשונה מהמורה שלו, תאצ'ר, שהרחיבה את המעמד הבינוני באנגליה, הוא מצמצם את כוחו של המעמד הבינוני.

ג'מאל זחאלקה: הדוחות האחרונים מראים שמספר האנשים שנמצאים במעמד הבינוני ירד ב-7%.

ג'מאל זחאלקה: ההכנסות של הקבוצה שנקראת "מעמד בינוני" ירדו ב-7%, ועיקר הצמיחה, הרוב המכריע של הצמיחה הכלכלית, מחלחל כלפי מעלה, כנגד חוקי הטבע; בדרך כלל הדברים מחלחלים כלפי מטה, אבל יש נטייה בכלכלה של מר ביבי נתניהו שהוא מכוון את הצמיחה הכלכלית ואת פירות הצמיחה כלפי מעלה ופוגע בצורה זאת בשכבות החלשות.

ג'מאל זחאלקה: אז ממשלה שגם מקדמת חקיקה גזענית וגם פוגעת בדמוקרטיה וגם מונעת שלום וגם מגדילה את הפערים החברתיים, לא רק ראויה לאי-אמון פשוט אלא ראויה לכל אי-אמון בעולם.

ג'מאל זחאלקה: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת זחאלקה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת דני דנון, בבקשה, אחרון הדוברים, מטעם הליכוד.

ראובן ריבלין: אם הממשלה תרצה, תוכל גם היא לסכם את הדיון, לאחר חבר הכנסת דנון, שיש לו שלוש דקות.

ראובן ריבלין: ארבע דקות מראש אני נותן לך.

ראובן ריבלין: בבקשה.

דני דנון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי כנסת, השרים, כולנו ראינו את "אל-ג'זירה".

דני דנון: עד היום חשבנו שזאת תחנה ששום דבר טוב לא יוצא ממנה, אבל בימים האחרונים אנחנו רואים את החשיפות של "אל-ג'זירה".

דני דנון: אני חייב לומר לך, אדוני היושב-ראש, שאני מודאג מאוד.

דני דנון: יש פה גם חברי כנסת בבית הזה שצריכים להיות מודאגים, כי מהחשיפה של "אל-ג'זירה" אנחנו יודעים מה עשו שרת החוץ ציפי לבני וראש הממשלה אהוד אולמרט בזמן המשא-ומתן, על מה הם הסכימו לוותר.

דני דנון: אני רוצה לפנות לחברי הכנסת שנמצאים פה בבית.

דני דנון: חבר הכנסת גאלב מג'אדלה – חבר הכנסת גאלב מג'אדלה, אני רוצה להפריע לך בשיחה עם יושבת-ראש האופוזיציה.

דני דנון: חבר הכנסת מג'אדלה.

דני דנון: איתן, תפנה את תשומת לבו.

דני דנון: ברשותך אפריע לך, כי עם מי שאתה מדבר עכשיו, עם יושבת-ראש האופוזיציה, היא רצתה לסלק אותך מהבית שלך.

דני דנון: במשא-ומתן שהיא ניהלה היא באה ואמרה שהיא מוכנה לוותר על באקה-אל-ע'רביה.

דני דנון: אנחנו לא נוותר עליך, גאלב, לא נוותר עליך.

דני דנון: היא מוכנה היתה לוותר עליך, ועל יישובים ערביים נוספים.

נחמן שי: עם חברים כמו דני דנון – – –

דני דנון: זה רק קצה, התחלה מהדברים שנחשפו ב"אל-ג'זירה".

דני דנון: אתה לא לבד.

דני דנון: אתה לא לבד, גאלב, כי גם חבר הכנסת אלקין, שגר ביהודה ושומרון, גם עליו היא היתה מוכנה לוותר, שיהיה תושב מדינת פלסטין.

קריאה: – – –

דני דנון: חבר הכנסת עתניאל שנלר, חבר סיעת קדימה, גם הוא ברשימה של היישובים שיפונו.

דני דנון: ושר החוץ אביגדור ליברמן, גם הוא ברשימה.

דני דנון: גם חברת הכנסת פאינה קירשנבאום, היא גם ברשימה של הגירוש.

נחמן שי: איזה שמחת עניים.

נחמן שי: איזה שמחת עניים.

דני דנון: מפלגת קדימה התגלתה כמפלגת טרנספר.

דני דנון: אני לא מופתע – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת נחמן שי.

דני דנון: אני לא מופתע מהרשימה הזאת, אני לא מופתע שהייתם מוכנים לוותר על ירושלים, שהייתם מוכנים לוותר על בקעת-הירדן.

דני דנון: הייתם מוכנים לוותר על צפון ים המלח, על האגן הקדוש בירושלים.

דני דנון: לא הופתעתי, אבל אני חייב לומר לך, יו"ר האופוזיציה, כחניכת בית"ר לשעבר, שהופתעתי מאוד לגבי מה שאמרת על ערביי ישראל.

דני דנון: שנינו גדלנו בתנועת בית"ר ושנינו יודעים את הציטוט: "שם ירווה לו משפע ואושר/ בן ערב בן נצרת ובני/ כי דגלי דגל טוהר ויושר,/ יטהר שתי גדות ירדני".

דני דנון: הכוונה היתה לאזרחים שווי זכויות.

דני דנון: אבל לשמוע שמפלגת קדימה מדברת על טרנספר, על טרנספר של ערביי ישראל, זאת תגלית של "אל-ג'זירה".

דני דנון: אנחנו יודעים שאתם מתכננים טרנספר ליהודים שגרים ביהודה ושומרון, את זה הציבור ידע, בגלל זה הציבור לא בחר בכם.

דני דנון: אבל לשמוע מה שאתם רוצים לעשות לתושבי באקה-אל-ע'רביה?

דני דנון: את צריכה לבוא לפה היום ולהכחיש זאת.

דני דנון: לפני יום עלה ברדיו הלאומי, ב"גלי צה"ל", חיים רמון, שנחשב מקורב או משפיע או מנהיג, אני לא יודע מה התפקיד שלו, אבל הוא משפיע במפלגת קדימה.

דני דנון: מה אומר חיים רמון בריאיון ב"גלי צה"ל"?

דני דנון: שלציפי לבני אין יד ורגל במהלך הזה.

דני דנון: היום אני פותח את כל העיתונים ומגלה שאותה ציפי לבני הציעה להעביר כפרים שלמים, חילופי אוכלוסין, טרנספר.

דני דנון: וסליחה, זה לא בא מהספסלים הימניים, זה לא בא מישראל ביתנו, זה מגיע משרת החוץ לשעבר של מדינת ישראל.

דני דנון: ואם אנחנו, חס ושלום, נקבל את הרעיון הזה – אדוני היושב-ראש, אני לא יודע אם אני יכול להראות, אבל בפועל מה שזה אומר, שגאלב מג'אדלה יהיה תושב פלסטין, איווט ליברמן יהיה תושב פלסטין, כי בפועל מדובר על טרנספר לא רק של מאות אלפי יהודים, אלא גם טרנספר של עשרות אלפי תושבים ערבים.

דני דנון: ואני רוצה לסיים ולומר לחברי חברי הכנסת, בראשית לגאלב מג'אדלה ולזאב אלקין ולאביגדור ליברמן ולפניה קירשנבאום – וגם לעתניאל שנלר, שהמפלגה שלך רוצים לגרש אותך מביתך: אל תדאגו.

דני דנון: אל תדאגו, כי לא ניתן לכם לחזור לשלטון ולבצע את התוכניות המסוכנות האלו, של גירוש יהודים וערבים – יהודים וערבים – מבתיהם.

דני דנון: לא ניתן לעשות את זה.

דני דנון: אני מציע לכם לעשות חשבון נפש.

דני דנון: תתכנסו לאיזה סוף-שבוע, תבואו עם תוכנית מדינית אמיתית, אבל לא עם טרנספר, לא עם גירוש יהודים ולא עם גירוש ערבים.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת דני דנון.

ראובן ריבלין: אני מזמין את השר גלעד ארדן לסכם את הדיון מטעם הממשלה.

ראובן ריבלין: מייד לאחר סיום דבריו של חבר הכנסת ארדן אנחנו נצביע.

גאלב מג'אדלה: אדוני היושב-ראש, הוא דיבר אלי.

גאלב מג'אדלה: הודעה אישית.

ראובן ריבלין: הוא לא דיבר אליך, הוא דיבר אל ראש האופוזיציה.

גאלב מג'אדלה: הוא דיבר כסגן – – –

ראובן ריבלין: לא, לא, הוא הזכיר את שמך ואת מקום מושבך.

גאלב מג'אדלה: הוא לא הזכיר את שמי?

ראובן ריבלין: זה לא סעיף 88.

ראובן ריבלין: אתה לומד ממני לפעמים, אני לומד ממך הרבה.

ראובן ריבלין: זה לא מקום לתגובה אישית.

גאלב מג'אדלה: אני מסכים אתך שאתה מכיר את הליכוד יותר טוב ממני.

ראובן ריבלין: ישב כבוד חבר הכנסת מג'אדלה.

גאלב מג'אדלה: אני יכול להרגיע אותך שיושבת-ראש האופוזיציה אין לה – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת, הוא לא תקף אותך.

ראובן ריבלין: הוא ביקש להגן עליך.

ראובן ריבלין: ייתכן שאתה לא צריך את הגנתו, אבל הוא ביקש להגן עליך.

ראובן ריבלין: הוא לא תקף אותך.

ראובן ריבלין: אין סעיף כשמבקשים להגן על מישהו.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: בבקשה, כבוד השר.

גלעד ארדן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, כמה סימבולי שביום שבו סיעת קדימה וגם סיעת העבודה החדשה מבקשות להביע אי-אמון בממשלה בשל מה שהן מכנות "הבידוד המדיני", ומסבירים כאן חברי כנסת מטעמן על האי-הגעה להסכמי שלום – דווקא ביום הזה מוכתר ראש ממשלה מטעם ה"חיזבאללה" בלבנון, שוב לאחר אותה החלטה מפורסמת 1701, שבה מתגאה כל כך יושבת-ראש האופוזיציה, כאילו שבה היה איזה הישג מדיני אדיר למדינת ישראל.

גלעד ארדן: אז את ההישגים המדיניים האדירים למדינת ישראל שהביאה יושבת-ראש האופוזיציה בכהנה כשרת חוץ אנחנו חשים היטב, גם אצל שכנתנו מצפון, שהיום נבחר בה שלטון שמייצג את אירן, גם בעזה שמדרום לנו, שם שולט ה"חמאס" מאז הנסיגה החד-צדדית, שתמכה בה יושבת-ראש האופוזיציה.

גלעד ארדן: אבל לסיכום הדיון הייתי רוצה להזכיר שני דברים, או אולי להפריך שני שקרים שאנחנו שומעים בימים האחרונים מטעם סיעת האופוזיציה הראשית, סיעת קדימה.

גלעד ארדן: אז קודם כול אומרים לנו: כמעט כמעט כמעט היה שלום, אלא מה קרה?

גלעד ארדן: פתאום הגיעו הבחירות.

גלעד ארדן: ודבר שני, אומרים לנו – עכשיו בזכות ההדלפות של העיתון "אל-ג'זירה" – מוכרים לנו נרטיב שקרי שאומר: הנה הנה ההוכחה, יש פרטנר פלסטיני.

גלעד ארדן: אז אני רוצה לומר שני דברים, אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, וטוב שיש פרוטוקול בכנסת.

גלעד ארדן: עמד כאן ביום השבעת הממשלה הנוכחית ראש הממשלה לשעבר אהוד אולמרט, ביום 31 במרס 2009, וכך אמר: המשא-ומתן הקדחתני שקיימנו, שרת החוץ ואנוכי, עם הפלסטינים, לא הבשיל, לצערי, לכדי הסכם חתום.

גלעד ארדן: ניסיונותינו לגשר על הפער עדיין לא מצאו מענה, אם מחוסר נכונות ואם מחששות ומחוסר יכולת הכרעה של הצד השני, ולפיכך לא הושג הסכם.

גלעד ארדן: כלומר, אדוני היושב-ראש, ראש הממשלה מטעם קדימה, אהוד אולמרט, אומר לכנסת חד-משמעית: לא הבחירות, לא נפילת הממשלה, שום דבר מהשקרים המופצים הללו לא מנע הגעה להסכם.

גלעד ארדן: מה שמנע את ההגעה להסכם זה חוסר הרצון של הפלסטינים אפילו לקבל את הוויתורים המפליגים שיושבת-ראש האופוזיציה וראש הממשלה לשעבר אולמרט הציעו להם.

גלעד ארדן: והדבר השני – ובו אני רוצה לסיים – זה הפרכת הנרטיב הכל-כך שקרי שבו אתם והתקשורת מתחפרים בימים האחרונים, כאילו ההדלפות של "אל-ג'זירה" מוכיחות שיש פרטנר.

גלעד ארדן: אז אני רוצה להפנות מכאן שאלה ליושבת-ראש האופוזיציה.

גלעד ארדן: אם זאת ההוכחה שיש פרטנר לשלום, אז תאמר לנו יושבת-ראש האופוזיציה מה הנוסחה הסודית שלה יש כדי להגיע להסכם שלום.

גלעד ארדן: הרי אחת מן השתיים – או שהיא יודעת היום לגרום לפלסטינים לחתום על הסכם שלום בלי שהם יקבלו את אריאל, את גוש-עציון, את גבעת-זאב, את מעלה-אדומים, הם יכריזו על כך שהם מכירים בישראל כמדינתו של העם היהודי, ובא לציון גואל ושלום ישכון לבטח בארץ, או שהגברת לבני תאמר ביושר לציבור שהיא מתכוונת לוותר על כל המקומות הללו.

גלעד ארדן: כי מה שמנע, לפי הפרסומים הללו, הגעה להסכם שלום, זה בדיוק התביעות הפלסטיניות לקבל לריבונותם גם את גושי ההתיישבות, גם שכונות בירושלים כמו הר-חומה וגילה, וגם חוסר הנכונות שלהם להכיר בישראל כמדינתו של העם היהודי.

גלעד ארדן: ולכן, כאשר יושבת-ראש האופוזיציה שולחת את יושב-ראש מועצת קדימה, מר רמון, לשכנע את הפלסטינים לא לחזור לשולחן המשא-ומתן, כפי שראש הממשלה מנסה להחזיר אותם, המסר הוא ברור.

גלעד ארדן: הגברת לבני וקדימה רוצים ומוכנים כבר לוותר על מקומות אסטרטגיים, מקומות שבהם יש למדינת ישראל זכויות היסטוריות, מוסריות, חשיבות ביטחונית אדירה.

גלעד ארדן: ולכן, גם היום הכנסת תדחה את הצעות האי-אמון של האופוזיציה, כי מסוכן לתת לקדימה לנהל את ישראל.

גלעד ארדן: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה לשר גלעד ארדן.

ראובן ריבלין: רבותי, נא לשבת.

ראובן ריבלין: מי שלא ישב, לא יטען אחר כך מדוע לא הצביע.

ראובן ריבלין: אני מודיע לכם, נא לשבת.

ראובן ריבלין: ובכן, רבותי, לפנינו שלוש הצעות אי-אמון.

ראובן ריבלין: נצביע על כל אחת בנפרד.

ראובן ריבלין: אני אומר לשרה ולשרים, נא לשבת.

ראובן ריבלין: אנחנו עוברים להצבעה.

ראובן ריבלין: הצעת האי-אמון הראשונה היא הצעה מטעם סיעת קדימה, כפי שנומקה על-ידי חבר הכנסת זאב בילסקי, בנושא: נתניהו קונה שלטון בכסף ומדרדר את הפוליטיקה בישראל לשפל חדש, כמאמר הגדרת הצעת האי-אמון.

ראובן ריבלין: רבותי, מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 1 בעד הצעת סיעת קדימה להביע אי-אמון בממשלה – 37 נגד – 52 נמנעים – אין הצעת סיעת קדימה להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: 37 בעד, 52 נגד, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שהצעת האי-אמון של סיעת קדימה לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: אנחנו עוברים להצעת האי-אמון של סיעות חד"ש, רע"ם-תע"ל ובל"ד בנושא: מדיניות הממשלה מעודדת חקיקה ותופעות גזעניות, כפי שנומקה על-ידי חבר הכנסת עפו אגבאריה.

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 2 בעד הצעת סיעות חד"ש–רע"ם-תע"ל–בל"ד להביע אי-אמון בממשלה – 29 נגד – 54 נמנעים – אין הצעת סיעות חד"ש–רע"ם-תע"ל–בל"ד להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: 29 בעד, 54 נגד, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שהצעת האי-אמון של סיעות חד"ש, רע"ם-תע"ל ובל"ד לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: אנחנו עוברים להצעת האי-אמון של סיעות העבודה ומרצ בנושא: הידרדרות במעמדה המדיני של ישראל והמשך העמקת הפערים החברתיים, שנומקה על-ידי חבר הכנסת עמיר פרץ.

ראובן ריבלין: רבותי, נא להצביע.

ראובן ריבלין: מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 3 בעד הצעת סיעות העבודה ומרצ להביע אי-אמון בממשלה – 36 נגד – 52 נמנעים – אין הצעת סיעות העבודה ומרצ להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: 36 – בעד, 52 – נגד, אין נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שגם הצעתן של סיעות העבודה ומרצ לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/560).

ראובן ריבלין: ]

ראובן ריבלין: אנחנו ממשיכים בסדר-היום: הצעת חוק מיסוי מקרקעין (שבח ורכישה) (הגדלת ההיצע של דירות מגורים – הוראת שעה), קריאה ראשונה.

ראובן ריבלין: יציג את החוק שר האוצר.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני.

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני רוצה להציג את הצעת חוק מיסוי מקרקעין (שבח ורכישה) (הגדלת ההיצע של דירות מגורים – הוראת שעה).

יובל שטייניץ: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, בשל העלייה המשמעותית במחירי הדיור בשנים האחרונות – –

קריאה: כמה?

קריאה: כמה?

יובל שטייניץ: – – בעיקר באזורי הביקוש – –

קריאה: בכמה?

יובל שטייניץ: – – הנובעת, בין השאר, ממחסור חמור בהיצע הדירות, פועלת ממשלת ישראל בכמה מישורים כדי להביא להגדלת היצע הדירות למגורים.

יובל שטייניץ: אנחנו מודעים לבעיית מחירי הדיור בארץ, ואני מייחס חשיבות רבה מאוד לכך שזוגות צעירים ומשפחות יוכלו לרכוש דירות במחירים סבירים.

יובל שטייניץ: על כן קיימנו בשנה האחרונה וגם בחודשים האחרונים ישיבות והתייעצויות עם כל הגורמים – משרד השיכון, בנק ישראל, משרד ראש הממשלה ועוד.

יובל שטייניץ: הממשלה כבר נקטה סדרה של צעדים משמעותיים בתחום, ואני אזכיר רק כמה מהצעדים שכבר ננקטו בשנת 2010.

יובל שטייניץ: ראשית, הממשלה ביטלה את החלטת הממשלה הקודמת על הקפאת התכנון לבנייה למגורים במרכז הארץ – החלטה שכוונתה היתה טובה אבל תוצאתה אומללה.

יובל שטייניץ: שנית, הממשלה הקלה אישור פרויקטים של פינוי-בינוי, הקטינה את הרוב הדרוש לאישור התוכניות ונתנה הקלות מס.

יובל שטייניץ: כמו כן, היא הגדילה את הכדאיות הכלכלית של פרויקטים לפי תמ"א 38.

יובל שטייניץ: שלישית, הממשלה פעלה לקיצור זמן הבנייה באמצעות הנחה במכרזי מינהל מקרקעי ישראל לקבלנים וחברות שיבנו מהר ולא יחזיקו את הקרקע כמלאי אסטרטגי.

יובל שטייניץ: רביעית, הממשלה הגבירה את האטרקטיביות של השבת קרקע חקלאית לצורך בנייה באמצעות הגדלת הפיצוי שניתן לחקלאים שמחזירים קרקע של המינהל לצורך בנייה.

יובל שטייניץ: חמישית, הממשלה פועלת להגדלת מספר הדירות הקטנות המתוכננות בכל פרויקט.

יובל שטייניץ: שישית, הממשלה פועלת להסרת חסמים נקודתיים בפרויקטים גדולים של דיור בכל רחבי הארץ.

יובל שטייניץ: למשל, ועדת החסמים הסירה זה מכבר חסמים בפרויקטים ענקיים בראש-העין, כ-5,000 דירות ברמלה, בטירת-כרמל ועוד.

יובל שטייניץ: שר השיכון ומשרד השיכון נקטו פעולות רבות שהביאו לעלייה עצומה במספר התחלות הבנייה ובשיווק דירות לבנייה, וגם בנק ישראל נקט כמה פעולות לצמצום עליית המחירים.

יובל שטייניץ: ההצעה שמועלית כאן היום נועדה להשפיע על מגמות בשוק הדיור בטווח הקצר ולהסיט ביקושים והיצעים מדירות להשקעה – דירות שאנשים מחזיקים, דירות שניות או שלישיות או רביעיות – לדירות לטובת זוגות צעירים, יד ראשונה, כך שהפעולה שלה אמורה להיות כבר במהלך השנה הקרובה, עוד לפני שבונים דירות חדשות.

יובל שטייניץ: ההצעה מעגנת שתי החלטות ממשלה, וזה תוכנה.

יובל שטייניץ: יש בה שלושה חלקים.

יובל שטייניץ: החלק הראשון – אנחנו מבקשים להקטין את מס השבח ההיסטורי במכירת קרקעות פרטיות בשנה הקרובה, בשנת 2011, ובתנאי שיש עליהן תוכניות לבנות עשר דירות מגורים או יותר.

יובל שטייניץ: לפיכך, הצעת החוק קובעת שבמקום מס שבח היסטורי של 45% נוריד את מס השבח ל-20% לאורך כל הדרך, ובלבד שהקרקעות יימכרו לבנייה ב-2011, בשנה הקרובה, והבנייה תסתיים בתוך 30 חודש.

יובל שטייניץ: שנית, אנחנו רוצים לתת פטור ממס שבח בעבור מכירת שתי דירות מגורים מעבר לפטור הניתן על כל דירה, על דירה אחת כל ארבע שנים, עד תקרה של 3 מיליון שקל לדירה.

יובל שטייניץ: זאת אומרת, אנשים שמחכים ארבע שנים למכור דירה נוספת, או שתי דירות נוספות, יוכלו למכור אותן באופן מיידי, ולא לחכות ארבע שנים עם המכירה.

יובל שטייניץ: ושלישית, אנחנו מבקשים להגדיל את שיעורי מס הרכישה לאלה שרוכשים דירה להשקעה – כלומר דירה שנייה או שלישית או רביעית – עד מיליון שקל ל-5%, ממיליון ל-3 מיליון שקל ל-6%, ומעל 3 מיליון ל-7%.

יובל שטייניץ: מדובר בשלושה מהלכים: העלאת מס רכישה על דירות להשקעה כדי שאנשים יקנו פחות דירות להשקעה וישאירו את זה לזוגות צעירים; הורדת מס שבח על דירות להשקעה שנמכרות עכשיו ולא מחכים אתן ארבע שנים; והורדת מס שבח על שטחים חקלאיים או מקרקעין שיימכרו לטובת בניית פרויקטים למגורים.

יובל שטייניץ: ההצעות הללו – בעצם זה חוק אחד שמאגד שלוש פעולות מס שנועדו להעביר דירות מהשקעה למגורים, לעודד אנשים למכור דירות להשקעה, ולמנוע מאנשים לקנות דירות להשקעה בתקופה הקרובה כדי להשאיר מהמלאי הקיים, נוסף על פעולות לעידוד הבנייה של יותר דירות לזוגות צעירים.

יובל שטייניץ: אני מבקש מהכנסת לאשר בקריאה ראשונה – – –

ראובן ריבלין: חוק – – –

יובל שטייניץ: – – – ולהביא את זה במהירות, אחרי דיונים בוועדה, לקריאה שנייה ושלישית.

יובל שטייניץ: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אני אומר לך, אדוני השר, אם זה היה תלוי בי, היתה ועדת הכספים יושבת הלילה.

יובל שטייניץ: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, נרשמו חמישה אנשים לדיון.

ראובן ריבלין: אני סוגר את הרשימה.

ראובן ריבלין: הראשון – אורי אריאל.

ראובן ריבלין: האם אתה מסכים שכרמל שאמה יהיה לפניך?

ראובן ריבלין: הסכימו כולם לפניך?

ראובן ריבלין: בבקשה, חבר הכנסת כרמל שאמה.

ראובן ריבלין: אחריו – אורי אריאל, אחריו – יעקב כץ, אחריו – מיכאל בן-ארי, אחריו – סעיד נפאע, ולבסוף – לא יכול להיות, אפילו שלא תירשם אני אומר אותך.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת נסים זאב סוגר את הרשימה.

כרמל שאמה-הכהן: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, התיקון שמונח על שולחן הכנסת בא לעזור ולתקן את המצב המעוות שקיים היום בשוק הדיור, שהמחירים הגיעו לרמות שרוב האוכלוסייה כבר לא יכולה לסבול אותן.

כרמל שאמה-הכהן: היינו בשבוע שעבר, חברי הכנסת מוזס ויעקב כץ ואנוכי, בסיור בירושלים של מטה, אדוני היושב-ראש, שבו אנשים וילדים – ראיתי ילדים חוזרים מבית-ספר עם תיקים, וגרים בחניון מינוס ארבע.

כרמל שאמה-הכהן: יש להם מין חלון כזה קטן שאצלנו החלון בשירותים בבית יותר גדול.

כרמל שאמה-הכהן: זה כל הגישה שלהם לאוויר, שהוא אוויר של חניון.

כרמל שאמה-הכהן: אין אור, אין קרן אור שמש אחת.

ראובן ריבלין: איפה?

ראובן ריבלין: באיזה שכונות?

כרמל שאמה-הכהן: השכונות – אני לא יודע.

