ישיבת מליאה, כנסת 18, פרוטוקול מספר 181, 2010-11-23 00:00

ראובן ריבלין: אדוני השר נהרי, גבירותי ורבותי, חברי כנסת נכבדים, היום יום שלישי, ט"ז בכסלו התשע"א, 23 לחודש נובמבר 2010 למניינם.

ראובן ריבלין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

ראובן ריבלין: הודעה לסגן מזכירת הכנסת.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – החלטת ועדת הכנסת בדבר מועדי כנסים במושב השלישי של הכנסת השמונה-עשרה, אוקטובר 2010 עד אוקטובר 2011.

נאזם בדר: מסקנות ועדת החינוך, התרבות והספורט בעקבות דיונים מהירים בנושאים: קריטריונים לתמיכה במוסדות וביצירות תרבות לאור מכתבי האמנים הקוראים להחרים את היכל התרבות באריאל, הצעת חברי הכנסת רונית תירוש ויריב לוין; סגירת גני-ילדים בעיר קלנסואה, הצעת חבר הכנסת חנא סוייד.

נאזם בדר: מסקנות ועדת החינוך, התרבות והספורט בנושאים: הרחבת החינוך הפרטי והפרטת החינוך הממלכתי בעיר קלנסואה, הצעתו לסדר-היום של חבר הכנסת עפו אגבאריה; חרם אמנים על אריאל, הצעותיהם לסדר-היום של חברי הכנסת ציפי חוטובלי, אריה אלדד ודב חנין.

נאזם בדר: החלטת ועדת האתיקה בעניין קובלנתו של מר רחמים אליהו, מזכיר אגודת "פרזון", נגד חבר הכנסת שי חרמש.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אנחנו מתחילים בנאומים בני דקה, אבל אני אאפשר כמובן ליושב-ראש ועדת הכנסת להכריז הכרזה – שאינה צריכה הצבעה, אדוני?

ראובן ריבלין: לא צריכה הצבעה.

ראובן ריבלין: אני רוצה לברך את יושב-ראש ועדת הכנסת על כך שבהמרצתו הגיעו סוף-סוף המפלגות להבנה שצריך, ומייד, למנות יושב-ראש לוועדת התקציב לביטחון.

ראובן ריבלין: ודאי שגם לא סובלת הדעת שאין יושב-ראש לוועדת החוץ והביטחון, על כל שלל ועדות המשנה שלה, דבר שהוא בלתי נסבל מבחינת הכנסת, ורק עמידתו של יושב-ראש הוועדה, אשר קבע שהיום אחר הצהריים, יהיה אשר יהיה – ועד אז היה לנו מועמד אחד ליושב-ראש הוועדה, חבר הכנסת אריה אלדד, שהגיש את מועמדותו.

ראובן ריבלין: הואיל והוועדה הזו שייכת לאופוזיציה, כל עוד הקואליציה מחזיקה בוועדת הכלכלה, סיכוייו להיבחר היו מלאים.

ראובן ריבלין: הואיל ואתה חבר בוועדה, אם היית מצביע יחד עם חבר הכנסת – – –

מיכאל בן-ארי: המועמד הכי ראוי, בלי שאלה.

ראובן ריבלין: אם מי שהיה ראוי היה נבחר בכנסת, היינו נמצאים במצב של אוטופיה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת לוין – בבקשה, אדוני.

ראובן ריבלין: אנחנו עוד ניפגש, כמובן, בוועדה, ואני אבקש רשות דיבור להרחיב את הדיון.

ראובן ריבלין: בבקשה.

): תודה, אדוני היושב-ראש.

): רק אם נדייק, נדמה לי שהחלק של אדוני בכך שאנחנו נמצאים סוף סוף במצב שמשהו זז בפלונטר הזה, הוא חלק גדול מאוד, אם לא מרכזי.

): אני גם אומר שהתפקיד הוא תפקיד שמסור לסיעת קדימה, לכן, חבר הכנסת אלדד, לא שאתה לא נציג לגיטימי של האופוזיציה, אנחנו בעניין הזה תלויים ברצונם הטוב.

): בכל אופן, בהקשר הזה וכרמז לבאות, אני מבקש להודיע על חילופי אישים מטעם סיעת קדימה בוועדת החוץ והביטחון ובוועדה המשותפת של ועדת החוץ והביטחון וועדת הכספים לתקציב הביטחון, כאשר במקומו של חבר הכנסת צחי הנגבי, חבר הכנסת לשעבר שהושעה מכהונתו, יכהן חבר הכנסת שאול מופז.

ראובן ריבלין: סיכוייך הולכים ופוחתים, חבר הכנסת אלדד.

אריה אלדד: איזו טלטלה עברה עלי עכשיו.

אריה אלדד: ..

): אני מניח ששמו של שאול מופז יוזכר פעם נוספת בהקשר הזה בישיבה שאנחנו מתעתדים לקיים בשעה 16:30 בוועדת הכנסת.

): אדוני, ברשותך, אם אני יכול להשלים עוד כמה הודעות קצרות שאינן מחייבות הצבעה.

ראובן ריבלין: בבקשה.

): בהתאם להוראת סעיף 54(ג)(1) לחוק נכסים של נספי השואה (השבה ליורשים והקדשה למטרות סיוע והנצחה), התשס"ו–2006, הוקמה ביום 2 ביוני 2009 ועדה משותפת של ועדת החוקה, חוק ומשפט וועדת הכספים.

): אבקש להודיע בזאת על חילופי אישים בוועדה זו: מטעם ועדת החוקה, חוק ומשפט, במקומו של חבר הכנסת לשעבר אופיר פינס-פז, שפרש מהכנסת, יכהן חבר הכנסת איתן כבל.

ראובן ריבלין: עד היום לא החליפו את חבר הכנסת פינס?

): מסתבר שיש עוד כמה דברים שטוב מאוחר מלעולם לא.

): ועדת הכנסת קבעה בישיבתה היום את הוועדות הבאות לדיון בהצעות חוק ובהצעות לסדר-היום, כדלקמן:

): הוועדה המיוחדת לזכויות הילד – למעשה, אם נדייק זה נקבע השבוע – תדון בהצעות החוק הבאות:

): הצעת חוק רישום כתובת של הורים גרושים (תיקוני חקיקה), התש"ע–2010 – פ/2556/18, של חבר הכנסת מאיר שטרית, לשם הכנתה לקריאה ראשונה; הצעת חוק הפיקוח על מעונות יום לפעוטות, התש"ע–2010 – מ/523, לשם הכנתה לקריאה שנייה ושלישית.

): ועדת העבודה, הרווחה והבריאות תדון בנושא: התייקרות מוצרי יסוד, הצעות לסדר-היום של חברי הכנסת יצחק וקנין, אורלי לוי אבקסיס ואילן גילאון.

): ועדת הכספים תדון בנושאים: דרישה לעדכון קצבאות הנכים, הצעות לסדר-היום של חברי הכנסת שלמה מולה ואורי מקלב; הפולמוס סביב הצעת חוק הבטחת הכנסה לאברכים, הצעות לסדר-היום של חברי הכנסת מנחם אליעזר מוזס, נסים זאב, אריה אלדד, אברהים צרצור ויוחנן פלסנר.

): תודה.

ראובן ריבלין: אני מאוד מודה ליושב-ראש ועדת הכנסת.

ראובן ריבלין: רבותי, אנחנו עוברים לנאומים בני דקה.

ראובן ריבלין: ראשונת הדוברים, חברת הכנסת אדטו, ואחריה – חבר הכנסת מג'אדלה, השר לשעבר.

ראובן ריבלין: בבקשה, גברתי, את רשומה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת לוין לא הספיק, אנחנו נוסיף אותו אם הוא רוצה.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת אדטו – בבקשה, גברתי.

רחל אדטו: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, היום מצוין היום הבין-לאומי למלחמה באלימות נגד נשים.

רחל אדטו: רציתי להקדיש את הדקה שעומדת לרשותי לקרוא שיר העוסק בנושא הזה, ובדרך זו לציין, ולהיות השופר של כל אותן נשים מוכות מצד אחד, ואלה שאינן כאן מצד שני, והשיר הראשון זה שיר שנכתב על-ידי יהודית מוסל-אליעזרוב ונקרא בשם "מוכות": בצל היער הנסתר/ דמויות נשים פחוסות/ מוכות/ נושאות איקונין שלהן/ ונרות/ לעתים בגפן, לעתים עם ילדיהן// וגם אני, בסלמס/ מחדר שכור אחד לחדר שכור שני.

רחל אדטו: השיר השני נכתב אחרי רצח אשה בשם יעקובאן: אחרי שיעקובאן רצח את אשתו דואגים השכנים, אשר אטמו אוזניהם לזעקותיה, לכלב הבוקסר המסתובב עזוב בבית – מן העיתונות.

רחל אדטו: הנה הרחוב/ הבית/ החצר/ והנה הבור/ והיכן הרחמים?

רחל אדטו: / הכלב עכשיו/ עומד ומקנח בהם/ את פיו סביב סביב/ הוא זכה בהם מן ההפקר.

רחל אדטו: כל מלה מיותרת.

רחל אדטו: אנחנו כל שנה עומדים ואומרים: איך זה יכול להיות?

רחל אדטו: ואין תשובה.

ראובן ריבלין: תודה.

ראובן ריבלין: אני רוצה בעניין זה, ברשותך, חברת הכנסת אדטו, לומר עד כמה אנחנו צריכים להיות זהירים.

ראובן ריבלין: אתמול התפרסם בכל חוצות ישראל, מהצפון לדרום ובכל רחבי ישראל – אני לא מפרט את הגבולות כדי לא לעורר מחלוקת – על דבר הרצח הנורא שהיה בעוספיא.

ראובן ריבלין: לא היו דברים מעולם.

ראובן ריבלין: משפחה נקטלה כתוצאה מהרעלה, והאב, שגם הוא הלך לעולמו, יחד עם בנו, בתו ואשתו – עלילה נוראה כאילו הוא זה שרצח אותם, וכבר היו פרשנויות ותלי תלים.

ראובן ריבלין: רבותי, כאשר קורה דבר טרגי, לא נזדרז להסיק מסקנות לפני שבאמת הדברים לא מתבררים, כי המשפחה מובלת כולה בדרכה האחרונה.

ראובן ריבלין: דיברו פה דברים – כמובן, המשטרה צריכה לחקור – אשר הביאו לידי הצגת תמונה שפשוט מתאכזרת פעם נוספת לטרגדיה הנוראה שקרתה למשפחה.

ראובן ריבלין: בשם כל הציבור, באמת צריך להשתתף באבלה של המשפחה ולומר: גורו לכם מהשערת השערות והסקת מסקנות לפני שהדבר מתברר וניתן לברר את העניינים.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מג'אדלה, אדוני, ואחריו חבר הכנסת – נפאע הלך, כי בפעם האחרונה הוא היה אחרון, ולכן ניתן לחבר הכנסת אלדד.

ראובן ריבלין: בפעמים האחרונות הוא היה בין האחרונים.

גאלב מג'אדלה: אדוני היושב-ראש, מכובדי השר, חברי חברי הכנסת, כפי שידוע לך, נשיאות הכנסת אישרה דיון מהיר בוועדת החינוך, לפי הצעתי והצעת חברי הכנסת חנין וזחאלקה, בנושא מצוקת הדיור באוניברסיטת תל-אביב בכלל ולסטודנטים הערבים בפרט.

גאלב מג'אדלה: היום היה דיון – וזו הזדמנות גם להודות ליושב-ראש אלכס מילר ולברך אותו – בהשתתפות מנכ"ל האוניברסיטה, יושב-ראש אגודת הסטודנטים וגם נציגי הסטודנטים הערבים.

גאלב מג'אדלה: התקדמנו התקדמות יפה מאוד, ויש סיכוי, בשילוב ידיים של כל הגורמים, שנתחיל להתמודד עם המצוקה הזאת בדרך ראויה.

גאלב מג'אדלה: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת מג'אדלה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אריה אלדד, ואחריו – חבר הכנסת זחאלקה.

אריה אלדד: אדוני היושב-ראש, תודה, אם כי יש לי בלבי עליך על הטלטלה הרגשית הנוראה שהעברת אותי, ממינוי ליושב-ראש הוועדה עד לתהום הייאוש, שמא הסיכוי הוא לא כל כך גדול.

אריה אלדד: על כל פנים, לא על זה רציתי לדבר.

אריה אלדד: מפעם לפעם מסתבר שג'ורג' אורוול היה באמת גאון, כשהוא אומר ששלום הוא מלחמה, ואמת היא שקר, ושוויון הוא אפליה.

אריה אלדד: היום היתה לנו עוד הזדמנות ללקט פנינים אורווליאניות כאלה.

אריה אלדד: אחרי שאתמול שמענו שמשאל עם זה לא דמוקרטי, היום למדנו שכשמשפחה יהודית קונה בית בג'בל-מוכבר ובית-משפט מורה לפנות את המשפחה הערבית שפלשה לשם, יש בכך משום התנחלות, כאשר אותם אנשים, בקצף על השפתיים, באים ואומרים שאסור למנוע מערבי שקונה בית בקציר לגור שם או לשכור בית ברקפת ולגור שם.

אריה אלדד: אותם אנשים יבואו להגיד: אסור ליהודי לגור בג'בל-מוכבר.

אריה אלדד: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת זחאלקה – בבקשה, אדוני.

ראובן ריבלין: אחריו – חברת הכנסת שלי יחימוביץ.

ג'מאל זחאלקה: כבוד היושב-ראש, שוב, בכאב גדול, אני רוצה להתייחס למה שקרה בעוספיא – אובדן משפחה שלמה.

ג'מאל זחאלקה: זה דבר עצוב, עצוב מאוד.

ג'מאל זחאלקה: האמת, הנקודה שהיושב-ראש העלה היא מנת חלקנו כל יום.

ג'מאל זחאלקה: לא היתה השערה בידיעה בעיתונות.

ג'מאל זחאלקה: אני ראיתי באינטרנט: בעל רצח כך וכך, כאילו זו עובדה מוגמרת, אין עליה עוררין, ואחר כך לך תוכיח אחרת.

ג'מאל זחאלקה: דרך אגב, לפעמים – ואני אומר את זה באחריות – המידע בא מהמשטרה.

ג'מאל זחאלקה: כלומר, כתבים נסמכים על גורמים – לא הודעות רשמיות – גורמים במשטרה שמדברים כל הזמן ומדליפים.

ג'מאל זחאלקה: זה המקור העיקרי.

ג'מאל זחאלקה: לפעמים העיתונאי, איך אומרים, מדבר עם שכן או משהו כזה.

ג'מאל זחאלקה: אני חושב שצריך להיות פתרון לדבר הזה.

ג'מאל זחאלקה: מה יכולה לעשות המשפחה עכשיו, שאדם מת והוא מואשם ברצח?

ג'מאל זחאלקה: מה יכולה לעשות משפחתו כשעיתונאי כותב, ולך תתקן את זה אחר כך?

ג'מאל זחאלקה: מה שנתפס בראש זה הידיעה הראשונה.

ג'מאל זחאלקה: אלף תיקונים לא ישנו את המצב הזה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת זחאלקה.

ראובן ריבלין: בבקשה, חברת הכנסת יחימוביץ.

ראובן ריבלין: אחריה – חבר הכנסת עפו אגבאריה.

שלי יחימוביץ': אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, לא אכנס לפרטיה של הפרשה שמאכלסת עכשיו את העמודים הראשונים של העיתונים ואת כל מהדורות החדשות, הפרשה סביב מינויו של המפכ"ל, כיוון שאינני מכירה את הפרטים.

שלי יחימוביץ': אני מבקשת להתייחס לסוגיה אחת שמטרידה ומקוממת אותי שוב ושוב, והיא סוגיית היחס לנשים המתלוננות.

שלי יחימוביץ': היום שמעתי שאשה לא יכולה להתלונן אם היא מעל גיל 40, למשל.

שלי יחימוביץ': לא הגיוני שהיא היתה קורבן לתקיפה מינית.

שלי יחימוביץ': אני שומעת שהיא לא יכולה להתלונן אם חלפו כמה שנים מאז העבירה.

שלי יחימוביץ': אני רוצה להגיד לחברי שרוב קורבנות התקיפה המינית אינם מתלוננים בכלל – לא מייד, לא אחרי שנה ולא אחרי חמש שנים.

שלי יחימוביץ': נוצר איזה מצג שווא כאילו אשה קמה בבוקר ושוקלת על מי להתלונן היום.

שלי יחימוביץ': לא ולא.

שלי יחימוביץ': רוב הנפגעות סובלות את הכאב הזה עמוק בלבן פנימה ולא אוזרות עוז להגיש תלונה, בדיוק בגלל מה שעובר עכשיו על שתי הנשים המתלוננות, שהן נשים רציניות, ככל הנראה, ויודעות דבר או שניים על הוויית העולם.

שלי יחימוביץ': אבל זה לא הופך אותן קורבן מותר, לא לתקיפה מינית ובוודאי לא לתקיפה הנוספת שהן עוברות עכשיו בציבור, תוך הטלת דופי, ורמיזות ואמירות מפורשות על עברן שהיה או לא היה, כאילו זה משנה, כאילו יש אשה שמותר שהיא תיאנס אם היא בגיל מסוים, אם היא במעמד מסוים, אם היא בעלת השכלה מסוימת.

שלי יחימוביץ': שהרי אז מותר לאשה להגיש תלונה על תקיפה מינית רק אם היא קטינה, בתולה, ואולי גם נזירה.

שלי יחימוביץ': זו הסיטואציה היחידה שבה "מותר" לה להיות קורבן, ובכל דרך אחרת דמה הפקר.

