ישיבת מליאה, כנסת 17, פרוטוקול מספר הישיבה המאתיים של הכנסת השבע-עשרה, 2008-01-28 00:00

דליה איציק: רבותי השרים, חברי חברי הכנסת.

דליה איציק: הנני מתכבדת לפתוח את ישיבת הכנסת היום, יום שני, כ"א בשבט, 28 בינואר.

דליה איציק: הודעה למזכיר הכנסת.

דליה איציק: בבקשה.

איל ינון: ברשות יושבת-ראש הכנסת, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לדיון מוקדם:

איל ינון: הצעת חוק מעונות ממשלתיים לאנשים עם פיגור שכלי, התשס"ח–2008, מאת חברי הכנסת דב חנין, רן כהן, שלי יחמוביץ ויעקב מרגי וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק הסיעוד, התשס"ח–2008, מאת חבר הכנסת אריה אלדד; הצעת חוק המים (תיקון – איסור ניתוק מים לרשות מקומית), התשס"ח–2008, מאת חבר הכנסת טלב אלסאנע וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (אגרת רשיון רכב של נכה), התשס"ח–2008, מאת חברי הכנסת איתן כבל, אריה אלדד וזבולון אורלב וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק התייעלות אנרגיה במבני ציבור, התשס"ח–2008, מאת חברי הכנסת דב חנין, מיכאל מלכיאור, רן כהן ואסתרינה טרטמן וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק מינהל מקרקעי ישראל (תיקון – פרסום החלטות), התשס"ח–2008, מאת חברי הכנסת דב חנין ומשה כחלון וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק-יסוד: הכנסת (תיקון – גיל הבוחר), מאת חבר הכנסת דוד אזולאי וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק הכשרות המשפטית והאפוטרופסות (תיקון – צמצום כוחם של פקידי הסעד בכל הנוגע להסדרי ראייה), התשס"ח–2008, מאת חברי הכנסת דוד אזולאי ונסים זאב וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – המשך זכאות לקצבת נכות לנכה המתנדב בצה"ל), התשס"ח–2008, מאת חבר הכנסת יצחק וקנין; הצעת חוק פטור מתשלום בעד תרופות לאזרח ותיק (תיקוני חקיקה), התשס"ח–2008, מאת חברת הכנסת שרה מרום-שלו וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק ראש הרשות המקומית וסגניו (הצהרת הון) (תיקון – ענישה), התשס"ח–2008, מאת חבר הכנסת אופיר פינס-פז; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (נקודות זיכוי לגבר עבור ילדים), התשס"ח–2008, מאת חבר הכנסת זבולון אורלב; הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – הזכות להפסקת שירות מתמשך), התשס"ח–2008, מאת חברת הכנסת ; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (גילוי פרטים מהותיים ברשיון הרכב), התשס"ח–2008, מאת חברי הכנסת גלעד ארדן ואלי אפללו; הצעת חוק המים (תיקון – הימנעות מעדכון תעריפי המים וביצוע בדיקות מחודשות של עלות הפקת המים), התשס"ח–2008, מאת חבר הכנסת יעקב מרגי; הצעת חוק חובת התקנת מצלמות בגני-ילדים, התשס"ח–2008, מאת חברת הכנסת נאדיה חילו; הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון – שימוש בהיטל לצורך פיתוח תחום המחשוב), התשס"ח–2008, מאת חבר הכנסת מיכאל איתן;