כרמל שאמה-הכהן: הם הובילו אותי.

כרמל שאמה-הכהן: אני נסעתי אחריהם.

ראובן ריבלין: איפה?

ראובן ריבלין: בקריית-יובל?

כרמל שאמה-הכהן: היינו בכמה מקומות.

יעקב כץ: – – – חמש דקות נסיעה – – –

מנחם אליעזר מוזס: – – –

יעקב כץ: 40,000 יהודים – – –

מירי רגב: מה אתה מתפלא – – –

כרמל שאמה-הכהן: ההצעה שמונחת פה, אדוני היושב-ראש – את בסיסה אני הצעתי כבר לפני שנה, אבל בא האוצר ועובד בהיגיון הפוך.

כרמל שאמה-הכהן: הרי מה כל הרעיון של ההצעה הזאת?

כרמל שאמה-הכהן: ההצעה אומרת: אנחנו רוצים לעזור לשכבות החלשות, לזוגות הצעירים, ולהרחיק את המשקיעים ואת החזקים משוק הדיור, ובאו וקבעו מדרגת מס רכישה הנמוכה ביותר דווקא על הדירות הזולות, ואת מדרגת מס הרכישה היקרה ביותר על הדירות היקרות.

כרמל שאמה-הכהן: מה אנחנו בעצם אומרים למשקיעים?

כרמל שאמה-הכהן: אל תקנו דירות יקרות, יותר זול לכם לקנות דירות קטנות.

כרמל שאמה-הכהן: דווקא את הדירות שהזוגות הצעירים מחפשים – לשם אנחנו שולחים את המשקיעים.

כרמל שאמה-הכהן: מה אכפת לי שמשקיע שיש לו ארבע דירות ילך ויקנה עכשיו דירה ב"אקירוב"?

כרמל שאמה-הכהן: אני מוכן לתת לו אפילו פטור ממס רכישה, ושיעזוב את הדירות הקטנות לזוגות הצעירים.

כרמל שאמה-הכהן: בדרך כלל, ההיגיון הוא נכון, שהמס עולה ככל שהמחיר עולה, אבל פה יש לנו מטרה אחרת.

כרמל שאמה-הכהן: פה יש לנו מטרה להגיד לאלה שיש להם כבר כמה דירות: תעזבו את הדירות הממוצעות והקטנות.

כרמל שאמה-הכהן: לכן, ההיגיון צריך להיות הפוך.

כרמל שאמה-הכהן: דווקא המס הגבוה צריך להיות בדרגה הנמוכה, כי משם אני רוצה להגיד למשקיעים ולחזקים: אל תיגעו בזה.

כרמל שאמה-הכהן: תשאירו את זה למי שרוצה לקנות דירה כקורת גג.

כרמל שאמה-הכהן: דיברתי עם שר האוצר, דיברתי עם פקידי האוצר.

כרמל שאמה-הכהן: מרגע שהם מוציאים משהו, הם כבר לא פתוחים לשינויים – זו המסקנה שלי, כי אין היגיון אחר.

כרמל שאמה-הכהן: בתיקון של מס שבח הם באים וגם שם נותנים מתנות לעשירים.

מירי רגב: אתה מתפלא?

מירי רגב: שהאוצר ייתן מתנות לחלשים?

ראובן ריבלין: רק רגע.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת רגב, אם את רוצה לקרוא קריאת ביניים, בישיבה.

כרמל שאמה-הכהן: הם נותנים פטור עד 3 מיליון ש"ח, במשך שנתיים, למי שימכור דירות.

כרמל שאמה-הכהן: אדוני היושב-ראש, הרעיון מבורך: לשפוך דירות לשוק, לתת למי שמחכה לפטור ממס שיבוא וימכור היום.

כרמל שאמה-הכהן: אבל למה לתת פטור על וילה בכפר-שמריהו של 3 מיליון ש"ח?

כרמל שאמה-הכהן: אני רוצה לעודד מכירה בדירות קטנות וממוצעות.

כרמל שאמה-הכהן: אין שום אינטרס למדינה לוותר על מיליוני שקלים שיבואו אנשים וייפטרו עכשיו מנכסים יקרים.

כרמל שאמה-הכהן: איזה צדק חלוקתי יש פה?

ראובן ריבלין: אני הבנתי שהפחתת המס היא רק לדירות מיוחדות.

כרמל שאמה-הכהן: לא.

כרמל שאמה-הכהן: ההפחתה – – –

ראובן ריבלין: ההפחתה היא לכל הרוחב?

כרמל שאמה-הכהן: ההפחתה היא – לא משנה איזה נכס אתה מוכר, ובלבד שהשבח הוא עד 3 מיליון ש"ח.

כרמל שאמה-הכהן: גם אם מכרת וילה בשכונת יוקרה ויש לך שבח של 3 מיליון ש"ח, אתה נהנה מהפטור הזה.

מירי רגב: – – –

ראובן ריבלין: מה?

ראובן ריבלין: אדוני שר האוצר, באמת המדובר הוא פה לכל הרוחב להוריד את מס שבח?

כרמל שאמה-הכהן: לכל הרוחב.

מירי רגב: ברור.

מירי רגב: לכל הרוחב.

מירי רגב: – – –

כרמל שאמה-הכהן: יותר מזה, אני אגיד לך – – –

ראובן ריבלין: מה?

ראובן ריבלין: רוצים בחסרי הישע להשתמש בשביל לתת למיליונרים?

כרמל שאמה-הכהן: אדוני היושב-ראש, אני אגיד לך מה עוד יותר אבסורד.

ראובן ריבלין: אתה צודק במאה אחוז.

כרמל שאמה-הכהן: אני אגיד לך מה עוד יותר אבסורד.

יעקב כץ: – – –

כרמל שאמה-הכהן: אני, בהצעה המקורית שלי, אמרתי: מי שכבר נהנה מהפטור הזה – כי אנחנו רוצים שהוא ימכור דירה ושלא יקנה באותו זמן דירות אחרות – שלא יחזור לנו בדלת מסתובבת לשוק ויחטוף את הדירות.

כרמל שאמה-הכהן: הוא ניקה את עצמו מהחבות של המס ויחזור.

כרמל שאמה-הכהן: מה יקרה פה?

כרמל שאמה-הכהן: העשירים ימכרו וילה בפטור מ-3 מיליון ש"ח, ובגלל העיוות של מס הרכישה הם יחזרו ויקנו שתיים, שלוש דירות קטנות, כלומר ישחררו לנו רק יחידה אחת, כי אף אחד הרי לא רוצה לברוח היום משוק הנדל"ן.

כרמל שאמה-הכהן: ינצלו את הפתח הזה וייצרו עיוות גדול יותר.

ראובן ריבלין: תודה.

כרמל שאמה-הכהן: אני מקווה שבעבודה בוועדה התיקונים האלה וההערות האלה יהיו.

כרמל שאמה-הכהן: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אני לא הבנתי את שר האוצר בהתחלה.

מירי רגב: איזו ועדה?

ראובן ריבלין: בבקשה, חבר הכנסת אורי אריאל התחלף עם חבר הכנסת כרמל שאמה.

ראובן ריבלין: , האם אדוני מוותר?

יעקב כץ: – – –

אורי אריאל: – – –

ראובן ריבלין: לי אין בעיה.

ראובן ריבלין: אמרו לי שהתחלפת, כי חבר הכנסת בן-ארי מאוד ממהר והוא אחריך.

ראובן ריבלין: בסדר?

ראובן ריבלין: בבקשה, חבר הכנסת מיכאל בן-ארי.

קריאה: – – –

ראובן ריבלין: אין שום בעיה.

ראובן ריבלין: בכנסת כולם רוצים להיבחר.

ראובן ריבלין: ברגע שהם כבר בכנסת, הם כולם ממהרים.

ראובן ריבלין: מה יש למהר?

ראובן ריבלין: נבחרתם לארבע שנים.

ראובן ריבלין: תראו את חבר הכנסת נסים זאב.

אורי אריאל: לא מבין על מה אתה מדבר.

ראובן ריבלין: הוא לא ממהר, והוא כבר קדנציה שישית פה.

מיכאל בן-ארי: אדוני היושב-ראש, אני ממהר לעבודתי הציבורית.

ראובן ריבלין: בטוח, בטוח.

ראובן ריבלין: אבל עבודתך הציבורית היא פה בכנסת.

מיכאל בן-ארי: עבודתי הציבורית היא גם לפגוש את הציבור כרגע בשכונת התקווה, שממתינים לי בעניינים – – –

ראובן ריבלין: אבל ביום שני בשעה 19:00 זה מוקדם מאוד.

מיכאל בן-ארי: מכל מקום, רבותי, אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, באחד מאתרי האינטרנט כותב עיתונאי בשם אלעזר לוין כותרת "חוק מטומטם שלא יעזור בכלום".

מיכאל בן-ארי: אני לא אוהב את הביטוי "מטומטם", אבל זה מה שכתוב כאן.

מיכאל בן-ארי: הוא מנמק את האבסורד שיש פה, שבסופו של דבר משרד האוצר משלשל לכיסו את כל הסחר-מכר שיהיה פה – נעודד את זה למכור, נעודד את זה לקנות, מזה אני ארוויח מס שבח, מזה אני ארוויח מס רכישה – וקופת האוצר מתמלאת, והנה מה טוב ומה נעים.

מיכאל בן-ארי: אבל, אדוני היושב-ראש, יש דבר אחד שאני לא מבין.

מיכאל בן-ארי: כתוב שלא מתמלא הבור מחולייתו.

מיכאל בן-ארי: הביטוי הוא שאני חופר בור ואני מוציא את העפר ואני מחזיר חזרה את העפר לתוך הבור, אף פעם הוא לא ימלא אותו.

מיכאל בן-ארי: השאלה שלי: כיצד בעקבות הסחר-מכר הזה יהיו לנו עוד דירות בשוק?

מיכאל בן-ארי: איך הדבר הזה יגרום לכך שאנשים ירוצו לבנות דירות?

מיכאל בן-ארי: הניסיון שמביאים כאן, אין בו שום הבטחה שבסופו של דבר תהיה בנייה.

מיכאל בן-ארי: אני פונה כאן לראש הממשלה, שלא נמצא, שתקע את המקום שבו בנו בעיקר.

מיכאל בן-ארי: אני שואל את עצמי: איפה היינו היום לולא ביתר-עילית?

מיכאל בן-ארי: איפה היינו היום ללא קריית-ספר?

מיכאל בן-ארי: איפה היינו היום לולא מעלה-אדומים?

מיכאל בן-ארי: איפה היינו היום לולא אריאל?

מיכאל בן-ארי: איפה היינו היום?

מיכאל בן-ארי: לאן מוביל אותנו ראש הממשלה?

מיכאל בן-ארי: עתודות הבנייה של עם ישראל ושל מדינת ישראל הן בשטחי המולדת שלנו.

מיכאל בן-ארי: כל הפוילעשטיק או איך שהוא קרא לזה: חוק – אני אקרא לזה "אווילי" – שלא יעזור בכלום.

מיכאל בן-ארי: במקום למצוא פתרונות אמת, מוצאים פה פתרונות של שטיקים וטריקים, שימלאו את אוצר המדינה אבל לא יועילו: לא לציבור, לא לזוגות הצעירים ולא לערכים הלאומיים שלנו.

מיכאל בן-ארי: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת בן-ארי.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אורי אריאל – בבקשה, אדוני.

ראובן ריבלין: אחריך – חבר הכנסת מיכאל בן-ארי, ואחריו – חבר הכנסת סעיד נפאע.

מיכאל בן-ארי: כבר הייתי.

מיכאל בן-ארי: אדוני, כבר הייתי.

ראובן ריבלין: לא.

ראובן ריבלין: אמרתי: אורי אריאל.

ראובן ריבלין: סליחה, אחריו – חבר הכנסת יעקב כץ.

אורי אריאל: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מכובדי השרים, אדוני שר האוצר ואדוני שר השיכון, קודם כול, אתם יוצרים את הבעיה, אז כמו בקרקס, אתם מושכים את החבל עם הקשרים וזה מסתדר.

אורי אריאל: אדוני שר האוצר, מה העניין?

אורי אריאל: למה אתה לא מזכיר שהפסקתם את בנייתן של 6,000 יחידות דיור ביהודה ושומרון?

אורי אריאל: 6,000 יחידות דיור ביהודה ושומרון, בממוצע הרב-שנתי זה כ-20% מסך כל הבנייה במדינת ישראל.

אורי אריאל: אבל אתה לא תגיד את זה, כי למה לך לריב עם ראש הממשלה על דברים רציניים?

אורי אריאל: שר השיכון לא בונה בביתר.

אורי אריאל: הוא יכול לבנות בלחיצת כפתור 1,100 יחידות.

אורי אריאל: אדוני שר השיכון, כמה יחידות?

אורי אריאל: אדוני שר השיכון, כמה יחידות דיור אפשר לבנות עכשיו בירושלים?

אריאל אטיאס: אם קדימה היתה בשלטון, הרבה.

אורי אריאל: טוב, התשובה ידועה, כי היא נאמרה פה מעל הבימה: 1,100 יחידות דיור בירושלים.

אורי אריאל: אבל אתם לא בונים.

אורי אריאל: יושב-ראש הכנסת, שמסיים את כל נאומיו ב"אני ירושלמי", גם אתה אולי תוכל להעיר לראש הממשלה בעניין הזה – בכל אופן זו בירת ישראל, בכל אופן עיר קודשנו, המקום היותר מקודש בארץ-ישראל.

אורי אריאל: אבל אתם יוצרים את הבעיה ואז פותרים אותה.

אורי אריאל: יש בפריפריה אפשרות לבנות אלפי יחידות דיור, ואתם לא מקלים על אלה שרוצים ללכת לנגב ולגליל, אף-על-פי שהדבר באפשרותכם.

אורי אריאל: התירוץ הוא שאי-אפשר לפרוץ את מסגרת התקציב.

אורי אריאל: הרי אתם יודעים שיש עודף של 12 מיליארד שקל, אבל אתם לא מוכנים להקל על הזוגות הצעירים שהולכים לפריפריה.

אורי אריאל: באותה מידה אתם מקשים עליהם במחירי הדלק, בעלויות התחבורה, ואפשר להוסיף עוד כהנה וכהנה.

אורי אריאל: בקיצור, לסיום: קודם כול, אתם אלופים בליצור את הבעיה, ובסוף, ואחרי הכול, אתם עלובים בפתירת הבעיה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת אורי אריאל.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת .

ראובן ריבלין: אחריו – סעיד נפאע, ואחריו – יואל חסון, ויסיים נסים זאב.

יעקב כץ: איזה גובה זה?

ראובן ריבלין: מה?

ראובן ריבלין: אורי אריאל – משכמו ומעלה.

יעקב כץ: "גבה מכל העם" ו"נחבא אל הכלים".

יעקב כץ: אדוני היושב-ראש, מכובדי השרים, חברי חברי הכנסת, אני רוצה לבוא בהצעה פרקטית; מכיוון שזכיתי לעבוד עם אריק שרון, כשאריק שרון היה אריק שרון במושגים שלי, בונה ארץ-ישראל.

יעקב כץ: בשנים התש"ן–התשנ"ב, 1990–1992, התחילה העלייה מרוסיה.

יעקב כץ: אנחנו בנינו במשך שנתיים ברחבי מדינת ישראל בבנייה תקציבית – – –

ראובן ריבלין: היה אז חוק הוול"ל.

ראובן ריבלין: היה חוק ול"ל.

יעקב כץ: כן, חוק ול"ל.

יעקב כץ: בסדר גמור.

יעקב כץ: אני רק אמרתי: כשהמצב – – –

מירי רגב: אפשר גם לעשות חוק ול"ל, אם רוצים.

מירי רגב: אבל לא רוצים.

מירי רגב: רוצים לספסר בקרקע.

יעקב כץ: אמרתי שמדינת ישראל עמדה לפני עלייתם של כמיליון יהודים – כבוד היושב-ראש, אני רוצה שתקשיב – ואנחנו בנינו 120,000 יחידות דיור בשנתיים: 60,000 יחידות דיור ביש"ע ועוד 60,000 יחידות דיור ברחבי הארץ.

יעקב כץ: ולימים, כשהגיעו העולים, היתה להם אפשרות – סיפרה פה חברת הכנסת מרינה סולודקין שהיא הגיעה והיתה לה דירה, וכמוה עולים אחרים, וציבור חרדי גדול.

יעקב כץ: בנינו את קריית-ספר, בנינו את ביתר, ונתנו בנייה – 60,000 יחידות דיור בשנתיים.

יעקב כץ: אני רוצה לספר, כיוון שנמצא פה שר השיכון – ואני לצערי הרב אומר דבר, ויגיד לי אם אני אומר משהו לא מדויק – אף-על-פי ששנתיים הממשלה הזאת קיימת, לא רק בירושלים, אין מקום אחד ברחבי הארץ שיצאו המכרזים ובניינים החלו להיבנות; אולי עבודות העפר.

יעקב כץ: אנחנו בשנתיים כבר היינו בבנייה שהגענו לגגות.

יעקב כץ: אגב, במקומות שאנחנו בונים, כבוד היושב-ראש – כיוון שבירושלים עסקינן – במקומות שאנחנו בונים היום ביש"ע, שהתחלנו לפני ארבעה חודשים, הגענו גם לגגות.

יעקב כץ: זאת אומרת, הדבר אפשרי.

יעקב כץ: ואני רוצה לומר פה: אין ברירה, כשיש ריבוי של מסתננים, כשאנחנו נמצאים בגירעון של מאות אלפי יחידות דיור – ואני מסיים, כבוד היושב-ראש – אין ברירה.

יעקב כץ: מדינת ישראל חייבת לדאוג לזוגות הצעירים שלה, חייבת לדאוג למשפחות שלה, חייבת להכניס את היד לכיס וחייבת להכריז על בנייה תקציבית של מאות אלפי יחידות דיור כדי לפתור אחת ולתמיד את הבעיה.

ראובן ריבלין: נתחיל עם אלפים.

ראובן ריבלין: אלפי יחידות.

ראובן ריבלין: מאות אלפי יחידות דיור זה – – –

יעקב כץ: התכוונתי לאלפי יחידות דיור.

ראובן ריבלין: מאות ואלפי יחידות – – –

יעקב כץ: – – – יחידות דיור לפתרון של עשרות ואלפים.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת סעיד נפאע – בבקשה, אדוני.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

סעיד נפאע: תודה רבה.

סעיד נפאע: כבוד היושב-ראש, עמיתי חברי הכנסת, הצעת החוק הזאת, כבוד היושב-ראש, מתיימרת לאפשר לעניים, לזקוקים, לרכוש דירה לזוגות הצעירים, אבל למעשה היא מעשירה את העשירים ודוחקת את רגלי העניים.

סעיד נפאע: ולמה?

סעיד נפאע: הרי הגדילו את מס הרכישה, על-פי החוק הזה, כדי למנוע מאנשים לרכוש דירות להשקעה ולאפשר לאנשים הזקוקים לרכוש דירה.

סעיד נפאע: אבל השאלה הנשאלת, למה באותו מעמד לא הקטינו את מס הרכישה על אותם בעלי דירות, מה שנקרא "הדירות המזכות"?

סעיד נפאע: אלה למעשה האנשים שזקוקים לדירות וזקוקים למגורים.

סעיד נפאע: נקודה שנייה, שהיא לא פחות חשובה – חוק, בדרך כלל, כך מובן, אמור לתת מענה לכל הנזקקים במדינה, כבוד היושב-ראש, אבל החוק הזה הוא למעשה חוק סקטוריאלי פר-אקסלנס, כי כל הבעיות – מי שייהנה מהחוק הזה בסופו של דבר – 20% לפחות במדינה הזאת לא ייהנו מהחוק הזה, וההנאה שתהיה היא הנאה מזערית ביותר, כבוד היושב-ראש.

סעיד נפאע: זה מצד אחד.

סעיד נפאע: מצד שני, הרי ידועות טוב מאוד בעיות הבנייה במגזר הערבי באופן כללי.

סעיד נפאע: שם בדרך כלל האנשים בונים בנייה אישית, ובבנייה אישית ישנו עדיין איזה מס שהצעת החוק הזאת בכלל לא מזכירה אותו, וזה מהווה ממש מעמסה רצינית על כל הזוגות הצעירים.

סעיד נפאע: והבעיה הזאת, כבוד היושב-ראש, היא עניין היטל ההשבחה, שזו תוספת של 50% על מחיר האדמה.

סעיד נפאע: זוג צעיר במגזר הערבי שרוצה – – –

ראובן ריבלין: היטל ההשבחה הולך למועצה המקומית, לא, חבר הכנסת חנא סוייד?

סעיד נפאע: לא, זה בתכנון ובנייה.

ראובן ריבלין: אבל היטל השבחה למינהל מקרקעי ישראל או – – –

סעיד נפאע: ועדות התכנון והבנייה.

חנא סוייד: לרשות המקומית.

סעיד נפאע: כן, ועדות התכנון.

ראובן ריבלין: זוכה הציבור?

ראובן ריבלין: לא זוכה – – –

חנא סוייד: היטל ההשבחה הולך לרשות המקומית.

ראובן ריבלין: ודאי.

ראובן ריבלין: היטל ההשבחה הולך לרשות המקומית.

סעיד נפאע: לרשות המקומית אם היא ועדת תכנון.

סעיד נפאע: אם היא לא ועדת תכנון, היא לא – – –

ראובן ריבלין: אז זה הולך לרשות התכנון, אבל זה נשאר בתוך הקהילה שבה בונים.

ראובן ריבלין: אין ויכוח.

ראובן ריבלין: אני אומר לך.

ראובן ריבלין: כמו חנא סוייד גם אני הייתי במועצות המקומיות – הייתי בירושלים חבר מועצת עיר וחבר ועדת התכנון והבנייה.

ראובן ריבלין: כן.

סעיד נפאע: אני לא אתווכח בנושא הזה, אף-על-פי שאני חולק עליך.

ראובן ריבלין: נכון, מאה אחוז.

ראובן ריבלין: אני מבין את ההיגיון.

סעיד נפאע: בכל אופן, כבודו, ישנה בעיה שהיא לא פחות חשובה – וכבודו שמע את זה מעל הדוכן הזה כמה וכמה פעמים – שכדי שהחוק הזה לא יהיה סקטוריאלי, החוק הזה צריך להשלים את התמונה.

סעיד נפאע: הרי הבעיה הקשה ביותר בכל הכפרים הערביים היא שלמעשה אין מגרשי בנייה.

סעיד נפאע: אם אין מגרשי בנייה, ועוד מעמסות ומעמסות, החוק הזה למעשה לא בא לפתור ממש באופן יסודי את בעיית כל הנזקקים בכל הסקטורים.

סעיד נפאע: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת יואל חסון – בבקשה, אדוני.

ראובן ריבלין: אחרון – חבר הכנסת נסים זאב.

ראובן ריבלין: אם שר האוצר ירצה להשיב – – – בבקשה.

דליה איציק: למה אתה בוכה?

יואל חסון: אני עצוב.

ראובן ריבלין: לא, לא.

ראובן ריבלין: אם לדבר – בבקשה.

יוחנן פלסנר: אתה דואג למצבה של הממשלה?

ראובן ריבלין: האם אתה רוצה לקיים עכשיו דיון עם החברים?

יואל חסון: לא, לא.

יואל חסון: אני לא עושה כלום.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני.

ראובן ריבלין: נא להתחיל.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מצטער להרוס את החגיגה.

יואל חסון: אני מצטער לומר ולהגיד בצורה ברורה מה שכולכם יודעים, ויודעים את האמת:

יואל חסון: הצעת החוק הזאת לא יוצרת באמת את השינוי שכל אחד מאתנו מייחל לו.

יואל חסון: היא לא מייצרת יותר דירות.

יואל חסון: הצעת החוק הזאת עדיין תלויה באופן מלא בכוחות השוק.

יואל חסון: היא לא מייצרת דירה אחת יותר במדינת ישראל.

יואל חסון: זה מהלך שסומך לחלוטין על כוחות השוק, מתוך הנחה שאותם 20,000, 15,000, 30,000 שקל בממוצע שאדם ישלם כתוספת ימנעו בהכרח את העובדה שהוא ימכור או לא ימכור את הדירה – תוספת של מס הרכישה.

יואל חסון: זה לא מה שיעשה את ההבדל וימנע מאדם להמשיך ללכת לכיוון שהוא רצה בו מלכתחילה – להשקיע בנדל"ן.

יואל חסון: זה שהוא בסוף ישלם עוד 20% או 30% או 20,000 או 30,000 יותר מס רכישה על אותה דירה, לא ימנע ממנו בהכרח לוותר רכישת עוד דירה ועוד דירה.

יואל חסון: הדבר הנדרש באמת – ואת זה כולם יודעים באופן מלא – זה פשוט לשחרר קרקעות; לעשות את מה שעשו כאן בשנות ה-90, את מה שעשו בשנת 2003, שנתנו העדפה אמיתית ושחררו קרקעות.

יואל חסון: ב-2003 נתנו העדפה באזורי א' ואזורי ב', והיה אז המבצע הממשלתי המפורסם, שלא נשכח את הסלוגן שלו, שהיה "הזדמנות אדירה לדירה", והוא באמת היה הזדמנות אדירה לדירה, כי הוא נתן הטבות משמעותיות לכל מי שרכש דירה באזורי א' ובאזורי ב'.

יואל חסון: ומצד שני, את מה שעשו בשנות ה-90 – פשוט שחררו פה קרקעות.

יואל חסון: שחררו קרקעות.

יואל חסון: אומרים היום שצריך, נגיד, 40,000 התחלות בנייה, דירות חדשות בשוק.

יואל חסון: תתחילו ב-20,000, ב-30,000, תשחררו קרקעות, זה יוסיף יותר דירות, זה יוריד את המחירים באופן טבעי.

ראובן ריבלין: אם יש לי קרקע, ואני מקבל היום פטור של 50% ממס השבח שהייתי צריך לשלם, זה בהחלט איניציאטיבה למכור את הקרקע, כי יכול להיות שאני מחזיק את זה כספקולציה.