שלי יחימוביץ': אנחנו צריכים לעשות חשבון נפש עמוק בטיפול שלנו בנשים האלה, שלא משתנה, לצערי הרב.

שלי יחימוביץ': תודה רבה.

ראובן ריבלין: בהחלט אני מקבל, הואיל ואני לא בטוח שהשר נהרי ירצה להתייחס לזה.

ראובן ריבלין: יחד עם זה, צריך לזכור גם, באותה נשימה, שכל אדם הוא זכאי עד שלא הוכחה אשמתו, כי יכולות להיות גם סיטואציות אחרות.

ראובן ריבלין: אבל אני מחזק את דברייך ואת ידייך.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת עפו אגבאריה – בבקשה, אדוני.

עפו אגבאריה: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, היות שהיום אנחנו בעניין של אלימות נגד נשים, אני מניח שיצא לי לדבר על זה אחר כך.

עפו אגבאריה: אני רוצה לדבר על משהו אחר שמשך את תשומת לבי.

עפו אגבאריה: לפני כמה ימים היה איזה דיווח בעיתון על כך שבשמונה השנים האחרונות נרצחו 48 תינוקות, ילדים, בידי המשפחות שלהם.

עפו אגבאריה: אני חושב שדבר כזה הוא מזעזע.

עפו אגבאריה: זה מלבד הילדים שנרצחו בידי אחרים או בתאונות או בדברים אחרים.

עפו אגבאריה: 48 ילדים במשך שמונה שנים, זה משהו קרוב לשישה או שבעה ילדים בשנה שנרצחים בידי הוריהם.

עפו אגבאריה: אני חושב שקורה משהו לחברה על כל גווניה.

עפו אגבאריה: יש משהו שצריך לעשות – מה קרה לאנשים שהתחילו לרצוח גם את ילדיהם, דבר שאפילו בטבע כמעט שלא קיים?

עפו אגבאריה: כאשר חברה דמוקרטית, מתורבתת, הולכת ונשחקת בדברים כאלה, זה אומר דורשני לכל המערכות, והחינוך בפרט.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת אגבאריה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת לוין, ואחריו – חבר הכנסת יעקב כץ, כצל'ה.

יריב לוין: תודה רבה.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברות וחברי הכנסת, אני רוצה להאיר זווית קצת שונה.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, אני נמצא ומאזין כאן הרבה לנאומים בני דקה, ואני חושב שקרה לנו תהליך מאוד מעניין.

יריב לוין: אם פעם הכנסת היתה הבמה לוויכוח ולדיון הציבורי, הנה מתברר שהוויכוח הזה הולך ויוצא מן הכנסת החוצה ועובר אל שורות העיתונות.

יריב לוין: אנחנו נמצאים במצב שבמקום שהעיתונות תדווח על הפעילות שנעשית כאן, אנחנו נמצאים כאן ומביאים בפני הציבור את מה שהופיע והתפרסם בעיתונות ובתקשורת.

יריב לוין: ואם ניקח את האחוז בנאומים בני דקה – אם ישנו איזה חוקר ששומע אותנו עכשיו ויבדוק כמה מהם מקורם בידיעות עיתונאיות שעליהן אנחנו מגיבים כאן, אני חושב שהוא יגלה אחוז מדהים.

יריב לוין: נדמה לי, אדוני, שהתחלנו להקדיש תשומת לעניין הזה במסגרת הדיונים שאנחנו מקיימים לשינוי התקנון, כדי למצוא את הדרכים להפוך את הזירה הזאת כאן, שאמורה להיות הזירה המרכזית של הדיון הציבורי, לזירה עדכנית, שפועלת בזמן אמת בעידן המודרני, שדברים קורים במהירות, על מנת שלא רק נספר על מה שקראנו בבוקר, אלא נעמוד ונוכל לעשות כאן את הדברים בזמן אמת באופן כזה שהדיון הציבורי יתקיים לא רק באמצעי התקשורת, אלא קודם כול בפרלמנט, שזה אחד מתפקידיו המרכזיים.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת יעקב כץ, כצל'ה, ואחריו – שיח' אברהים צרצור, חבר הכנסת הנכבד.

יעקב כץ: תודה.

יעקב כץ: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, אני אמרתי והחלטתי שבכל פעם שתהיה לי הזכות לדבר, אני אבקש מחברי הליכוד באומץ לב להתאסף יחדיו ולהחליט על בחירה של מועמד אחר לראשות הממשלה.

יעקב כץ: אני חושב שיש סכנה למדינת ישראל כל עוד האיש בנימין נתניהו ראש הממשלה מנהיג אותה – סכנה של התרסקות המדינה.

יעקב כץ: האיש לא ישר, לא נאמן – – –

ראובן ריבלין: אפשר להעביר את זה למשאל עם.

יעקב כץ: אמרתי, זה אולי – – –

עפו אגבאריה: אתה הצבעת אתו.

יעקב כץ: אני הצבעתי עם יריב לוין, ואולי יריב לוין יביא את זה לוועדת הכנסת.

יעקב כץ: אני חושב שיש מועמדים מצוינים, כמו בוגי יעלון, בני בגין, ישראל כץ, יולי אדלשטיין ואחרים, שיכולים למלא את מקומו.

יעקב כץ: צריך להציל את המדינה מהאיש הזה, שאומנם נראה טוב, מדבר יפה, יודע אנגלית מצוין – לא אמין, לא ישר, לא נאמן וגם לא חזק.

יעקב כץ: ולכן, כל עוד נפשנו בכפנו, המלך הוא עירום, המלך הוא עירום, ולכן צריך את הדבר הזה לעשות מהר.

יעקב כץ: אני אדבר על כך כל פעם שתינתן לי האפשרות.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: בבקשה, חבר הכנסת שיח' אברהים צרצור, ו"בעדין" – חבר הכנסת בן-ארי.

אברהים צרצור: כבוד היושב-ראש, אתמול דנו ועדות בכנסת בנושא כוונת האוצר לקצץ ו/או להקפיא קצבאות זיקנה וילדים.

אברהים צרצור: בצל הדיונים האלה התפרסם דוח חדש של ה-OECD, והפעם בנושא קצבאות זקנים.

אברהים צרצור: הדוח קבע, כבוד היושב-ראש, שקצבאות הזיקנה בישראל הן הנמוכות במדינות ה-OECD, חוץ ממקסיקו, והדבר המעניין הוא, שהזקנים הישראלים מקבלים רק שליש מהממוצע בארצות החברות בארגון.

אברהים צרצור: הדוח חושף גם כי קצבאות אלה בישראל מהוות 2.7% מהתל"ג, לעומת 6.5% במדינות ה-OECD.

אברהים צרצור: השאלה שנשאלת, כבוד היושב-ראש:

אברהים צרצור: האם עובדה זו היא גזירה משמים או שמא פועל יוצא מסדר עדיפויות קלוקל ומדיניות כללית חסרת חמלה?

אברהים צרצור: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לשיח' אברהים צרצור.

ראובן ריבלין: הנה, שבע שניות הוא החזיר לנו.

רחל אדטו: לא גזירה.

רחל אדטו: לא עבר את הוועדה אתמול.

רחל אדטו: זה לא יעבור.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בן-ארי – בבקשה, אדוני.

ראובן ריבלין: ואחריו – חבר הכנסת סעיד נפאע.

מיכאל בן-ארי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, פרשת השבוע שלנו, פרשת וישב, מתארת את אחד האירועים הקשים בתולדות ישראל, שהטביעו חותם על דורות רבים.

מיכאל בן-ארי: הסיפור הוא סיפורו של יוסף או מכירת יוסף – מכירת יוסף על-ידי האחים.

מיכאל בן-ארי: יוסף נשלח על-ידי אביו ללכת לראות בשלום אחיו, וכשהוא פוגש איש בשכם הוא שואל אותו אם הוא ראה אותם, "ויאמר את אחי אנכי מבקש"; אני מבקש את האחווה אתם, אני מבקש את האהבה אתם, אני מבקש את הערבות אתם.

מיכאל בן-ארי: וכשהוא מגיע אליהם, באים וזוממים להרוג אותו, ויאמרו: ועתה לכו ונהרגהו ונשליכהו באחד הבורות.

מיכאל בן-ארי: אחד הדברים שחז"ל יוצאים נגדם מאוד בפרשה שלנו זה הפתרון שמציע יהודה.

מיכאל בן-ארי: יהודה אומר: "מה בצע כי נהרגנו", מה יצא לנו מזה שנהרוג אותו, בואו נמכור אותו.

מיכאל בן-ארי: לכאורה, יהודה הציל את יוסף ממוות, אבל חכמים אומרים שכל מי שמברך את יהודה "בצע ברך נאץ ה'" – בוצע, הכוונה מי שעושה פשרה, מי שעושה את הפשרה מן הסוג הזה, הוא מנאץ.

מיכאל בן-ארי: בתפקיד, במקום הזה של האחווה, אין פשרות.

מיכאל בן-ארי: באחווה שבין אחים אין פשרות.

מיכאל בן-ארי: האחווה היא אחווה טוטלית, היא מוחלטת, וזה לימוד מאוד מאוד גדול שיש לנו ללמוד בפרשה העגומה הזאת.

מיכאל בן-ארי: ומלה אחת לראש הממשלה, שלא נמצא.

מיכאל בן-ארי: הוא דיבר השבוע על עמק-דותן כשהוא אמר:

מיכאל בן-ארי: אנחנו לא רוצים – – – בביוב של ג'נין.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בן-ארי, אם אני אתן לך יותר מדקה כשאתה מדבר על ראש הממשלה, יאמרו שאני לא מגן על ראש הממשלה.

מיכאל בן-ארי: לא, לא, אני רק אומר לו משפט – –

ראובן ריבלין: אל תשים בפני מכשול.

מיכאל בן-ארי: – – הביוב של ג'נין זה עמק-דותן, ומי שלא שולט בביוב של ג'נין, יריח את זה בסביון.

מיכאל בן-ארי: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת סעיד נפאע, ואחריו – חבר הכנסת דב חנין.

סעיד נפאע: תודה.

ראובן ריבלין: בבקשה.

ראובן ריבלין: נא לא להפריע לחבר הכנסת סעיד נפאע.

סעיד נפאע: תודה.

סעיד נפאע: כבוד היושב-ראש, אני אתייחס, כבודו – אנצל את הזמן שעומד לרשותי כדי להתייחס לאסון שאירע אתמול בכפר עוספיא.

סעיד נפאע: את האמת, היות שאנחנו היום מציינים את היום הבין-לאומי, אני, כששמעתי על האסון, החלטתי שזה המקום לבוא ולהגיד דברים נחרצים כנגד אותו אדם, כי הרושם שהתקבל – ולא סתם רושם אלא כתוצאה של הודעה ששוחררה חיש-מהר אל אמצעי התקשורת – שכביכול האדם רצח את אשתו ואת בתו ואחר כך התאבד, והתברר כאמור שהאדם הזה גר בבית שבנוי ללא היתר, ולכן אין לו חשמל אז הוא השתמש בגנרטור, ואחרי נתיחת הגופה התברר מה שהתברר.

סעיד נפאע: מעבר לכך שאני אנצל את ההזדמנות ואשלח את תנחומי למשפחת כיוף בעוספיא, מצער מאוד שבאמת היד כל כך קלה על ההדק לשחרר הודעות לעיתונות שכביכול זה מה שקורה, ואחר כך מתברר באיזה אסון מדובר.

סעיד נפאע: תודה.

ראובן ריבלין: התיאור היה גם שהשוטרים לא ראו מעולם דבר מזעזע כזה, זאת אומרת שראו סימני אלימות כביכול.

ראובן ריבלין: כך פירש את זה כל – ודאי, לא היו אפילו סימני אלימות.

סעיד נפאע: לא היו.

עפו אגבאריה: לא היו סימני אלימות.

ראובן ריבלין: אני יודע.

ראובן ריבלין: היום שמענו את כל הדבר, ובאמת ראוי שנלמד לקח, כל המערכות בישראל.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת דב חנין – בבקשה, אדוני; ואחרון הדוברים – חבר הכנסת נסים זאב.

דב חנין: תודה רבה.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, בסוף השבוע התפרסם בעיתון "ידיעות אחרונות" תחקיר מזעזע על תעשיית ההברחות של פליטים ומבקשי מקלט שפועלת בחצי האי סיני, ובעצם מעבירה את הפליטים ואת מבקשי המקלט לישראל.

דב חנין: התיאור הוא קשה ביותר: תיאור של התעללות, של מעשי אונס, של בעצם תעשייה כלכלית שמעורבים בה כמה מהתושבים המקומיים של חצי האי סיני, והם עושים אותה תוך שימוש באלימות ותוך פגיעה קשה ביותר בזכויותיהם של בני-אדם, של הקורבנות.

דב חנין: לתחקיר הקשה הזה יש כמובן מסקנות לגבי מצרים.

דב חנין: מה שקורה בחצי האי סיני לא יכול להימשך.

דב חנין: אי-אפשר שיהיה שם אזור של אין דין ואין דיין, ותעשיית הברחות כזאת של בני-אדם – סחר כזה בבני-אדם – תימשך ללא מפריע.

דב חנין: אבל יש לתחקיר הזה גם מסקנות לגבינו, כי כאשר מדברים אצלנו על החזרה של פליטים למצרים, צריך לזכור שמחזירים אותם לתופת הזה, וזה דבר שאנחנו צריכים לשקול היטב אם בכלל מותר לעשות, אם אנחנו רוצים ומסוגלים לעשות.

דב חנין: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת נסים זאב – אחרון הדוברים, ואחריו תעלה חברת הכנסת וסגנית היושב-ראש, השרה לשעבר, חברת הכנסת רוחמה אברהם-בלילא, על מנת להחליף אותי ולנהל את הישיבה המיועדת המיוחדת ליום המלחמה באלימות נגד נשים – והמלה מלחמה היא מלה נכונה.

ראובן ריבלין: בבקשה.

רוחמה אברהם-בלילא: מלחמה היא בהחלט מלה נכונה.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, ועדת-ששינסקי – נשמע את זה – לא קשורה לש"ס בכלל.

נסים זאב: ש"סשינסקי, אבל לא קשורה לש"ס.

עפו אגבאריה: – – – לא קשור לש"ס.

נסים זאב: כביכול, זאת ועדה שהוקמה לצורך בדיקת מחדליה של הממשלה, שבעצם הפקירה את משאבי הטבע שלה במשך 60 שנה.

נסים זאב: פתאום נזכרה המדינה, ודאי האוצר, לאחר עשרות שנים, שבעצם אלה משאבים שקשורים לכלל אזרחי מדינת ישראל, וחלילה וחס לפגוע באזרחים שזקוקים לאוצרות האלה, וכולם צריכים ליהנות מאותם אוצרות.

נסים זאב: הוויכוח בין שר האוצר לשר התשתיות זה בעצם כאילו שר האוצר דואג לכלל, ושר התשתיות – לבעלי החברות.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, צריך להבין שמדובר פה במאות אלפי אנשים אזרחי מדינת ישראל שהשקיעו את כל כספם במשך עשרות בשנים, וצריך לזכור – עד שמגיעים לאותה נקודה שבעצם מוצאים משהו, ועדיין לא נמצא, האנשים האלה השקיעו במקומות אחרים את כל כספם עד שהגיעו לאותה נקודה, ולכן אי-אפשר לבוא ולומר: היום יש לנו כללים חדשים.

נסים זאב: אפשר מכאן ולהבא – מכאן ולהבא חושבנא טבא – אין לי בעיה עם זה.

נסים זאב: אבל הממשלה התחייבה, חתמה חוזים, אי-אפשר שהיום היא תחזור בה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת זאב נסים.

ראובן ריבלין: כבוד השר נהרי, האם אדוני רוצה להתייחס לאחת מהאמירות?

משולם נהרי: – – –

ראובן ריבלין: לא.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אני מבקש מחברת הכנסת רוחמה אברהם-בלילא לבוא ולהחליף אותי על כיסא היושב-ראש על מנת לנהל את הישיבה הקשורה במלחמה באלימות נגד נשים, לציון היום הבין-לאומי.

ראובן ריבלין: אני מברך את חברת הכנסת זוארץ, אשר תייצג אותנו בווינה בקונגרס לנושאים ירוקים, ואנחנו מאחלים לך שתיסעי בשלום ותחזרי בשלום, וגם שתעשי עבודה טובה.

ראובן ריבלין: כי חברייך, חבר הכנסת חנין וחבר הכנסת הורוביץ, באמת עושים עבודה מצוינת, וגם אופיר פינס עושה עבודה מצוינת.

ראובן ריבלין: יש לך ממי להעתיק, ואני בטוח שתוסיפי עוד כהנה וכהנה מעצמך.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

אורית זוארץ: מכל מלמדי השכלתי.

רוחמה אברהם-בלילא: חברי חברי הכנסת, סגנית השר, אדוני השר, מכובדי, לפני שחברת הכנסת אורית זוארץ תעלה ותציג את הצעת החוק החשובה שלה, תרשו לי כמה מלים.

רוחמה אברהם-בלילא: הכנסת מציינת היום את יום המאבק – ואני בהחלט מאמצת את המושג של יושב-ראש הכנסת, ראובן ריבלין, שזה אמור להיות יום המלחמה הבין-לאומי באלימות נגד נשים.

רוחמה אברהם-בלילא: בתנ"ך כתוב: "אשת חיל מי ימצא", אבל בעיתונים בימינו, לצערנו הרב, אנחנו קוראים לאחרונה: אשת חיל מי יפצע, או מי ירצח.

רוחמה אברהם-בלילא: יש איזו תפיסת עולם – כשמדברים על אלימות כלפי נשים, אנחנו מדמיינים בעיני רוחנו אשה מהפריפריה, אשה חלשה, מאוכלוסיית מצוקה, עולה חדשה.