ראובן ריבלין: אני בא ואומר: יש לי הזדמנות פז פה להרוויח.

יואל חסון: נכון, אבל – – –

ראובן ריבלין: זה בהחלט משחרר.

יואל חסון: זה קטע חשוב – – –

ראובן ריבלין: אני לא חושב שלרוחב הלוח צריך לעשות – – –

יואל חסון: זה קטע חשוב בקרקעות פרטיות, אבל כשמדובר בקרקעות מינהל, שהן הרוב, אין פה בשורה.

יואל חסון: בקרקעות המינהל אין בשורה, והרוב זה קרקעות מדינה, ואתה יודע את זה, אדוני היושב-ראש.

יואל חסון: שם אין בשורה.

יואל חסון: המינהל עדיין עובד כאילו הוא מדינה בתוך מדינה.

יואל חסון: שום רפורמה לא הצליחה באמת לעורר את המינהל ולשנות את התפיסה של המינהל, שהמינהל הוא לא רק כלי ליצירת מזומנים לממשלה, אלא למעשה הוא גם כלי שאמור לפתור את הבעיות של האזרחים ולשחרר עבורם קרקעות, ולא להוציא קרקעות רק בהיבט הכספי, אלא גם בהיבט העדפתי.

יואל חסון: מה המדינה צריכה לייצר לאזרחים?

יואל חסון: המדינה צריכה לתת היום יותר דירות.

יואל חסון: לכן היוזמה הזאת, שהיא יוזמה נקודתית מאוד מצומצמת, לא יכולה להיקרא "בשורה לזוגות הצעירים" במובן הזה שהיא נותנת יותר דירות או היא נותנת יותר הזדמנויות לדירות.

יואל חסון: היא פשוט לא נותנת את ההזדמנות הזאת.

יואל חסון: לכן, לצערי, לזוגות צעירים – אני מסיים, אדוני היושב-ראש – לזוגות צעירים אין בשורה ביוזמה הזאת.

יואל חסון: זו עדיין יוזמה שמותנית מאוד בכוחות השוק ובתגובות של השוק.

יואל חסון: אני כמובן לא אתנגד לזה, כי אין לי התנגדות עקרונית לזה, אני רק מסרב לקרוא לרפורמה הזאת "בשורה לזוגות הצעירים".

יואל חסון: לא נוספה כאן דירה אחת בשוק הדירות, וכל עוד לא תהיה כאן הפשרת קרקעות והוספת דירות לשוק הדירות, לא תהיה בשורה לזוגות הצעירים.

יואל חסון: תודה רבה, אדוני.

ראובן ריבלין: תודה רבה, ברור.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת נסים זאב, אחרון הדוברים.

ראובן ריבלין: שר האוצר, אם תרצה להשיב – ואם לא, אנחנו נלך להצבעה, אם כי בדיון בהחלט התעוררו שאלות רבות, שבוודאי יידונו בוועדת הכספים.

ראובן ריבלין: אתה בעד החוק?

נסים זאב: אני בעד החוק, כי אני בקואליציה.

נסים זאב: ברמת העיקרון, זה דומה לאדם שהיו לו שתי נשים, אחת זקנה ואחת צעירה.

נסים זאב: הזקנה מלקטת, כמובן, שערות לבנות, והצעירה את השחורות – נמצא קירח מכאן ומכאן.

באו האשכנזים, עשו חרם דרבנו גרשם, מאז אנחנו לא יכולים.

נסים זאב: אז בוא אני אגיד לך מי פה הזקנה ומי הצעירה.

נסים זאב: בעצם אנחנו, מצד אחד, חוסמים את בעלי העסקים, ואומרים להם: תשמעו – אני רוצה לשאול אותך, אדוני היושב-ראש: קבלן שיש לו 100 דירות.

נסים זאב: שתי הדירות האלה ישפיעו עליו?

נסים זאב: זה ישנה פה את המצב של מכירת הדירות?

נסים זאב: לא.

נסים זאב: מאידך גיסא, כאילו מחר בבוקר אנחנו רואים את כל הצעירים עם כמה מיליוני שקלים שהולכים לקנות דירות.

נסים זאב: אני רוצה לשאול: השוק עלול להיות משותק יותר, כאשר לא יהיה מי שיקנה את הדירות.

יש הרבה קבלנים שיש להם עשר דירות.

זה בהחלט יכול להשפיע.

נסים זאב: בסדר, אבל אני אומר – – –

אבל אני מסכים עם חבר הכנסת יואל חסון במאה אחוז.

נסים זאב: בסדר, אבל בוא נסתכל: מי שיש לו, באמת, יכולת לרכוש דירות, והוא רוכש אותן, מה הוא עושה בדירות האלה?

נסים זאב: הוא משכיר אותן, בסופו של דבר.

נסים זאב: אז מי גר בהן?

נסים זאב: אותם הדיירים, אותם תושבי העיר, בסופו של דבר.

נסים זאב: אני חושש מאוד שבסופו של דבר לא יהיה גם מי שיקנה את הדירה.

נסים זאב: כי הצעירים, אין להם כסף, והקבלנים, מבחינתם, לרכוש דירה נוספת – מס הקנייה פה עולה בצורה כזו שהכדאיות – לא משתלם.

נסים זאב: אז למה שהם ירכשו דירות?

נסים זאב: דבר נוסף אני רוצה לומר: אם מישהו חושב שהבעיה היא רק בנושא של שיווק הדירות, הוא טועה.

נסים זאב: כל התכנון – הסחבת בתכנון – לוקח כל כך הרבה שנים עד שהאנשים כבר נואשים.

נסים זאב: אני אומר לך, אדוני היושב-ראש, ואני יודע את זה.

נסים זאב: למשל בירושלים, מחלקת התכנון כבר יכולה היתה להיות מחלקת השיקום ב"בילינסון" – הרבה יותר מתפקדת ממחלקת התכנון.

נסים זאב: אנשים, עד שהם מקבלים פה רשיון, כבר אומרים: עדיף לבנות בלי רשיון, אני מוכן לעמוד למשפט, אני מוכן לעמוד לדין, אני מוכן לקבל את צו ההריסה.

נסים זאב: ואיך אומרים בערבית?

נסים זאב: לא רוצה לומר את המשפט.

נסים זאב: שיישרף כל העולם.

נסים זאב: אני אומר לך, אדוני היושב-ראש: צריך חשיבה תכנונית שונה בכלל במדינת ישראל.

נסים זאב: כל הנושא של התכנון והסחבת, ועם כל ההצעות חדשות לבקרים ששמענו פה – איזה מין מצב שאנחנו עלולים כאילו למצוא את עצמנו באיזו אופוריה חדשה, במצב חדש – אני אומר לך: זה לא בא לידי ביטוי בשטח עצמו.

נסים זאב: יש בעיה.

נסים זאב: אין פקידים, אין אנשי תכנון במחלקות, אין עם מי לדבר, אין למי להגיש תוכניות – אני אומר לך את זה באחריות.

נסים זאב: אין מי שיקבל את התוכניות.

נסים זאב: יש רק מסים ורק מכות.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת נסים זאב.

ראובן ריבלין: שר האוצר לא מבקש להשיב, מבקש להצביע.

ראובן ריבלין: לכן, נא לשבת, חברים, כל אחד במקומו.

ראובן ריבלין: מי שלא יהיה במקומו ויצביע, לא אספור את הצבעתו.

ראובן ריבלין: נא לשבת.

ראובן ריבלין: ובכן, רבותי, הצעת חוק מיסוי מקרקעין (שבח ורכישה) (הגדלת ההיצע של דירות מגורים – הוראת שעה), קריאה ראשונה – נא להצביע.

ראובן ריבלין: מי בעד, מי נגד, מי נמנע?

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 4 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 35 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק מיסוי מקרקעין (שבח ורכישה) (הגדלת ההיצע של דירות מגורים – הוראת שעה), התשע"א–2011, לוועדת הכספים נתקבלה.

אתה יכול – בסדר, אוקיי.

לא, לא.

אל תצביע פעמיים.

אני אומר.

אל תצביע פעמיים.

להצביע במקום אחר זה לא פשע.

להצביע פעמיים – כבר נקבע על-ידי בית-המשפט שזה לא טוב.

ובכן, 35 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

אני קובע שהצעת חוק מיסוי מקרקעין (שבח ורכישה) (הגדלת ההיצע של דירות מגורים – הוראת שעה) עברה בקריאה ראשונה ותעבור לוועדת הכספים להכנתה לקריאה שנייה ושלישית, על כל הערות חברי הכנסת כפי שהעירו אותן בדיון על הקריאה הראשונה.

ועדת כספים.

תודה רבה.

כן.

חבר הכנסת זאב אלקין מודיע שבטעות הצביע ממקומו של חבר הכנסת יריב לוין.

אני קובע שההצבעה היתה של חבר הכנסת אלקין, וחבר הכנסת יריב לוין לא השתתף בהצבעה הזאת.

חבר הכנסת אלקין, במקומו – לא הצביע.

תודה רבה, אני לא משנה את ההצבעה.

זה בסדר.

יום הנגב והגליל

ראובן ריבלין: רבותי, אנחנו עוברים לנושא הבא, והוא הנושא של הנגב והגליל, שבו אנחנו מקיימים דיון מיוחד במליאה, בעקבות הדיונים והיום המיוחד שהקדישה הכנסת לנושא הנגב והגליל.

ראובן ריבלין: אדוני המשנה לראש הממשלה, השר לפיתוח הנגב והגליל, חברי הכנסת, אנחנו מציינים היום בכנסת את יום הנגב והגליל, בעידודו של המשרד לפיתוח הנגב והגליל, בראשות העומד בראשו, השר סילבן שלום, המשנה לראש הממשלה.

ראובן ריבלין: האתגר המונח לפתחם של השר ושל משרדו אינו מובן מאליו.

ראובן ריבלין: לצערנו, לאורך השנים, ולמרות ההסכמה הרחבה שזוכה לה הנושא, כמעט שלא ראינו פיתוח מואץ או השקעה משמעותית באזורים חשובים אלה.

ראובן ריבלין: הקמת המשרד לפני שנים אחדות נתנה לזה דחיפה של ממש, אולם אין חולק על כך כי התוכניות הגדולות והחשובות שיצאו מתחת ידי הממשלה עדיין אינן ניכרות בשטח, אם כי יש התקדמות, ובעיקר בימים האחרונים ובשבועות ובחודשים האחרונים.

ראובן ריבלין: והלוא זהו מבחנה העליון של הממשלה: לא רק בקבלת ההחלטה, שלצערנו פעמים רבות אינה מיושמת, אלא בביצועה הלכה למעשה.

ראובן ריבלין: הקמת עיר הבה"דים היתה בשורה, ההקמה עצמה עדיין נתקלת בוויכוחים בין משרד האוצר למשרד הביטחון.

ראובן ריבלין: הכותרת הכוללנית, "פיתוח הנגב והגליל", טומנת בחובה שורה ארוכה של השקעות והפניית משאבים, שרק מימושן, כמכלול, עשוי לשנות את התמונה ולהביא לצמצום ממשי בין מה שאנחנו מכנים מרכז מול פריפריה, אף-על-פי שהמרחקים כבר הולכים ומתקצרים, הודות לפיתוח תשתית כבישים ורכבות ענפה.

ראובן ריבלין: אנחנו, רבותי, צריכים לשים לב, שקיצור זמני הנסיעה בכבישים וברכבות, חשוב ככל שיהיה, עדיין איננו היעד אלא רק אמצעי – אמצעי לסגירה ממשית של פערים בין איכות שירותי הבריאות, החינוך וההזדמנות לתעסוקה, שזוכים להם תושבים במקומות כמו כרמיאל, נצרת, באר-שבע ודימונה, לבין אלו שזוכים להם תושבי גוש-דן והשרון.

ראובן ריבלין: הבאת מאסה משמעותית של תושבים לנגב ולגליל, פיתוחם המואץ תוך תמרוץ השקעות בהם ושילוב כל המגזרים במעגל התעסוקה והעשייה, הם המפתח לצמיחה ממשית של הנגב והגליל, עד כדי טשטוש אמיתי של המושג "פריפריה" ממקומותינו.

ראובן ריבלין: הדרך לכך עוד ארוכה, ומבחנה יהיה במימוש תוכניות, שחלקן כבר אושרו בממשלה, ואני סמוך ובטוח, אדוני השר, שפעילותם ופעילותך הנמרצת יישאו פרי כבר בשנים הקרובות.

ראובן ריבלין: כולנו מאחלים לכם הצלחה במשימה לאומית חשובה זו, ותולים תקווה רבה שהנושא בידיך ובהשפעתך.

ראובן ריבלין: אנחנו נקיים עכשיו דיון בהשתתפות כמה חברי כנסת, ובהשתתפות המשנה לראש הממשלה והשר הממונה.

ראובן ריבלין: הצעות לסדר-היום מס' 3914, 4735, 4780, 4787, 4797, 4827, 4828, 4846, 4848, 4859 ו-4860 – והראשונה שבהן של חבר הכנסת חנא סוייד.

ראובן ריבלין: אחריו – חבר הכנסת עמיר פרץ, אחריו – אלי אפללו, ציון פיניאן, רוברט אילטוב, טלב אלסאנע, מירי רגב ושלמה מולה.

ראובן ריבלין: ישיב על הצעותיהם של החברים כאן השר והמשנה לראש הממשלה סילבן שלום.

ראובן ריבלין: אני מזמין את סגנית היושב-ראש.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני, חנא סוייד, יעלה ויבוא.

חנא סוייד: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, רבותי חברי הכנסת, אני חושב שההחלטה לקיים את היום המיוחד בכנסת בנושא הנגב והגליל היא החלטה נכונה ונבונה ובמקומה, במיוחד כשאנחנו מדברים על חלקים ועל חבלי ארץ שאין מחלוקת שקיים הבדל, פער גדול במאפיינים החברתיים והכלכליים שלהם בהשוואה למרכז הארץ.

חנא סוייד: אם ניקח כל אינדיקטור שמראה על רמת חיים ועל מצב חברתי וכלכלי נראה שבפריפריה הוא פחות בהשוואה למרכז.

חנא סוייד: ניקח את תוחלת החיים, ניקח את ממוצע ההכנסה לנפש, ניקח את רמת הטיפול הרפואי שהאזרחים זוכים לה, את החינוך שהאזרחים מקבלים, את רמת התשתיות הקיימת גם בנגב וגם בגליל בהשוואה למרכז הארץ – אז בוודאי נמצא פערים גדולים; מי כמו אנשי הפריפריה, הנגב והגליל, כמוני, יודעים את זה.

אלי אפללו: גדולים לא – ענקיים.

חנא סוייד: ענקיים.

חנא סוייד: לכן הדיון הזה בעצם מתקיים על מנת להפעיל לחץ בשביל לסגור את הפערים האלו, בעיקר לחץ על הממשלה.

חנא סוייד: מתברר שכאילו הממשלה כן מסכימה לדיאגנוזה שאנחנו עושים, לפערים, ולכן אין מחלוקת שהממשלה כאילו מעוניינת ורוצה להשקיע.

חנא סוייד: אבל בסופו של דבר, במבחן התוצאה, אנחנו לא מתרשמים ככה.

חנא סוייד: אני חושב שההשקעות העיקריות שהממשלה צריכה לעשות בפריפריה צריכות להיות בעיקר בחינוך ובתשתיות – אלה שני המרכיבים העיקריים שמאפשרים לחבלי ארץ להתקדם או להתפתח בצורה מואצת – חינוך ותשתיות.

חנא סוייד: אני רוצה להעיר כאן שתי הערות, שכמובן מתקשרות גם לשני הדברים האלו.

חנא סוייד: אחרי מתן חינוך ברמה גבוהה צריך גם לאפשר לאנשים לעבוד וצריך לייצר מקומות עבודה.

חנא סוייד: כל הדיבור הזה על קיצור המרחקים בין המרכז לבין הפריפריה זה בעצם האנטיתזה לפיתוח של הפריפריה.

חנא סוייד: למה?

חנא סוייד: כי בתוכו מוסווה שאתה צריך אז כאילו ללמוד ולחיות בפריפריה ולבוא למרכז הארץ לעבוד, ולכן צריך לקצר את המרחקים בשבילך.

חנא סוייד: זו קונספציה מוטעית.

חנא סוייד: צריך לאפשר לאנשים לחיות ולעבוד באותו חבל ארץ.

חנא סוייד: לכן הקונספציה הזו לא נכונה.

חנא סוייד: אני, כמובן, בעד לבנות כבישים ורכבות – זה בסדר גמור, אבל לא מתוך ההנחה שמקומות העבודה עבור אנשים בפריפריה יהיו במרכז הארץ.

אורלי לוי אבקסיס: אבל אולי זה כדי להביא אנשים מהמרכז לפריפריה.

חנא סוייד: זו הנקודה השנייה שאני רוצה לדבר עליה.

חנא סוייד: בעצם את ואני לא צריכים לקבל את זה.

חנא סוייד: כי הפריפריה היא טובה עם האוכלוסייה שלה.

חנא סוייד: לא יכול להיות שאנחנו נחשוב על הפריפריה ועל קידום הפריפריה רק אם אנחנו נייבא אזרחים ממרכז הארץ.

חנא סוייד: מה, האנשים שם לא שווים?

חנא סוייד: האנשים בצפת ובבאר-שבע ובאופקים ובבית-שאן ובעילבון – מה, הם לא טובים?

חנא סוייד: בשבילם, לבדם, לא כדאי להשקיע?

חנא סוייד: ודאי שכן.

חנא סוייד: לכן אני חושב שכל תוכנית שבמרכזה טרנספר של אוכלוסייה והעתקת אוכלוסייה ממרכז הארץ לפריפריה ככלי לפיתוח הפריפריה, לדעתי היא לא מקובלת; מבחינה קונספטואלית היא לא נכונה, כי היא יוצאת מנקודת הנחה שהאוכלוסייה הקיימת בגליל ובנגב, לא שווה לעשות פיתוח עבורה, וכאילו היא בעצמה לא יכולה להתפתח.

חנא סוייד: זו נקודת מוצא מעוותת, שאני לא מסכים לה, ובהחלט, בסופו של דבר – אין לי, כמובן, הזמן המתאים על מנת לפתח את מה שאני רוצה להגיד, אבל אני אומר שאפשר לפתח את הנגב ואת הגליל בעיקר בחינוך, בשיפור ושדרוג של תשתיות וביצירת מקומות עבודה – –

אורלי לוי אבקסיס: אז אתה כן בעד – – –

חנא סוייד: – – ולהסתמך בעיקר על האוכלוסייה המקומית הקיימת באותם אזורים.

חנא סוייד: תודה רבה.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה, חבר הכנסת חנא סוייד.

אורלי לוי אבקסיס: אני חושבת שלא ירדת לסוף דעתי, אבל הכוונה שלי היתה שגם הפריפריה תהווה מוקד כוח, שימשוך כוחות נוספים ויחזק.

אורלי לוי אבקסיס: זאת היתה דעתי.

חנא סוייד: אין בעיה.

אורלי לוי אבקסיס: עכשיו חבר הכנסת אורי אריאל מוזמן לעלות ולומר את דבריו.

אורלי לוי אבקסיס: בבקשה, חבר הכנסת אריאל.

אורלי לוי אבקסיס: לרשותך חמש דקות.

אורי אריאל: גברתי היושבת בראש, חברי חברי הכנסת, מכובדי המשנה לראש הממשלה, השר לפיתוח הנגב והגליל, הממשלה, תפקידה, בעיני, בעיקר בנושא שבו אנו עוסקים היום, פיתוח הנגב והגליל – זה להביא את התשתיות.

אורי אריאל: תשתיות פירושן תחבורה, כמו רכבות וגם כמו מטוסים, וכמובן כבישים, תקשורת, מים, חשמל וכן הלאה.

אורי אריאל: ואז יש לאנשים סיבות טובות למה להגיע לאותם אזורים שהם קשים יותר מאזורי המרכז.

אורי אריאל: לצערנו הרב, בתוכנית הזאת, במאמץ הזה, למרות מאמציך המיוחדים, כולל הממשלה, אנחנו נמצאים בפיגור מול אוכלוסיות מסוימות, שהם אזרחי מדינת ישראל אבל הם משתלטים על נכסי המדינה שלא כחוק.

אורי אריאל: כשאתה לוקח את הנגב כמשל, ואתה מכיר היטב את האזור מהאוויר, מהקרקע, מסיורים שלך ואחרים, אנחנו, למרות כל המאמצים – ונעשים מאמצים, שהגדול שבהם, גולת הכותרת שבהם, הוא עליית צה"ל לנגב – עדיין השתלטות הבדואים, שנאמרת כהכללה, אבל זו מציאות נכונה – השתלטות הבדואים בנגב היא בלתי נסבלת.

אורי אריאל: ראש הממשלה אמר שבינואר השנה הוא מתכוון לאשר תוכנית וחקיקה שתאפשר לטפל בבעיה.

אורי אריאל: ינואר עבר, פברואר יעבור, ואין כנראה החלטת ממשלה בעניין הזה, ממילא אין הצעת חקיקה, שהיא ארוכה בפני עצמה כי היא מסובכת והיא מורכבת.

אורי אריאל: וכך אנחנו כל פעם נדחים, ואז מתקרבים לבחירות, וזה לא זמן טוב, כי למה לריב עם בוחרים פוטנציאליים?

אורי אריאל: וכן הלאה וכן הלאה, ועוד פעם אנחנו נמצאים בפיגורים במצבים שלא ברור מתי ואיך נוכל להשתלט עליהם.

אורי אריאל: אני רוצה לומר לך, מכובדי השר, ואני יודע שאתה פועל גם בכיוון הזה – צריך לשווק הרבה קרקעות לבנייה גם לערבים וגם לבדואים.

אורי אריאל: שלולא כן יש מציאויות קשות שמקשות על כולנו ומצריכות עוד פעם מאמצים מיוחדים, שלכאורה היו יכולים להיות מיותרים.

אורי אריאל: אני שמח שבפעולה שעשו חברים, כולל אני, בנצרת תחתית, שווקו 700 יחידות – לגובה.

אורי אריאל: נגמר הסיפור שבונים למרחבים, בונים לגובה.

אורי אריאל: אבל צריך לשחרר שם עוד 1,500 יחידות.

אורי אריאל: ואני אומר את זה כדוגמה אחת, כך צריך לעשות גם במקומות אחרים.

אורי אריאל: ואז יהיה לערבים בנצרת תחתית מקום לגור, ונקדם יחדיו, נדחוף את הר-יונה ג' בנצרת-עילית כדי שיהיה מקום ל-3,000 משפחות יהודיות.

אורי אריאל: אלו ואלו יהיה להם מקום, ואם לא, נמצא את עצמנו במצבים מסובכים מאוד.

אורי אריאל: אני בתרומתי הצנועה לעניין הגשתי שני חוקים שאני מקווה שיקודמו בוועדת הכלכלה: אחד הוא חוק הרעייה, המרעה – הסדרת המרעה.

אורי אריאל: היום העניין הזה – פרוץ זה לא מלה; זה בעייתי, אין שיניים למפקחים, כל אחד עושה מה שהוא רוצה, משתלטים על אדמות המדינה.

אורי אריאל: אני מקווה שהחוק הזה, שעבר בקריאה טרומית, יעבור את שלוש הקריאות וישמש כזרז לפיקוח כדי לשמור על אדמות המדינה.

אורי אריאל: יש חוק שני שמסדיר את עדרי הבקר, את העדרים עצמם – ואני מקווה ששני החוקים האלה יעזרו.

אורי אריאל: אני שותף למאמץ שאתה מוביל, אדוני המשנה לראש הממשלה, ואני אשמח לקבל משימות, כפי שכבר עשינו בעבר ופעלנו יחדיו.

אורי אריאל: אני מקווה שנוכל לעשות טוב לארץ-ישראל כולה, ובבניין הארץ ננוחם.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לחבר הכנסת אורי אריאל.

אורלי לוי אבקסיס: נעשה הפסקה קצרה בדיון בהצעות לסדר-היום בנושא יום הנגב והגליל כדי לאפשר ליושב-ראש ועדת הכנסת, חבר הכנסת יריב לוין, לתת הודעה קצרה.

): גברתי היושבת-ראש, כבוד המשנה לראש הממשלה, חברות וחברי הכנסת, טרם נאומו של חבר הכנסת עמיר פרץ, כמה הודעות קצרות מטעם ועדת הכנסת:

): ועדת הכנסת קבעה בישיבתה היום כי ועדת הכספים תדון בהצעת חוק ירושלים בירת ישראל (היבטים כלכליים) (תיקוני חקיקה), התש"ע–2010, של חבר הכנסת אורי אריאל וקבוצת חברי בכנסת; פ/2520/18.

): הודעה שנייה: אני מודיע בזאת על חילופי אישים בוועדה לענייני ביקורת המדינה: מטעם סיעת קדימה – במקום חבר הכנסת עתניאל שנלר תכהן חברת הכנסת נינו אבסדזה.

): ועדת הכנסת קבעה בישיבתה היום כדלקמן: 1.

): חבר הכנסת שאול מופז יכהן כיושב-ראש הוועדה המשותפת לוועדת החוץ והביטחון ולוועדת החוקה, חוק ומשפט לבחינת הצורך להכריז על מצב חירום.

): 2.

): חבר הכנסת כרמל שאמה יכהן כיושב-ראש הוועדה המשותפת לוועדת הכלכלה ולוועדת החינוך, התרבות והספורט לעניין הצעת חוק רשות השידור (תיקון מס' 25), התשע"א–2010, מ/541, במקום חבר הכנסת אופיר אקוניס.

): 3.

): חבר הכנסת כרמל שאמה יכהן כיושב-ראש הוועדה המשותפת לוועדת הכלכלה ולוועדת הכנסת לעניין הצעת החוק לתיקון פקודת התעבורה (מס' 100) (רשיון מפעיל וכרטיס חכם), התשע"א–2010, מ/541, במקום חבר הכנסת אופיר אקוניס.