רוחמה אברהם-בלילא: אך לצערי, האלימות כלפי נשים פוגעת ויכולה לפגוע בכל אחת ואחת.

רוחמה אברהם-בלילא: האלימות כלפי נשים היא בכל מקום – היא ברחוב, היא בבית, היא במשפחה והיא במקום העבודה.

רוחמה אברהם-בלילא: האלימות היא חלק מכל שכבות החברה: אנשי אקדמיה, מפורסמים, אנשים שמגיעים מצבא הקבע, אנשי שירות הביטחון, ובכל פעם מחדש, כאשר עוד אשה נרצחת, התמונות של הנשים, של הפנים שיותר לא יחייכו, מזעזעות את כולנו, וכולנו כואבים, מזועזעים ואחר כך שוכחים.

רוחמה אברהם-בלילא: חברי חברי הכנסת, האלימות במדינת ישראל גואה, ורק השנה נרצחו 19 נשים.

רוחמה אברהם-בלילא: אין ספק שהמספר הזה הוא אות קלון לנו, כחברה שלא מצליחה למנוע את הרצח הבא.

רוחמה אברהם-בלילא: בדוח שפרסמה החודש עמותת "מידות", שעוסק בניתוח תחום מניעת אלימות כנגד נשים, מצויים נתונים קשים שצריכים להדליק אצל כולנו נורה אדומה שאנחנו לא הולכים בכיוון הנכון מספיק, שהממשלה שלנו צריכה לקחת אחריות מעשית ולקבוע תוכנית הוליסטית, בשילוב כל המשרדים הרלוונטיים – החינוך, הקליטה, ביטחון פנים, אוצר, משפטים – שיתוקצבו לטיפול בבעיית האלימות במשפחה וכנגד נשים.

רוחמה אברהם-בלילא: כ-200,000 נשים מוכות בישראל, ורק כרבע מהן מדווחות לגורם רשמי כלשהו.

רוחמה אברהם-בלילא: בארץ קיימים רק 18 מקלטים לנשים מוכות, ומרביתם של עמותות, וגם להם יש קושי אמיתי לקלוט נשים עם ילדים.

רוחמה אברהם-בלילא: כמעט כל אשה נפגעת מהטרדה מינית, תקיפה מינית או אלימות פיזית, כלכלית, מילולית או חברתית.

רוחמה אברהם-בלילא: חברי חברי הכנסת, 80% מהוצאות הממשלה להתמודדות עם אלימות כלפי נשים מיועדות לענישה, ורק 20% – להגנה, טיפול ושיקום.

רוחמה אברהם-בלילא: צריך לתקן את האלכסון הזה, להפנות יותר תקציבים לטיפול ושיקום.

רוחמה אברהם-בלילא: נכון להיום, לצערי הרב, אין תוכנית לאומית או רשות לאומית לתיאום פעולות הממשלה בתחום האלימות נגד נשים.

רוחמה אברהם-בלילא: אני רוצה לנצל את הבמה הזו ולפנות אלייך, גברתי סגנית השר, שעושה באמת עבודה קשה בתחום ומאמינה בתחום הזה.

רוחמה אברהם-בלילא: כאשה, אני מבקשת ממך להרים את הכפפה, לנסות להעביר הצעת מחליטים בממשלה, להקים רשות מיוחדת כזאת, שתתוקצב, שתהיה עם תוכנית כוללת, עם ראייה לטווח ארוך ועם המשאבים הראויים.

רוחמה אברהם-בלילא: הגיע הזמן שהממשלה תיקח אחריות לביטחונן של נשים בישראל ותעניק לנושא עדיפות אמיתית הלכה למעשה, כדי שלא נשב כאן בעוד שנה ושוב נבכה על כל הנתונים.

רוחמה אברהם-בלילא: אסיים בציטוט מדברי ז'בוטינסקי, שכתב:

רוחמה אברהם-בלילא: היחס לאשה הוא המבדיל בין איש תרבות לפרא.

רוחמה אברהם-בלילא: ואין קידמה בציבור המרשה לכוחות החושך שבו להשפיל את האשה.

רוחמה אברהם-בלילא: [הצעת חוק פ/2214/18; נספחות.

רוחמה אברהם-בלילא: ]

רוחמה אברהם-בלילא: חברת הכנסת אורית זוארץ, בבקשה.

אורית זוארץ: כבוד היושבת-ראש, כבוד השר, סגנית השר לענייני נשים – אני מקווה מאוד שתהפכי לשרה במהרה בימינו אמן – חברי וחברותי חברי הכנסת, הצופים והצופות שלנו בבית, אנו מציינים השבוע את המאבק באלימות נגד נשים ואלימות במשפחה.

אורית זוארץ: לאלימות פנים רבות.

אורית זוארץ: אלימות פיזית – 19 נשים נרצחו; כ-20,000 פניות ותלונות מוגשות מדי שנה; אלימות מילולית; אלימות והתעללות נפשית ורגשית; אלימות מינית; אלימות כלכלית; אלימות באמצעי התקשורת, עיתונים, שילוט חוצות, פרסומות, פורנוגרפיה, פדופיליה וזנות.

אורית זוארץ: רק לאחרונה נחשפנו לפרסומת שבה עומד אדם בגיר, וילדה בערך בת 10–12 עומדת לצדו חצי עירומה – פרסומת לביגוד.

אורית זוארץ: איזה מסר אנחנו מעבירים לחברה כשאנחנו נותנים יד לפרסום הזה?

אורית זוארץ: חובה עלינו, כחברה מתוקנת, לקחת אחריות ולפעול כדי למגר את כל התופעות הבזויות של האלימות, באמצעות חינוך, פעילות מניעה החל מהגיל הרך, הרחקה וטיפול בגורם האלים – לא הרחקה וטיפול בנשים – אכיפה, הגברת פעולות אכיפה של גורמי החוק, משטרת ישראל ומערכת המשפט.

אורית זוארץ: והציר המשלים לשינוי החברתי – חקיקה.

אורית זוארץ: החמרת ענישה, הרחקת הפוגע, ובמקרה שלנו – איסור פרסום פוגע ומנצל.

אורית זוארץ: הצעת החוק שאני מעלה כאן

אורית זוארץ: היום נתמכת על-ידי 36 חברי כנסת וחברות כנסת מהבית הזה, חברים וחברות מכל סיעות הבית.

אורית זוארץ: מטרתה למגר ציר מרכזי באלימות כלפי נשים בחברה – איסור פרסום מודעות המציעות שירותי זנות.

אורית זוארץ: אלימות זו מתרחשת לנגד עינינו מדי יום בעיתונים המרכזיים ברחבי הארץ כעניין שבשגרה.

אורית זוארץ: מוצעים בכל "פיצוצייה" מגזינים המציעים שירותי מין, והמטרד הקשה שאליו אנו נחשפים ביתר שאת ובעל כורחנו – כרטיסי ביקור המציעים שירותי מין, המוצמדים לשמשות המכוניות בחנייה לעיני העוברים והשבים, תופעה שהתרחבה מתל-אביב ואילת לכל הארץ.

אורית זוארץ: אין דין ואין דיין.

אורית זוארץ: עלינו כחברה – – –

מיכאל בן-ארי: לעיני ילדים קטנים.

אורית זוארץ: לעיני כל עובר ועוברת, כמובן גם ילדים וקטינים שניגשים לרכב.

אורית זוארץ: עלינו כחברה לומר "לא" לכל אותו פרסום פורנוגרפי וזנות.

אורית זוארץ: הצעת חוק זו היא חלק ממאבק חברתי כולל על צביונה ודמותה של החברה הישראלית.

אורית זוארץ: לא מדובר פה רק בהגנה על רגשות הציבור, אלא בהגנה על הקורבנות שעומדים מאחורי המודעות – הנשים, הגברים, הנערים, הנערות, הקטינים שמנוצלים למטרות זנות.

אורית זוארץ: עלינו כחברה להגן גם עליהם, לתת להם טיפול ומענה, סיוע, שיקום אישי ותעסוקתי ושילוב בקהילה.

אורית זוארץ: בישראל הזנות כשלעצמה אינה אסורה על-פי חוק, אך הסרסרות לזנות, סחר בבני-אדם לזנות ועצם החזקתו של מקום לשם זנות הם עבירה פלילית.

אורית זוארץ: תפקידן העיקרי של מודעות שמציעות שירותי זנות הוא להגביר את הביקוש לזנות.

אורית זוארץ: בהקשר רחב יותר, מודעות המין הן חלק ממסחור היחסים בין המינים, ובכלל זה הנצחת גישה מנוכרת למין, לגוף האשה והתייחסות אליה כאל חפץ.

אורית זוארץ: מעדויות של סרסורים עולה כי פרסום בעיתונים תורם כלכלית לפיתוחה של תעשיית המין שהם עומדים מאחוריה.

אורית זוארץ: על-פי רוב לא מוגשים כתבי אישום נגד עיתונים ומקומונים המפרסמים שירותי זנות.

אורית זוארץ: הנחיית פרקליט המדינה משנת 2006 בנושא מדיניות אכיפת עבירות של עיסוק בזנות מתייחסת גם למודעות המין.

אורית זוארץ: לפי ההנחיה, יש לבצע פעולות משטרתיות יזומות לטיפול בתופעה של הפצת עלונים, כרטיסי ביקור ומודעות.

אורית זוארץ: הדבר מהווה עבירה על סעיף 205ג לחוק העונשין.

אורית זוארץ: סעיף 6ב לחוק שיווי זכויות האשה קובע: לכל אשה זכות להגנה מפני אלימות, הטרדה מינית, תקיפה מינית, ניצול מיני וסחר בגופה.

אורית זוארץ: האיסור על פרסום מודעות מין בחקיקה, משנת 1998, אוסר פרסום מודעות מין, בכפוף לכמה סייגים שמאפשרים את זה ופורצים את הדרך.

אורית זוארץ: החוק הקיים מבוסס על מוסרניות.

אורית זוארץ: אין כל התייחסות לשאלת רצונן או הסכמתן של נשים למתן שירותי זנות.

אורית זוארץ: הגשת כתבי-אישום נמצאת בסמכות משטרת ישראל, וסמכות השיפוט נתונה בידי בית-משפט השלום.

אורית זוארץ: החוק בדרך כלל לא נאכף.

אורית זוארץ: הפרסום הולך וגדל עם השנים, ולא נעשה דבר כדי למנוע אותו.

אורית זוארץ: הסמכויות שניתנו מעולם לא הופעלו.

אורית זוארץ: העיתונים ממשיכים לפרסם ללא שינוי, בטענה שהחוק מעורפל.

אורית זוארץ: הצעת החוק המוצעת קובעת את הסנקציה בגין פרסום מודעות המציעות שירותי זנות, מסבירה מהם שירותי מין ומבהירה כי הניסוחים המעורפלים שבהם משתמשים מפרסמי הזנות – אירוח, עיסוי וכל מיני הגדרות אחרות – מהווים פרסום אסור.

אורית זוארץ: כך, לא יכולים המפרסמים להסתתר מאחורי ניסוחים מכובסים, שיכשירו מבחינה משפטית את שירותי המין.

אורית זוארץ: על-פי הצעת החוק, העונש על מפרסם שירותי מין יהיה מאסר, ויוטל עונש מחמיר עוד יותר על פרסום בנסיבות מחמירות של קטין, קטינה, קורבן סחר וגבר או אשה המשתמשים בסמים.

אורית זוארץ: זאת, לעומת חצי שנה, כפי שקבוע היום.

אורית זוארץ: נוסף על עונש המאסר החמור, בחוק מוצע להטיל קנסות על מפרסמי שירותי המין.

אורית זוארץ: החוק החדש מתייחס לניצולן של הנשים שפורסמו במודעות, כמו גם לרווחי העתק שמרוויחים המפרסמים על חשבונן.

אורית זוארץ: כל זה בניגוד לחוק הקיים, אשר מדגיש את הפגיעה ברגשות הציבור וכלל לא מתייחס לחומרת מצבן של הנשים נפגעות הפרסום – פגיעה בכבודן ובפרטיותן – ולאופן ניצולן.

אורית זוארץ: הרציונלים שמשמשים בבסיסו של חופש הביטוי – וזו הטענה המרכזית שמופנית כלפינו – הם מימוש הדמוקרטיה, גילוי האמת והגשמה עצמית.

אורית זוארץ: שלושת הרציונלים האלו אינם נמצאים בבסיסו של חופש הביטוי הפורנוגרפי.

אורית זוארץ: הוא סותר ומבטל אותם.

אורית זוארץ: הביטוי הפורנוגרפי הוא ביטוי מסחרי מובהק.

אורית זוארץ: ככזה, הוא זוכה להגנה פחותה במשפט הישראלי.

אורית זוארץ: יתירה מזאת, בפורנוגרפיה אין כדי לאפשר שיח דמוקרטי פתוח, שעל בסיסו יכולים הפרטים השונים לקבל החלטות מושכלות בנוגע לחייהם, אלא ההיפך הוא הנכון: פורנוגרפיה משתיקה באופן אלים נשים, מציגה אותן כפיסת בשר המותרת לכול.

אורית זוארץ: בכך היא פוגעת בחופש הביטוי במובנו הדמוקרטי.

אורית זוארץ: חופש ביטוי מעין זה מעמיד על נס את הזכות לאוטונומיה של אחד לפגוע בזכותה לאוטונומיה של האשה, האחרת.

אורית זוארץ: מחקרים רבים מדגימים באופן חד וברור – –

נסים זאב: מה קורה אם אשה היא – – –

רוחמה אברהם-בלילא: לא, לא.

רוחמה אברהם-בלילא: אתה לא מפריע לה.

רוחמה אברהם-בלילא: אתה לא מפריע לה.

נסים זאב: בדברי ההסבר חשוב שנתייחס לזה.

נסים זאב: מה קורה אם האשה מפרסמת את עצמה?

אורית זוארץ: – – את הקשר בין פורנוגרפיה לבין אלימות פיזית ומינית כלפי קטינים.

אורית זוארץ: זכותם וזכותן לביטחון, שלמות הגוף – – –

רוחמה אברהם-בלילא: אבל האם יש התייחסות בחוק – חבר הכנסת נסים זאב – –

אורית זוארץ: אני אענה גם לחבר הכנסת בסוף דברי.

רוחמה אברהם-בלילא: – – צודק.

נסים זאב: אשה שמפרסמת את עצמה.

נסים זאב: – – –

אורית זוארץ: בסוף דברי, חבר הכנסת זאב.

אורית זוארץ: זכותם של קטינים וקטינות, נשים וגברים, לביטחון, לשלמות הגוף, לחירות ולאוטונומיה של ציבור, גוברת על הזכות המפוקפקת לצרוך ולפרסם מוצרים פורנוגרפיים.

אורית זוארץ: חברה שבה הדמויות הנשיות המוצגות בפנינו – בפתחי הקיוסקים בעיר, בכרטיסי ביקור על מכוניות ובשלטי חוצות – הינן של נשים כנועות, המשמשות כלי שרת בידי אחרים, ללא רצון, חירות מינית משל עצמן, הינה חברה המעוותת תפיסות עולם של גברים ונשים כאחד, ופוגעת בכולנו.

אורית זוארץ: חופש הביטוי אינו נועד לפגוע, לדכא ולשבש.

אורית זוארץ: חופש הביטוי נועד לשחרר ולאפשר חברה דמוקרטית וצודקת.

אורית זוארץ: לסיום, רצוני להודות לעורכת-דין נעמי לבנקרון על ניסוח הצעת החוק, לזהבה גלאון, חברת הכנסת לשעבר, שניסתה לקדם את הצעת החוק בכנסת הקודמת, לחברי וחברותי חברי הכנסת על תמיכתם בהצעת החוק, וכמובן, לחברי ועדת השרים לענייני חקיקה, שתמכו פה אחד בשינוי החברתי המוצע ובהצעת החוק.

אורית זוארץ: אני מבקשת את תמיכתכם בהצעת החוק לאיסור פרסום מודעות המציעות שירותי מין – ואם יורשה לי, אני אשיב גם לחבר הכנסת.

רוחמה אברהם-בלילא: במשפט קצר, כי כבר נגמר הזמן.

אורית זוארץ: איסור פרסום שירותי מין חל על כל אדם, או אשה, המפרסם שירותי מין, לרבות נשים שמסרסרות, ונתקלנו גם בתופעות האלה.

רוחמה אברהם-בלילא: וגם שמפרסמות את עצמן?

אורית זוארץ: כשאנחנו מדברים על איסור פרסום שירותי מין, אנחנו מדברים על איסור פרסום גורף.

אורית זוארץ: לא מדובר פה באיסור – – –

רוחמה אברהם-בלילא: אוקיי.

נסים זאב: אם היא מפרסמת את עצמה, חל עליה החוק או לא?

נסים זאב: אני רוצה לדעת.

אורית זוארץ: אני עדיין לא פגשתי הרבה נשים שמפרסמות את עצמן.

אורית זוארץ: מרבית הנשים שמפרסמות, עומד מאחורי מספר הטלפון גבר, שמפנה אותך למקום.

נסים זאב: את לא נתקלת, אבל אני שואל אם חל החוק.

אורית זוארץ: לא, אני רק אומרת: הנושא הזה מטופל במסגרת החוק.

רוחמה אברהם-בלילא: טוב.

רוחמה אברהם-בלילא: תודה רבה.

קריאה: במסגרת התיקון, תכניס תיקון שגם.

קריאה: מה אתה רוצה?

נסים זאב: – – –

רוחמה אברהם-בלילא: תודה רבה.

רוחמה אברהם-בלילא: [הצעת חוק פ/889/18; נספחות.

רוחמה אברהם-בלילא: ]

רוחמה אברהם-בלילא: הדובר הבא, חברי חברי הכנסת, חבר הכנסת דב חנין, באותו העניין.

רוחמה אברהם-בלילא: הצעת החוק העונשין (תיקון – איסור פרסום מודעות המציעות שירותי זנות), התשס"ט–2009 – פ/889, של חבר הכנסת דב חנין וקבוצת חברי הכנסת.

נסים זאב: – – –

רוחמה אברהם-בלילא: לרשותך, אדוני, שלוש דקות.

רוחמה אברהם-בלילא: חבר הכנסת נסים זאב, אתה מפריע.

אורית זוארץ: אנחנו יודעים שהנושא מטריד אותך ואתה – – –

נסים זאב: צריכים לתקן את זה מהשורש, ולא רק – – –

רוחמה אברהם-בלילא: אז אני מאמינה שבעת שהצעת החוק הזו תועבר לדיון בוועדות, אתה תהיה משתתף פעיל שם ותגרום לשינויים, אם אתה חושב שצריך.

נסים זאב: לא.

נסים זאב: – – – אין לי התנגדות להצעת החוק.

נסים זאב: אני חתום עליה.

רוחמה אברהם-בלילא: אם אתה חתום עליה, אני יותר משמחה.

רוחמה אברהם-בלילא: בבקשה, אדוני.

דב חנין: גברתי היושבת-ראש, תודה רבה, אדוני השר, גברתי סגנית השר, עמיתי חברי הכנסת, אני מתכבד להביא בפניכם הצעת חוק חשובה ובעלת משמעות ערכית מאוד גדולה.

דב חנין: נקודת המוצא של החוק הישראלי לא היתה בעבר – וגם היום היא לא – איסור על עיסוק בזנות.

דב חנין: אבל החוק הישראלי כן אוסר וכן מפליל את הגורמים שמעורבים בניצולה של זנות.

דב חנין: הצעת החוק הזו בעצם באה לומר שגם מי שמפרסם שירותי זנות הוא חוליה הכרחית בשרשרת הזו של הניצול, בשרשרת הזו של הסחר.

דב חנין: ולכן, הצעת החוק מציעה להגדיר את הפרסום כאחת מהעבירות הנלוות הקשורות לניצול הזנות.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, גם היום, בחוק העונשין, ישנם סייגים על פרסום של מודעות זנות.

דב חנין: אבל יש הבדל גדול בין הסייגים שקיימים עד היום לבין מה שאנחנו מציעים בהצעת החוק הזו.

דב חנין: הסייגים שקיימים היום נחקקו במטרה להגן על רגשות הציבור.

דב חנין: החוק, בעצם, עד היום, לא הביא בחשבון את ניצולן של הנשים שפורסמו במודעות, את המסחור של גוף האשה, את רווחי העתק שלפעמים מרוויחים אותם מפרסמים על חשבונן של הנשים.

דב חנין: הסייגים שהיו קיימים עד היום מנותקים מהמדיניות הכללית המודרנית בנושא הזנות, מדיניות הרואה בה תופעה חברתית שלילית ומפלילה את מי שמנצל אותה, את אותם אלה שחיים על חשבונן של הנשים המוזנות.

דב חנין: והחוק גם לא הביא בחשבון, עד עכשיו, את השפעת הפרסום עצמו על מצבן של הנשים המפורסמות במודעות.

דב חנין: לפרסום של מודעות זנות יש בעצם שתי מטרות.

דב חנין: מטרה אחת היא הגברת ביקושים, ומטרה שנייה היא יצירת מידע מדויק על כתובתם של בתי-בושת.

דב חנין: שתי המטרות האלה הן קריטיות לקידום תעשיית זנות בחברה שלנו.

דב חנין: ולכן, גדיעתה של החוליה הזו, חוליית הפרסום, מאוד חשובה לקטיעת שרשרת הסחר בנשים באמצעות זנות.

דב חנין: הצעת החוק הזו מציבה לנגד עיניו של הציבור, לראשונה, את הנשים המפורסמות במודעות, ברוב המקרים בכפייה או תוך ניצול מצוקה, ובעצם מעניקה להן הגנה שנשללה מהן עד היום.

דב חנין: יפים בהקשר הזה הדברים שאמרה השופטת דורנר בישיבת ועדת המשנה בנושא הסחר בנשים, עוד ביוני 2007.

דב חנין: היא אמרה שאותם מנגנונים המאפשרים פרסום מודעה בתנאים כאלה ואחרים, בעצמם הינם צורה של סרסרות בנשים וקידום של זנות.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, כחבר כנסת המחויב לחופש הביטוי, אומר כמה מלים בהקשר הזה.

דב חנין: חופש הביטוי הוא ערך מרכזי בחברה שלנו, וכולנו מחויבים להגן עליו.

דב חנין: אבל גם חופש הביטוי צריך להיות מוגבל כאשר יש סכנה קשה, חמורה ורצינית לערכים עקרוניים אחרים.

דב חנין: כאן אנחנו מדברים בפגיעה ממשית קשה וכואבת בנשים רבות שמוזנות בישראל מדי שנה.

דב חנין: כפי שאמרה, ובצדק, חברת הכנסת זוארץ שדיברה לפני, חופש הביטוי שאנחנו מדברים עליו כאן, הוא בפועל חופש הביטוי של הסרסורים ושל הסוחרים למיניהם, אלה שבעצם עושים מעשה פלילי בפעילות שלהם ביחס לנשים.

דב חנין: הצעת החוק מציעה התמודדות בכמה מישורים: קודם כול, בקביעה העקרונית שהמודעות האלה הן פסולות, כי הן מבזות ומשפילות נשים, פוגעות במעמדן בחברה, הופכות אותן לחפץ, ממסחרות אותן, ולכן הן פסולות מכול וכול.

דב חנין: במישור השני אנחנו קובעים מנגנונים של עונש מאסר, וכפי שחברתי ציינה – גם ענישה מחמירה בנסיבות מחמירות.

דב חנין: במישור השלישי אנחנו מציעים מנגנונים של מאבק כלכלי חסר פשרות באמצעות אותו הסדר של חילוט חובה וקנס חובה למי שמורשע על-פי החוק הזה, כדי שלא יימצא החוטא נשכר, וכדי שכל התשלומים שהגיעו לידי המפרסם תמורת הפרסום יצאו מידיו במסגרת ההליך המשפטי תוך תשלום של סכום גבוה יותר מהסכום שהוא הרוויח לטובת קרן ייעודית למאבק בסחר בבני-אדם, כמפורט בסעיף קטן (ד) בחוק המוצע.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, אימוץ הצעת החוק הזאת הוא אמירה ערכית חשובה ומשמעותית.

דב חנין: אני משוכנע שכולנו נתאחד סביב הצעות החוק האלה, ואני מאוד מקווה שבמהירות רבה נדע לקדם אותן, להשלים אותן ולהביא אותן לאישור בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

דב חנין: תודה רבה.

רוחמה אברהם-בלילא: אני מודה לך, חבר הכנסת חנין.

רוחמה אברהם-בלילא: תעלה ותבוא סגנית השר להשיב על שתי הצעות החוק.

רוחמה אברהם-בלילא: בבקשה.

רוחמה אברהם-בלילא: בינתיים – מכבדות אותנו כאן בנות מ"הדסה" ערד – היחידה לדמוקרטיה.

רוחמה אברהם-בלילא: ברוכות הבאות דווקא ביום הזה.

רוחמה אברהם-בלילא: סגנית השר, בבקשה.

גילה גמליאל: גברתי היושבת-ראש, כבוד השר, יושבת-ראש הוועדה לקידום מעמד האשה חברת הכנסת חוטובלי, יושבת-ראש הוועדה למאבק בסחר בנשים חברת הכנסת אורית זוארץ, שעושה עבודת קודש ביחד עם חבר הכנסת .

גילה גמליאל: אני כבר אומר מראש שהממשלה תומכת, בהסתייגות, בחוק, ומברכת אתכם על הפעילות המבורכת בנושא הזה.

גילה גמליאל: הצעת חוק העונשין (תיקון – איסור פרסום מודעות המציעות שירותי זנות), התש"ע–2010, מס' פ/2214/18, של חברת הכנסת אורית זוארץ, והצעת החוק של חבר הכנסת שהצטרפה – הצעת החוק שמונחת לפנינו, מבקשות לתקן את סעיפים 205א עד 205ג לחוק העונשין, התשל"ז–1977, שעניינם איסור פרסום בדבר שירותי זנות, כמפורט להלן: לבטל את הסייגים המנויים בסעיף 205ג(ב), כך שאיסור הפרסום של שירותי זנות הניתנים על-ידי בגיר יהא מוחלט ובלתי מסויג; להחמיר את העונש בגין פרסום שירותי זנות הניתנים על-ידי בגיר משישה חודשי מאסר לשלוש שנות מאסר; להחמיר את העונש בגין פרסום שירותי זנות הניתנים על-ידי קטין מחמש שנות מאסר לשבע שנות מאסר, ולקבוע כי העונש בגין פרסום שירותי זנות הניתנים על-ידי משתמש בסמים מסוכנים או נפגע עבירת סחר בבני-אדם יעמוד על שבע שנות מאסר; לקבוע כי על מי שהורשע בעבירה של פרסום שירותי זנות יוטל קנס חובה בסכום הגדול פי-ארבעה משווי התמורה שקיבל בעבור הפרסום; להגדיר את המונח "שירותי זנות" כך שיכלול כל עסקת חליפין של מגע בעל אופי מיני בתמורה.

גילה גמליאל: הממשלה תומכת בביטול הסייגים לאיסור הפרסום של שירותי זנות הניתנים על-ידי בגיר, וכן בהחמרת הענישה בגין הפרת איסור זה משישה חודשי מאסר לשלוש שנות מאסר, כמוצע.

גילה גמליאל: זאת, מן הטעם שמאז נחקק האיסור בשנת 1998 ועד היום גדלה המודעות לאופיה האנטי-חברתי של תופעת הזנות ולמידת חומרתה, מן ההיבט של חשיפת המועסקים בזנות לניצול ולפגיעה, וכן גדלה המודעות לקשר ההדוק הקיים בין פרסום שירותי זנות לבין ביצוע העבירות של סרסרות לזנות ושל סחר בבני-אדם למטרות זנות.

גילה גמליאל: התיקון המוצע משקף את התפיסה שפרסום שירותי זנות הינו פסול במהותו, משום שיש בו כדי להנגיש את שירותי הזנות לציבור ואף לעודד צריכה של שירותים אלו.

גילה גמליאל: עם זאת, הממשלה מתנגדת ליתר התיקונים המוצעים בהצעת החוק, כמפורט להלן: ראשית, הממשלה מתנגדת להחמרת הענישה מחמש לשבע שנות מאסר בגין פרסום שירותי זנות הניתנים על-ידי קטין.

גילה גמליאל: העונש של חמש שנות מאסר הקבוע היום לעבירה הוא מחמיר בפני עצמו, וכרגע – אולי לעתיד לבוא – אין הצדקה להחמירו ולהעמידו על שבע שנות מאסר.

גילה גמליאל: זאת ועוד, העונש בגין עבירות הכרוכות בפגיעה ישירה בקטינים, כמו תקיפת קטין תוך גרימת חבלה חמורה – סעיף 368ב(ב) לחוק – והתעללות בקטין – סעיף 368ג לחוק – הוא שבע שנות מאסר.

גילה גמליאל: יהיה זה בלתי פרופורציונלי כעת לקבוע עונש זהה בגין עבירה של פרסום הגורמת לפגיעה בקטינים.

גילה גמליאל: שנית, הממשלה מתנגדת לקביעת עונש של שבע שנות מאסר בגין פרסום שירותי זנות הניתנים על-ידי משתמש בסמים מסוכנים או נפגע עבירת סחר בבני-אדם.

גילה גמליאל: קיים קושי ראייתי להוכיח את המודעות מצד המפרסם לכך שנותן שירותי הזנות נמנה עם אחת מאוכלוסיות מוחלשות אלו בהסתמך על הפרסום בלבד, ולכן ההסדר כאמור עלול להיות בלתי אפקטיבי.

גילה גמליאל: שלישית, הממשלה גם מתנגדת להטלת קנס חובה על מי שהורשע בפרסום שירותי זנות.

גילה גמליאל: לפי סעיף 63(ב) לחוק, בית-המשפט הרי רשאי להטיל על מי שהורשע בעבירה קנס ששוויו פי-ארבעה משווי הדבר שקיבל כשכר בעד ביצוע העבירה, ולא קיימת הצדקה לסטות מהסדר זה.

גילה גמליאל: יצוין כי יש לנהוג במשנה זהירות עת מוצע לשלול את שיקול דעתו של בית-המשפט בבואו לקבוע ענישה.

גילה גמליאל: רביעית, הממשלה מתנגדת להגדרה המוצעת למונח "שירותי זנות", לאור כך שמדובר בהגדרה רחבת היקף ומעורפלת, אשר אינה מספקת הנחיה ברורה ואשר עלולה לחול גם על מעשים והתנהגויות שאינם מהווים זנות לפי מהותם.

גילה גמליאל: לנוכח כל האמור לעיל, הממשלה תומכת בהצעות החוק – ובאופן אישי אני מברכת את חברת הכנסת זוארץ ואת חבר הכנסת על עצם החוק – וקוראת לחברי וחברות הבית הזה לתמוך בהן, בכפוף להסתייגויות המנויות לעיל.

גילה גמליאל: תודה רבה.

רוחמה אברהם-בלילא: האם חברי הכנסת מסכימים לתנאים שהעלתה כאן סגנית השר?

רוחמה אברהם-בלילא: חברת הכנסת אורית זוארץ?

אורית זוארץ: העבודה נעשתה בתיאום עם משרד המשפטים, ואנחנו – – –

רוחמה אברהם-בלילא: האם גברתי מסכימה?

אורית זוארץ: כן.

רוחמה אברהם-בלילא: כן.

רוחמה אברהם-בלילא: האם אדוני מסכים לסייגים שהעלתה כאן סגנית השר?

דב חנין: כן.

רוחמה אברהם-בלילא: ובכן, חברי חברי הכנסת, אנחנו נעבור לשתי הצבעות.

רוחמה אברהם-בלילא: ההצבעה הראשונה תהיה על הצעת החוק של חברת הכנסת אורית זוארץ וקבוצת חברי הכנסת – הצעת חוק העונשין (תיקון – איסור פרסום מודעות המציעות שירותי זנות), התש"ע–2010, פ/2214.

רוחמה אברהם-בלילא: בבקשה, אנחנו עוברים להצבעה.

רוחמה אברהם-בלילא: הצבעה מס' 2 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לדיון מוקדם בוועדה – 16 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק העונשין (תיקון – איסור פרסום מודעות המציעות שירותי זנות), התש"ע–2010, לדיון מוקדם בוועדה שתקבע נתקבלה.

רוחמה אברהם-בלילא: בעד – 16, לא היו מתנגדים ולא היו נמנעים.

רוחמה אברהם-בלילא: לפיכך, אני קובעת שהצעת החוק תועבר לו, חוק ומשפט.

ציפי חוטובלי: לוועדה לקידום מעמד האשה.

רוחמה אברהם-בלילא: תכריע בעניין.

רוחמה אברהם-בלילא: אנחנו נעבור להצבעה על הצעת החוק השנייה באותו נושא, של חבר הכנסת דב חנין.

רוחמה אברהם-בלילא: בבקשה.

רוחמה אברהם-בלילא: הצבעה מס' 3 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לדיון מוקדם בוועדה – 16 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק העונשין (תיקון – איסור פרסום מודעות המציעות שירותי זנות), התשס"ט–2009, לדיון מוקדם בוועדה שתקבע ועדת הכנסת נתקבלה.

רוחמה אברהם-בלילא: גם בעד הצעת החוק הזו הצביעו 16, לא היו מתנגדים ולא היו נמנעים.

רוחמה אברהם-בלילא: לפיכך אני קובעת שהצעת החוק הזו תועבר לוועדת החוקה, חוק ומשפט.

רוחמה אברהם-בלילא: חברת הכנסת חוטובלי מציעה לוועדה לקידום מעמד האשה, ולפיכך ועדת הכנסת תכריע בעניין.

רוחמה אברהם-בלילא: אנחנו נעבור לנושא הבא בסדר-היום.

רוחמה אברהם-בלילא: לפני – הכרזה למזכיר הכנסת, בבקשה.

נאזם בדר: ברשות יושבת-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיע, כי הונחו היום על שולחן חברי הכנסת – לקריאה ראשונה, מטעם הכנסת:

נאזם בדר: הצעת חוק הכנסת (תיקון מס' 31) (ביטול נציב הדורות הבאים לכנסת), התשע"א–2010.

נאזם בדר: החלטת ועדת האתיקה בעניין קובלנתו של שר הביטחון, חבר הכנסת אהוד ברק, נגד חבר הכנסת אריה אלדד.

נאזם בדר: תודה.

רוחמה אברהם-בלילא: תודה רבה, אדוני המזכיר.

רוחמה אברהם-בלילא: ציון היום הבין-לאומי למאבק באלימות כלפי נשים

רוחמה אברהם-בלילא: הנושא הבא על סדר-היום: הצעות לסדר-היום בנושא היום הבין-לאומי למאבק באלימות כלפי נשים, של חברי הכנסת ציפי חוטובלי, עפו אגבאריה, מיכאל בן-ארי, עינת וילף, חיים אורון וג'מאל זחאלקה, שמספרן 4251, 3912, 4173, 4179, 4241 ו-4281.

רוחמה אברהם-בלילא: על כל ההצעות לסדר-היום תשיב סגנית השר גילה גמליאל.

רוחמה אברהם-בלילא: ראשונת הדוברים היא חברת הכנסת חוטובלי, בבקשה.