): 4.

): חבר הכנסת אלכס מילר יכהן כיושב-ראש הוועדה המשותפת לוועדת החינוך, התרבות והספורט ולוועדת העלייה, הקליטה והתפוצות לעניין הצעת חוק הרשות לשימור המורשת של עדות ישראל, התש"ע–2010, מ/505, במקומו של חבר הכנסת זבולון אורלב, שנשאר חבר בוועדה זו.

): כמו כן הוחלט להגדיל את מספר החברים בוועדה זו משמונה לעשרה.

): לוועדה יתווספו: מטעם ועדת החינוך, התרבות והספורט – חבר הכנסת יעקב כץ; מטעם ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות – חבר הכנסת דני דנון.

): תודה רבה.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה ליושב-ראש ועדת הכנסת, חבר הכנסת יריב לוין.

אורלי לוי אבקסיס: יום הנגב והגליל

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו ממשיכים בהצעות לסדר-היום: יום הנגב והגליל.

אורלי לוי אבקסיס: אני מזמינה את חבר הכנסת עמיר פרץ לעלות.

אורלי לוי אבקסיס: בבקשה, חבר הכנסת עמיר פרץ.

אורלי לוי אבקסיס: לרשותך חמש דקות.

עמיר פרץ: האמת – מה זה?

עמיר פרץ: האנרגיות שלי, חבל על הזמן, השפיעו על המיקרופונים.

עמיר פרץ: מה קורה פה?

עמיר פרץ: שנתיים הייתי טעון, לא פשוט.

עמיר פרץ: גברתי היושבת-ראש, המשנה לראש הממשלה, רבותי חברי הכנסת, אני באמת נהנה, גם לומר לגברתי היושבת-ראש שיושבת כאן וגם לומר למשנה לראש הממשלה, כי אם בפריפריה אנחנו דנים, אז איכות הפריפריה יושבת כאן, בלי שום קשר לחילוקי הדעות.

עמיר פרץ: אבל יש דבר אחד שהוא מסומן, ידוע, ברור – האנשים מהפריפריה יכולים להיות בכל מקום, מסוגלים להיות בכל מקום, והוכיחו זאת.

עמיר פרץ: אני חושב שמאז כניסתו של חברנו סילבן שלום לתפקיד – נכון שהיינו כולנו מייחלים, בגלל ההילה של הפריפריה, שיהיה במקום אחר, אבל אם כבר נגזר שהוא יקבל אחד התיקים, וזה לא החוץ או האוצר, אז טוב שזה אצלנו, בגליל ובנגב.

עמיר פרץ: כי מה לעשות, מי שצמח בבאר-שבע, בתקופה שהוא צמח בבאר-שבע, ולא משנה איפה הוא יהיה – את מקורות האנרגיה שלו, את האמונות שלו, את הרגישות שלו, הוא שאב משם ומזה אי-אפשר להיפטר.

עמיר פרץ: אתה הולך עם זה, זה נשאר אתך כל החיים.

עמיר פרץ: אבל אני חושב שמעבר לסנטימנטים, הפעולות המיוחדות שהמשרד לנגב ולגליל עושה – גם בעובדה שאנחנו רואים תנועה שהיא תנועה מפרה.

עמיר פרץ: הייתי בכנס שהיה בעכו השנה, כנס שנתנו בו אפשרות כמעט לכל גורם לבוא ולומר את דברו.

עמיר פרץ: הייתי באחד הפאנלים.

עמיר פרץ: היו שם סטודנטים, גם סטודנטים תושבי הגליל, אבל גם סטודנטים שהגיעו ממרכז הארץ וחוו לראשונה מה זה גליל.

עמיר פרץ: זה מדהים, אתה לא מאמין שמדינת ישראל כל כך קטנה והיא כל כך רחוקה.

אלי אפללו: הם קיבלו ויזה?

עמיר פרץ: לא, זה לא יאומן.

אלי אפללו: הם צריכים ויזה.

אלי אפללו: הם לא יודעים את זה.

עמיר פרץ: חבר הכנסת אפללו, אתה לא מאמין, אבל אתה יודע מה, זה עושה להם טוב.

עמיר פרץ: מסתבר שהמפגש הבלתי-אמצעי הזה עושה להם בהחלט טוב, ואני חושב שעצם העובדה שיש עשרות אלפי אנשים צעירים ומבוגרים ששותפים בדינמיקה הזאת – לייצא את הנגב כאלטרנטיבה, להפוך אותו למקום לגיטימי, להפוך את הגליל למקום שהוא משאת נפש של אנשים שרוצים להרגיש שהם גם מגשימים משהו.

עמיר פרץ: כי הרי מה זה ציונות?

עמיר פרץ: אם אין בה נימה של הגשמה היא הופכת לדבר תפל.

עמיר פרץ: אני חושב שהמשימות האלה הן משימות חשובות ביותר.

עמיר פרץ: אני לא רוצה עכשיו לפרט.

עמיר פרץ: אני מניח שהמשנה לראש הממשלה יציג כאן את כל ההישגים של המשרד ואת תחומי הפיתוח ותחומים שקשורים בצמצום האבטלה, בעידוד עמותות להיות מעורבים.

עמיר פרץ: אני יודע באופן אישי על כמה פרויקטים בשדרות שאנשים אמרו לי שבלי הסיוע של המשרד הזה לא היו מתקיימים.

עמיר פרץ: לפעמים להקים – אתה יודע, אלי, לך יש ניסיון.

עמיר פרץ: לפעמים להקים אפילו חוג בלט לוקח שנים עד שאתה מצליח להפוך אותו לחלק מהיישוב.

עמיר פרץ: לסגור אותו זה לא בעיה; שנה אחת אין תקציב – הוא נסגר, ולך תפתח אותו אחר כך.

עמיר פרץ: כבר כל האמהות מצאו לעצמן פתרונות אחרים.

עמיר פרץ: לכן, אני מניח שהמשנה יציג את כל הדברים, אבל אני הייתי רוצה להתמקד בנקודה אחת, ברשותך, גברתי.

עמיר פרץ: אני חושב, אדוני המשנה לראש הממשלה, שפרט לכל המשימות החשובות שאתה עושה, מוטלת עליך משימה אחת שהיא קשה.

עמיר פרץ: אני חושב שהסיפור הזה שבכל שנה הוויכוח הזה על הזכות לעדיפות במס חוזר על עצמו – מה זה הדבר הזה?

עמיר פרץ: הרי בסוף זה ייגמר.

עמיר פרץ: למה כל פעם מסע ההשפלה הזה של קו העימות?

עמיר פרץ: כל הזמן דנים מחדש – ל-12%, ל-13% או ל-25%.

עמיר פרץ: זה לא יאומן, אפשר לחשוב, אתה בא ליישוב, אז ההוא – אתה שואל אותו: למה אתה גר ביישוב הזה?

עמיר פרץ: אתה רואה שהוא מרוויח בקושי 5,000 שקל, ממילא לא מגיעה לו שום הטבה במס, אבל הוא אומר לך: תשמע, תראה, שם מהעבר השני של הכביש גר דוקטור זה וזה, יכול להיות שהדוקטור הזה גר בגלל שהוא מקבל הטבה במס, כי הוא עובד בבית-חולים בכלל, הוא יכול ללכת ולגור במקום אחר.

עמיר פרץ: אז אם זה נותן תמהיל של גאוות יחידה – כי מה האוצר, עם הפופוליזם שלו, אומר?

עמיר פרץ: הוא אומר: מה אתם כל כך תומכים בהטבות האלה?

עמיר פרץ: הרי אף אחד מהעניים ביישוב לא מקבל את זה, הרי הם ממילא לא משלמים מס.

עמיר פרץ: מה, אתם תומכים רק בחזקים ביישוב?

עמיר פרץ: אז מה רוצים, שערי הפיתוח בנגב והגליל יהיו מושבות של עניים?

עמיר פרץ: מה, הם משוגעים?

עמיר פרץ: יותר חמור – דיברו קודם על הרכבות.

עמיר פרץ: דיברת, גברתי, על הרכבות ועל המשמעות שלהן, שאו שהן יביאו אוכלוסייה או שהן יוציאו אוכלוסייה.

עמיר פרץ: כי הרכבת נוסעת לשני הכיוונים, אל תשכחו.

עמיר פרץ: מחר מישהו שגר בתל-אביב יגיד: מה הבעיה?

עמיר פרץ: 50 דקות אני נוסע, מגיע לבאר-שבע, מגיע לכל מקום, וחוזר בלילה.

עמיר פרץ: היום נוסעים 50 דקות מהרצלייה לתל-אביב כדי להגיע, אז מה?

עמיר פרץ: אבל אם הוא ידע שהוא ייסע 50 דקות, ויש אחד שנשאר לגור בנגב, ושניהם מרוויחים 15,000 שקל, וזה – נשאר לו 2,000 נטו יותר, הוא יישאר בנגב.

אורלי לוי אבקסיס: נכון.

עמיר פרץ: מה השאלה בכלל?

עמיר פרץ: הוא יישאר לגור, הילדים שלו יהיו בנגב, הם יהיו בחוגים לבלט, הם יהיו במתנ"סים, הם ישלמו ארנונה.

עמיר פרץ: העיר לא תיכנס לאותו סחרור שאנחנו מכירים, שהשירותים שאתה נותן – פתאום אין מי שישלם אותם, ואז חסר תקציב, וגירעונות וכו' וכו'.

עמיר פרץ: אבל בכל מקרה, אני חושב שהיום הוא יום חשוב, ואני מברך את המשנה לראש הממשלה ובאמת מאחל לו הצלחה.

עמיר פרץ: תודה רבה, גברתי.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לחבר הכנסת עמיר פרץ.

אורלי לוי אבקסיס: עכשיו אני מזמינה את חבר הכנסת אלי אפללו, גם איש פריפריה, שיבוא ויאמר את הדברים שאני שומעת ממנו בדרך כלל כנציג אמיתי של הפריפריה.

אורלי לוי אבקסיס: בבקשה, חבר הכנסת אפללו.

אורלי לוי אבקסיס: לרשותך חמש דקות.

אלי אפללו: גברתי היושבת-ראש, אדוני המשנה לראש הממשלה, חברי, העתיד של מדינת ישראל נמצא בפריפריה.

אלי אפללו: למרות זאת, מדינת ישראל והממשלה לא מחליטות לעשות איזה סדר עדיפות לאומי חדש בפריפריה מול מרכז הארץ.

אלי אפללו: את זה, אדוני השר, עם כל המאמצים שאתה עושה – ואני אומר לך "שאפו" על כל המאמצים שאתה עושה – אבל באתי לפני כן ואמרתי לך שאני מאשים אותך, למרות שאתה לא אשם, כי אתה מייצג את הממשלה הזאת, מה לעשות.

אלי אפללו: אתה עושה את מיטב יכולתך עם כמעט אפס תקציב.

אלי אפללו: מעניין מאוד לבדוק מי העלה לשלטון את הממשלה הזאת.

אלי אפללו: עשיתי עבודה קטנה לבדוק מי העלה את הליכוד לשלטון.

אלי אפללו: אני רק צריך לבדוק את ההפרש מול הממשלה השבע-עשרה, שבה היו לכם 12 מנדטים, לעומת הממשלה השמונה-עשרה, שבה יש לכם 27 מנדטים.

קריאה: – – –

אלי אפללו: אני מתכוון לכנסת, סליחה.

אלי אפללו: נגלה נתונים מעניינים מאוד.

אלי אפללו: בואו ניקח רק מהפריפריה, כי שם עיקר כוחכם: באזור צפת הייתם 9% בכנסת השבע-עשרה – קיבלתם 21%; עכו – מ-4% ל-11%; כינרת – מ-8% ל-22%; הקריות – מ-9%, אדוני, ל-24%; חיפה – מ-8% ל-20%; יזרעאל – מ-6% ל-15%; חדרה – מ-7% ל-16%; אשקלון, אדוני, מ-10% ל-26%; והמצחיק ביותר, בבאר-שבע, בירת הנגב, מ-8% ל-22%.

אלי אפללו: וזאת שאלה: אלה שהמליכו אתכם, מאמינים בכם, אתם אלה שפוגעים בהם.

אלי אפללו: כשאתם עולים לשלטון אתם מבטיחים לפני זה אמירות גדולות לפריפריה, סדר עדיפות לאומי חדש, אבל צר לי, אתה יודע את האמת.

אלי אפללו: אומנם עכשיו אתה יושב פה כשאני מאשים אותך למרות שאתה לא אשם, אבל אתה יודע את האמת.

אלי אפללו: צר לי שאני מאשים אותך, אבל אין לי ברירה, כי אתה יושב כאן כנציג הממשלה הזאת.

אלי אפללו: אבל כשאנחנו רואים את ההבדל, זה לא רק מה קיבלתם.

אלי אפללו: עכשיו נראה את הפערים: בחינוך, אדוני, על ילד בפריפריה הממשלה מוציאה 3,000 שקל בשנה, אבל במרכז הארץ – 9,000 שקל.

אלי אפללו: זאת אומרת, ילד בפריפריה נחשב ילד פחות, ילד שלא מגיע לו אותו יחס בחינוך.

אלי אפללו: זה מתחיל מכאן והולך הלאה.

אלי אפללו: כשהוא מגיע לגיל 18, כאשר הפערים בין מרכז הארץ והפריפריה הם פי-שלושה, אין שום סיבה שהוא ירצה ללמוד בפריפריה, וזה הילדים שלנו, העתיד של מדינת ישראל.

אלי אפללו: בריאות – קיבלנו את הדוח שהזדעזעתי ממנו.

אלי אפללו: זה דוח שביקשתי ממשרד הבריאות, ואני מודה לממלא-מקום שר הבריאות – – –

אורלי לוי אבקסיס: סגן שר הבריאות לצורך העניין.

אלי אפללו: סגן שר הבריאות.

אלי אפללו: ביקשתי ממנו לעשות בדיקה על הדוח.

אלי אפללו: קיבלנו את הדוח.

אלי אפללו: הדוח מראה הפרשים ופערים עצומים.

אלי אפללו: ראית את הדוח.

אורלי לוי אבקסיס: נכון.

אלי אפללו: אבל מה שמכאיב לי ביותר זה שייאות, שאין לנו שייאות כמו שצריך.

אלי אפללו: מעל הכול, מעל שירותי הבריאות שפוגעים בנו, יש פער של שמונה שנים בתוחלת החיים בין אדם שחי בפריפריה לעומת אדם שחי במרכז הארץ.

אורלי לוי אבקסיס: שמונה שנים פחות.

אלי אפללו: שמונה שנים פחות.

אלי אפללו: זה בדוח של משרד הבריאות.

אלי אפללו: קראתי ולא האמנתי.

אלי אפללו: זאת אומרת, אם אני רוצה לגור בפריפריה, צריך לקחת בחשבון שאני אחיה שמונה שנים פחות.

אלי אפללו: וזה סדר העדיפות של הממשלה.

אלי אפללו: תעסוקה.

אלי אפללו: בנושא תעסוקה – אני אנסה לצמצם, ברשותך.

אורלי לוי אבקסיס: אני סומכת עליך.

אלי אפללו: בנושא תעסוקה, המקומות עם האבטלה הכי גדולה במדינת ישראל הם כמובן בפריפריה.

אלי אפללו: דיור ושיכון – מדברים על לתת מענקי מקום ולעזור.

אלי אפללו: רבותי, אין אפשרות, אין התחלות בנייה, אין דירות להשכרה לזוגות צעירים.

אלי אפללו: אין אפשרות.

אלי אפללו: אם המדינה לא תיתן מענקים ולא תיתן משכנתאות מסובסדות, זה לא ילך.

אלי אפללו: וציון, אתה יודע את זה.

אלי אפללו: השלטון המקומי קורס.

אלי אפללו: המענקים שהורידו מהשלטון המקומי – גברתי, יש מצב אבסורדי: מורידים להם את המענקים והכול.

אלי אפללו: למה?

אלי אפללו: כי לצערי בפריפריה אחוז הגבייה של הארנונה – הוא לא מאלה שיכולים לגבות, כי הם עושים כמיטב יכולתם.

אלי אפללו: שם האחוז הנמוך, כי אי-אפשר לגבות מהם, אנשים שמוגדרים כאלה שאי-אפשר לגבות מהם.

אלי אפללו: שם זה הנמוך ביותר.

אלי אפללו: עכשיו אנחנו מדברים על הדברים שעתידים לבוא.

אורלי לוי אבקסיס: תוכל רק לעשות את זה בקיצור, אנחנו נשמח.

אלי אפללו: בקיצור, ובזה אני אסיים, ברשותך.

אלי אפללו: עכשיו עומדים להעלות שוב את מחירי המים.

אלי אפללו: אני מצפה מחברי הכנסת של הליכוד להתמודד עם זה ולא לאשר את זה.

אלי אפללו: חשמל, דלק, תחבורה ציבורית – אי-אפשר לקחת בן-אדם שגר בתל-אביב מול בן-אדם שגר בבאר-שבע או בצפון.

אלי אפללו: אלה לא אותן עלויות.

אלי אפללו: אדוני המשנה לראש הממשלה, אני מבקש ממך, אם הממשלה הזאת אטומה בנושא החברתי, בנושא הפריפריה, אני מבקש שאולי תדבר בשם החברים האלה פה, שכואב להם.

אלי אפללו: אולי במקום שבו אתה מייצג את הפריפריה היום, כשר לפיתוח הגליל והנגב, תדבר בשם כל אלה, כדי שיתקנו את זה במהרה, כי אם לא, נהפוך למדינה אחת – תל-אביב רבתי.

אלי אפללו: תודה.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לחבר הכנסת אלי אפללו.

אורלי לוי אבקסיס: עכשיו יעלה חבר הכנסת ציון פיניאן לשאת דברים.

אורלי לוי אבקסיס: רק הערה קטנה: לצערי הרב הפערים שאנחנו חווים היום בצורה כזאת הם תוצאה גם של מדיניות שהיא לא רק של הממשלה הזאת, אלא גם של ממשלות קודמות.

אלי אפללו: הממשלה נבחרה תחת הדגל הזה.

שלמה מולה: ממשלות ישראל לדורותיהן.

אורלי לוי אבקסיס: אף-על-פי שהיה איזה דור בממשלות ישראל שמאוד עזר לפריפריה.

אורלי לוי אבקסיס: בבקשה, חבר הכנסת ציון פיניאן.

אורלי לוי אבקסיס: לרשותך חמש דקות.

ציון פיניאן: גברתי היושבת-ראש, מכובדי המשנה לראש הממשלה, חברי חברי הכנסת, עם קום המדינה החליטה ממשלת ישראל על הקמת עיירות חדשות ברחבי הארץ, על מנת לקלוט את גלי העלייה לישראל.

ציון פיניאן: מאז הקמתן, שלוותה בתקוות גדולות, הפכו ערי הנגב והגליל מערי פיתוח לערי קיפוח.

ציון פיניאן: כגודל הציפיות, כך גודל האכזבות.

ציון פיניאן: מאז ועד היום לא חלו ביישובים שינויים מרחיקי לכת שיעמידו אותם עצמאיים, ללא תלות של המשרדים.

ציון פיניאן: אחת הבעיות הקשות היא ההגירה השלילית ביישובים, כאשר צעירים ובעלי אמצעים עזבו את היישוב ונותרו רק המבוגרים, מה שתרם להקמתם ושגשוגם של מועדוני קשישים רבים.

ציון פיניאן: אוכלוסייה – בשנת 2008 התגוררו ב-21 ערים בנגב ובגליל כ-533,000 תושבים.

ציון פיניאן: בערים אלה נרשמה הגירה שלילית גבוהה ביותר.

ציון פיניאן: לדוגמה, בשנים 2003–2008 נרשמה במצפה-רמון הגירה של 22.6%; בירוחם – 12%; בערד – 14.4% ובטבריה – 10.1%.

ציון פיניאן: כמו כן, שיעור העולים בקרב כלל האוכלוסייה בערי הפיתוח בגליל ובנגב עומד בממוצע על 25%, לעומת הממוצע הארצי, שהוא 14.2%.

ציון פיניאן: בנצרת-עילית, לדוגמה, שיעור העולים הוא 43.4%, בערד – 41.8%, בכרמיאל – 37.9%, ועוד ועוד.

ציון פיניאן: בתחום התעסוקה והרווחה, מצב יישובי הגליל והנגב לא השתנה ואף הורע בעשור האחרון.

ציון פיניאן: בשל חוסר תעסוקה יש בריחה ועזיבה של הצעירים מהיישובים.

ציון פיניאן: אחוז האבטלה בערי הנגב והגליל גבוה ואף כפול מהממוצע במשק.

ציון פיניאן: בספטמבר 2010 נרשמה אבטלה של בין 8% ל-13% בערי הנגב והגליל, כאשר הממוצע הארצי עמד על כ-6%.

ציון פיניאן: בשל כך, ישנם יישובים שכ-35% מתושביהם רשומים במחלקה לשירותי הרווחה.

ציון פיניאן: השכר הממוצע החודשי בכל היישובים היה נמוך מהשכר הממוצע הארצי.

ציון פיניאן: השכר הנמוך ביותר נמצא בנתיבות – 4,592 שקלים, ואחריה טבריה ואופקים עם שכר של 4,734 שקלים.

ציון פיניאן: הערים עם השיעור הגבוה ביותר של השכירים המשתכרים עד שכר מינימום הן טבריה, עם 52.5%, ונתיבות, עם 52.1%.

ציון פיניאן: חינוך – מבדיקה בנושא החינוך עולה כי בכל יישובי הנגב והגליל, ממוצע התלמידים הלומדים בכיתה קטן מהממוצע הארצי, העומד על 27 תלמידים לכיתה.

ציון פיניאן: בירוחם הממוצע הוא 18 תלמידים בכיתה, ובבית-שאן – כ-22 תלמידים לכיתה.

ציון פיניאן: בנושא איכות המורים, רוב המורים הטובים מעדיפים לעבוד במרכז הארץ ולא להגיע לפריפריה.

ציון פיניאן: בשיעור הזכאים לבגרות ישנו פער משמעותי בין מרכז הארץ לפריפריה.

ציון פיניאן: הממוצע הארצי עומד סביב 52%.

ציון פיניאן: ברוב ערי הפיתוח הממוצע פחות מזה, להוציא דימונה, מצפה-רמון, שדרות, קריית-שמונה וירוחם, העולות על הממוצע ואף למעלה מזה.

ציון פיניאן: גם בדרישות הסף של האוניברסיטאות – רוב בוגרי עיירות הפיתוח אינם עומדים בהן, להוציא תלמידי דימונה, קריית-שמונה ומצפה-רמון.

ציון פיניאן: מענקי האיזון – מענקי האיזון נועדו לגשר בין ההוצאות להכנסות של הרשויות המקומיות, כדי להבטיח סל שירותים בסיסי לתושביהן.

ציון פיניאן: לצערי, בעשור האחרון היו קיצוצים קשים וכואבים במענקי האיזון, עד כדי איום קיומי של הרשות והכרזתה כחדלת פירעון.

ציון פיניאן: ליישובים רבים התמנו ועדות קרואות וחשבים מלווים.

ציון פיניאן: בשנים 2011–2012 תירשם עלייה קלה, הודות למאבקם של ראשי הרשויות המקומיות.

ציון פיניאן: נקודה לציון – בין השנים 2002 ו-2010 היה קיצוץ במענקי האיזון לערי הפיתוח ב-175 מיליון שקלים בכל שנה.

ציון פיניאן: זאת היתה גזירה שהרשויות לא עמדו בה.

ציון פיניאן: לסיכום, קיימות כמה דרכים לחיזוק ערי הנגב והגליל ולהגביר ולהיטיב את איכות החיים בהן:

ציון פיניאן: פתרונות משולבים – ערים אשר חיזקו תחום אחד אך לא חיזקו תחומים אחרים, נחלשו.

ציון פיניאן: לדוגמה, עיר המחזקת את תחום החינוך ומגיעה להישגים, לאחר שנים בוגרי מערכת החינוך ביישוב לא יחזרו עם השלמת התואר האקדמי, משום שאין מקורות הכנסה ואיכות הדיור ביישוב אינה מספקת.

ציון פיניאן: לפיכך, יש צורך בפתרון משולב הכולל שיפור ברמת החינוך ומשיכת מקורות תעסוקה הדורשים הון אנושי, עידוד דיור צמוד-קרקע ופיתוח תשתיות תחבורה.

ציון פיניאן: גבולות שיפוט – ערים רבות בנגב ובגליל סובלות משטח שיפוט קטן מדי, ולעתים קרובות אזורי התעשייה הסמוכים לעיר שייכים לשטח שיפוט של מועצה אזורית סמוכה.

ציון פיניאן: מצב זה מקשה על ההתפתחות הטבעית של העיר ומצמצם את הכנסות היישוב.

ציון פיניאן: לכן, יש לשקול את הרחבת שטחי השיפוט של ערי הנגב והגליל כך שיכללו אזורי תעסוקה והרחבת שטחי מגורים.

ציון פיניאן: נוסף על עידוד מגורים בפריפריה, יש לשקול צמצום העידוד למגורים במרכז הארץ.

ציון פיניאן: לדוגמה, סבסוד השקעות הון על-ידי הטבות מס רק ליישובי הגליל והנגב, וכן הבאת מפעלי עוגן הדורשים הון אנושי, כגון היי-טק.

אורלי לוי אבקסיס: אם תוכל לקצר, חבר הכנסת פיניאן, אנחנו נודה לך.

אורלי לוי אבקסיס: עברנו את שבע הדקות.

ציון פיניאן: הגדלת הטבות מס לרשויות חלשות – צעד העשוי למשוך עובדים ומשקיעים לרשויות אלה, וכך תגדלנה הכנסות האזרח וכן הכנסות הרשות מארנונה.