רוחמה אברהם-בלילא: לרשותך, גברתי, שלוש דקות.

רוחמה אברהם-בלילא: בבקשה.

ציפי חוטובלי: גברתי היושבת-ראש, גברתי סגנית השר לענייני מעמד האשה – – –

רוחמה אברהם-בלילא: רק שנייה, חברת הכנסת חוטובלי.

רוחמה אברהם-בלילא: זה נכון שהזמן המוגדר הוא שלוש דקות, אבל בואו נגדיר את זה מראש שאני אאפשר חמש דקות לכל דובר.

רוחמה אברהם-בלילא: זהו יום חשוב, ואם נגדיר את זה כיום שהוא לא רק המאבק אלא המלחמה אנחנו נצא נשכרים, כפי שחברי הכנסת – – –

מיכאל בן-ארי: כתוב לי עשר דקות.

רוחמה אברהם-בלילא: סליחה?

מיכאל בן-ארי: לי כתוב עשר דקות.

רוחמה אברהם-בלילא: לך כתוב עשר דקות.

רוחמה אברהם-בלילא: לי נאמר שכל הדוברים ידברו שלוש דקות.

רוחמה אברהם-בלילא: אני מאפשרת לכל אחד לדבר חמש דקות, ואני חושבת שזו הצעה סבירה.

רוחמה אברהם-בלילא: בבקשה, חמש דקות.

מיכאל בן-ארי: מה אפשר להגיד – – –

ציפי חוטובלי: קודם כול, ברכות למציעי הצעת החוק החשובה.

ציפי חוטובלי: אני מברכת את חברתי חברת הכנסת אורית זוארץ ואת חבר הכנסת דב חנין.

ציפי חוטובלי: אכן תרומה משמעותית מאוד למאבק הזה, שהוא מאבק שפועל בהרבה מאוד חזיתות, והחזית שבה אתם מטפלים היא בלי ספק חזית מאוד חשובה, ואני מברכת אתכם על קידום הצעת החוק הזאת.

ציפי חוטובלי: אני רוצה היום להתייחס דווקא לזווית שבדרך כלל נזנחת כשמדברים על אלימות כלפי נשים.

ציפי חוטובלי: תמיד כשמדברים על אלימות כלפי נשים עוסקים באופן טבעי בנשים, והיום אני רוצה לדבר דווקא על הגברים.

ציפי חוטובלי: מאחורי כל אשה נפגעת אלימות עומד גבר אלים, והבעיה המרכזית בחברה שלנו, שהנתונים הקשים – אנחנו בשנה רצחנית במיוחד, שבה מספר הנשים שנרצחו הוא 16; לצערנו הרב, השנה עוד לא נסתיימה וזה כבר מספר שהוא כפול מהמספר של נשים שנרצחו בידי בני-זוגן בשנה שעברה.

רוחמה אברהם-בלילא: תרשי לי לתקן אותך, 19, לא?

ציפי חוטובלי: אני קיבלתי נתון של 16.

ציפי חוטובלי: אבל אני מקווה שהמספר הזה לא יגדל.

רוחמה אברהם-בלילא: 16 זה על-ידי בני זוגן.

רוחמה אברהם-בלילא: אבל – – –

אורית זוארץ: – – – הסטטיסטיקה, נרצחו אתמול והיום.

גילה גמליאל: – – –

ציפי חוטובלי: בשורה התחתונה, אני חושבת שכשאנחנו עומדים בפני הנתונים הקשים האלה, אנחנו שוכחים שמאחורי המספר הזה יש למעלה מ-150,000 נשים שהן נפגעות אלימות שהתלונות שלהן בכלל לא מגיעות לידי מימוש כלשהו.

ציפי חוטובלי: וכשאני שואלת נשים, פעמים רבות: מה המנגנון החוסם המרכזי שעומד בפניכן?

ציפי חוטובלי: התשובה היא בדרך כלל אחת: החברה שלנו מטילה את המחיר הכבד על כתפיהן של נשים, כשהגברים האלימים ממשיכים בחייהם כאילו כלום לא קרה.

ציפי חוטובלי: אשה שרוצה להגיש תלונה במשטרה, ובעקבות זה לעקור מביתה ולעבור לאחד מאותם מקלטים לנשים מוכות שמפוזרים ברחבי הארץ, נאלצת לעבור טלטלה משמעותית בכל מרכז חייה.

ציפי חוטובלי: הילדים עוזבים את בתי-הספר, היא צריכה להגיע לעיר אחרת, בדרך כלל.

ציפי חוטובלי: היא חיה כפליטה במרכז פליטים – זו בדרך כלל החוויה שעוברת על אותן נשים – ואנחנו לא עוסקים בגברים.

ציפי חוטובלי: חברים, במדינה מתוקנת הגברים הם אלו שהיו צריכים להיות מורחקים ולא הנשים הן אלו שהיו צריכות לשלם את המחיר הכפול.

ציפי חוטובלי: זה השלב הראשון, אני חושבת, שאנחנו צריכים לדבר עליו.

מיכאל בן-ארי: – – – הגברים האלימים.

מיכאל בן-ארי: הגברים הם לא אויב.

ציפי חוטובלי: הגברים הם לא אויב.

ציפי חוטובלי: בדיוק בגלל זה אני רוצה שהם ישוקמו, כדי שהם יוכלו לחיות בצוותא עם אותן נשים.

מיכאל בן-ארי: אז בואי נדגיש – הגברים האלימים.

רוחמה אברהם-בלילא: לא, לא.

רוחמה אברהם-בלילא: אתה לא מפריע לה.

רוחמה אברהם-בלילא: היא תדגיש מה שהיא רוצה להדגיש.

רוחמה אברהם-בלילא: כשתעלה אתה לדבר אז תדגיש מה שאתה רוצה להדגיש.

רוחמה אברהם-בלילא: תודה.

מיכאל בן-ארי: פשוט שלא – – –

ציפי חוטובלי: אני מוכנה לקבל את התיקון ולדבר על הגברים האלימים, כי לא כל הגברים הם גברים אלימים.

ציפי חוטובלי: הנתון הנוסף שאני רוצה להביא בפניכם היום הוא הנתון שמדבר על החזרתיות באותן עבירות אלימות אצל אותם גברים אלימים.

ציפי חוטובלי: בבתי-הכלא כלואים 1,850 גברים בגין אלימות במשפחה.

ציפי חוטובלי: כשני-שלישים מאסירי אלימות במשפחה הם במאסרים חוזרים.

ציפי חוטובלי: אתם שמעתם את זה?

ציפי חוטובלי: שני-שלישים.

ציפי חוטובלי: הרוב המוחלט של הגברים נמצאים שם במאסרים חוזרים.

ציפי חוטובלי: 18% במאסר שישי או יותר.

ציפי חוטובלי: עכשיו, כשזה הנתון שעומד בפנינו, אין לי מנוס מאשר לומר כאן, בבית הזה: לא ייתכן שכשאשה מוכה, אשה נפגעת אלימות, יודעת שאותו גבר שהיא נאבקה בו והצליחה למצות אתו את הדין, וכבר הוגשה תלונה וכבר התקיים משפט – שאותו גבר יחזור אחרי בדרך כלל פחות משלוש שנות מאסר.

ציפי חוטובלי: זה הממוצע באותן עבירות.

ציפי חוטובלי: כשאותו גבר יחזור, מה יגרום לו להיות גבר טוב יותר?

ציפי חוטובלי: מה יגרום לו לא לחזור על אותן עבירות, ובסופו של יום להיכנס שוב למעגל האלימות הזה?

ציפי חוטובלי: הנשים חרדות מפני היום שבו הגבר יחזור הביתה וישתחרר מהמעצר.

ציפי חוטובלי: וכשזאת המציאות, אני חושבת שאנחנו כאן, בבית-המחוקקים – בכוונתי כמובן לפעול כדי להגיש הצעת חוק כזאת – צריכים לפעול לכך שכל אדם שהורשע בגין עבירת אלימות יחויב בטיפול מונע בתקופה שבה הוא מרצה את המאסר, כי אחרת אנחנו ניאלץ לראות פעם אחר פעם גברים שנאסרים, משתחררים וחוזרים על מעגל האלימות.

ציפי חוטובלי: אנחנו חייבים לשים לנגד עינינו את העובדה שהתא המשפחתי מתפרק, וחוזר חלילה.

ציפי חוטובלי: התא המשפחתי מתפרק, הגבר חוזר לתא המשפחתי המפורק, והאשה חיה בפחד מתמיד מפני היום שאחרי השחרור, והדבר הזה חייב להיפסק.

ציפי חוטובלי: אני רוצה לומר נתון נוסף:

ציפי חוטובלי: מתוך אותן 150,000 נשים, רק 748 נשים נמצאות בפועל במקלטים.

ציפי חוטובלי: לדעתי זה נתון שאומר הכול לגבי היכולת של אותם מקלטים לתת מענה לרוב האוכלוסייה הנפגעת.

ציפי חוטובלי: אני רוצה לומר שכל ארגוני הנשים שפועלים בתחום הזה עושים עבודה חשובה, עבודת קודש.

ציפי חוטובלי: אבל אני רוצה לאתגר את החברה שלנו: להפסיק לשים את המרכז באותן נשים שצריכות לברוח ולנוס על חייהן.

ציפי חוטובלי: זה נכון, כמו שאמרו היום בדיון בוועדה, כטיפול נמרץ.

ציפי חוטובלי: זה לא צריך להיות המרכז.

ציפי חוטובלי: המרכז צריך להיות שכאשר גבר נוהג באלימות, כאשר האלימות הזאת מוכחת – חשוב שהוא יורחק מביתו.

ציפי חוטובלי: חשוב שאם מדברים על דיור חלופי, שהדיור החלופי הזה, שבמסגרתו יינתן טיפול לשיקום, ייעשה לגבר ולא לאשה.

ציפי חוטובלי: אם נצליח להעביר את המהפכה הזאת – גם שיקום בתקופת המעצר וגם הפניית מרכז הכובד אל אותם גברים – אני בטוחה שאנחנו נוכל לצעוד בבטחה לצמצום הממדים האדירים של אותן עבירות חמורות שנעברות מדי שנה, ובעיקר אולי נצליח למנוע את הרצח הבא.

ציפי חוטובלי: תודה רבה, גברתי.

רוחמה אברהם-בלילא: אני מודה לך, חברת הכנסת חוטובלי.

רוחמה אברהם-בלילא: הדובר הבא, חבר הכנסת עפו אגבאריה, בבקשה.

עפו אגבאריה: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אנחנו דיברנו פה על מספרים – 16, 17 – שנרצחו בשנה האחרונה בידי בני-זוגן, אבל אני חושב שכל אחת מהנרצחות זה עולם ומלואו.

עפו אגבאריה: זה בית שנחרב, זה ילדים שהתייתמו.

עפו אגבאריה: זה לפעמים גם עוינות משפחתית ועוינות בשכונה כתוצאה מהפגיעות האלה.

עפו אגבאריה: אבל אני רוצה להתמקד בזה ששבע מתוך ה-17 הן נשים ערביות.

עפו אגבאריה: אבל אם נפלח גם את שאר הנתונים, מתוך העשר שנשארו, אז שלוש הן מחבר העמים ושלוש אתיופיות.

עפו אגבאריה: אז מה המכנה המשותף לדברים האלה?

עפו אגבאריה: אני חושב שהמכנה המשותף לדברים האלה – שיש איזו התרסקות של חברה מסוימת.

עפו אגבאריה: גם כאשר האחוז הוא די גדול בעדה האתיופית, שלוש מתוך 100,000 או 100,000 ומשהו, או שבע מתוך מיליון, ומחבר המדינות המצב דומה – האנשים האלה היו חיים בדפוס חיים מסוים, ועכשיו הם שינו את כללי החיים שלהם בצורה כזאת שכמעט כל הקשרים הבין-משפחתיים שהיו רגילים אליהם, וכל המעצורים שהיו יכולים לעצור את האלימות הזאת שהיתה יכולה להיות מכוונת כלפי נשים, באיזשהו מקום התקלקלו, נשברו, נהרסו.

עפו אגבאריה: אני חושב שדבר כזה קיים גם באוכלוסייה הערבית – גם איזשהו דבר מהתרבות שהיתה קיימת בשנים עברו.

עפו אגבאריה: בשנות ה-50 ובשנות ה-60 אני לא חושב שהיו קיימים דברים כאלה.

עפו אגבאריה: נדיר מאוד – ששמעתי על דבר כזה.

עפו אגבאריה: דברים כאלה שקורים בשנה אחת, בשנה האחרונה – אני חושב שזה דבר שמדליק אור אדום לכולנו.

עפו אגבאריה: ומה אנחנו צריכים לעשות, ואיפה צריכים לטפל?

עפו אגבאריה: ניקח בחשבון שגם מתוך הנשים האלה, שהאלימות נגדן, מגיע מספר קטן.

עפו אגבאריה: בתור רופא, אני יכול להעיד מהפרקטיקה שעבדתי בתחום הזה – מעט מאוד נשים מגיעות להתלונן.

עפו אגבאריה: הרבה פעמים טיפלתי בנשים עם כל מיני שברים, פצעים בראש, שבאות ואומרות: החלקתי מהסולם, החלקתי במדרגות, רציתי לקחת משהו גבוה ונפל לי על הראש.

עפו אגבאריה: כל רופא מתחיל יודע שהדברים האלה לא נכונים.

עפו אגבאריה: יש משהו מאחורי זה, והן לא רוצות להגיע לתלונה ולא רוצות להתלונן, כי חלקן באמת רוצות לשמור את התא המשפחתי בצורה – אולי לנסות ולחפות על הדברים האלה, בתקווה שאולי בעתיד הכול ישתפר.

עפו אגבאריה: בחלק מסוים זה באמת משתפר, ובחלק מסוים לא חוזרים על הדברים האלה כאשר נכנסים כל מיני גורמים במשפחה ובחמולה או דברים כאלה, ואני חושב שזה קיים גם בעדות אחרות.

עפו אגבאריה: להבדיל למשל ממקומות אחרים – כאשר מסתכלים אחרת על הגבר התוקף באוכלוסייה המזרחית או באוכלוסייה המערבית, שם מתחילים לראות מה היתה הסיבה, אולי היא עשתה משהו, וכשזה באוכלוסייה מזרחית, ישר זה ברבריות.

עפו אגבאריה: כנראה שיש איזושהי בעיה חינוכית שצריך לטפל בה.

עפו אגבאריה: אם אנחנו רק מצביעים על הענישה ועל המשטרה – כנראה שיש איזשהו מקום גם לחינוך בדברים האלה.

עפו אגבאריה: אם אנחנו, בחברות האלה שאמרתי שחלה בהן התרסקות – אם אנחנו נפנה את תשומת הלב למשפחה, לילדים, לתלמידים, שמההתחלה, כשהם גדלים, כשהם בחורים וצעירים וילדים – שאין הבדל בינו לבין הילדה, והוא לא יכול להיות יותר חשוב ממנה בחברה, אני חושב שבהתבגרותו הילד הזה ידע ואולי הוא לא יהיה בכיוון הזה.

עפו אגבאריה: חוץ מזה שקיימים גם איזשהם לחצים חברתיים וכלכליים, ודיברנו פה הרבה על הנגישות והנגיעה לאלימות.

עפו אגבאריה: הנגישות של כלי נשק או דברים כאלה היא יותר קלה מבעבר.

עפו אגבאריה: אז כל הגורמים האלה, אם אפשר יהיה לטפל בהם, והם יהיו מעורבים בדברים האלה, אני חושב שבזה נוכל להפחית את האלימות הזאת נגד נשים, שזה דבר מכוער, וזה דבר שאין בו כבוד, ואני חושב שגבר שנותן מכה או הולך באלימות נגד אשה הוא לא גבר.

רוחמה אברהם-בלילא: אני מודה לך, אדוני.

רוחמה אברהם-בלילא: הדובר הבא – חבר הכנסת מיכאל בן-ארי.

רוחמה אברהם-בלילא: בינתיים, עד שחבר הכנסת בן-ארי יגיע, מתארחים אצלנו כאן קבוצה של תלמידים מבית-ספר תיכון בירכא.

רוחמה אברהם-בלילא: ברוכים הבאים.

רוחמה אברהם-בלילא: לרשותך, אדוני, חמש דקות.

מיכאל בן-ארי: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, חייבים לציין שזה דיון שיש פה אחידות דעים בין חברי הכנסת.

מיכאל בן-ארי: אפילו יכולתי להסכים לדבריו של חבר הכנסת שקדם לי בדבריו.

מיכאל בן-ארי: אלימות כלפי הנשים היא אחת הפנים המכוערות של חברה, וכשאנחנו שומעים על מעשים קשים, אנחנו מדגישים כאן – אבל אני רוצה לגשת לפן אחר של אלימות – אנחנו מדגישים כאן את מעשי הרצח; אנחנו מדגישים כאן את הנשים המוכות שנאלצות להגיע לכל מיני מעונות לנשים מוכות.

מיכאל בן-ארי: אני עצמי, יש לי, במסגרת עמותה שאני פועל בה, מעון כזה בירושלים, שמטפל ב-22 בנות, בדרך כלל בשיקומן; מדובר בבנות שעדיין לא הקימו משפחה ונפגעו, ואני מכיר את הסיפורים האלה יותר מקרוב – חברת הכנסת ציפי חוטובלי ביקרה במעון שלנו, ב"חמלה" – סיפורים מזעזעים, שקשה-קשה לקבל אותם, קשה להכיל אותם.

מיכאל בן-ארי: היו פה כמה חברי כנסת שביקרו שם במקום, אבל אני רוצה, ברשותכם, בזמן שנותר לי, לעסוק, לצאת קצת הצדה.