ציון פיניאן: לסיום, יש עוד ועוד חוליים בערי הנגב והגליל, והאחריות היא של כל ממשלות ישראל לדורותיהן.

ציון פיניאן: מאז כניסת השר סילבן שלום יש ניצוצות טובים למראה של תקווה לשיפור, על-ידי חוק עידוד השקעות הון הנותן הטבות מס למפעלים בפריפריה, וכן עידוד בהטבות למורים טובים אשר יעברו ללמד בפריפריה; בית-הספר לרפואה בצפת, שיביא עמו הון אנושי לאזור, שיגרום להעלאה ולשיפור ברמת הרפואה בצפון; הרחבה ושיפור התשתיות בקנה מידה אדיר, דבר שיביא לקירוב הנגב והגליל למרכז הארץ, וכן הבאת הרכבת לצפון, ועוד ועוד.

ציון פיניאן: כולנו מקווים שבשנים הקרובות נהיה עדים לכך שהמדינה תפסיק להשתרע בין גדרה לחדרה, אלא תשתרע בין מטולה לאילת, בואכה מרכז הארץ.

ציון פיניאן: תודה רבה.

אורלי לוי אבקסיס: אמן כן יהי רצון.

אורלי לוי אבקסיס: נדמה שאין נקודה שלא נגעת בה.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לחבר הכנסת ציון פיניאן.

אורלי לוי אבקסיס: וכעת אני מזמינה את חבר הכנסת רוברט אילטוב לבוא ולשאת דברים.

אורלי לוי אבקסיס: עד שיעלה חבר הכנסת אילטוב – חבר הכנסת פיניאן, מצד אחד מורידים מענקי איזון, מצד שני מקבלים חוקים שלא משפים את השלטון המקומי.

ציון פיניאן: זה בטוח, לא יגיע – – –

אורלי לוי אבקסיס: מורידים מהם עוד הכנסות, ומצד שני לא משפים אותם.

אלי אפללו: מטילים עליהם עונשים.

אורלי לוי אבקסיס: נכון.

אורלי לוי אבקסיס: חבר הכנסת רוברט אילטוב, בבקשה.

אורלי לוי אבקסיס: לרשותך חמש דקות.

רוברט אילטוב: כבוד היושבת-ראש, ערב טוב, כבוד השר סילבן שלום, חברי חברי הכנסת, אני חושב שהדיון על הנגב והגליל וההצעה לסדר-היום הזאת ספציפית – זה אחד הדיונים החשובים בכנסת, וחבל שרוב חברי הכנסת החליטו שלא להישאר ולא לדון על הנושא הזה.

אורלי לוי אבקסיס: נכון.

רוברט אילטוב: אני חושב שזה יהיה מוקד העניינים ברמה האסטרטגית של מדינת ישראל ב-20–30 השנים הקרובות בכל מקרה.

רוברט אילטוב: הדיון פה כרגע הוא לא על מספר זה או אחר אלא מהו החזון ומה בסופו של דבר יקרה עם הנגב והגליל ועם המגמות שקורות היום בנגב ובגליל.

רוברט אילטוב: אחד הדברים זה הבנייה הבלתי-חוקית בנגב ובגליל, בצורה פראית ביותר, גנבת קרקעות המדינה והלאום היהודי – דבר שאנחנו צריכים למצוא לו פתרון ולשים לו קץ באופן חד-משמעי וברור, כי אלה הן עתודות הקרקע של מדינת ישראל.

רוברט אילטוב: וגם אם היום אנחנו במדינת תל-אביב ובונים לגובה, בסופו של דבר ייפסק הגובה, כי אין מספיק גובה – אי-אפשר לבנות 400–500 קומות, מה לעשות.

אורלי לוי אבקסיס: מגדל בבל.

רוברט אילטוב: אם אנחנו רוצים באמת לפתח את כל מדינת ישראל, נושא הבנייה וההשתלטות על קרקעות – צריך לשים לזה קץ ולטפל בזה בצורה ממש – – –

אלי אפללו: תוכניות מיתאר.

אלי אפללו: תוכניות מיתאר.

רוברט אילטוב: – – – יד קשה מאוד עם כל העבריינים שגונבים את הקרקעות.

רוברט אילטוב: זה לדעתי אחד הנושאים שאנחנו חייבים להתחיל לטפל בהם פה, ומייד, בחקיקה אגרסיבית, כפי שהכנסת יודעת לעשות כשהיא רוצה לעשות חקיקה אגרסיבית, ובעצם משתלטת על העניינים ואוכפת את החוק.

רוברט אילטוב: נושא הביורוקרטיה – הרי אתם יודעים כמה זמן לקח להעביר בכנסת חוק בנושא של חוות בודדים.

רוברט אילטוב: אנחנו, המדינה שלחה את החבר'ה האלה, חלוצים, למדבר, להעמיד שם חוות לתפארת, של אלפי דונם במדבר, שמגדלים שם הרבה מאוד דברים שמיוצאים לחוץ-לארץ, ואנחנו מתפארים בזה.

רוברט אילטוב: והגיע יום אחד היועץ המשפטי לממשלה ואמר: אדוני, אתה עכשיו לא יכול לגור פה.

רוברט אילטוב: כן, יש חוק, יש הכול, אבל אנחנו שלחנו אותם לשם.

רוברט אילטוב: ובסופו של דבר לקח כמה שנים – אני הייתי אחד היוזמים של החוק – באמת להעביר חוק שייתן להם את האפשרות לחיות שם.

רוברט אילטוב: הרי מצד אחד אתה לא נותן להם לחיות שם, ומצד שני אין שם תחבורה ראויה, אז איך אתה רוצה שבאמת יטפלו באותם המטעים שהקימו, אלפי דונם – דבר שהיה מאוד לא ברור לנו, למרות שמצד שני זה דבר שהוא מתבקש, שבן-אדם שמפעיל חווה ענקית צריך לגור ליד, המשפחה שלו צריכה להיות ליד, צריכות להיות שם איזשהן אפשרויות וזכויות לאותו בן-אדם, שבאמת גם השקיע את כל הונו וזמנו, ובעצם הקריב את עצמו למען מדינת ישראל כדי שבאותו מקום, באותו מדבר, במקום שממה, יהיה שם פיתוח כלשהו.

רוברט אילטוב: ואכן, הצעת החוק עברה בסופו של דבר וההיגיון ניצח שם.

רוברט אילטוב: אבל אני רוצה לבוא ולדבר עכשיו על כל הנושא הזה כחזון – מה החזון שלנו, מה אנחנו רוצים שיקרה שם.

רוברט אילטוב: האם יהיה שם שכר של עוד 1,000 שקל או שיהיה שם עמק סיליקון של מדינת ישראל, או שיהיו שם מכוני מחקר בין המפותחים בעולם, אם יגיעו לשם תיירים.

אלי אפללו: חינוך.

רוברט אילטוב: חינוך.

רוברט אילטוב: האם יהיו שם בתי-חולים, מרכזים אוניברסיטאיים?

רוברט אילטוב: מה אנחנו רוצים מהאזור הזה?

רוברט אילטוב: זו בעצם שאלת השאלות.

רוברט אילטוב: כשכל זה יקרה ויהיו שם אזורי תעשייה ותחרות על כוח-אדם, השכר יעלה.

רוברט אילטוב: היום יש שם שממה, ואנחנו כמדינאים, כפוליטיקאים, צריכים לחשוב מהו החזון, מה אנחנו רוצים לראות שם בעוד 15, 20 שנה.

רוברט אילטוב: וכתוצאה מהחזון הזה אנחנו צריכים בעצם לבנות את תוכנית הפעולה שלנו ולהתחיל ללכת – אחד-אחד – לבצע את התוכנית הזו.

רוברט אילטוב: וזה כן עולה כסף.

רוברט אילטוב: זה כן עולה כסף לקופה הציבורית, וזה עניין של החלטה להביא את הכסף ולהתחיל לעבוד.

רוברט אילטוב: אני, לדוגמה, רואה במהלך ראשוני – הכי פשוט לקחת שלוש ערים, דימונה, ערד וירוחם.

רוברט אילטוב: לקחת את שלוש הערים – – –

אורלי לוי אבקסיס: רק הדרום?

אורלי לוי אבקסיס: מה עם הצפון?

רוברט אילטוב: סתם, אני מדבר על פיילוט.

רוברט אילטוב: ולראות אם הפיילוט הזה יצליח.

אלי אפללו: פיילוט – גם מהצפון אתה צריך לקחת.

רוברט אילטוב: לקחת שלוש נקודות בצפון, לא משנה מה הן – בית-שאן, לצורך העניין, וטבריה ואולי – – –

אלי אפללו: 300 דונם של תעשייה ואין תעשיין אחד שמגיע לבית-שאן.

אורלי לוי אבקסיס: כי אין לו מספיק תמריצים.

רוברט אילטוב: אז אנחנו חייבים לחשוב על חבילת הטבות לאותם התעשיינים שמגיעים, לחשוב על איזשהם פתרונות יצירתיים.

רוברט אילטוב: וזה יעלה כסף, אבל אנחנו נשמור על אותן קרקעות, שזו עתודת הקרקע.

רוברט אילטוב: הרי האבסורד היום – היום אתה רוצה לקנות קרקע בנגב, יחידת קרקע לבניית וילה עולה 400,000 שקל, כמעט כמו בחדרה.

רוברט אילטוב: אבסורד.

רוברט אילטוב: ולמה זה כל כך יקר?

רוברט אילטוב: כי עד שעושים את התוכנית ועד שמתחילים לפעול ועד שמתחילים לעבוד, והביורוקרטיה מנצחת את הממשלה – דרך אגב, ניסינו לשנות את חוקי התכנון והבנייה, אז הביורוקרטיה ניצחה.

אלי אפללו: כרגיל.

רוברט אילטוב: זה הלך שוב לאיזו מגירה עמוקה מאוד, וכבר מלאה באבק.

רוברט אילטוב: לכן אני בא ואומר: העניין הוא פשוט מאוד, עניין של חזון, מה אנחנו באמת רוצים לראות, לעשות תוכנית מסודרת ולהתחיל לפעול.

רוברט אילטוב: הדיון על מספר זה או אחר הוא לא רלוונטי כרגע.

רוברט אילטוב: השאלה היא מה אנחנו רוצים לעשות.

רוברט אילטוב: תודה.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לך, חבר הכנסת רוברט אילטוב.

אורלי לוי אבקסיס: אני מזמינה עכשיו את חבר הכנסת שלמה מולה, בבקשה.

שלמה מולה: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, רבותי חברי הכנסת, האמת היא, כשאנחנו מדברים על הפריפריה, אנחנו מדברים על כמה מושגים שבאמת שלובים זה בזה, בעיקר בדיון הזה.

שלמה מולה: אנחנו מדברים על פריפריה גיאוגרפית, אנחנו מדברים על פריפריה חברתית, גם פריפריה סוציו-כלכלית.

שלמה מולה: כל שלושת המושגים האלה בהחלט נמצאים באותם אזורים, בעיקר נגב-גליל.

שלמה מולה: יש לי הערכה רבה מאוד לשר, גם על המסירות שלו, על כל מה שהוא עשה.

שלמה מולה: אני זוכר לפני כשנתיים, נדמה לי, פחות מזה, אלי, היושב כאן – כמה הוא נלחם, למשל, שתגיע הרכבת לעמקים.

שלמה מולה: אני זוכר את האיומים שלו.

שלמה מולה: הוא אמר:

שלמה מולה: אני לא אצביע – באיזושהי הצבעה – אם האוצר לא יתקצב את מסילות הברזל לעמקים, באזור שאני מניח, את גם מגיעה משם.

שלמה מולה: מי שרוצה לקרב את הנגב, את הגליל, את העמקים, מי שלא רואה את העתיד של מדינת ישראל בנגב, בגליל, לא יפתח מרכזי תעסוקה, מרכזי השכלה גבוהה, שלא יבכה אחר כך.

שלמה מולה: בסופו של דבר, אנחנו נשארים עם מדינת תל-אביב.

שלמה מולה: נכון, מדינת תל-אביב היא חשובה.

שלמה מולה: אבל אם אנחנו רוצים, כדי לדאוג לדורות הבאים, כדאי שממשלות ישראל – אנחנו בעיקר, חברי הכנסת, באמת, זו קלישאה לחזור ולומר עוד פעם ועוד פעם "פריפריה".

שלמה מולה: כל אחד מאתנו מסתובב, הולך, נפגש עם ראשי הערים, ראשי המועצות.

שלמה מולה: אנחנו אומרים: אנחנו תומכים בהם.

שלמה מולה: אבל במבחן התוצאה, כשבאים לכאן, הטייס האוטומטי הזה שנקרא קואליציה, לא רואים אף אחד ממטר.

יריב לוין: איך הגעת לזה?

אלי אפללו: – – – למה אתם מדברים כל הזמן – – –

אורלי לוי אבקסיס: רגע, יש לך ספק שחברי כנסת בקואליציה לא מייצגים את הפריפריה?

אורלי לוי אבקסיס: חבר הכנסת אפללו, אתה מפריע לחבר שלך לומר את הדברים.

קריאות: – – –

שלמה מולה: אני לא התכוונתי לבוא ולהתריס כנגד חברי הקואליציה.

שלמה מולה: זה לא מה שאני אומר.

שלמה מולה: כשאנחנו מדברים על פיתוח נגב-גליל, אני מציע שלא נעשה פוליטיקה.

שלמה מולה: אתה יודע מה?

שלמה מולה: פוליטיקה לא כדאי לעשות בפיתוח נגב-גליל.

שלמה מולה: חלוציות, פיתוח הארץ, למה שתהיה פוליטיקה?

שלמה מולה: אתה יודע מה, יריב, ידידי הטוב?

שלמה מולה: אני אומר לך: אין חילוקי דעות בינך לביני לגבי נגב-גליל.

שלמה מולה: אני יכול להתווכח לגבי יהודה ושומרון, אבל לגבי נגב-גליל אין ויכוח.

שלמה מולה: במקום שבו אין ויכוח צריך לפעמים גם להגיד לא לממשלה.

שלמה מולה: וצריך לקבוע סדר עדיפויות יותר – אני אומר לך: אם לשר הזה ייתנו עוד מיליארד שקל, הוא יעשה נפלאות בנגב-גליל.

שלמה מולה: אני יודע בדיוק מה הוא עושה.

אורלי לוי אבקסיס: נכון, אני בטוחה.

שלמה מולה: תראה, אני רוצה לספר לכם.

שלמה מולה: הייתי אצל ראש עיריית כרמיאל.

שלמה מולה: הייתי אצלו לפני חודש, ידידך הטוב, ידידי הטוב.

שלמה מולה: הוא סיפר לי, אדוני השר: בשנה האחרונה קנו רק 100 זוגות דירות בכרמיאל, עיר גליל, מצוינת, מטופחת, אחת היפות באזור.

שלמה מולה: למה אנשים לא קונים?

שלמה מולה: אין מענקי מקום, אין עידוד, לא משחררים קרקעות, לא נותנים להם, לא מפתחים.

שלמה מולה: אז מה קורה?

שלמה מולה: בסופו של דבר זוגות צעירים משכילים, אחרי שלמדו במרכז הארץ, במקום שיבואו לגור בכרמיאל, לעשות יישוב יותר חזק, הם נשארים בתל-אביב.

שלמה מולה: נשארים בתל-אביב, נשארים בתל-אביב.

שלמה מולה: ולכן צריך להחליט פעם אחת ולתמיד.

שלמה מולה: לא חכם ולא נכון לבוא ולדבר על פריפריה פעם בשנה.

שלמה מולה: זה לא מספיק.

שלמה מולה: כל יום, כל חוק שמגיע, צריך לבחון אותו לגופו של עניין.

שלמה מולה: הנה, לפני כמה שבועות אני ומירי רגב הגשנו הצעת חוק שמדברת ומאפשרת למשל לסייע לזוגות צעירים במשכנתאות כדי לקנות דירות.

שלמה מולה: מה קרה?

שלמה מולה: הממשלה אמרה לא.

שלמה מולה: זה לא הלך.

שלמה מולה: אני יודע, נראה מצחיק, אבל אני אומר לכם: אם אנחנו רוצים שעתידה של מדינת ישראל, שזה נגב-גליל, שאין בזה שום מחלוקת – אם אנחנו לא נלך בצורה מפוכחת, בצורה אחראית, נשאיר את הפוליטיקה בצד, נבוא ונגיד: כשמדברים על האזור הזה, כולנו אחים יחד – – –

אורלי לוי אבקסיס: אני יכולה לשער שגם קדימה תצביע בעד כאשר יהיו חוקים שירצה להעביר אותם חבר הכנסת והשר לטובת הנגב והגליל?

שלמה מולה: אני רוצה לומר לך, גברתי היושבת-ראש: כאשר מדברים על נגב-גליל, אני יכול לומר לך, אני לא מתבייש לומר – כשאנחנו רוצים לקבוע את גבולות מדינת ישראל, לצערי הגדול נצטרך להיפרד מחלק גדול מהיישובים ביהודה ושומרון.

שלמה מולה: אנחנו רואים את העתיד של הגליל והנגב כדבר החשוב ביותר לעתידה של מדינת ישראל, ולכן כדאי שאנחנו נתפכח, לפני שיהיה מאוחר מדי.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לחבר הכנסת שלמה מולה, ועכשיו אני מזמינה את חברת הכנסת מירי רגב לבוא ולשאת דברים.

אורלי לוי אבקסיס: בבקשה.

אורלי לוי אבקסיס: לרשותך חמש דקות.

מירי רגב: כבוד היושבת-ראש, כבוד השר, חברי חברי הכנסת – השר, אני רוצה לברך אותך.

מירי רגב: היה היום יום מדהים בהובלתך.

מירי רגב: אני לא זוכרת ימים כאלה בכנסת – מוועדה לוועדה, מוועדה לוועדה, ראשי ערים, חברי כנסת, שרים שבאים ומתעסקים בנושאים האמיתיים של חיזוק מדינת ישראל.

מירי רגב: הצלחת להוביל את זה בגאון, ואני מודה לך על כך, מברכת אותך על כך, יישר כוח על הפעילות שלך ושל המשרד שלך.

מירי רגב: לצערי, כבוד השר, אנחנו, לאורך שנים רואים שממשלות ישראל מזניחות את הפריפריה ומנציחות את הפערים החברתיים, מנציחות את העוני.

מירי רגב: הפריפריה היא החצר האחורית של מדינת ישראל, והתחושה שהיא שמדינת ישראל היא לא מדן ועד אילת אלא בין גדרה לחדרה.

מירי רגב: וכשמתייחסים למדינת ישראל בין גדרה לחדרה, כך הדברים נראים.

מירי רגב: כשאתה מסתובב בפריפריה אתה רואה אנשים שצריכים לקבל טיפול – צריכים לנסוע למרכז הארץ; צריכים לקבל חינוך טוב יותר – צריכים לנסוע למרכז הארץ; צריכים לעבוד – צריכים לנסוע למרכז הארץ.

מירי רגב: ואז מה אנחנו עושים?

מירי רגב: אנחנו מעלים את מחיר הדלק.

מירי רגב: וכשמעלים את מחיר הדלק, הוא צריך להמשיך לנסוע למרכז הארץ.

מירי רגב: כשמגישים השבוע הצעת חוק שאומרת שאנחנו נאפשר 50% הנחה לפריפריה – הצעת חוק שלי שהגשתי – אז שר התחבורה של הליכוד ושר האוצר של הליכוד מפילים הצעת חוק כזאת.

מירי רגב: בזה אנחנו בעצם מאפשרים לפריפריה ומחזקים את הפריפריה, אנחנו הליכוד.

מירי רגב: אני שואלת את עצמי: האם לא יוכלו ועדת השרים ושר התחבורה ושר האוצר לתת איזה מתנה היום, לקראת יום הנגב והגליל?

מירי רגב: הרי ממילא יש הכנסות לכביש 6.

מירי רגב: האוצר, חס וחלילה, לא יפסיד, הוא ירוויח קצת פחות, אבל כל כך הרבה אזרחים שנוסעים יום-יום למרכז – – –

שלמה מולה: היה עודף בגביית מסים של 9 מיליארד שקל.

מירי רגב: כל כך הרבה אנשים נוסעים יום-יום למרכז כי אין להם שם תעסוקה, כי אין מפעלי עוגן.

מירי רגב: אבל הם היו צריכים לשמוע את הבשורה הנוראית הזאת שלנו, שהם, שר התחבורה ושר האוצר, הפילו את הצעת החוק הזאת.

מירי רגב: פריפריה היא לא רק הגדרה גיאוגרפית.

מירי רגב: הפריפריה טומנת בחובה גם משמעויות ערכיות וחברתיות.

מירי רגב: היא מבטאת שוליות, ריחוק ממרכז קבלת ההחלטות, מהמשאבים הכלכליים, התרבותיים והפוליטיים שלנו.

מירי רגב: מה שנמצא בשוליים, מחוץ למרכז – כך מתייחסים אל זה, כאל משהו שולי.

מירי רגב: פריפריה היא עניין של הסתכלות, של תחושה, של משמעות.

מירי רגב: שם כאילו לא קורים הדברים האמיתיים, לא חיים האנשים החשובים.

מירי רגב: הם לא מקבלים את ההחלטות, הם לא מקורבים להון, לשלטון ולעוצמה.

מירי רגב: אנשי הפריפריה הם השוליים, אבל הם מתגלים שוב ושוב בציונות האמיתית שלהם.

מירי רגב: הם העוצמה האנושית שחדורים אהבת הארץ.

מירי רגב: הפריפריה נטולת פוזות, פלצנות ושאר ירקות שאנחנו מוצאים במרכז הארץ.

מירי רגב: הם אנשים נקיים יותר, אותנטיים יותר וחפים מכל התנשאות וחשיבות עצמית.

מירי רגב: בזה ההבטחה שלנו לחזק את אותם אנשים ואת אותה אוכלוסייה ולהגיד שמדינת ישראל היא לא בין גדרה לחדרה אלא מדן ועד אילת.

מירי רגב: אני מקווה מאוד, השר, מקווה מאוד שהיום הזה לא יהפוך ליום שאנחנו נעשה פעם בשנה – יום הנגב והגליל.

מירי רגב: כשהקמתי את השדולה למען הפריפריה יחד עם היוזמים – יושבת פה אחת מהיוזמות של השדולה, חברתי חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס; גם את מולה וגם את אלי ראיתי בשדולה לאחרונה, חברים רבים שנמצאים פה.

מירי רגב: אנחנו יום-יום במשך השנתיים האחרונות מקיימים דיונים בנושא הפריפריה, אם זה סבסוד משכנתאות ואם זה הורדת מע"מ על דירה ראשונה, אם זה תעסוקה ואם זה מסים.

מירי רגב: אבל, לצערי, אני מגלה יותר ויותר מחסומים וחסמים שאנחנו לא מצליחים להזיז.

מירי רגב: ראיתי את היכולת שלך היום להביא את האנשים ליום הזה.

מירי רגב: אני יודעת שאתה יכול להזיז את הדברים.

מירי רגב: אתה יכול לטפל בכך שהנגב והגליל יהיו חלק מהחברה הישראלית, שתושביהם לא יהיו אזרחים סוג ב'.

מירי רגב: הם אזרחים שווים שמגיע להם חינוך שווה, בריאות שווה, תעסוקה שווה, תרבות שווה ואיכות חיים שווה לזו שבמרכז הארץ.

מירי רגב: אני יודעת שאתה תוביל את העניין הזה.

מירי רגב: אני סומכת עליך.

מירי רגב: אנחנו כאן כולנו נהיה לשירותך, אם זה בחקיקת חוקים, אם זה בהעלאת הצעות לסדר-היום, אם זה בשאילתות – כל מה שצריך כדי לאפשר את הקידום של הפריפריה ולמנוע את האטימות הנוראית הזאת שלעתים אנחנו רואים בכל מה שקשור לפריפריה.

מירי רגב: בעזרת השם נעשה כולנו ונצליח.

מירי רגב: יישר כוח.

אורלי לוי אבקסיס: אמן.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לחברת הכנסת רגב, גם על כך שעמדה בזמנים.

אורלי לוי אבקסיס: יבוא וישיב על ההצעות המשנה לראש הממשלה, השר לפיתוח הנגב והגליל, יוזם היום המיוחד הזה, השר סילבן שלום.

אורלי לוי אבקסיס: בבקשה.

סילבן שלום: גברתי היושבת-ראש, תודה רבה, כנסת נכבדה, אני באמת מצטער שיום כל כך יפה מסתיים באופן הזה, אבל לא שמתי לב ששינו את סדר-היום, כך שמה שנאמר לי, שזה יהיה מייד לאחר האי-אמון, הפך להיות לאחר הצעת חוק בקריאה ראשונה שלא היתה לה שום משמעות – כולם הצביעו בעד.

סילבן שלום: לא הבנתי את הקטע הזה.

סילבן שלום: זה לא היה משהו של קואליציה ואופוזיציה שחייבים להצביע.

סילבן שלום: כשמגיעים ב-20:15 אז יש כאן באמת מספר חברי כנסת שלא תואם את האירוע ואת המעמד של יום הנגב והגליל.

אורלי לוי אבקסיס: זה באמת עצוב.

אורלי לוי אבקסיס: אני חייבת לתת את הקול שלי פה.

אורלי לוי אבקסיס: עצוב לי לראות את המליאה ביום שכזה.

סילבן שלום: זה יכול היה להיות אחרת.

סילבן שלום: לצערי הרב, ממש דקה לפני הצבעת האי-אמון, ולא ראיתי ששינו את זה, אבל זה גם אצלי במשרד ובלשכה – לצערי הרב, לא עשו את זה בצורה הנכונה.

סילבן שלום: אני רוצה להודות ליושב-ראש הכנסת רובי ריבלין על כך שהרים את הכפפה, וכאשר פניתי אליו הוא עשה את המעשה וקבע את יום הנגב והגליל בכנסת – יום שיהפוך להיות יום קבוע.

סילבן שלום: התחלנו בבוקר, ממש כל ועדות הכנסת.