מיכאל בן-ארי: לא לחינם אני הערתי קודם לחברת הכנסת חוטובלי בעניין הזה של גברים.

מיכאל בן-ארי: גברים הם לא נגד נשים.

מיכאל בן-ארי: אני לא אשכח את התקופה שלמדתי באוניברסיטה והשתתפתי בסדנאות מחקר, והיה טרנד כזה בסדנאות המחקר, של המגדר.

מיכאל בן-ארי: וזה הוציא אותי מדעתי, כי מגדר זה כמו מתרס – אנחנו בצד הזה, אתה בצד הזה, ובוא, יאללה, בוא נראה מי מנצח במלחמה הזאת.

מיכאל בן-ארי: התפיסה הזאת היא לא תפיסה יהודית.

מיכאל בן-ארי: תפיסה יהודית רואה את המשפחה כערך, את המשפחה בשלמותה, שבה יש בעל ואשה שהם יחידה אחת, שהם חטיבה אחת, שהם לא שניים שעומדים אחד מול השני.

מיכאל בן-ארי: אני חושב שאנחנו מתעלמים ממוקד הבעיה, מהמקום שבו הבעיה תוססת, מהמקום שבו הבעיה מלובה, וזה העניין של ערכי המשפחה – איפה אנחנו נמצאים היום מבחינת חינוך לערכי משפחה.

מיכאל בן-ארי: אני ארשה לעצמי לספר משהו שיחזק את העמדה הזאת.

מיכאל בן-ארי: לגברים יש פחות הבנה מנשים בהרבה דברים.

מיכאל בן-ארי: תקופה ארוכה אשתי ואני לימדנו את אותה יחידה לבגרות בתנ"ך.

מיכאל בן-ארי: אני לימדתי בנים והיא לימדה בנות.

מיכאל בן-ארי: כשהיינו מגיעים שנינו לפרק מסוים, פרשה מאוד מאוד קשה ונוראית שהתורה לא מכסה עליה – קודם היה פה איזה חבר כנסת שאמר לי: אתם מכרתם את יוסף.

מיכאל בן-ארי: התורה לא מכסה, לא מכסה על דברים לא טובים, אנחנו אומרים הכול, או מתקנים – יש פרשת פילגש בגבעה.

מיכאל בן-ארי: אשתי כל פעם, לפני שהיא היתה הולכת ללמד את זה, היתה במתח נוראי איך הבנות יגיבו.

מיכאל בן-ארי: היא אומרת: הכיתה כולה תוססת, רועשת, הבנות משתוללות מבפנים כשהן שומעות את התיאורים.

מיכאל בן-ארי: ואני חייב להודות, הייתי מלמד את הפרק הזה לפרטי פרטים, מלמד את כל הרוע, ואת כל האטימות ואת השימוש באשה כחפץ, ועושה את כל המאמצים לזעזע, אבל בנים – כמו קרשים, לצערנו הרב.

מיכאל בן-ארי: אני מתאר פה מציאות שהייתי נוכח בה שנה אחר שנה, מחזור אחר מחזור.

מיכאל בן-ארי: אשתי עם בנות, ואני עם בנים.

מיכאל בן-ארי: חכמים אומרים: נשים, עולם בפני עצמן הן.

מיכאל בן-ארי: יש להן עולמן הפנימי בפני עצמו.

מיכאל בן-ארי: מגיע שלב בחיים שבו בונים את הזוגיות, שבו בונים את המשפחה, ואז נכנסים לתוך המערכת הזאת, שעליה אמרו חכמים שיכולות להיות שתי אפשרויות.

מיכאל בן-ארי: בבבל היו אומרים: "מצא" או "מוצא".

מיכאל בן-ארי: "מצא" זה "מצא אשה מצא טוב" – הגעת אל המנוחה, הגעת אל השמחה.

מיכאל בן-ארי: המציאות של זוגיות יכולה להיות הברכה הכי גדולה שבעולם, השמחה הכי גדולה שבעולם, הטבעיות הכי גדולה שבעולם.

מיכאל בן-ארי: אבל יכול להיות גם מצב של "מוצא", וזה פסוק אחר: "מוצא אני מר ממוות את האשה".

מיכאל בן-ארי: יכול להיות שהזוגיות הזאת גורמת למרירות נוראית, והמרירות היא לכל הכיוונים; כשיש מרירות היא לכל הכיוונים.

מיכאל בן-ארי: וכל זה למה?

מיכאל בן-ארי: אני רוצה לגעת בנקודה אחת, וזה נושא שתוסס בי מאז שאני יושב פה, ואני חושב שזה נושא – אנחנו עסוקים במעונות לנשים ובעוד חקיקה, אבל אנחנו לא עוסקים בהכנה לחיי משפחה.

מיכאל בן-ארי: אנחנו לא לוקחים את הזוגות, לפחות מציעים להם: לפני שאתם כורתים ברית תראו מה המדדים, תלמדו על תקשורת זוגית, תלמדו איך פותרים בעיות, תלמדו איך מתמודדים עם עליות ומורדות, איך מתמודדים עם החמות, איך מתמודדים עם קשיים כלכליים.

מיכאל בן-ארי: זו אוניברסיטה בפני עצמה, חיי נישואים.

מיכאל בן-ארי: אבל אנחנו עסוקים בחקיקה.

מיכאל בן-ארי: לא שאין מקום לחקיקה, ואני מברך את חברת הכנסת זוארץ ואת חבר הכנסת חנין על החוק החשוב והנחוץ.

רוחמה אברהם-בלילא: ולסיום.

מיכאל בן-ארי: ולסיום – כל כך הרבה יש מה לומר בעניין הזה, אני מרגיש ממש נורא.

רוחמה אברהם-בלילא: אני יודעת, אבל אפשרתי לך, לצערי הרב, הרבה מעבר.

מיכאל בן-ארי: אני חושב שצריך להרים כאן את הנס הזה, את הדגל הזה, שאנחנו חייבים ללמד את הילדים שלנו חשבון ואנגלית, וחייבים להכין אותם גם כן למשפחה בריאה, לזוגיות בריאה, להתמודדויות של הדבר הזה.

מיכאל בן-ארי: מתחתנים באווירה נוצצת שאין כדוגמתה, והרבה פעמים אני רואה זוגות כאלה ואני אומר לעצמי: איפה הם ייראו בעוד שנה?

מיכאל בן-ארי: איך הם ייראו אחרי ההתמודדות הראשונה?

מיכאל בן-ארי: ולבי נחמץ כשאני יודע שאין הכנה מתאימה, כי אז, הרבה פעמים זה לא מסתיים באלימות ולא ברצח אבל במרירות נוראית, שהופכת את מה שהיה צריך להיות "מצא אשה מצא טוב" ל"מוצא אני מר ממוות את האשה".

מיכאל בן-ארי: תודה רבה.

רוחמה אברהם-בלילא: אני מודה לחבר הכנסת בן-ארי.

רוחמה אברהם-בלילא: הדוברת הבאה, חברת הכנסת עינת וילף.

רוחמה אברהם-בלילא: בבקשה.

רוחמה אברהם-בלילא: לרשותך, גברתי, חמש דקות.

עינת וילף: גברתי היושבת-ראש, תודה רבה, אלימות נגד נשים זה מסוג הדברים שמטיח אותך לקרקע בתקופה, או דקה אחרי שאת מרגישה שהדברים הם טובים, והתקדמנו, ויש לנו כל כך הרבה הישגים.

עינת וילף: יצא לי לפני כמה שנים לקרוא דוח של האו"ם על מצב הנשים בעולם.

עינת וילף: אני זוכרת שבתום קריאת הדוח הייתי ממש מיואשת, כי בסך הכול אני מתנהלת בעולם בתחושה – וגם במציאות – שהיתה התקדמות אדירה, ונשים הן חופשיות ועצמאיות, יכולות לבחור את דרך חייהן ובסך הכול בטוחות, ויכולות להחליט עם מי להיות ולכמה זמן ועם מי להתחתן ומתי להתחתן.

עינת וילף: ופתאום את קוראת ומקבלת פרספקטיבה על מה שקורה ואת מבינה שיש עוד הרבה מאוד ללכת.

עינת וילף: ולמה הנושא של האלימות כל כך מייאש כשאת חושבת שהנה בסך הכול את במקום אחר?

עינת וילף: כי זה בסוף מחזיר אותך למקום של חוסר אונים, של תחושה שכל ההישגים, כל הדברים שנבנו, כקבוצה וגם כיחידה, אפשר שמתגמדים אל מול הפחד, אל מול החשש, אל מול האפשרות שאלימות תופעל.

עינת וילף: וגם הרבה פעמים הדברים קשורים זה בזה.

עינת וילף: הרבה מהמקרים ששמענו עליהם בשבועות, בחודשים האחרונים, תחושה פתאום של התפרצות, נובעים בדיוק מהמפגש הזה של חברה, הרבה פעמים חברה פטריארכלית, מסורתית, שנפגשת עם העולם המודרני.

עינת וילף: ופתאום האשה, יש לה רצונות משלה.

עינת וילף: היא מודיעה לבעל שהיא מבקשת לעזוב אותו, שהיא לא מתכוונת לחזור, אולי שהיא רוצה ללמוד, אולי יש לה שאיפות, ומי שהיה רגיל למבנה כוח מסוים, פתאום זה מערער אצלו את התחושה לגביו עצמו.

עינת וילף: ואז אלימות זה הכלי הכי פשוט, הכי מהיר, כדי להראות לאשה מי היא באמת, למה היא יכולה לשאוף ושתדע את מקומה.

עינת וילף: אין ספק שהרבה מהמקרים שאנחנו חווים במדינת ישראל הם מקרים של מאבק בין מי שעדיין מנסה להגן על סדר ישן לבין נשים שרואות את ההזדמנויות שיש בעולם החדש ומבקשות לנצל אותן, אבל עדיין כלואות בעולם שלא מגן עליהן ושמאמין שאפשר לעשות שימוש באלימות.

עינת וילף: בין התופעות שנחשפנו אליהן לאחרונה יש גם היבט חדש, מטריד, שמגיע עם הטכנולוגיה: יותר ויותר אנחנו נחשפים למקרים של אלימות קשה נגד נשים, של הטרדה מינית, שמצולמים.

עינת וילף: היום לכל אדם יש מצלמה ומנצלים את זה.

עינת וילף: כלומר, לא מספיק שנוהגים באלימות כלפי הנשים, אלא מנציחים את הרגע ודואגים שהוא ישודר שוב ושוב.

עינת וילף: הדבר קורה בגילאים צעירים, הדבר קורה בבתי-ספר, ויש אפילו חשש שהדברים האלה תלויים זה בזה, שמי שיש בידו מצלמה אפילו חושב לעשות את המעשה כדי להתפאר בו באיזה עולם מעוות.

עינת וילף: ככל שאנחנו מנסים להתמודד עוד ועוד עם התופעה הקשה הזאת של אלימות נגד נשים, שהיא כתם על כל חברה – אם הייתי צריכה להגדיר את האידיאל של החברה המתוקנת, החברה הטובה, זה ככל שחברה מתקדמת לאידיאל שבו אין אלימות נגד נשים, זו חברה שיש בה גם הרבה דברים טובים אחרים.

עינת וילף: הייתי מאוד רוצה שבמסגרת הדברים שאנחנו פועלים בהם, שנפנה את הזרקור גם לנושא הזה, של השימוש בטכנולוגיה כדי להנציח את ההשפלה, להנציח את האלימות ואפילו לעודד אותה, כעוד אמצעי שאנחנו צריכים לסגור, לא לתת לו מקום, כי הוא דווקא מעודד את מי שחושבים שאלה מעשים ראויים.

עינת וילף: אני מקווה שככל שנלך עוד צעד ועוד צעד, בסופו של דבר נשים ירגישו שכל מה שהעולם החדש נותן להן – את הבחירות, את האפשרות להחליט מי הן – שאין שום אמצעי שיבוא יום אחד וינסה להזכיר להן שמקומן האמיתי הוא במקום הרבה יותר נמוך.

עינת וילף: תודה רבה.

רוחמה אברהם-בלילא: אני מודה לך, חברת הכנסת עינת וילף.

רוחמה אברהם-בלילא: הדובר הבא, חבר הכנסת חיים אורון, בבקשה.

רוחמה אברהם-בלילא: יש לנו עוד קבוצה, מבית-ספר תיכון מקיף בירכא.

רוחמה אברהם-בלילא: אני מבינה שעשיתם סבב סיור, ואני מקווה שגם נהניתם.

רוחמה אברהם-בלילא: בבקשה.

רוחמה אברהם-בלילא: לרשותך, אדוני, חמש דקות.

ג'מאל זחאלקה: בירכא היה רצח מזעזע.

חיים אורון: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, חברת הכנסת עינת וילף תיארה את התהליך הלכאורה מקוטב בין תחושה, מחד, שמעמדן של הנשים בראשיתו של האלף השלישי שונה מהותית, בפרמטרים רבים ושונים, ממעמדן בדורות קודמים או בשנים קודמות, ומאידך, התהליך שכאילו עומד בסתירה אבל מתברר שהוא לא עומד בסתירה – ואינפורמציה, שגם הונחה בפנינו בימים האחרונים על-ידי מחלקת המידע של הכנסת – של פרמטרים רבים מאוד ורציפים וחופפים של התגברות האלימות כלפי נשים במרכיבים השונים שלה, מהמקרים הקשים מאוד של מספר הנשים הנרצחות, בתוך הנושא שבו אנחנו עוסקים, ועד אלימות שהיא פחות מרצח והטרדה מינית וכו' וכו'.

חיים אורון: זה מסוג הפרדוקסים שכנראה מתקיימים בחברה שבה אנחנו חיים, ואולי אפילו מזינים אחד את השני.

חיים אורון: יכול להיות שהתהליך הזה של התחזקות מעמד האשה והתגברותו בקטע אחד יוצר במקטעים אחרים את התופעה של אלימות עולה.

חיים אורון: קודם כול, אני מציע להיזהר מאוד מכליאת הנושא הזה של אלימות כלפי נשים בחלק מסוים של החברה.

חיים אורון: כמובן, זה לא תמיד באותן עוצמות, לא תמיד באותם שיעורים – הוא פרוס על פני כל החברה.

חיים אורון: יש דוגמאות מובהקות של חברות מהמתקדמות ביותר, ויש להן שיאים עולמיים למשל במספר מקרי האונס וכו' וכו', ואין איזו הנחה סמויה של כולנו, שהקידמה וההתקדמות וכו' וכו' פותרות את העניין הזה.

חיים אורון: אני יודע שהפתיחה שלי יש בה מידה לא קטנה של פסימיות, במובן הזה שזה לא איזה נושא שיש לו פתרון של "זבנג וגמרנו".

חיים אורון: אז כולנו נחזור ונדבר – וזה גם נאמר על-ידי חלק מהדוברים לפני – על המשקל הגדול של החינוך; חינוך במובנים רבים מאוד, מהחינוך המגדרי הבסיסי דרך החינוך – הוזכר פה קודם, חיי משפחה וכו', על כל האמצעים ועל כל הניסיון שהולך ונצבר בתחום הזה.

חיים אורון: אני רוצה לייחד את שארית דברי דווקא לנושא של האחריות הציבורית החברתית הכוללת.

חיים אורון: כי אם במקומותינו – פוליטיקה זה לא רק הוויכוח עם הפלסטינים.

חיים אורון: יש פה תופעה חברתית-פוליטית.

חיים אורון: באיזה מובן היא פוליטית?

חיים אורון: כי היא אחד המרכיבים המאוד-מאוד חזקים במציאות החברתית, גם בהשפעה של מה שקורה בה בכלל, על אחת כמה וכמה בהשפעה על מה שקורה באותם ציבורים שמעורבים בה, ברובם הגדול מאוד נשים.

חיים אורון: צריך, אגב, לזכור, והוזכרו קודם – נדמה לי שחברת הכנסת חוטובלי הזכירה את הגברים.

חיים אורון: יש המון ילדים בתוך הסיפור הזה, המון המון ילדים בתוך הסיפור הזה.

חיים אורון: אפילו – ופה אני רוצה להגיע לנקודה שאני מדבר בה, כי כל הנתונים מראים שיש פה ממד חזק מאוד של רצידיביסטיות, של חזרה.

חיים אורון: הרי בכל פעם שמתפרסם משהו אומרים: האם היה מקרה דומה?

חיים אורון: אז לא תמיד היה מקרה דומה, אבל הרבה מאוד פעמים יש כן אירוע דומה, לא בדיוק כזה, דומה וכו' וכו'.

חיים אורון: למה אני מתכוון?

חיים אורון: אלה כלים שאנחנו צריכים להעמיד אותם לרשות החברה.

חיים אורון: אז יש נתונים על – יש מהלכים מאוד גדולים במספר המעונות לנשים מוכות.

חיים אורון: הם לא עומדים ביחס לגידול התופעה, הם בפיגור – – –

רוחמה אברהם-בלילא: גדול מאוד.

חיים אורון: גדול מאוד, אומרת היושבת-ראש, ובצדק.

רוחמה אברהם-בלילא: יש רק 18 כאלה ברחבי הארץ, ורובם של עמותות.

חיים אורון: רגע, אז אני לא עוסק בשאלה, שיהיו של עמותות.

חיים אורון: השאלה, מה האחריות הקולקטיבית?

חיים אורון: יש בעיה גדולה מאוד שמשליכה לכאן ביכולת – כל אחד מאתנו נתקל בזה בקטע אחר של עיסוקיו – ביכולת לטפל בנשים שהיו במעון לנשים מוכות.

חיים אורון: והן כלואות בתוכו כי אין להן אפשרות לצאת החוצה.

חיים אורון: אז הן חוזרות למקום שהוא מאוד מאוד מסוכן להן, בלית ברירה.