סילבן שלום: התחלנו אצל אלכס מילר ב-09:00 בוועדת החינוך, שם קיימנו דיון על הקמת אוניברסיטה בגליל, כאשר כבר הוקם בית-ספר לרפואה.

סילבן שלום: הצלחנו להוציא את הפרויקט האדיר הזה מתוך פריזר שהוא היה בו שנים.

סילבן שלום: בית-הספר נפתח באוקטובר השנה.

אורלי לוי אבקסיס: בעזרת השם.

אורלי לוי אבקסיס: שיצליח ויחזיק מעמד.

סילבן שלום: לא רק שיחזיק מעמד, הוא יהיה בסופו של הדבר הכי טוב; עם כל האהבה שלי לאוניברסיטת בן-גוריון.

סילבן שלום: כבר החלה ההרשמה – לגבי סטודנטים ישראלים שנסעו לחו"ל.

אורלי לוי אבקסיס: חוזרים?

סילבן שלום: חוזרים.

סילבן שלום: אחרי שלוש שנים מותר להם לחזור לשנה רביעית.

סילבן שלום: יש כבר הרשמה של מאות ישראלים.

סילבן שלום: יש מעל 300.

אלכס מילר: 300 נרשמים.

אורלי לוי אבקסיס: מכירים להם בחומר שנלמד כבר?

סילבן שלום: בוודאי, הם ממשיכים בשנה ד'.

אורלי לוי אבקסיס: יפה.

סילבן שלום: בשבוע הבא תחל ההרשמה לסטודנטים ישראלים רגילים, אבל זה מסלול ארבע-שנתי.

סילבן שלום: זה למי שגמר תואר ראשון במדעי החיים: ביולוגיה, כימיה, פיזיקה – בתחומים האלה.

סילבן שלום: כבר עכשיו יש כמעט 1,000 מועמדים.

סילבן שלום: אנשים רוצים ללמוד, וחסרים רופאים.

סילבן שלום: הדבר החשוב הוא שכולם נשארים בפריפריה.

סילבן שלום: הבאנו 15 מרצים מהטובים ביותר, שעזבו את הארץ לפני שנים.

סילבן שלום: מדענים חוזרים, שלא רק ילמדו שם.

סילבן שלום: הם לא רק הוציאו את המשפחות שלהם משם – הם ירדו לבתי-החולים ויגורו בגליל.

סילבן שלום: זה התנאי שלהם לקבלת המשרות.

סילבן שלום: הם גם יגורו בגליל.

סילבן שלום: זה דבר שבפני עצמו יעשה שינוי מדהים.

סילבן שלום: בית-הספר לבד אמור לייצר 5,000 מקומות עבודה.

סילבן שלום: הפארק שאנחנו עומדים להקים ליד, פארק ביו-רפואי, פארק תעשייתי שיעסוק במוצרים האלה, אמור לייצר מספר דומה.

סילבן שלום: זה משהו שיהפוך להיות עוגן אמיתי.

סילבן שלום: אבל צריכים להקים גם אוניברסיטה בגליל.

סילבן שלום: יש אוניברסיטה בנגב, בגליל אין, ואין שום סיבה שלא תהיה.

סילבן שלום: דיברו, ודיבר אתי הנשיא בזמנו על זה שיתרום זה, ויתרום זה, וזה יתרום חצי מיליארד שקל וזה יתרום 300 מיליון דולר.

אורלי לוי אבקסיס: תרמו?

סילבן שלום: אין צורך.

סילבן שלום: לקחת את המכללות הקיימות, להקים אוניברסיטה רב-קמפוסית שמבוססת עליהן.

סילבן שלום: לא צריך הרבה, זה סך הכול יעלה אולי קרוב ל-100 מיליון שקל – להפוך אותן ממכללות לאוניברסיטה.

סילבן שלום: במושגים של האוצר זה – – –

אורלי לוי אבקסיס: יש כבר תוכנית?

סילבן שלום: יש תוכנית.

סילבן שלום: אנחנו יושבים עם ראשי המכללות.

סילבן שלום: ישבנו אתם.

סילבן שלום: ישבתי עם ראש הות"ת.

סילבן שלום: כמובן, הוועדה לתכנון ותקצוב נמצאת בלחץ של האוניברסיטאות.

סילבן שלום: הם לא רוצים עוד אוניברסיטה, הם רוצים לקחת את אוניברסיטת חיפה, לקחת איזה מכללה אחת ולהגיד שזה אוניברסיטת חיפה והגליל, כדי להרוג את הרעיון.

סילבן שלום: אבל אל תדאגו – יקום, יהיה גם יהיה.

סילבן שלום: לגבי דברים נוספים – דובר כאן על רכבת העמקים.

סילבן שלום: אז קודם כול, היא כבר נמצאת בשלבי תכנון.

סילבן שלום: רכבת לכרמיאל שהיתה רכבת קלה הופכת להיות רכבת רגילה ותגיע עד לקריית-שמונה.

סילבן שלום: כביש 6 לכברי כבר בתוכנית העבודה, ומכברי אפשר להתחבר ישר לכביש לקריית-שמונה, זה לא סיפור גדול, ומשם אתה מגיע גם לקריית-שמונה.

סילבן שלום: הדברים האלה קורים, הדברים האלה מתרחשים.

סילבן שלום: מאות כיתות חכמות בגליל – זה קורה.

סילבן שלום: אנחנו היום פועלים להקים שווקים; אנחנו מקימים ביישובים מכוני כושר.

סילבן שלום: יש יישוב קרוב שאת מכירה, יש שם מכון כושר.

אורלי לוי אבקסיס: נכון, מהמתקדמים באזור.

סילבן שלום: מכון כושר.

סילבן שלום: אמרו: מה פתאום שאנחנו נלך לקיבוצים?

סילבן שלום: רוצים אצלנו.

סילבן שלום: שם לוקחים מאתנו פי-ארבעה; מסתכלים עליהם, לפחות לפי הראייה שלהם, בעין קצת עקומה.

סילבן שלום: גם מכוני כושר אנחנו עושים.

סילבן שלום: שווקים יקומו באותם מקומות שאין היום שווקים, ואם יש, הם לא השווקים הכי אסתטיים והכי טובים, והם יהיו ברמות אחרות.

סילבן שלום: אזורי תעשייה שנראים כמו אני לא יודע מה, היום 15 אזורי תעשייה – שמנו שם 30 מיליון שקל כדי לשדרג אותם.

סילבן שלום: זה קורה.

סילבן שלום: מרכזים מסחריים שנבנו בשנות ה-50 זה הפרויקט הבא.

סילבן שלום: בשביל יישוב שאני מקים – שוק בשבילו זה הכי חשוב בעולם.

סילבן שלום: עכשיו עשינו בריכה באחד היישובים.

סילבן שלום: בריכה.

סילבן שלום: תגיד, מה זה בריכה?

סילבן שלום: הייתי שר אוצר, הייתי שר חוץ, מה אני מתלהב מבריכה?

סילבן שלום: אין לכם מושג כמה אני מתלהב מזה, כי אני רואה מה זה עושה לאותו יישוב, מה זה עושה לאותם אנשים שיש להם בריכה ביישוב, כשאין להם בריכה.

סילבן שלום: זה נחשב דבר קטן.

סילבן שלום: מה זה בריכה?

אורלי לוי אבקסיס: מה זה עושה לאותם ילדים בימי הקיץ החמים.

סילבן שלום: מה זה עושה לאותם ילדים – אבל מה זה עושה לי בפנים, איזה כיף.

סילבן שלום: זה הנאה צרופה.

סילבן שלום: אחרי זה עברנו לוועדת הכספים ועברנו לוועדת העלייה והקליטה ועברנו לוועדת חוץ וביטחון, והדברים משתנים.

אורלי לוי אבקסיס: וועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

סילבן שלום: ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, עם שדרוג מערך הבריאות.

סילבן שלום: הרי בית-ספר לרפואה זה גם שדרוג מערך הבריאות.

אורלי לוי אבקסיס: בוודאי.

סילבן שלום: נתנו MRI בנהרייה רק עכשיו, ואנחנו נותנים בכל – – –

אורלי לוי אבקסיס: שמונה MRI נוספים אנחנו אישרנו רק בשנה אחת בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות, ששלוש שנים חיכו בהקפאה, ועוד שלושה בדרך, וגם הם לפריפריה.

אורלי לוי אבקסיס: צריך לברך גם את סגן השר ליצמן על העניין.

סילבן שלום: נתנו MRI ל"סורוקה".

סילבן שלום: תגידו, מה משרד ממשלתי צריך לעסוק ב-MRI?

סילבן שלום: אתם יודעים מה זה משנה את העניין?

סילבן שלום: כמה זה משנה את העניין?

סילבן שלום: מה זה, אני משרד הבריאות?

סילבן שלום: אני לא משרד הבריאות, אבל אם לא ניתן לא יהיה.

סילבן שלום: אז אנחנו נכנסים אתם ביחד – נותנים להם ועושים את המעשה.

סילבן שלום: אנשים מהגליל צריכים לנסוע לפעמים שעה, שעה וחצי, כדי להגיע לטיפול רפואי, ולפעמים לטיפולי פוריות, שזה פשוט חלחלה כי האשה גם ככה עוברת טיפולים נוראיים, והיא צריכה להגיע – או חולי דיאליזה שצריכים לנסוע.

מירי רגב: חולי סרטן נוסעים שעה וחצי באוטובוס.

סילבן שלום: סרטן, הקרנות – עכשיו עשינו בצפת.

סילבן שלום: עכשיו עשינו הקרנות בצפת.

סילבן שלום: אמרתי בסוף השבוע, היינו באיזה מקום במרכז הארץ, באיזה דיון, ואמרתי: תחשבו שהייתם צריכים לנסוע לבאר-שבע כל יום כדי לקבל טיפול.

סילבן שלום: הרי המדינה היתה בוערת.

סילבן שלום: בוערת.

סילבן שלום: ושם זה נראה טבעי וזה בסדר.

סילבן שלום: אבל זה לא בסדר, וצריכים להמשיך את העניין.

סילבן שלום: אנחנו עושים גם כיתות חכמות וגם ססמה לכל תלמיד, וגם מעודדים התיישבות.

סילבן שלום: העברנו החלטה במינהל של הנחה עד 100,000 שקל בקרקע.

סילבן שלום: 100,000 שקל.

סילבן שלום: אם אתה ביישובי הגדר – 160,000 שקל בפיתוח הקרקע, כי שם עלות הקרקע היא אפס.

סילבן שלום: זה קיים היום, ואנשים באים וקבוצות באות.

סילבן שלום: לקחתי את פנחס ולרשטיין – מכירים את פנחס ולרשטיין, שבנה את יהודה ושומרון, ראש המועצה האזורית בנימין לשעבר?

סילבן שלום: עכשיו הוא יעמוד בראש המינהלת, ואנחנו נעשה ביחד את כל הסרת החסמים.

סילבן שלום: כי אין לי הזמן לרוץ על כל חסם במינהל, אבל הוא מכיר את העניין, הוא יודע איך עושים.

סילבן שלום: והמנכ"ל שלו לשעבר, בני כהן, הוא גם ראש מטה אצלי ועוזר אצלי.

סילבן שלום: אנחנו נעשה את זה, ויש המון קבוצות שרוצות לבוא.

סילבן שלום: עשינו יריד התיישבות – 2,500 משפחות נמצאות בהליכים.

סילבן שלום: 500 כבר עוברות.

סילבן שלום: עלייה – מתוך כל העולים של 2010, רבע העברנו לגליל.

סילבן שלום: רבע, תחשבו.

סילבן שלום: נסענו לצפון-אמריקה, דיברנו אתם, לחבר המדינות.

סילבן שלום: נוסעים, זזים, באים – זה קורה.

סילבן שלום: אבל חשוב גם שתהיה תרבות פנאי.

סילבן שלום: עכשיו אנחנו הולכים לעשות בערד שלוחה של מכללת "בצלאל", ובאוניברסיטה בבן-גוריון, של האקדמיה למוזיקה – פקולטה למוזיקה.

סילבן שלום: מאות צעירים, מוזיקאים, אמנים, יבואו לגור שם בדרום.

סילבן שלום: אנחנו לוקחים שם את רוב האמנים בבאר-שבע, שם יהיו הלימודים, שם הם יגורו.

סילבן שלום: זה ישנה דרמטית.

סילבן שלום: כי תמיד כשהם באים ורוצים לבוא – במעבר צה"ל דרומה – הם שואלים: מה עם תעסוקה?

סילבן שלום: מה עם חינוך?

סילבן שלום: מה עם דיור?

סילבן שלום: מה עם תרבות?

סילבן שלום: שאלה שנשאלת.

סילבן שלום: וכשאתה אומר להם: יש תיאטרון ויש סינפונייטה ויש בית-ספר ללימודי תיאטרון, ועכשיו אפשר ללמוד מוזיקה לא רק בירושלים אלא גם בבן-גוריון, ותהיה בערד שלוחה של "בצלאל" – גם כאן הות"ת.

סילבן שלום: אמרתי: אל תדאגו, אני נותן את הכסף.

סילבן שלום: אה, אתה נותן את הכסף?

סילבן שלום: אוקיי, יש על מה לדבר.

אורלי לוי אבקסיס: החסם הוסר.

סילבן שלום: הם לא מבינים, כולם, מאיפה אני מביא את הכסף.

זאב אלקין: – – –

מירי רגב: – – –

סילבן שלום: הרי הם לא מבינים מאיפה אני מביא את הכסף.

סילבן שלום: הם משתגעים, הרי.

סילבן שלום: אבל אני לא מגלה את הסוד.

סילבן שלום: הם משתגעים – מאיפה אני מביא את הכסף?

סילבן שלום: הרי כל הזמן אני נותן לשר הביטחון כסף, נותן לשר החינוך כסף, נותן לשר הבריאות, לשר השיכון, לשר התמ"ת, לשרת התרבות, לשר הבריאות.

סילבן שלום: לכולם אני נותן כסף.

שלמה מולה: שר הביטחון זה לא מציאה, אל תיתן לו כסף.

סילבן שלום: לא, אני רק בא להגיד איזה גודל תקציב יש לו – 54 מיליארד שקל, ואני נותן לו כסף.

סילבן שלום: אבל אנחנו נמשיך לעשות את זה, כי צריך לדעת איך לעשות את הדברים.

סילבן שלום: וניסיון – לפעמים יש לו גם יתרונות.

סילבן שלום: אז אפשר לעשות הרבה דברים, אבל אי-אפשר מצד שני לפגוע בדיוק בבטן הרכה.

סילבן שלום: כי כשאתה הולך ועושה ומנסה להעביר את האנשים, מנסים לצמצם את ההנחות במס הכנסה.

סילבן שלום: כשהייתי שר האוצר לא הייתי מוכן, עד יומי האחרון, לבטל את חוקי הנגב.

סילבן שלום: אמר לי אריאל שרון – היה לחץ כבד, כי היה גירעון תקציבי, היתה ירידה בהכנסות, היתה אינתיפאדה.

סילבן שלום: באו 800,000 תיירים ב-2002.

סילבן שלום: מספרם – – –

אורלי לוי אבקסיס: רק להזכיר שהיום אנחנו בתקופת שיא בתיירות הנכנסת למדינת ישראל.

סילבן שלום: כן, אבל זה היה בגלל פיגועים.

סילבן שלום: היו 140 – – –

אנסטסיה מיכאלי: שר התיירות – – –

אורלי לוי אבקסיס: נכון, שר התיירות סטס.

סילבן שלום: זה לא היה דבר אופייני, כי ב-2000 היו 3 מיליון, אבל ב-2002 היו 860,000.

סילבן שלום: למה?

סילבן שלום: כי היו 140 ישראלים הרוגים כל חודש.

סילבן שלום: ומאחר שהיתה ירידה בהכנסות והיינו צריכים לצמצם, אז כל היום עיתון "הארץ" ניהל קמפיין: להוריד את חוקי הנגב, להוריד את חוקי הנגב.

סילבן שלום: ויום אחד בא אלי ראש הממשלה אריאל שרון ואמר לי: זהו, החלטתי, אתה מוריד את חוקי הנגב.

סילבן שלום: אמרתי לו: רק אם אתה מזיז אותי מהתפקיד, ויש לזה השלכות, כמובן, אחרות, שאתה יודע מה הן.

סילבן שלום: עד היום האחרון.

סילבן שלום: חודש וחצי אחרי שעזבתי, חודשיים אחרי שעזבתי את התפקיד, בוטלו חוקי הנגב.

סילבן שלום: בוטלו חוקי הנגב כאילו לא היו.

מירי רגב: אנחנו נעלה את זה עכשיו שוב.

סילבן שלום: עכשיו רוצים לצמצם.

סילבן שלום: למה?

סילבן שלום: ארגון "עדאלה" עתר לבג"ץ וטען שלא כל היישובים מקבלים.

סילבן שלום: החליט בג"ץ להגיד שכל היישובים צריכים לקבל.

סילבן שלום: אמרו: אנחנו נותנים את אותו אובדן הכנסה של 600–700 מיליון שקל, אנחנו נחלק את אותו סכום במקום ל-160 יישובים, ל-437 יישובים.

אורלי לוי אבקסיס: מה שאומר שאולי 1% או 2% הנחה יקבלו – – –

סילבן שלום: במקום 65,000 נישומים יהיו 125,000 נישומים.

סילבן שלום: זה מוריד את קריית-שמונה מ-25% ל-10%, זה גומר אותם.

סילבן שלום: הסיבה היחידה שנשארים בקריית-שמונה ולא עוברים להרחבות בקיבוצים – זה רק בגלל זה.

סילבן שלום: דימונה, שהגיעה ל-40,000 תושבים – תשמעו טוב, דימונה 40,000 תושב.

סילבן שלום: כמה זה עפולה היום?

אלי אפללו: 44,000.

סילבן שלום: אתה מבין?

סילבן שלום: דימונה הגיעה ל-40,000 תושבים.

סילבן שלום: רוצים להוריד מ-20% ל-7%.

סילבן שלום: לא יישארו, אין שום סיבה.

סילבן שלום: אם יש סיבה היום שיש ביקושים אדירים – פתחו מכרז לקרקעות, על 50 יחידות נרשמו 600.

סילבן שלום: בירוחם, על 50 יחידות נרשמו 300 ומשהו.

סילבן שלום: וגם מינהל מקרקעי ישראל לוקחים – היתה יחידה של חצי דונם, הורידו ל-330 מטר.

סילבן שלום: כמה מחסור בקרקע יש בנגב.

אורלי לוי אבקסיס: כן.

סילבן שלום: אבל אני תמיד אומר, ואמרתי לראש המינהל: זה לא יעזור.

סילבן שלום: אני הייתי שר האוצר, אמרתי לראש המינהל דאז: לא רוצה את הכסף שלך.

סילבן שלום: לא רוצה.

סילבן שלום: הרי זה לא נכנס אליך, הכסף; זה מגיע אלי, לאוצר.

סילבן שלום: אבל יש להם איזה פחד מוסווה בפנים, שאם הם ישווקו קרקעות, בסוף יסגרו את המינהל, כי לא יהיה צורך, לא יהיה קרקעות למדינה יותר.

סילבן שלום: פשוט שומרים על המינהל.

אלי אפללו: שומרים על התפקידים.

סילבן שלום: אם ישווקו את כל הקרקעות – הרי אם הם יעשו את זה במחירי אפס וייתנו בנגב במחירי אפס וייתנו לכל אחד דונם – למה חצי דונם?

סילבן שלום: – הרי אנשים יעברו לגור, ואז לא יהיו קרקעות למדינה.

סילבן שלום: מה יעשו במינהל?

סילבן שלום: לא יעשו.

סילבן שלום: וזה דבר כל כך פרוזאי, ולצערי הרב זה דבר כל כך אמיתי, שמצד אחד פועלים ומצד שני עושים את ההיפך.

סילבן שלום: כך גם עם מעבר צה"ל דרומה.

סילבן שלום: מעבר צה"ל דרומה זה דבר שהוחלט עליו לפני הרבה מאוד שנים.

סילבן שלום: במשך השנים זה התקדם, עיר הבה"דים מוקמת, אבל מעבר צה"ל דרומה צריך להיות מושלם רק עם חיל המודיעין 8200, וכמובן עם התקשו"ב, כי זה מעביר בין 7,000 ל-10,000 משפחות אנשי קבע.

סילבן שלום: כבר יש תוכנית, ואנחנו נותנים כבר היום למי שעבר.

סילבן שלום: למי שעבר כבר במסגרת עיר הבה"דים ומי שעבר במסגרת בח"א 27 ו-28, אנחנו נותנים היום השתתפות בשכר דירה – 1,200 שקל למי שהולך לגור באופקים, בדימונה, בירוחם, במיתר, ו-800 שקל בבאר-שבע.

סילבן שלום: כבר היום אנשים נהנים.

סילבן שלום: במקום שנה אני נותן שנתיים.

סילבן שלום: למה?

סילבן שלום: כי התברר לי ששנה זה לא מספיק להם.

סילבן שלום: שנה – אחרי זה מייד חוזרים, כי אחרי שנה זה נגמר להם.

אורלי לוי אבקסיס: הם עוד לא קבעו את – – –

סילבן שלום: הם עוד לא קבעו, עוד לא קיבעו את מקומם.

סילבן שלום: אבל אם זה שנתיים, הילדים כבר התרגלו, כבר הכול התחבר, כבר יש להם חברים וזה עובד.

סילבן שלום: לכן לא רציתי להיכנס אתך לפולמוס, חבר הכנסת אלי אפללו.

סילבן שלום: יכולתי להיכנס אתך לפולמוס, ולא רציתי לעשות את זה.

סילבן שלום: אבל שתדע, בסופו של דבר רוב הדוברים כאן דיברו על נגב-גליל, שנגב-גליל הולך ביחד.

סילבן שלום: אין על זה שום מחלוקת, ואפשר להוביל את זה ואפשר לעשות את זה, ותאמינו לי שאנחנו נלך ונעשה עוד הרבה הרבה יותר דברים, רק שלא יפריעו, זה הכול.

סילבן שלום: לא יפריעו – יקרו.

סילבן שלום: כן, אורלי.

אורלי לוי אבקסיס: לפני שתסיים, אני רוצה לאתגר אותך בעוד משהו.

סילבן שלום: בבקשה.

אורלי לוי אבקסיס: ההיערכות לרעידות אדמה.

אורלי לוי אבקסיס: הרי הגליל זה המקום שבו היא באמת צפויה, לפי התרחיש או ההיערכות, ותמ"א 38 לא מתאימה שם בגלל ערך הקרקע.

אורלי לוי אבקסיס: אמר את זה אבי שפירא מוועדת ההיגוי.

אורלי לוי אבקסיס: השאלה היא, למה לא באמת לתפוס פה שתי ציפורים במכה?

אורלי לוי אבקסיס: לעשות פינוי-בינוי, כי הרי קרקע לא חסרה.

אורלי לוי אבקסיס: אז להוריד בניינים שעבר זמנם, אפילו בניינים של דיור סוציאלי של "עמידר", ובמקום זה להקים בניינים הרבה יותר גדולים גם עם דיור בר-השגה, גם עם דיור סוציאלי ועדיין גם עם רווח למשקיע.

אורלי לוי אבקסיס: אני באמת מעבירה את הכדור אליך, כי אני בטוחה שכמו שאתה יודע להזיז דברים, אז זה אולי משהו שגם תוכל לדחוף, ואנחנו בפריפריה – – –

סילבן שלום: גם בעניין של רעידות אדמה, תאמיני או לא, גם לזה אני נותן כסף.

סילבן שלום: לא שייך אלי.

סילבן שלום: החלטתי לעשות עם משרד השיכון, לתת לו, כי הרבה עובר בקו השבר הסורי-אפריקני, שתיקחי אותו מלמטה עד למעלה, זה האזור שלי, מה לעשות?

אורלי לוי אבקסיס: נכון, לכן אני פונה אליך.

סילבן שלום: אז אמרתי, אומנם אני לא ממונה על זה, זה משרד התשתיות בכלל; גם משרד השיכון לא ממונה.

סילבן שלום: אבל אלה בתים – זה שלו.

סילבן שלום: הלכנו לתוכנית, אנחנו נותנים לזה עשרות מיליונים, כדי להיערך לרעידות אדמה.

סילבן שלום: כמובן, צריך לעשות את ההיערכות בהיקפים הרבה יותר גדולים.

סילבן שלום: אבל הדברים האלה קורים.

סילבן שלום: לקחנו כמה יישובים בשביל פיילוט – חלק מהיישובים את מכירה – ונכנסנו לתוך הפעילות הזאת.

סילבן שלום: אפשר לעשות.

סילבן שלום: בסופו של דבר, הלובי כאן הוא חזק.

סילבן שלום: הוא צריך להיות לובי של כולם.

סילבן שלום: אני רוצה באמת, מירי, להודות לך על הפעילות שלך.

סילבן שלום: את עושה דברים, את דוחפת, את יוזמת.

סילבן שלום: אורלי, גם את, בפעילות החברתית שלך.

סילבן שלום: ואפללו, גם אתה מוזמן להצטרף.

אורלי לוי אבקסיס: אפללו עדיין יוזם, אני חייבת להגיד.

סילבן שלום: זו מפלגה אחת: מפלגת נגב-גליל.

סילבן שלום: היום גם נאמר שנגב, בעצם מה זה נגב?

סילבן שלום: נגב-גליל ביחד – זה העניין.

סילבן שלום: אני מאמין שאפשר לעשות.

סילבן שלום: אתם תראו שהדברים עוד יקרו.

סילבן שלום: עכשיו אנחנו נכנסים ל-2011 – תוכניות כרימון, כספים ברוך השם יש.

סילבן שלום: אצלי אף שקל לא חוזר לאוצר.

סילבן שלום: לצערי הרב, האחרים עושים 97%–98%, מי שעושה 99% מתקציבו זה סופר-סטאר.

סילבן שלום: אצלי זה מעל 100.

סילבן שלום: אנחנו נמשיך, נעשה ונצליח.

סילבן שלום: תודה רבה.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה.

אורלי לוי אבקסיס: מה מציע כבוד השר?

סילבן שלום: אני מציע להעביר את – אני רוצה להמשיך את זה, למה לא?

סילבן שלום: נעביר את זה לוועדת – – –

אלי אפללו: כלכלה.

סילבן שלום: כלכלה.

אורלי לוי אבקסיס: עבודה ורווחה?

סילבן שלום: עבודה ורווחה?

סילבן שלום: להעביר את ההצעות לסדר-היום.

קריאה: כלכלה.

סילבן שלום: ועדת הכספים אולי?

סילבן שלום: ועדת הכספים, מה?

אורלי לוי אבקסיס: מה המציעים מציעים?

אורלי לוי אבקסיס: הדיון נעשה פה במליאה, בוועדות גם היו דיונים.

סילבן שלום: כספים, או שאנחנו נגמור את זה וזהו?

קריאות: – – –

סילבן שלום: נסתפק בתשובת השר, אומרים לי.

מירי רגב: – – – אין לי בעיה.

אלי אפללו: למה לא דיון – – –

סילבן שלום: אני רוצה להמשיך את הדיון דווקא, לא אכפת לי.

אורלי לוי אבקסיס: אז בוא נעביר את זה.

אורלי לוי אבקסיס: נעביר לוועדת הכנסת, וועדת הכנסת – – –

זאב אלקין: – – –

מירי רגב: למה?

מירי רגב: ועדת כספים.

זאב אלקין: – – – כספים – – –

מירי רגב: יש התנגדות לוועדת כספים?

אורלי לוי אבקסיס: רגע, מאחר – – –

אלי אפללו: לא, אין לי בעיה – כספים או כלכלה.

סילבן שלום: הבעיה היא, זאב, נער הייתי וגם זקנתי.

סילבן שלום: דיון במליאה הוא מצטרף בטח לאיזה מאה החלטות קודמות שהיו מאז שהקדנציה הזאת התחילה – – –

אורלי לוי אבקסיס: עכשיו ניהלנו דיון.

זאב אלקין: – – – תעבור כבר – – –

סילבן שלום: – – – לדיון במליאה, ודיונים במליאה לא מגיעים.

סילבן שלום: אבל אם אתה תבטיח לי שאתה תתקן את המעוות שקרה היום, אנחנו נעשה.

אורלי לוי אבקסיס: ביום מיוחד כזה, שלושה-רבעים מהמליאה לא נמצאים.

אורלי לוי אבקסיס: לכן, הערך – – –

סילבן שלום: שלושה-רבעים?

סילבן שלום: 90%.

סילבן שלום: יש פה עשרה ח"כים.

אורלי לוי אבקסיס: כן, רציתי – היו כאלה שנכנסו ויצאו.

אלי אפללו: אדוני השר, או ועדת הכלכלה או ועדת הכספים.

אלי אפללו: שם ימשיכו את הדיון, שם נפתח את זה.

מירי רגב: מה שאתם מחליטים – – –

אורלי לוי אבקסיס: אתם מסכימים להעביר לוועדת הכספים, או שנעביר לוועדת הכנסת לבחור?

אורלי לוי אבקסיס: ועדת כספים.

סילבן שלום: אוקיי.

סילבן שלום: תודה רבה.

אורלי לוי אבקסיס: אז אנחנו נעבור – כולם מסכימים?

אורלי לוי אבקסיס: יש צורך – – –

זאב אלקין: – – –

סילבן שלום: הוא מוכן לדיון במליאה, אז נעשה דיון במליאה – יותר טוב.

אורלי לוי אבקסיס: עכשיו היה דיון במליאה.

אורלי לוי אבקסיס: השאלה היא – – –

קריאות: – – –

אלי אפללו: לא, אבל אין בזה שום דבר.

אלי אפללו: זה ריק מתוכן, אתה יודע.

אלי אפללו: זה ריק מתוכן.

סילבן שלום: ובכספים מי יבוא?

סילבן שלום: אף אחד לא יבוא.

אלי אפללו: כולנו נבוא, למה לא?

קריאות: – – –

אורלי לוי אבקסיס: ודאי.

אורלי לוי אבקסיס: חבר הכנסת זאב אלקין יציע הצעה משלו.

זאב אלקין: מה שהיה עכשיו, פורמלית, תקנונית, זה הצעות לסדר-היום.

זאב אלקין: זה לא היה דיון של המליאה.

אורלי לוי אבקסיס: נכון.

אורלי לוי אבקסיס: אבל זה סוג של מיני דיון במליאה.

זאב אלקין: זה לא היה דיון במליאה מלא, דיון אישי, עם הודעות סיכום לאחר מכן, וכן הלאה וכן הלאה.

זאב אלקין: לכן, ודאי שיש מקום לקיים דיון אישי של כל חברי הכנסת.

זאב אלקין: אני יודע על חברי כנסת שרצו לדבר ולא יכלו לדבר כי היה אחד מהסיעה.

אורלי לוי אבקסיס: נכון.

זאב אלקין: ואם ועדת כספים תרצה לדון, והיא רוצה, היא גם ככה תדון.

זאב אלקין: לא צריך בשביל זה.

קריאה: – – –

זאב אלקין: לכן, אני מציע דווקא דיון במליאה, ואנחנו נדע לשלב אותו.

זאב אלקין: נבחר יום שלישי מלא כזה, ונעשה הודעות סיכום ביום רביעי, כמו שאנחנו עושים תמיד.

זאב אלקין: אז אני דווקא כן הייתי מציע, ואני את ההתחייבות שלי מוכן לתת.

אורלי לוי אבקסיס: אז אנחנו נתפוס אותך במלה, ואנחנו נעבור להצבעה.

אורלי לוי אבקסיס: מי בעד ומי נגד דיון במליאה?

אורלי לוי אבקסיס: וזה גם עדיין ישאיר לנו את האופציה להעביר את זה לאחת מהוועדות לאחר הדיון.

אורלי לוי אבקסיס: אוקיי, זה יהיה עם הצעות סיכום.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו עוברים להצבעה.

אורלי לוי אבקסיס: מי שבעד הוא בעד דיון במליאה; מי שנגד – רוצה להעביר את זה מסדר-היום.

אורלי לוי אבקסיס: הצבעה מס' 5 בעד ההצעה לכלול את הנושא בסדר-היום – 13 נגד – אין נמנעים – 1 ההצעה לכלול את הנושא בסדר-היום של הכנסת נתקבלה.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה.

אורלי לוי אבקסיס: 13 חברי כנסת בעד הדיון במליאה, אפס מתנגדים ואחד נמנע.

אורלי לוי אבקסיס: אני קובעת שההצעות לסדר-היום תעבורנה לדיון במליאה, ואנחנו נזכור לך, חבר הכנסת אלקין, את הבטחתך.

זאב אלקין: לא, אני בדרך כלל מקיים.

אורלי לוי אבקסיס: אני שמתי לב.

אורלי לוי אבקסיס: [מס' כ/280, פ/1409; "דברי הכנסת", מושב שני, חוב' ב', עמ' 4715 ועמ' 4716; נספחות.

אורלי לוי אבקסיס: ]

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו עוברים לנושא הבא בסדר-היום: הצעת חוק מבקר המדינה (תיקון מס' 44), התשע"א–2011, קריאה שנייה וקריאה שלישית.

אורלי לוי אבקסיס: יציג את החוק יושב-ראש הוועדה לביקורת המדינה חבר הכנסת .

אורלי לוי אבקסיס: בבקשה.

יואל חסון: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, אני מתכבד להביא לפניכם את הצעת חוק מבקר המדינה (תיקון מס' 44), התשע"א–2011, לקריאה שנייה ולקריאה השלישית.

יואל חסון: הצעת החוק הזו היא שילוב של הצעת חוק מטעם הוועדה לענייני ביקורת המדינה ושל הצעת חוק פרטית שהגשתי יחד עם חבר הכנסת לשעבר אופיר פינס.

יואל חסון: סעיפים 21א ו-21ב לחוק מבקר המדינה עוסקים בהקמתו ובפעולתו של צוות לתיקון ליקויים שהתגלו במהלך ביקורת.

יואל חסון: עם זאת, החוק אינו מטיל כל סנקציה על עובד הגוף המבוקר שלא ביצע את הפעולות הנדרשות לתיקון הליקויים שהתגלו בדוחות מבקר המדינה ללא הצדק סביר.

יואל חסון: כדי לחזק את הביקורת ולייעל את הפיקוח על יישום המלצות המבקר, מוצע לקבוע כי אי-נקיטת אמצעים לתיקון ליקויים ללא הצדק סביר על-ידי עובד בגוף מבוקר תהיה עבירת משמעת שעליה ניתן יהיה להעמיד לדין משמעתי.

יואל חסון: קביעה זו תאפשר למבקר, על-פי סעיף 14(ג) לחוק, להעביר לידיעת היועץ המשפטי לממשלה מקרים כאמור שהתגלו במהלך הביקורת.

יואל חסון: היועץ המשפטי לממשלה מחויב על-פי אותו סעיף להודיע לוועדה לענייני ביקורת המדינה ולמבקר בתוך שישה חודשים מיום שהועבר אליו העניין על דרך טיפולו בנושא.

יואל חסון: הצעת חוק זו נדונה בוועדה לביקורת המדינה במשך למעלה משנה בשל מחלוקות רבות שהיו עם משרד המשפטים, שעלו במהלך הדיונים, והניסיון להניח בפני הכנסת נוסח מוסכם.

יואל חסון: בסופו של דבר הזמן הזה הניב את הצעת החוק בנוסח הנוכחי.

יואל חסון: אני מבקש לעדכן את חברי הכנסת, ולומר לכם שהנוסח המקורי שהיה אמור לעלות למליאה היה הרבה יותר רחב והרבה יותר מקיף, ובעיני הרבה יותר נכון ומשמעותי.

יואל חסון: אבל כדי לייצר בכל זאת הסכמה בהצעת חוק כל כך חשובה ובתחום כל כך עקרוני וחשוב, החלטנו בוועדה לביקורת המדינה, בסופו של דבר, לאשר את הנוסח היותר מצומצם, אבל המוסכם.

יואל חסון: אני חייב לומר, גברתי היושבת-ראש, שאני חושב שעם העובדה שאני מצטער שלא הבאנו את הנוסח המלא – ואני חושב שהנוסח המלא היה בהחלט מעמיד את הביקורת במקום גבוה יותר מהמקום שהיא נמצאת בו היום במדינת ישראל – עדיין המהלך והצעת החוק שאנחנו מעבירים היום, המסוכמת עם הממשלה, עם משרד המשפטים, הצעת החוק הזאת היא דרמטית, היא משמעותית, היא חשובה.

יואל חסון: היא לראשונה קובעת שברגע שמנכ"ל – צריך להבין את זה: ברגע שמשרד ממשלתי מקבל את דוח מבקר המדינה, צוות בראשות המנכ"ל דן ומקבל את מסקנות המבקר, ומורה על תיקון הליקויים.

יואל חסון: מהרגע הזה – עד היום אף אחד לא ידע אם הליקויים מתוקנים – – –

אורלי לוי אבקסיס: יש זמן לבדיקת נושא התיקונים של הליקויים?

יואל חסון: קודם כול, משרד ראש הממשלה ממונה על-פי החוק לוודא שהליקויים מתוקנים על-פי החלטות המנכ"ל, וצריך לדווח על זה בזמן אמת.

יואל חסון: אבל כמו שאת אומרת, באמת אין למעשה מעקב.

יואל חסון: גם אין מעקב, וגם קשה לעקוב שאכן כל האנשים בדרגים השונים מתחת למנכ"ל אכן מבצעים את תיקון הליקויים ופועלים לזה.

יואל חסון: לפי החוק עכשיו, במידה שזה אכן קורה ואדם לא מתקן, יכולים גם מבקר המדינה, גם הוועדה בבקשה, גם בכלל – הכלי הזה קיים, שאי-תיקון הליקוי נחשב כעבירת משמעת.

אורלי לוי אבקסיס: של מי?

יואל חסון: של אותו עובד מדינה שהיה אחראי לתיקון הליקוי, וזה דבר משמעותי.

יואל חסון: זה דבר משמעותי, כי אני רואה בוועדה לביקורת המדינה אין-ספור דוגמאות של עובדי מדינה שהיו נדרשים לתקן ליקויים מסוימים – לא תיקנו, לא פעלו וגם לא קרה להם שום דבר.

יואל חסון: ההיפך – – –

אורלי לוי אבקסיס: נשאו באחריות.

יואל חסון: לא נשאו.

יואל חסון: ההיפך אפילו, התקדמו.

יואל חסון: אני ראיתי לפעמים סיטואציות שאדם היה ראש אגף, נניח, במשרד ממשלתי ולא תיקן ליקוי ולא פעל בשום צורה שהיה צריך לפעול, אחרי כמה שנים הוא כבר הגיע לוועדה לתת תשובות, והוא כבר סמנכ"ל.

יואל חסון: זאת אומרת, לא רק שלמבקר המדינה היתה ביקורת רבה עליו ועל התחום שלו ולא נעשה נגדו דבר, אלא הוא אפילו התקדם והפך להיות בכיר יותר.

יואל חסון: לכן, לדעתי, הצעת החוק הזאת קודם כול מחזקת באופן משמעותי את המבקר, את דוחות המבקר ואת הוועדה לביקורת המדינה.

יואל חסון: כשאנחנו יושבים בוועדה הזאת, החברים בה רואים שלמעשה אנחנו עוסקים יום-יום בניסיון לשנות מציאות לא טובה ולתקן – לעשות תיקון.

יואל חסון: התיקונים האלה הם תיקונים בהחלט משמעותיים, והיום אנחנו יכולים להגיד שהוספנו – –

אורלי לוי אבקסיס: שיניים.

יואל חסון: – – שיניים.

יואל חסון: הייתי קורא לזה שיני חלב, בשלב הראשון.

יואל חסון: הייתי רוצה יותר שיני נמר, שיני זאב, שיני פומה או אני-יודע-מה, ואפשר להגיע עוד רחוק מזה.

יואל חסון: אבל בשלב הראשון התחלנו בשיני חלב, שמחזקות את מוסד הביקורת במדינת ישראל.

יואל חסון: גברתי היושבת-ראש, ברשותך, אני רוצה לומר דבר נוסף, בגדול.

יואל חסון: עד שאתה לא מגיע להיות בוועדה לביקורת המדינה ואתה גם לא היית חבר בה, אתה באמת לא מכיר את המשמעות של הוועדה לביקורת המדינה ואת יכולת הוועדה לביקורת המדינה, בפעולה של כלים שלובים, יחד עם מבקר המדינה, כמו שאמרתי, לתקן מציאות, לשנות דברים, ליצור את הפיקוח הפרלמנטרי האמיתי שכנסת יכולה לעשות על הרשות המבצעת.

יואל חסון: לא תמיד זה קל.

יואל חסון: יש המון ויכוחים בוועדה לביקורת המדינה.

יואל חסון: הרשות המבצעת לא פעם, ובצדק מבחינתה, עומדת על רגליה האחוריות ונלחמת על דברים שהיא מאמינה שהם נכונים.

יואל חסון: ואני רוצה להגיד משהו על הדבר הזה: הוועדה לביקורת המדינה, או הכנסת בכלל, חוץ ממה שקשור לחקיקה, לא מחליטה בשביל הרשות המבצעת.

יואל חסון: הרשות המבצעת היא זו שבאמת מבצעת והיא זו שבאמת צריכה לקבל את ההחלטה, לקבוע את סדרי העדיפויות ולהחליט.

יואל חסון: העניין הוא, ובאמת אני חושב שפה קיימת הבעיה, וכאן זה נושא שאנחנו דנים בו הרבה, שגם כשהממשלה כבר מחליטה וגם כשהממשלה כבר מבקשת לעשות פעולה או לקיים החלטת ממשלה, לדוגמה להקים ועדה בין-משרדית, או לעשות משהו משמעותי – הממשלה לא מבצעת את ההחלטות שלה עצמה.

יואל חסון: ברצף של מקבלי ההחלטות זה איפשהו נתקע בדרך, ואז פה באים הכשלים והבעיות שאנחנו מנסים להאיר.

יואל חסון: אחרי כמעט שנתיים בראשות הוועדה לביקורת המדינה, עוד מעט שנתיים, אני יכול לומר לכם שאנחנו הצלחנו בשנתיים האחרונות, בשיטה של התמקדות והליכה על האיכות יותר מאשר על הכמות, לשנות באופן משמעותי, לתקן דברים, להפוך את מסקנות המבקר המקובלות למציאות בשטח, לתיקון, ואני חושב שזה דבר משמעותי.

יואל חסון: לכן, חברי חברי הכנסת, לסיכום: הצעת החוק הזאת היא הצעת חוק שיוצרת כוח נוסף, חדש ומשמעותי למוסד הביקורת.

יואל חסון: אני חושב שגם במובן מסוים – ואני אומר את זה לשר לנדאו, שנמצא כאן, לשרי הממשלה הנוכחיים ואולי גם לשרי הממשלה העתידיים – זה מחזק את המשילות.

יואל חסון: אני חושב שזה מחזק את המשילות בעובדה שהיום יש גם לנבחרים, גם בכנסת וגם בממשלה, יכולת יותר משמעותית מול הדרג הפקידותי הביורוקרטי, שהרבה פעמים יכולת ההשפעה שלנו עליו נמוכה, כי הם נמצאים שם גם בלי קשר אלינו והם לא יכולים לזוז והם קבועים ואף אחד לא באמת יכול להזיז אותם.

יואל חסון: וכאן יש כלי נוסף שיכול להוות סוג של מנוף מול מי – – –

אורלי לוי אבקסיס: חבר הכנסת חסון, אני רק אזכיר לך שזה לא לשכנע – קריאה ראשונה; זה כבר לקריאה שנייה ושלישית.

אורלי לוי אבקסיס: אז, נדמה לי שרוב חברי הכנסת – סתם, פשוט יש לנו סדר-יום, אנחנו צריכים להספיק עוד כמה דברים על הדרך.

אברהם מיכאלי: – – –

אורלי לוי אבקסיס: השתכנענו.

אורלי לוי אבקסיס: חבל שחברים שלך לספסל של קדימה לא ראו לנכון לכבד אותך בזה שהעברת חוק שהממשלה תומכת בו.

אורלי לוי אבקסיס: הוא חוק כל כך חשוב, כמו שאתה מציג אותו היום, והם לא נמצאים כאן אפילו כדי להצדיע לך בנושא הזה.

אורלי לוי אבקסיס: אבל לא נורא.

אורלי לוי אבקסיס: הקואליציה תעשה את זה במקומם.

אברהם מיכאלי: – – –

יואל חסון: גברתי היושבת-ראש, קודם כול, הלילה עוד צעיר גם במובן שאולי הם עוד יבואו – –

אורלי לוי אבקסיס: אתה אופטימי.

יואל חסון: – – וגם במובן שאפשר עוד להמשיך לדבר ולספר.

יואל חסון: אדוני יושב-ראש הוועדה לביקורת המדינה לשעבר, אני בטוח שאם היית מעביר את החוק החשוב הזה, גם לך היה מה לומר עליו.

אורלי לוי אבקסיס: בהחלט.

זבולון אורלב: אני באתי להריע לך, לתמוך בך ולתמוך בחוק.

יואל חסון: תודה רבה.

אורלי לוי אבקסיס: חוק חשוב, ואנחנו שמחים – – –

יואל חסון: אנחנו מריעים כאן למוסד הביקורת, מריעים לפיקוח הפרלמנטרי.

יואל חסון: אני חושב שזו היתה הזדמנות להעביר כמה דברים חשובים מבחינת כולנו, כי, גברתי היושבת-ראש, אני יכול להגיד לך – –

אורלי לוי אבקסיס: אתה עשית את זה בצורה משכנעת ביותר.

יואל חסון: – – לכולם, שאף פעם אף אחד מאתנו לא יכול לדעת מתי הוא יגיע להיות יושב-ראש הוועדה לביקורת המדינה.

יואל חסון: זה עלול לקרות גם לך.

אורלי לוי אבקסיס: אתה מאיים עלי?

יואל חסון: תודה רבה.

יואל חסון: בכל אופן, אני מודה לכם על התמיכה בחוק.

אורלי לוי אבקסיס: אני בהחלט חושבת שהצעת החוק הזאת חשובה.

אורלי לוי אבקסיס: לראיה, להצעת החוק הזאת אין הסתייגויות, ולכן אני מבקשת להביא את החוק לקריאה שנייה, ואחריה – לקריאה שלישית.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו נעבור להצבעה.

אורלי לוי אבקסיס: מי שבעד, הוא בעד הצעת חוק מבקר המדינה (תיקון מס' 44), התשע"א–2011, בקריאה שנייה.

אורלי לוי אבקסיס: הצבעה מס' 6 בעד סעיף 1 – 8 נגד – אין נמנעים – אין סעיף 1 נתקבל.

רונית תירוש: לחצתי וזה לא נלחץ.

יואל חסון: את רואה?

יואל חסון: מגיעים טיפין טיפין.

רונית תירוש: מה "טיפין טיפין", הייתי פה.

אורלי לוי אבקסיס: היא היתה פה עוד קודם.

אורלי לוי אבקסיס: התוצאות: בעד – 8 חברי כנסת, אפס מתנגדים ואפס נמנעים.

אורלי לוי אבקסיס: אני קובעת שהצעת חוק מבקר המדינה (תיקון מס' 44), התשע"א–2011, עברה בקריאה שנייה.

אורלי לוי אבקסיס: חבר הכנסת יואל חסון, ברשותך, נעבור לקריאה שלישית?

יואל חסון: כן.

רונית תירוש: תרשמי אותי לקריאה השנייה – – – לשלישית.

אורלי לוי אבקסיס: אני לא אשנה את התוצאה אבל לפרוטוקול אנחנו נציין שחברת הכנסת היתה ותמכה.

אורלי לוי אבקסיס: הצבעתה לא נקלטה במחשב אבל בהחלט בפרוטוקול.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו עוברים לקריאה שלישית.

אורלי לוי אבקסיס: הצבעה מס' 7 בעד החוק – 10 נגד – אין נמנעים – אין חוק מבקר המדינה (תיקון מס' 44), התשע"א–2011, נתקבל.

זבולון אורלב: תרשמי אותי לחוק – – –

אורלי לוי אבקסיס: הצעת חוק מבקר המדינה (תיקון מס' 44), התשע"א–2011, עברה בקריאה שלישית עם עשרה חברי כנסת בעד, אפס מתנגדים ואפס נמנעים.

אורלי לוי אבקסיס: אני קובעת שהצעת החוק תיכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

יואל חסון: – – – להודות לצוות שלי.

אורלי לוי אבקסיס: תודות זה חשוב בהחלט.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו נאפשר לך את זה.

אברהם מיכאלי: מה עם – – –

יואל חסון: שכחתי.

יואל חסון: גברתי היושבת-ראש, אני מתנצל.

אורלי לוי אבקסיס: זה חשוב ביותר, התודות.

יואל חסון: לא כל יום מעבירים הצעת חוק חשובה כזו.

יואל חסון: קודם כול, אני מבקש להודות למבקר המדינה ולצוותו, שיחד פעלנו במשותף על מנת להעביר את הצעת החוק הזאת, ובזכות העבודה המשותפת הזאת העברנו דבר משמעותי.

יואל חסון: אני מבקש להודות לעורך-הדין גלעד קרן, היועץ המשפטי של הוועדה, ולהראל, המתמחה שלנו מהמחלקה המשפטית גם, על עבודתם הנאמנה בהכנת החומר.

יואל חסון: אני מבקש להודות גם למנהלת הוועדה, חנה פריידין, שמלווה ומנהלת את הוועדה ביד רמה ובכשרון רב ומסייעת לי ביום-יום.

יואל חסון: אני רוצה להודות גם לעובדות הוועדה, חנה וריקי, שעוזרות ומפעילות, וכמובן ליוסי טובור ורון מרגלית, עוזרי הפרלמנטריים, שמסייעים לי בעבודתי.

יואל חסון: תודה רבה לכולם.

אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה להודות לך על העברת הצעת החוק הזאת וגם לאלה שלא נמצאים בפרונט והם לרוב מאחורי הקלעים.

אורלי לוי אבקסיס: ["דברי הכנסת" ה-17, מושב שלישי, חוב' ל"ח, עמ' 18781.

אורלי לוי אבקסיס: ]

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו עוברים לנושא הבא בסדר-היום.

אורלי לוי אבקסיס: אני מזמינה את חבר הכנסת להציג את בקשת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק פיצויי פיטורים (תיקון מס' 24) (הזכות למענק סיום יחסי עובד ומעביד), התשס"ח–2008.

אורלי לוי אבקסיס: חבר הכנסת מיכאלי, בבקשה.

אברהם מיכאלי: גברתי היושבת-ראש, אני פעם ראשונה נואם מעל הבמה הזאת ואת יושבת בראש הישיבה.

אברהם מיכאלי: לכן, אני מברך אותך שנזכה לראות אותך בישיבות פה הרבה זמן עד שתחליטי להיות שרה, ואז...

אברהם מיכאלי: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, אני מביא הודעה בשם ועדת העבודה, הרווחה והבריאות של הכנסת.

אברהם מיכאלי: ועדת העבודה, הרווחה והבריאות של הכנסת החליטה בישיבתה ביום א' בכסלו התשע"א, 8 בנובמבר 2010, לבקש מהכנסת להחיל דין רציפות על הצעת חוק פיצויי פיטורים (תיקון מס' 24) (הזכות למענק סיום יחסי עובד ומעביד), התשס"ח–2008.

אברהם מיכאלי: הצעת החוק מבקשת להעניק לעובד שמתפטר מעבודתו לאחר שעבד אצל אותו מעביד או באותו מקום עבודה שלוש שנים רצופות, מענק כספי בהתאם לשנות העבודה שבהן עבד.