חיים אורון: זה מתחיל בשאלות הבסיסיות.

חיים אורון: האם אנחנו מתמודדים עם שאלת האלימות בחברה הישראלית בעוצמות שהאלימות הזאת דורשת מאתנו להתמודדות אתן, כשהאלימות בתוך המשפחה או האלימות כלפי נשים היא מרכיב בתוכה?

חיים אורון: זה קשור גם במערכות האכיפה, במשטרה.

חיים אורון: זה קשור מאוד מאוד במערכות התומכות של העבודה הסוציאליות ושל שירותי הרווחה וכדומה.

חיים אורון: כולם בעצם זועקים זעקה מרה של מחסור וקושי.

חיים אורון: אנחנו יודעים שהקבוצות הנפגעות ביותר הן הקבוצות שבהן אנחנו עוסקים פה, ובתוכן אולי הנפגעות ביותר הן אותן קבוצות של נשים שמועדות לאלימות הזאת שמופעלת כלפיהן.

חיים אורון: מה שאני אומר עכשיו לא פותר את העניין, אבל לפחות יוצר איזו רשת חברתית יותר חזקה, שגם תפעל בבחינת ההרתעה וההשפעה על אחרים, אבל גם תיתן סעד יותר רציני למי שנקלעו לתוך המעגל המאוד-מאוד קשה הזה.

חיים אורון: ביום שאנחנו עוסקים בו במאבק באלימות כלפי נשים אני ראיתי לנכון להאיר מבט, לא במקום, אלא גם על העניין הזה.

חיים אורון: תודה רבה.

רוחמה אברהם-בלילא: אני מודה לך, חבר הכנסת אורון.

רוחמה אברהם-בלילא: אחרון הדוברים, חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, בבקשה.

רוחמה אברהם-בלילא: לרשותך חמש דקות.

ג'מאל זחאלקה: תודה רבה, גברתי.

ג'מאל זחאלקה: גברתי היושבת-ראש, רבותי חברי הכנסת, מאז שנבחרתי לכנסת אני מקפיד כל שנה להשתתף בדיון הזה, ולפעמים הייתי הגבר היחיד שהשתתף.

ג'מאל זחאלקה: בשנה שעברה לא השתתפתי, כי במקומי דיברה עמיתתי לסיעה, חברת הכנסת חנין זועבי.

ג'מאל זחאלקה: חברת הכנסת וילף חסכה לי הרבה ממה שרציתי להגיד.

ג'מאל זחאלקה: אני מסכים לכל מלה שהיא אמרה.

ג'מאל זחאלקה: אני חושב שדווקא עליית מעמדן של הנשים יוצרת דבר והיפוכו.

ג'מאל זחאלקה: מצד אחד, אנחנו רואים שנשים שמעמדן התחזק בתוך המשפחה, מול הגבר שהן חיות אתו – – –

רוחמה אברהם-בלילא: אני חייבת לומר רק משפט אחד, ברשותך.

רוחמה אברהם-בלילא: זה לא חייב לדור בכפיפה אחת, משום שגם אז, תמיד היתה אלימות נגד נשים רק – – –

ג'מאל זחאלקה: לא, אני מדבר על מקורות חדשים של אלימות.

רוחמה אברהם-בלילא: נשים אולי יותר מעזות ויותר מספרות ואנחנו ערים יותר לתופעה הזאת.

רוחמה אברהם-בלילא: זה לא שבגלל שהנשים או התחזקו או יצאו וחיפשו קריירה ומוצאת את עצמן יותר, הן "זוכות" יותר לנושא הזה.

ג'מאל זחאלקה: אלימות נגד נשים קיימת אלפי שנים, זה לא דבר חדש.

ג'מאל זחאלקה: אני עכשיו רוצה להתייחס במשפט אחד למקור חדש של האלימות כלפי הנשים, והוא, בקיצור נמרץ, זה שהאשה מצליחה יותר מהגבר בתא המשפחה.

ג'מאל זחאלקה: היא למדה, יש לה הכנסה, היא משכילה יותר, והגבר המתוסכל מכלה בה את זעמו.

ג'מאל זחאלקה: אני מדבר אפילו על מקרים שאני מכיר מקרוב.

ג'מאל זחאלקה: גבר כושל, בחברה בכלל וגם בתא המשפחתי, יש לו דבר אחד – הוא יכול להשתמש בכוח.

ג'מאל זחאלקה: בטווח בינוני אני פסימי, האמת.

ג'מאל זחאלקה: לטווח ארוך אני אופטימי מבחינה זו.

ג'מאל זחאלקה: אני חושב שהשנים שהחברה עוברת, והחברה הערבית בפרט – רואים התחזקות ניכרת מאוד במעמדן של נשים.

ג'מאל זחאלקה: היום היה דיון בוועדת החינוך על הישגי בנים ובנות.

ג'מאל זחאלקה: רואים שאפילו בבית-ספר יסודי ובתיכון ובבגרות ובאוניברסיטה, נשים מצליחות הרבה יותר – לא בפער קטן, בפער ענק לעומת הגברים.

ג'מאל זחאלקה: זה ייתן את אותותיו, בוודאי, בשינויים חברתיים.

ג'מאל זחאלקה: יש בעיה בתעסוקה של נשים.

ג'מאל זחאלקה: כמובן שמעונות, טיפול משטרתי, והכול טוב ויפה וזה חשוב מאוד, אבל טיפול השורש בבעיה הזאת זה חיזוק מעמדה של האשה.

ג'מאל זחאלקה: אין ספק שאשה שהיא משכילה ויש לה מקור הכנסה ויש לה עצמאות כלכלית, היחסים שבינו לבינה בתוך התא המשפחתי מגיעים לאיזון.

ג'מאל זחאלקה: היא לא נכנעת לאלימות בקלות והיא לא שותקת והיא יכולה להגיד לו "לך לעזאזל".

ג'מאל זחאלקה: אבל אשה שלא עובדת, ואין לה הכנסה, מצבה קשה, היא תחשוב מה היא תעשה אם הוא ייפרד ממנה, איזו פרנסה תהיה לה.

ג'מאל זחאלקה: לכן אני חושב שאי-אפשר לנתק את זה מהעניין של תעסוקת נשים וחיזוק מעמדה של האשה גם בהכנסה.

ג'מאל זחאלקה: אני חושב שהגורם הכלכלי-חברתי מאוד חשוב בנושא הזה.

ג'מאל זחאלקה: דבר אחר, לא פחות חשוב בעיני, והוא אפילו יותר חזק ויותר חשוב, זה העניין של תרבות.

ג'מאל זחאלקה: אין ספק שהבעיה טמונה באתוס של הגבריות שהחברה מטפחת, כל חברה בשיטה שלה.

ג'מאל זחאלקה: לחברה הערבית יש השיטות שלה והצבע המיוחד, אבל בחברה הישראלית, בכלל: אתוס של גבריות, של מצ'ואיזם, של כוחנות.

ג'מאל זחאלקה: גם נשים משתתפות בחגיגה הזו, כולל נשים שיוצאות נגד אלימות נגד נשים.

ג'מאל זחאלקה: הגבר הלוחם, הגדול, זה אתוס הגבורה.

ג'מאל זחאלקה: הגיעו דברים עד כדי כך, ואני מזכיר את זה שוב ושוב, שהופתעתי לקרוא שאחד מגאוני הדור, אפי איתם – אני אומר את זה בצחוק, כמובן – בריאיון ל"הארץ" אומר: "הערבים הם נשיים".

ג'מאל זחאלקה: כלומר מילת הגנאי הכי חזקה שהוא יצא בה נגד הערבים בכלל, זה שהם נשיים, הם לא כוחניים מספיק, הם לא מספיק גברים.

ג'מאל זחאלקה: אחר כך הוא מקבל חיזוק מכל הנשים, וחלקן יוצאות נגד אלימות נגד נשים.

ג'מאל זחאלקה: הבעיה היא באתוס של גבריות, של כוחנות, של שליטה, של אלימות.

ג'מאל זחאלקה: זה שורש הבעיה ואת זה אנחנו צריכים, מבחינה תרבותית, באופן כללי – צריכים לטפח גבריות חדשה.

ג'מאל זחאלקה: אני לא אומר שהגברים יהיו "נשיים", כלומר גברים יוותרו על הגבריות; אני לא בעד מחיקת המתח הזה, אבל המתח הזה לא חייב להיות באלימות אלא ביחסים של שוויון מלא, יחסים נטולי כוחנות.

ג'מאל זחאלקה: אני רוצה לסיים בעניין אחד, מה שנקרא רצח על כבוד המשפחה ואלימות במשפחה.

ג'מאל זחאלקה: קודם כול, אני מציע להוציא את המלים "כבוד המשפחה" מהלקסיקון.

ג'מאל זחאלקה: לא מדובר בגברים בעלי כבוד, מדובר במנוולים.

ג'מאל זחאלקה: החברה צריכה להוקיע אותם, להקיא אותם מתוכה.

ג'מאל זחאלקה: חשוב שכל החברה, גם מערכת החינוך, גם האימאמים, כל מי שיש לו השפעה בנושא הזה – ליצור תרבות נגד אלימות של גברים ונגד אלימות בפוטנציה.

ג'מאל זחאלקה: יש אלימות שאתה לא צריך לחכות לה, יש תת-דיבור, יש תמיכה באלימות, לראות את הגבר משפיל את האשה, גם זה סולל את הדרך בפני האלימות והמכות.

ג'מאל זחאלקה: אני חושב שהעניין התרבותי והעניין הכלכלי הם שני המפתחות העיקריים להתמודדות עם בעיית האלימות כנגד נשים.

רוחמה אברהם-בלילא: אני מודה לך, חבר הכנסת זחאלקה.

רוחמה אברהם-בלילא: אני חושבת שנאמרה אמירה חשובה מאוד מבחינתך, שרצח הוא רצח, והוא לא מוסיף שום כבוד לשום משפחה.

רוחמה אברהם-בלילא: גברתי סגנית השר, בבקשה.

גילה גמליאל: גברתי היושבת-ראש, יושבת-ראש הוועדה לקידום מעמד האשה, חברי וחברות כנסת וכבוד השר, יום המאבק הבין-לאומי למניעת אלימות נגד נשים הוכרז על-ידי האו"ם ב-17 בדצמבר 1999.

גילה גמליאל: במסגרת ההכרזה על יום המאבק קרא האו"ם לארגן פעילויות להעלאת המודעות הציבורית לסוגיית האלימות נגד נשים.

גילה גמליאל: על-פי דיווחי האו"ם, כבוד היושבת-ראש, אחת מכל שלוש נשים ברחבי העולם סובלת מאלימות לפחות פעם אחת בחייה, בדרך כלל מבן-אדם שקרוב ומוכר לה.

גילה גמליאל: כל עוד נשים ברחבי העולם הן קורבנות לרצח, לאונס, לאלימות ולהטרדה מינית, יש חובה לציין את היום הזה.

גילה גמליאל: 16 נשים נרצחו השנה בישראל על-ידי בני-זוגן.

גילה גמליאל: שלוש נוספות – על-ידי גורמים אחרים במשפחה.

גילה גמליאל: 17,076 תיקים נפתחו במשטרה עקב אלימות בין בני-הזוג.

גילה גמליאל: נעצרו 3,405 אנשים בגין עבירות אלימות.

גילה גמליאל: 4,172 תיקים נפתחו בגין עבירות מין.

גילה גמליאל: תופעת האלימות במשפחה איננה נחלתה של קהילה מסוימת, עדה מסוימת, של חתך סוציו-אקונומי מסוים, של מגזר מסוים.

גילה גמליאל: אלימות בתוך המשפחה חוצה מגזרים ומאיימת על החברה הישראלית כולה.

גילה גמליאל: כל אשה עלולה לסבול ממנה וחובת כולנו למנוע ולהתריע כשאנו נתקלים בה.

גילה גמליאל: חשוב להבין שאלימות איננה בהכרח פיזית.

גילה גמליאל: נשים רבות סובלות מהתעללות מינית, מהתעללות נפשית, ובנוסף, נשים רבות סובלות מאלימות כלכלית, מהדרתן מקבלת ההחלטות ומגישה למשאבים.

גילה גמליאל: הנתונים הנ"ל אינם מגלמים בתוכם את כל אלו הסובלות מאלימות.

גילה גמליאל: רבות מהן חוששות להתלונן.

גילה גמליאל: נשים נפגעות אלימות סובלות שנים רבות מבן-זוגן המשליט טרור ופחד.

גילה גמליאל: לרובן הגדול לוקח בין שש לשמונה שנים עד שהן אוזרות אומץ לחשוף לראשונה את דבר ההתעללות נגדן.

גילה גמליאל: לכן נמצא שהן סובלות מתשישות רגשית ומתחושה של תלות גוברת בתוקף.

גילה גמליאל: ככל שהתלות גוברת הן נכונות לסבול יותר ותשישותן הרגשית גוברת גם כן.

גילה גמליאל: הן בדרך כלל מכחישות את המציאות האלימה שבה הן חיות.

גילה גמליאל: הן לא מנסות להתמודד עם האלימות כדי להפסיק אותה, כי הן נמצאות במלכוד.

גילה גמליאל: הן סובלות מדימוי עצמי ותפיסה עצמית נמוכים.

גילה גמליאל: הן חשות אמביוולנטיות רגשית כלפי בן-הזוג – אהבה ושנאה, משיכה ופחד.

גילה גמליאל: הן מכחישות את דבר האלימות כלפיהן, וכשזו נחשפת הן ממזערות את ההתנהגות האלימה ונזקיה.

גילה גמליאל: הן לא ממהרות להתלונן ולשתף אחרים בסבלן מסיבות כלכליות, חברתיות, משפחתיות, בושה ואשמה.

גילה גמליאל: נשים שחוו אלימות רואות את העולם אחרת מנשים שלא חוו חוויה קשה זו.

גילה גמליאל: לעתים קרובות הן מנוכרות לעצמן, לזולתן ולחיים בכלל.

גילה גמליאל: האלימות קשה במיוחד מפני שהיא באה מאדם שאמור להעניק להן חום, ביטחון וודאות.

גילה גמליאל: הספרות מציגה כמה רגשות מרכזיים האופייניים לנשים שבן-זוגן אלים כלפיהן.

גילה גמליאל: נשים אלו חשות בושה עמוקה, מרומות, אשמות ומושפלות.

גילה גמליאל: כעס בלתי מודע גורם להן להאשמה עצמית, לדימוי עצמי פגוע, לשיתוק העשייה, לבידוד, לחוסר תפקוד, לפחד, לאימה ולחוסר אונים נרכש.

גילה גמליאל: ההקדמה הזו היא חובה על מנת להבין את השאלה הנשאלת כל פעם מחדש: מדוע כל הזמן הזה הן לא באו להתלונן?

גילה גמליאל: נדרשת הסברה, נדרשת העלאת המודעות הציבורית לתופעת האלימות.

גילה גמליאל: השבוע, ביום חמישי, הרשות לקידום מעמד האשה אף תדאג לכנס כזה ברמת-אפעל.

גילה גמליאל: מהנתונים שקיימים בארץ – בישראל פועלים 73 מרכזים למניעה ולטיפול באלימות במשפחה.

גילה גמליאל: המרכזים טיפלו בשנה שעברה ב-8,500 משפחות נפגעות אלימות.

גילה גמליאל: המדינה מפעילה 13 מקלטים לנשים נפגעות אלימות וילדיהן ו-14 דירות מעבר שמהוות מסגרת טיפולית לנשים שסיימו את שהותן במקלט.

גילה גמליאל: במדינת ישראל אף קיים "בית נועם" לטיפול בגברים מכים.

גילה גמליאל: דיברה על כך בהרחבה יושבת-ראש הוועדה לקידום מעמד האשה, שיש צורך לטפל גם בבעיית הגברים שמגיעים, וצריכים להגיע גם מרצונם החופשי, אך גם את אלה שלא רוצים צריך לשדל, ואף לבחון הצעת חוק שתחייב אותם לקבל טיפול וכלים שיאפשרו להם לחזור למשפחותיהם ולסביבה הטבעית, תוך הימנעות מהדפוסים האלימים שאפיינו את התנהגותם בעבר.

גילה גמליאל: כשביקרתי ב"בית נועם" נתקלתי בגבר צעיר.

גילה גמליאל: שאלתי אותו: כיצד זה הגעת למצב שהידרדרת להרים יד על בת-הזוג שלך?

גילה גמליאל: וכך הוא ענה לי: לא חלמתי אי-פעם שאני ארים יד על אשה, אבל בכל מהלך הילדות שלי כל מי שעמד מולי – מבין החברים שלו בבית-הספר – הדרך היחידה שהכרתי היתה דרך אלימות.

גילה גמליאל: וכיום, כשאני נמצא עם בת-הזוג שלי, הדרך היחידה שאני יודע להתמודד מול העניין הזה היא בדרך האלימה.

גילה גמליאל: לאחר הסדנה שהוא עבר, ומלכתחילה הוא לא רצה להגיע אליה, הוא הבין את המשמעויות, הוא הפנים, הוא ספג.

גילה גמליאל: דבר זה יכול לשנות חיים של משפחות שלמות.

גילה גמליאל: הפתרונות – מטפלים בבעיה בנקודת הקצה שלה.

גילה גמליאל: בימים אלה אני מקדמת, דרך הממשלה, פתרונות נוספים, שיטפלו בשורש הבעיה וייתנו לנשים גם את הכלים והכוח להגיד "לא עוד".

גילה גמליאל: משרד ראש הממשלה מפעיל סדנאות של הגנה עצמית לנשים ונערות מכל המגזרים.