אברהם מיכאלי: מענק זה מקביל לפיצויי הפיטורים שזכאי להם עובד שמפוטר על-ידי מעבידו או עובד שמתפטר בנסיבות השונות שבהן רואים אותו כמפוטר, לפי ההוראות הקבועות היום בחוק פיצויי פיטורים, אף כי הזכאות לפיצויי פיטורים קמה כבר בתום שנת עבודה אחת.

אברהם מיכאלי: גברתי היושבת-ראש, מטרת הצעת החוק היא לאפשר לעובד שהתמיד בעבודה שלוש שנים לפחות למצות את יכולותיו בשוק העבודה מבלי שיהיה כבול למקום עבודה בלתי מספק רק בשל הציפייה לפיצויי הפיטורים, ולייתר את הצורך בהתדיינויות הרבות המתקיימות היום לעניין נסיבות סיום יחסי עובד ומעביד.

אברהם מיכאלי: יצוין כי הצעת החוק עולה בקנה אחד עם צו ההרחבה שחל על המשק כולו ומחייב מעבידים להפריש עבור עובדיהם באופן קבוע סכומים לביטחון פנסיוני, הכוללים, בין השאר, מרכיב עבור חלק מפיצויי הפיטורין שיעמוד לזכות העובד גם במקרה של התפטרות.

אברהם מיכאלי: לכן אני פונה אל חברי חברי הכנסת לאשר את בקשת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות ולהחיל דין רציפות על הצעת חוק זו.

אברהם מיכאלי: תודה.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לחבר הכנסת אברהם מיכאלי על ההודעה של ועדת העבודה, הרווחה והבריאות על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק פיצויי פיטורים (תיקון מס' 24) (הזכות למענק סיום יחסי עובד ומעביד), התשס"ח–2008.

אורלי לוי אבקסיס: אני רק אציין שבעוד כשבועיים תהיה הצבעה, ולכן מי שמתנגד או מי שמסתייג, עומדים לרשותו שבועיים ימים כדי להגיש את הסתייגויותיו.

אורלי לוי אבקסיס: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/362).

אורלי לוי אבקסיס: ]

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו עוברים לנושא הבא בסדר-היום: הצעת חוק פיקוח על בתי-ספר (תיקון מס' 8) (אישור להעסקת מנהל בבית-ספר על-יסודי), התשע"א–2011, של חברי הכנסת אלכס מילר, ורונית תירוש – קריאה ראשונה.

אורלי לוי אבקסיס: יציג את הצעת החוק חבר הכנסת אלכס מילר.

אורלי לוי אבקסיס: בבקשה, יושב-ראש ועדת החינוך.

זבולון אורלב: – – –

אורלי לוי אבקסיס: ועדת החינוך, התרבות והספורט.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה על התיקון, חבר הכנסת אורלב.

אורלי לוי אבקסיס: בבקשה, יושב-ראש ועדת החינוך, התרבות והספורט, חבר הכנסת אלכס מילר.

אלכס מילר: תודה.

אלכס מילר: גברתי היושבת-ראש, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, אני מציג את הצעת החוק שאושרה על-ידי ועדת החינוך לקריאה ראשונה, הצעת חוק שיזמו אתי חבר הכנסת , חברת הכנסת וחברי כנסת נוספים, ואשר באה ליישר קו עם המצב שבו כאשר ממנים מנהל בית-ספר על-ידי ועדת מכרזים ברשויות המקומיות, מי שנותן אישור סופי בכיתות היסודי זה מנכ"ל משרד החינוך, אבל זה לא קורה כאשר מדובר בתיכונים.

אלכס מילר: קיבלתי כמה פניות מרשויות מסוימות בארץ.

אלכס מילר: הם באו וטענו שיש ניגודי עניינים כאלה ואחרים בין מנהלי בתי-הספר – השימוש בקרבה של מנהל בית-הספר לראש רשות, לחברי מועצת העיר, על ההשפעה שיש לאותו ראש רשות – בגלל שהוא בעצם אחראי למינוי של מנהל – על סדר-היום בבית-הספר.

אלכס מילר: רק אתמול היה לנו דיון על אחד מבתי הספר בפתח-תקווה.

אלכס מילר: מנהלת בית-הספר, שמנהלת שם 23 שנה, נקלעה למצב שהיא לא כל כך מסתדרת עם ראש העיר.

אלכס מילר: אני לא חושב שמנהלי בתי-הספר צריכים להיות פוליטיקאים.

אלכס מילר: הם צריכים לעשות את עבודתם כמחנכים, כמנהלי בתי-ספר, ואני לא חושב שהם צריכים למצוא דרך להסתדר עם ראש עיר כזה או אחר, כי אני חושב שבסופו של דבר העניין הוא חינוכי נטו, וכל מי שמנסה להכניס פוליטיקה לכל העניין הזה עושה נזק לתלמידים, ועושה נזק גם לעיר שלו.

אלכס מילר: היה לנו כאן מקרה – אחד מחברי הכנסת העלה את העניין הזה – ביישוב – נדמה לי, תקנו אותי אם אני טועה – באקה-אל-ע'רביה, שיש שם בית-ספר שבמשך 12 שנה התחלפו 12 מנהלים.

אלכס מילר: כמובן, אפשר להבין מה התוצאה של מבחני הבגרות ומה התוצאה של מבחני המיצ"ב ו"פיזה" וכל מה שיש סביב הנושא הזה באותם בתי-ספר כאשר יש מעורבות של הפוליטיקה בכל מה שקשור למינוי.

אלכס מילר: כך, אני גם חושב שהגיע הזמן שכל המערכת תתנהל בצורה שווה.

אלכס מילר: אם יש העניין הזה בכל מה שקשור לבתי-ספר היסודיים, אז אין שום מניעה שהמנגנון הזה יעבוד בתיכונים.

אלכס מילר: הצעת החוק באה בתיאום עם משרד החינוך.

אלכס מילר: בישיבת ועדת החינוך השתתף מנכ"ל המשרד, וכל אותם הסעיפים ששונו בעקבות התיאומים שלנו עם השלטון המקומי – שגם הם מכירים את הבעיה – באו בהסכמה.

אלכס מילר: יש פה ושם חילוקי דעות על סעיפים נוספים, ואני מאמין שבקריאה השנייה והשלישית נוכל לבוא ולעשות את התיקונים הנדרשים ולעשות סדר בכל מה שקשור למנגנון מינוי מנהל בתיכון.

אלכס מילר: תודה רבה.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לחבר הכנסת אלכס מילר, יוזם החוק.

אורלי לוי אבקסיס: להצעת החוק הזאת נרשמו כמה דוברים, ואני אפנה אל דוברים שנרשמו ונמצאים פה באולם.

אורלי לוי אבקסיס: אני אפנה אליך, קודם כול, חבר הכנסת נסים זאב.

אורלי לוי אבקסיס: האם אתה רוצה לשמור על הנוהג שלך ולדבר אחרון, או שאתה תסטה מנוהגך?

נסים זאב: – – – אני מעל הנוהג.

אורלי לוי אבקסיס: נרשם גם חבר הכנסת , מאלה שנמצאים פה.

אורלי לוי אבקסיס: בבקשה, חבר הכנסת נסים זאב.

אורלי לוי אבקסיס: לרשותך שלוש דקות.

נסים זאב: גברתי היושבת בראש, כנסת נכבדה, המקרים שחבר הכנסת אלכס מילר הזכיר הם מקרים קיצוניים.

נסים זאב: אני מסכים אתך שיש חמולות ומאפיה, וראש רשות רוצה אולי לתת עבודה למקורב שלו או לקרוב משפחתו, ואז הוא רוצה להשחיל שם את המנהל, שאין לו הכישורים, ואולי הוא רק ברמה של בקושי מורה בבית-ספר, בכיתה א' וב', אבל צריכים לתת ג'וב לאנשים, כמו שאומרים.

נסים זאב: זה מקרה קיצון, ואני מסכים אתך שצריך פה בקרה וצריך לעצור את זה, ואולי צריך פה חוק שיגביל את ההפקרות הזאת.

נסים זאב: אבל אני מסתכל כרגע על המגזר החרדי, וכולנו מכירים את רמת השטח.

נסים זאב: ישנם מנהלי בתי-ספר – מנהלות בתי-ספר בעיקר – שאם אני הולך לפי דרישות משרד החינוך, יכול להיות שחלקן הגדול צריכות להתפטר, כי הדרישה של משרד החינוך היא, למשל, שיהיה בעל-יסודי לא רק BA, גם MA.

נסים זאב: ואני יודע במקרה, בבית-הספר שלי, על מנהלת שהיתה שנים מנהלת בפועל, ופתאום בא משרד החינוך ואומר: אני רוצה MA, וגם לא מכרז פנימי – מכרז חיצוני.

נסים זאב: אתה יודע מה המשמעות?

נסים זאב: אני רוצה לומר לך מה אני הרגשתי באותו יום שמשרד החינוך עמד על זה ודרש את הדרישות, ובמקרה המנהלת הזאת עמדה בדרישות של משרד החינוך – אלכס, מאוד חשוב שתשמע אותי, כי זה מקרה שקרה לי באופן אישי, ואני מכיר את המשמעויות ואת הרגישויות שיש כאן.

נסים זאב: אז היא עמדה, במקרה באותה שנה הוציאה את תעודת ה-MA, אבל שנה קודם לכן היה לה BA, ושנים היא היתה רק עם BA.

נסים זאב: תגיד לי, מה יקרה במקרה כזה?

נסים זאב: אני אומר לך מראש – רוב מנהלות בתי-הספר העל-יסודי במגזר הפרטי החרדי, בחינוך העצמאי, אין להן MA, ואם אתה רוצה את האישור של המנהל הכללי, אלה הן הדרישות שלו.

נסים זאב: האם זה יחול רטרואקטיבית על מנהלות בפועל, על מנהלים בפועל; או שאתה אומר: רק מכאן ולהבא, המנהלים החדשים?

נסים זאב: הקריטריונים – – –

רונית תירוש: מכאן צפונה.

נסים זאב: מכאן – – –

רונית תירוש: צפונה.

נסים זאב: מה זה "צפונה"?

נסים זאב: רק לערבים את מתכוונת?

רונית תירוש: הלאה.

רונית תירוש: קדימה.

נסים זאב: אני הבנתי שהבעיה היא במגזר הערבי, ושם צריך לעשות סדר, אבל אני אומר לך, גברתי היושבת בראש, שאני רואה את הבעיה גם במגזר החרדי.

נסים זאב: אגב, אנחנו יודעים שיש מגבלה של התעודות של ה-BA, שרוב המסיימות אחרי שהן מסיימות את לימודיהן ומקבלות תעודת בכיר, יש להן אקוויוולנט ל-BA, ומשרד החינוך לא מסתפק בזה.

נסים זאב: בעצם נמצא את עצמנו שהמלך עירום, ואני לא רוצה שנגיע למצב הזה.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לחבר הכנסת נסים זאב, ואנחנו נעבור לחבר הכנסת זבולון אורלב, גם אחד מיוזמי הצעת חוק.

אורלי לוי אבקסיס: אם יש לך תשובות, בבקשה.

אורלי לוי אבקסיס: אם לא, יש פה נושא שאולי ראוי לדון בו בוועדה לקראת הקריאה השנייה והשלישית.

אורלי לוי אבקסיס: בבקשה, חבר הכנסת, לרשותך שלוש דקות.

זבולון אורלב: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, ראשית, אני רוצה לברך את היוזם הראשי של החוק, את חבר הכנסת , היושב-ראש של ועדת החינוך, התרבות והספורט.

זבולון אורלב: אומנם הצעת החוק כפי שהיא מובאת לקריאה ראשונה שונה באופן יסודי מהצעת החוק המקורית, אבל בתבונתו ובחוכמתו הוא ידע לקבל את העצות, גם של חברי הוועדה וגם של משרד החינוך, ולפנינו הצעת חוק ראויה ביותר.

זבולון אורלב: עד החוק הזה המנכ"ל צריך לאשר מינוי של כל מנהל במערכת החינוך הרשמית.

זבולון אורלב: ומעתה, אותו נוהג שמחייב את המנהל הכללי לאשר מנהל בחינוך הרשמי – הוא יצטרך לאשר גם את המינויים בחינוך המוכר שאינו רשמי – בעל-יסודי, אני מדגיש, מכיתה ז' עד כיתה י"ב.

זבולון אורלב: זה לא כולל את בתי-הספר שנמצאים תחת ההגדרה של בתי-ספר תרבותיים ייחודיים.

זבולון אורלב: את זה ביררנו היום עם הלשכה המשפטית, וזה חלק מהתשובה לחבר הכנסת נסים זאב, אבל גם היום – החוק הזה לא משנה את הדרישות שקיימות גם היום.

זבולון אורלב: אם מישהו מצא את מפלטו, אז יש לו בעיה, בהחלט, ונדבר על הדבר הזה.

זבולון אורלב: החוק הוא כמובן מעתה ואילך, כמו שאמרה נכון בקריאת ביניים חברת הכנסת .

זבולון אורלב: הוא אף פעם לא חוק רטרואקטיבי.

זבולון אורלב: ההדגשה החשובה היא שבשונה מההצעה המקורית, החוק לא חל רק על בתי-ספר עירוניים ברשויות המקומיות, אלא הוא יחול על כל הבעלויות ללא יוצא דופן.

זבולון אורלב: הערה נוספת שמצאנו בשולי החוק ונביא לקריאה השנייה והשלישית זה שהתברר שבחלק מן הרשויות המקומיות, בעיריות, אין חובה לשבץ את נציג משרד החינוך בוועדת המכרזים.

זבולון אורלב: במועצות המקומיות והאזוריות יש חובה, בפקודת העיריות, ואילו בעיריות כנראה שכחו וזו לקונה.

זבולון אורלב: לא רצינו לקבל החלטה, כי השלטון המקומי לא היה, אבל אנחנו מעירים את הדבר הזה וחשוב לומר את זה – כדי שלא תהיה טענה של נושא חדש – שמתכוונים לטפל בלקונה הזאת לקראת הקריאה השנייה והשלישית.

זבולון אורלב: אין ספק, ראוי מאוד לתמוך בחוק הזה פה אחד, כי הוא מבטיח שמנהלי בתי-הספר, שהם האנשים המרכזיים ביותר ברמת השדה, יהיו אנשים ראויים, שכל השיקולים הזרים לא קיימים לגביהם, יש רק שיקולים ענייניים, ואישור המנכ"ל מבטיח את המינוי הטוב ביותר.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לחבר הכנסת , יושב-ראש הוועדה לזכויות הילד, ואחד היוזמים של החוק, יחד עם חבר הכנסת אלכס מילר.

אורלי לוי אבקסיס: חברת הכנסת תעלה גם היא ותישא דברים.

אורלי לוי אבקסיס: בבקשה.

אורלי לוי אבקסיס: לרשותך שלוש דקות.

רונית תירוש: תודה רבה.

רונית תירוש: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אני אקצר בדברי, אבל רציתי רק באמת להרגיע את חבר הכנסת נסים זאב.

רונית תירוש: רמת ההשכלה והתעודות שקיימות במגזר החרדי ידועות למשרד החינוך.

רונית תירוש: אני חושבת שאתה, כמו כל איש מקצוע במשרד החינוך, צריך לשאוף לכך שהמנהל, שהוא באמת המוקד והאדם שעל פיו יישק דבר בבית-ספר – אתה יודע, מנהל טוב עם מורים פחות טובים עדיין מפעיל בית-ספר טוב.

רונית תירוש: מנהל גרוע עם מורים מצוינים לא יכול להפעיל בית-ספר באופן ראוי.

רונית תירוש: הוא האדם הכי מרכזי, וצריך להיות לכם אותו אינטרס.

רונית תירוש: הנהלת משרד החינוך לא תיצור מצב של לשפוך את התינוק עם המים, אם היא מודעת – והיא מודעת – למצוקה הקיימת בהכשרות כאלה ואחרות במגזרים שונים, ובהם המגזר החרדי.

רונית תירוש: ולכן, אני חושבת שברגע שזה נתון לאישורו של המנכ"ל, והוא יודע בדיוק באיזה מגזר הוא מתעסק – או עוסק – ומה המצאי שם, הוא בהחלט יכול להביא את שיקול דעתו בהתאם, ולהתפשר במקרים שאין לו ברירה.

רונית תירוש: זה לא חוק יבש, וטוב שהמנהל הכללי הוא שיהיה החותמת האחרונה של ועדה – במגזר הפרטי, העירוני או הרשמי, כמובן.

רונית תירוש: תודה.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לחברת הכנסת , גם היא מיוזמי החוק.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו נעבור להצבעה בקריאה הראשונה על הצעת חוק פיקוח על בתי-ספר (תיקון מס' 8) (אישור להעסקת מנהל בבית-ספר על-יסודי), התשע"א–2011.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו עוברים להצבעה בקריאה ראשונה.

אורלי לוי אבקסיס: הצבעה מס' 8 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 7 נגד – אין נמנעים – 1 ההצעה להעביר את הצעת חוק פיקוח על בתי-ספר (תיקון מס' 8) (אישור להעסקת מנהל בבית-ספר על-יסודי), התשע"א–2011, לוועדת החינוך, התרבות והספורט נתקבלה.

אורלי לוי אבקסיס: רגע, חברים, חברים.

אורלי לוי אבקסיס: לפני שתתפזרו אנחנו רק נקרא את תוצאות ההצבעה: בעד – שבעה חברי כנסת, נגד – אפס, נמנע אחד.

אורלי לוי אבקסיס: אני קובעת שהצעת חוק פיקוח על בתי-ספר (תיקון מס' 8) (אישור להעסקת מנהל בבית-ספר על-יסודי), התשע"א–2011, עברה בקריאה ראשונה.

אורלי לוי אבקסיס: הצעת החוק תוחזר לוועדת החינוך, התרבות והספורט, וזו תכין אותה לקריאה שנייה ושלישית.

אורלי לוי אבקסיס: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/363).

אורלי לוי אבקסיס: ]

אורלי לוי אבקסיס: כעת אנחנו נעבור לנושא הבא בסדר-היום: הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (מס' 101) (התקנת מראות קדמיות ברכב להסעת תלמידים), התשע"א–2011, של חברת הכנסת רונית תירוש – קריאה ראשונה.

אורלי לוי אבקסיס: היא גם תציע ותציג את הצעת החוק.

אורלי לוי אבקסיס: בבקשה, חברת הכנסת .

רונית תירוש: תודה.

רונית תירוש: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אני בהחלט רוצה להודות ליושב-ראש הוועדה – ועדת הכלכלה במקרה הזה – חבר הכנסת כרמל שאמה-הכהן על כך שהוא באמת הביא את הנושא לדיון, לאחר שהצעת החוק הזאת התעכבה במשך חודשים ארוכים; סתם מתוך סחבת, יש לציין.

רונית תירוש: ההצעה הזאת היא חשובה מאוד.

רונית תירוש: היא הובאה לשולחני כהצעה של הורים שכולים ששכלו את ילדיהם בתאונות דרכים שקרו כתוצאה מכך שהילד עבר לפני רכב ההסעה, שבדרך כלל הוא רכב גבוה יותר.

רונית תירוש: לנהג לא היה שדה ראייה מלא, הוא לא יכול היה לראות ילד בכיתה א' או ב' עובר וחוצה לפני הרכב – דבר שכשל

רונית תירוש: עצמו הוא לא נכון ואסור לעשות זאת, אבל קורה שילדים עושים זאת – והנהג המשיך בנסיעתו ופגע בילד או בילדה, וכך מצאו את מותם כמה ילדים.

רונית תירוש: אני חושבת שעל-ידי התקנת מראות בקדמת הרכב – אלה לא מראות צד בדיוק.

רונית תירוש: זה משהו שהוא בקדמת הרכב, שמאפשר שדה ראייה מלא לנהג – תאונות כאלה יכולות להימנע, וכל הצלה של נפש בישראל, כאילו הצלנו עולם ומלואו.

רונית תירוש: לכן, אני מודה לכל מי שסייע לקדם את ההצעה הזאת, ואני אשמח, כמובן, על הצבעה בהתאם.

רונית תירוש: תודה רבה.

אורלי לוי אבקסיס: בהחלט.

אורלי לוי אבקסיס: אני באמת רוצה לברך אותך על היוזמה בנושא הזה, שיכולה להביא להצלת חייהם של ילדים, וטובה שעה אחת קודם.

אורלי לוי אבקסיס: אני מקווה שההכנה לקריאה שנייה ושלישית תיעשה מהר יותר ממה שציינת קודם, כי לכולנו יש אינטרס זהה.

אורלי לוי אבקסיס: ונעבור לעניין בשגרה וחלק מסדר-היום, ככה built in בכל חוק – לרשימת הדוברים: חבר הכנסת נסים זאב.

אברהם מיכאלי: נסים רוצה להגדיר את גודל המראה.

נסים זאב: טוב, אין מי שידבר, וזו הצעת חוק של הכנסת.

אורלי לוי אבקסיס: אתה צודק.

רונית תירוש: האחריות – – –

אורלי לוי אבקסיס: חבר הכנסת נסים זאב, לרשותך שלוש דקות.

נסים זאב: אני אומר: אין אף אחד כמעט בכנסת, וזאת הצעת חוק שצריכה לקבל את אישורה של הכנסת, וצריכים לקיים דיון מינימלי, אבל לפחות דברי ברכה.

נסים זאב: גם זה חלק מהדיון.

נסים זאב: אז אני מברך על הצעת החוק ואת המציעה, תירוש, שבאמת עושה עבודה נפלאה בכלל בחקיקה בכנסת.

נסים זאב: עכשיו אני רוצה לומר – אנחנו מכירים מקרים מאוד קשים, ביותר, שנהג אוטובוס גרר פעם תלמיד 50 מטר בגלל שהדלת האחורית נסגרה על הילקוט, והוא לא הבחין.

נסים זאב: הראי שהיה לרשותו, בכל זאת, לא סיפק את שדה הראייה שלו; מקרים שכפי שציינה חברת הכנסת תירוש, שילדים, בגלל גובהם הנמוך – בכל זאת, מדובר בילדי גן ובכיתות א'-ב' – חולפים ליד האוטובוס, לא רואים אותם, אין אפשרות לראות אותם.

נסים זאב: אגב, בארצות-הברית אין דבר כזה בכלל אוטובוסים, ולאו דווקא להסעת תלמידים, שאין ראי קדמי.

נסים זאב: אין דבר כזה.

נסים זאב: אני אומר שזה צריך לחול בכלל, על כלל האוטובוסים, ולאו דווקא על הסעת התלמידים.

נסים זאב: כשאוטובוס נוסע, הוא לוקח גם ילדים, ולפעמים הוא לוקח רק ילדים, אם זו הסעה מיוחדת או טיול מיוחד, או טיול מאורגן של "אגד" – זה לא משנה.

נסים זאב: לכן, אני חושב שזה צריך לחול באופן כללי.

אורלי לוי אבקסיס: אני מתארת לעצמי שאם היית מציע לעשות את זה בכל האוטובוסים, לא היינו מגיעים היום לקריאה ראשונה, אלא בעוד כמה שנים.

אורלי לוי אבקסיס: אז צריך להתחיל את זה, והנה, יש לך אתגר – להרחיב את זה אחרי שזה יעבור.

נסים זאב: אבל בגלל שזה יעבור לקריאה שנייה ושלישית, בהסתייגות עושים את זה.

נסים זאב: אני מבקש לרשום את זה כהסתייגות שלי.

נסים זאב: אם חברת הכנסת תירוש תזכור – וגם חרבונה זכור לטוב – תזכרי אותי בוועדה שבה תלווי את החוק הזה, אז תכתבי שההסתייגות שלי היא שזה יחול גם על כלל האוטובוסים, ואני אודה לך.

נסים זאב: אני לא יודע אם אני אהיה בדיוק בדיון הזה, כי זה בוועדת הכלכלה, ואני אולי לא אהיה, אבל בגלל שזאת הצעת חוק שלך, אני מבקש לרשום את זה כהסתייגות שלי, ולקראת קריאה שנייה ושלישית – אני רוצה לראות – אולי חברי הכנסת פה יתמכו בהצעה.

נסים זאב: תודה רבה.

אורלי לוי אבקסיס: אמן.

אורלי לוי אבקסיס: אמן וזה יצלח.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו נעבור להצבעה.

נסים זאב: לא משעמם לך.

נסים זאב: אני כל הזמן מוסיף לך.

אורלי לוי אבקסיס: בהחלט, בהחלט.

אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה להגיד לך שאני ממש סומכת את ידי שזה יהיה בכל האוטובוסים.

אורלי לוי אבקסיס: הלוואי שהוועדה תצליח להכניס את זה וזה יגיע גם לקריאה שנייה ושלישית.

אברהם מיכאלי: – – – זה חוק תקציבי.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו נעבור להצבעה בקריאה ראשונה – הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (מס' 101) (התקנת מראות קדמיות ברכב להסעת תלמידים), התשע"א–2011, של חברת הכנסת רונית תירוש.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו מצביעים.

אורלי לוי אבקסיס: הצבעה מס' 9 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 4 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (מס' 101) (התקנת מראות קדמיות ברכב להסעת תלמידים), התשע"א–2011, לוועדת הכלכלה נתקבלה.

אורלי לוי אבקסיס: תוצאות ההצבעה: בעד – 4, אין מתנגדים, אין נמנעים.

אורלי לוי אבקסיס: אני קובעת שהצעת החוק לתיקון פקודת התעבורה (מס' 101) (התקנת מראות קדמיות ברכב להסעת תלמידים), התשע"א–2011, עברה בקריאה ראשונה, ותחזור לוועדת הכלכלה להכנה לקראת קריאה שנייה ושלישית.

אורלי לוי אבקסיס: תם סדר-היום.

אורלי לוי אבקסיס: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום רביעי, כ"א בשבט התשע"א, 26 בינואר 2011, בשעה 11:00.

אורלי לוי אבקסיס: ישיבה זו נעולה.