גילה גמליאל: סדנאות אלה מקנות לא רק את האמצעים הפיזיים להגנה עצמית, אלא גם את הכוח הנפשי ויכולת ההבחנה לדעת שמעשים מסוימים והתנהגויות מסוימות כלפיהן אינן מקובלות.

גילה גמליאל: מחקרים מראים כי אחד הגורמים המרכזיים להישארותן של נשים במערכות יחסים אלימות הוא התלות הכלכלית של נשים בבעליהן לצורכי קיום ופרנסה.

גילה גמליאל: בעקבות ביקורו של ראש הממשלה במקלט לנשים מוכות אשתקד, הנחה ראש הממשלה ליזום תוכנית שתספק מענה לנשים אלה ותאפשר להן לשקם את חייהן.

גילה גמליאל: בימים אלה הושלמה עבודת מטה משותפת, בין-משרדית, של משרד הרווחה, הרשות לקידום מעמד האשה ומשרד התרבות והספורט.

גילה גמליאל: התוכנית הזאת מציעה טיפול רחב יריעה לנשים הבוחרות לעזוב את בתיהן עקב אלימות.

גילה גמליאל: הנשים יזכו לתמיכה כלכלית, הכשרה מקצועית, לימודים אקדמיים וסיוע עם הילדים – כל אלה על מנת לתת להן את רשת הביטחון הדרושה כדי לעזוב את הבית המסוכן להן ולילדיהן.

גילה גמליאל: הפיילוט ייצא לדרך כבר בשנה הקרובה.

גילה גמליאל: תחום נוסף שבו אנו מטפלים הוא מניעת הטרדות מיניות.

גילה גמליאל: הפקנו ערכת הסברה למניעת הטרדות מיניות על-ידי הרשות לקידום מעמד האשה.

גילה גמליאל: הערכה הופצה בקרב ממונות על מניעת הטרדה מינית במקומות העבודה.

גילה גמליאל: רק אם ניתן לנשים את הכלים להעצמה, לעצמאות, לביטחון וליכולת לכלכלה עצמית, נוכל באמת ובתמים למנוע את האלימות כבר בראשית דרכה, ולא בנקודה שבה היא מסתיימת בצורה כה טרגית.

גילה גמליאל: על-ידי חינוך – והיום היה דיון מאוד מאוד רציני בוועדה לקידום מעמד האשה, בנוכחות שר החינוך, שבו הוצגו תוכניות לשוויון בין המינים למיגור תופעת האלימות.

גילה גמליאל: אני כאן קוראת לכל אחד ואחת מכם בבית הזה, ולכל הצופים והצופות בנו: פתחו עיניים, הסתכלו סביבכם, היו רגישים להתנהגויות ולשינויים החלים בסובבים אתכם.

גילה גמליאל: האחריות למנוע את הרצח הבא מונחת לפתחו של כל אחד ואחת מאתנו.

גילה גמליאל: ולכן, הנשים, אני אומרת: לאיש אין זכות לפגוע בכן, להרים עליכן יד, למנוע מכן את המגיע לכן או להתייחס בצורה משפילה ופוגענית.

גילה גמליאל: לעתים זה נראה בלתי אפשרי, אך אל תישארו בסיטואציה שבה הדברים הללו קורים.

גילה גמליאל: למענכן ולמען ילדיכן גלו אומץ, עמודנה על זכויותיכן והתרענה על פגיעה בכן.

גילה גמליאל: אני מאמינה, כבוד היושבת-ראש, כי ככל שיותר נשים תעמודנה על זכויותיהן ותתלוננה על הפגיעה בהן, ככל שנשים תפעלנה ביותר אומץ ומתוך עוצמה פנימית, כך יתרחב המעגל ויינתן כוח לנשים שחששו בעבר להתלונן.

גילה גמליאל: רק מתוך אמונה בכוחנו כנשים, בזכותנו על גופנו ובביטחוננו, נוכל לבער את נגע האלימות.

גילה גמליאל: כבוד היושבת-ראש, אני מבקשת שדברי הנואמים והנואמות היום יירשמו לציון המאבק נגד האלימות נגד נשים.

גילה גמליאל: תודה רבה.

רוחמה אברהם-בלילא: אני מודה לך, גברתי סגנית השר.

רוחמה אברהם-בלילא: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/354).

רוחמה אברהם-בלילא: ]

רוחמה אברהם-בלילא: אנחנו נעבור לנושא הבא על סדר-היום: הצעת חוק הדגל, הסמל והמנון המדינה (תיקון מס' 5) (רכישת דגלי המדינה מתוצרת הארץ), התשע"א–2010, של חברי הכנסת שלי יחימוביץ וקבוצת חברי הכנסת, קריאה ראשונה.

רוחמה אברהם-בלילא: מוצע בה לחייב גופים ציבוריים לרכוש דגלי ישראל אך ורק מתוצרת הארץ.

רוחמה אברהם-בלילא: תציג את ההצעה חברת הכנסת שלי יחימוביץ, בבקשה.

שלי יחימוביץ': – – –

רוחמה אברהם-בלילא: אני אשמח אם תעלי, גם אם יש הסכמה.

רוחמה אברהם-בלילא: אני חושבת שזו אחת ההצעות החשובות, ומן הראוי שהיא תוצג, מה גם שלשם שינוי יש לנו קצת זמן, אז זה בסדר.

שלי יחימוביץ': גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, על הצעת החוק הזאת חתומים ביחד אתי חברי הכנסת אופיר אקוניס, אלכס מילר ומגלי והבה.

שלי יחימוביץ': מן הסתם אתם מכירים את מראות יום העצמאות, שבהם מתנוססים ברחובות דגלי הלאום, דגלי כחול-לבן, ואף תלויים על חלונות המכוניות.

שלי יחימוביץ': דגלי הלאום הם אחד הסמלים המרכזיים של ההוויה שלנו כאן כיהודים, ישראלים, במדינת ישראל, סוג של סימבול של הציונות ושל תקומת עם ישראל בארצו.

שלי יחימוביץ': עד כאן הכול יפה וטוב, אלא שלמרבה הצער את תקומת עם ישראל בארצו מסמלים ותופרים ואורגים במו-ידיהם פועלים סינים.

שלי יחימוביץ': על הסמל הזה אחראים פועלים סינים ומפעלים סיניים.

שלי יחימוביץ': 95% מן הדגלים, ואף יותר, שמתנוססים ברחובות, ולא רק ברחובות, אלא גם מאחורי גבם של ראש הממשלה, נשיא המדינה ויושב-ראש הכנסת, כל אותם דגלים מיוצרים בסין או לחלופין במדינות אחרות שבהן העבודה מאוד זולה, היא נעה בשיעורים של בין דולר לבין 3 דולר ליום.

שלי יחימוביץ': כאב הלב הוא לא רק בגלל ההיבט הסימבולי שבדבר, אם כי ההיבט הסימבולי הוא מאוד מאוד חשוב.

שלי יחימוביץ': הרי אנחנו לא נרגשים למראה פיסת בד צבועה כחול-לבן; אנחנו נרגשים בגלל מה שהיא מסמלת.

שלי יחימוביץ': ואם התוכן שמאחורי הסמל הולך ונמוג, כי אז ההתרגשות שנגרמת לנו למראה סמלי הלאום נפגמת גם היא.

שלי יחימוביץ': אלא שכאן מדובר גם ובעיקר בתעשיית טקסטיל שנפגעה קשות במדינת ישראל, כמעט הושמדה, אם כי עדיין יש קרוב ל-13,000 עובדי טקסטיל בישראל, צריך לציין.

שלי יחימוביץ': גם הסמל נתפר בסין וגם אנחנו גוזלים בכך את מטה לחמו של פועל טקסטיל ישראלי ואת מטה לחמו של תעשיין ישראלי שנאלץ לסגור מפעלי טקסטיל בזה אחר זה בגלל העדפת טקסטיל המיוצר בארצות אחרות.

שלי יחימוביץ': הדבר באמת צורם במיוחד כשזה מגיע לסמל המדינה, לדגל ישראל, ועל כן אנחנו מחוקקים את החוק הזה, שמובא עכשיו להצבעה בקריאה ראשונה.

שלי יחימוביץ': וכך נאמר בדברי ההסבר: "דגלי המדינה אינם טובין רגילים.

שלי יחימוביץ': יש להם משמעות עמוקה, והם מסמלים את ערכי המדינה ואת הערכים המשותפים של אזרחיה – ערכים לאומיים, ציוניים, חברתיים ומוסריים.

שלי יחימוביץ': "משרדי הממשלה, רשויות מקומיות וגופים אחרים המתוקצבים על-ידי המדינה רוכשים כיום את דגלי המדינה מיצרנים הפועלים בחוץ-לארץ, משיקולי עלות.

שלי יחימוביץ': מעבר לפגיעה הסמלית בערכי הציונות ובסמלי המדינה, הנגרמת מהנפת דגלי המדינה שיוצרו במדינה אחרת, נגרמים הפסדים ממשיים למתפרות ולמפעלי הטקסטיל הישראליים בשל רכישת דגלים ממפעלים במדינות שבהן משלמים שכר זעום לעובדים.

שלי יחימוביץ': "הצעת החוק באה להשיב את ייצורם של דגלי המדינה לתעשייה המקומית, באמצעות חיוב גופים ציבוריים לרכוש דגלי ישראל אך ורק מתוצרת הארץ – – – עוד מוצע לקבוע כי הוראות הסעיף המוצע יחולו ככל שאינן סותרות אמנות והסכמים בין-לאומיים" – וכאן אני יכולה כבר לומר לכם שאין סתירה בין רוח החוק לבין אמנות והסכמים בין-לאומיים.

שלי יחימוביץ': החוק, לצערי, לא חל על מוסדות פרטיים, על תאגידים עסקיים שרוכשים דגלים, אבל אני רוצה לציין לשבח גוף עסקי אחד שכבר הרים את הכפפה על דעת עצמו – גוף שסופג ממני ביקורת חוזרת ונשנית כבר כמה שנים, עוד מהתקופה שהייתי עיתונאית – אני מדברת על בנק הפועלים, שמזמין מדי שנה כמות גדולה מאוד של דגלים מסין ועורך באמצעותם קמפיין ציוני, ואני אומרת שזה ההיפך מציונות.

שלי יחימוביץ': ובכן, לפני כחודש שלחתי מכתב למנכ"ל בנק הפועלים ציון קינן, והפצרתי בו להפסיק את המנהג הזה ולהתחיל לרכוש את אותם דגלים, מדי יום עצמאות, בישראל.

שלי יחימוביץ': אני חייבת לציין אותו לשבח, הוא נענה לבקשתי, הוא הודיע באופן פורמלי שהחל מעתה, וכבר ביום העצמאות הקרוב, יירכשו הדגלים אך ורק בישראל.

שלי יחימוביץ': כבר כרגע מאותרים המפעלים שייצרו את הדגלים האלה, ואני רוצה לשבח אותו על כך.

שלי יחימוביץ': אני מקווה שבנק הפועלים יהיה בעניין הזה דוגמה ומופת גם לגופים עסקיים אחרים.

שלי יחימוביץ': במקביל, מגיע לידי גמר חוק הטקסטיל הביטחוני, שיגרום לכך שמשרד הביטחון, צה"ל כמובן, שירות בתי-הסוהר והמשטרה, ירכשו את הטקסטיל שלהם בישראל.

שלי יחימוביץ': החוק יידון לקראת קריאה שנייה ושלישית אחרי הסכמות עם כל הגופים הנוגעים בדבר בוועדת החוקה, חוק ומשפט, שאתה חבר הכנסת העומד בראשה, וגם כאן תבוא בשורה לתעשיינים ישראלים ולפועלים ישראלים.

שלי יחימוביץ': תודה רבה.

רוחמה אברהם-בלילא: תבורכי על הצעת החוק הזו, אני חושבת שזו הצעת חוק חשובה מאוד.

רוחמה אברהם-בלילא: חברי חברי הכנסת, לפני שאנחנו נעבור להצבעה, חבר הכנסת נסים זאב – ראשון הדוברים – ביקש לומר כמה דברים.

רוחמה אברהם-בלילא: אתה מוזמן.

קריאה: – – –

רוחמה אברהם-בלילא: אחרון הדוברים, כמובן.

נסים זאב: ראשון ואחרון, לא?

רוחמה אברהם-בלילא: ראשון ואחרון.

נסים זאב: – – –

דוד רותם: – – –

רוחמה אברהם-בלילא: בבקשה, אדוני, שלוש דקות.

נסים זאב: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, חוק הדגל בא בעצם לחייב רכישת דגלי מדינה מתוצרת הארץ אבל הוא מתייחס אך ורק לגופים ממשלתיים או אולי לרשויות מקומיות, הוא בעצם לא נותן מענה לשוק החופשי.

נסים זאב: זאת אומרת, יכול להיות מצב שהתחרות של השוק – כאשר אנחנו בעצם צריכים להשאיר את השוק פתוח – הדגל הפרטי של האדם הפרטי, הוא יעדיף לקנות אותו יותר בזול, את מה שמייבאים מסין, ובעצם העניין הזה יהיה משהו תחרותי בין האדם שבא לקנות בשוק הפרטי, לעצמו או לרכבו, ולגופים ממשלתיים או לרשויות מקומיות.

נסים זאב: אני לא רואה שהחוק הזה בעצם נותן מענה.

נסים זאב: אני חושב שאם כבר רוצים לעשות סדר, אז בואו נעשה אותו אולי עד הסוף.

נסים זאב: אני חושב שכל העניין, להיות תלוי בסין, זה לא מדובר רק בדגלים, שהם באמת משהו סימבולי, סמלי.

נסים זאב: הבעיה שלנו שכל היבוא של העולם כולו – עוד מעט אנחנו רואים שתלויים בסין, וזה דבר שאולי בשנים הבאות אנחנו נראה את המחיר הגבוה שהעולם עוד ישלם, כי סין לא נשארה אותה סין.

נסים זאב: סין בעצם השתנתה ושינתה את כל המדיניות שלה וגובה מסים, והיא הולכת ומעלה.

נסים זאב: בינתיים בתי-חרושת בעולם נסגרים, וכדי לפתוח בית-חרושת – כל בית-חרושת מכל סוג שהוא – חושבים פעמיים, גם אם המחיר כמעט יכול להיות זהה ושווה בשוק.

נסים זאב: זאת אומרת, גם אם אני יכול היום באופן מעשי לפתוח בית-חרושת ולהתחרות עם השוק בסין – לא היום אבל בעוד כמה שנים – אני לא אעשה זאת, כי העלות של הקמת בית-חרושת כזה, זה יעלה לי רבות.

נסים זאב: מה גם שמדברים על אבטלה, ואבטלה הולכת וגואה, זה לא סתם.

נסים זאב: האבטלה באה בגלל סגירת מפעלים שנסגרים ומתפרות שנסגרות, ואנחנו רואים מאבק על כל מקום כזה, כאשר למשל דיברו על בגדים של צה"ל – לא מזמן היה גם כן דיון – אם מייבאים את זה מבחוץ, מה המשמעות לאותן מתפרות שנמצאות במדינת ישראל, בדימונה.

נסים זאב: עשרות משפחות בעצם נאלצות אולי לוותר על פת לחמן בעקבות כך.

נסים זאב: זה דבר שאני חושב שכמדיניות צריך לתת עליו את הדעת, לפחות לדאוג שתהיה איזושהי בלימה.

נסים זאב: בתי-חרושת שכבר קיימים במדינת ישראל, לעשות את הכול כדי לטפח אותם ואולי לתת סובסידיה, שזה ישתלם.

נסים זאב: ברור שהעניין של הדגל, בסופו של דבר, בשורה התחתונה, זה המחיר שלו, ומי שהולך לשוק ומוצא דגל שהוא מיבוא ולא מייצור, וזה יותר זול לו, הוא יקנה מה שזול והוא לא יסתכל, כי הדגל בסופו של דבר הוא אותו דבר, הוא אותו צבע, הוא אותו בד, אולי באיכות כזו או אחרת, זה לא משנה הרבה, אבל מה שמשנה זה המחיר.

נסים זאב: לכן צריך לדאוג שבעצם גם הדגלים של מדינת ישראל יוכלו להיות אולי כתחרות למה שמייבאים מהמדינה הזרה.

נסים זאב: תודה.

רוחמה אברהם-בלילא: שלא לדבר על יצירת מקומות עבודה כתוצאה מהמהלך החשוב הזה.

רוחמה אברהם-בלילא: חברי חברי הכנסת, אנחנו נעבור להצבעה.

רוחמה אברהם-בלילא: הצבעה מס' 4 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 6 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הדגל, הסמל והמנון המדינה (תיקון מס' 5) (רכישת דגלי המדינה מתוצרת הארץ), התשע"א–2010, לוועדת הכלכלה נתקבלה.

רוחמה אברהם-בלילא: ובכן, בעד הצביעו שישה, לא היו מתנגדים ולא היו נמנעים.

רוחמה אברהם-בלילא: לפיכך אני קובעת שהצעת החוק תידון בוועדת הכלכלה.

גאלב מג'אדלה: – – –

רוחמה אברהם-בלילא: לפרוטוקול, אני מבקשת לצרף את חבר הכנסת גאלב מג'אדלה.

רוחמה אברהם-בלילא: חברי חברי הכנסת, הצעת החוק כמובן עברה בקריאה ראשונה והיא תועבר לוועדת הכלכלה לשם הכנתה לקריאה שנייה ושלישית.

רוחמה אברהם-בלילא: חברי חברי הכנסת, אדוני השר, תם סדר-היום.

רוחמה אברהם-בלילא: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום רביעי, י"ז בכסלו התשע"א, 24 בנובמבר 2010, בשעה 11:00.

רוחמה אברהם-בלילא: ישיבה זו נעולה.

רוחמה אברהם-בלילא: ערב טוב.