איל ינון: הצעת חוק הודעה מוקדמת לפיטורים ולהתפטרות (תיקון – התפטרות במהלך חוזה), התשס"ח–2008, מאת חברי הכנסת ואיתן כבל; הצעת חוק הרשות למען הקשיש, התשס"ח–2008, מאת חבר הכנסת משה כחלון; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – העברת קצבת שאירים לילד מעל גיל 18), התשס"ח–2008, מאת חברת הכנסת סופה לנדבר; הצעת חוק הגנת הדייר (תיקון – איסור פינוי דייר נזקק על-ידי המדינה), התשס"ח–2008, מאת חבר הכנסת אברהים צרצור; הצעת חוק נכי רדיפות הנאצים (תיקון – כפל קצבה), התשס"ח–2008, מאת חבר הכנסת אברהם הירשזון; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (אנשים עם מוגבלויות), התשס"ח–2008, מאת חבר הכנסת דב חנין וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק לתיקון פקודת מסי העיריה ומסי הממשלה (פיטורין) (בתי-ספר להכשרה מקצועית), התשס"ח–2008, מאת חברי הכנסת ואיתן כבל; הצעת חוק התפזרות הכנסת השבע-עשרה, התשס"ח–2008, מאת חבר הכנסת ; הצעת חוק-יסוד: הכנסת (תיקון – הגבלת פגיעה ביחסיות הבחירות), מאת חבר הכנסת ; הצעת חוק לתיקון פקודת הראיות (חיסיון למתנדב במוקד סיוע), התשס"ח–2008, מאת חבר הכנסת ניסן סלומינסקי; הצעת חוק תאגיד השולל את קיומה של מדינת ישראל (תיקוני חקיקה), התשס"ח–2008, מאת חבר הכנסת יצחק לוי; הצעת חוק פיצוי לנפגעי פוליו (תיקון – נפגע פוליו שלקה במחלת הפוליו לפני קום המדינה), התשס"ח–2008, מאת חברי הכנסת עתניאל שנלר, אלחנן גלזר ורן כהן וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק הפחתת פליטת גזי חממה, התשס"ח–2008, של חברי הכנסת אופיר פינס-פז, גלעד ארדן, דב חנין, עמירה דותן וקבוצת חברי הכנסת.

איל ינון: לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק הרבנות הראשית לישראל (הוראת שעה) (הארכת תקופת כהונה של מועצת הרבנות הראשית), התשס"ח–2008; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 109), התשס"ח–2008; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (מס' 86), התשס"ח–2008.

איל ינון: לקריאה ראשונה,מטעם הכנסת: הצעת חוק זכויות נפגעי עבירה (תיקון מס' 5) (הבעת עמדה לעניין הסדר טיעון), התשס"ח–2008, של חבר הכנסת מיכאל איתן; הצעת חוק הרשויות המקומיות (ממונה על תלונות הציבור), התשס"ח–2008, של חברי הכנסת יעקב מרגי, זבולון אורלב וסטס מיסז'ניקוב.

איל ינון: מסקנות הוועדה לענייני ביקורת המדינה בעקבות הצעה לסדר-היום של חברת הכנסת שרה מרום-שלו בנושא: עיכוב ביצוע ההסכם עם ניצולי השואה.

איל ינון: בנוסף הונחו ביום כ"ב בטבת התשס"ח, 31 בדצמבר 2007, מסקנות ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות בעקבות דיון מהיר בהצעה של חברת הכנסת קולט אביטל בנושא:

איל ינון: סגירת מרכזי קליטה על-ידי הסוכנות היהודית.

איל ינון: תודה.

איל ינון: 1.

איל ינון: האיסור לבנות בשכונות היהודיות בירושלים שמעבר ל"קו הירוק";

איל ינון: 3.

איל ינון: מחדלי הממשלה וסירובו של ראש הממשלה להתפטר;

דליה איציק: חברי חברי הכנסת, הנושא הראשון על סדר-היום: הצעות אי-אמון בממשלה.

דליה איציק: הצעת סיעת יהדות התורה והאיחוד הלאומי – מפד"ל להביע אי-אמון בממשלה בנושא: האיסור לבנות בשכונות היהודיות בירושלים שמעבר ל"קו הירוק".

דליה איציק: חבר הכנסת שמואל הלפרט, יש לך עשר דקות.

דליה איציק: נפעיל את השעון רק לאחר שתגיע.

דליה איציק: בבקשה, אדוני.

דליה איציק: חבל שלא תמשיך לשבת שם.

דליה איציק: חבל מאוד.

אביגדור ליברמן: אני אשמח לשמוע.

שמואל הלפרט: כבוד היושבת-ראש, כנסת נכבדה, אשר יגורנו בא.

שמואל הלפרט: תקופה ארוכה אנו מתריעים על סכנת חלוקת ירושלים.

שמואל הלפרט: והנה, לפני ימים מספר דיווחו נציגי הממשלה בוועדת המשנה של ועדת החוץ והביטחון על הפסקה מוחלטת של הבנייה בשכונות החדשות בירושלים שמעבר ל"קו הירוק" בהתאם להחלטת ועדת שרים לענייני התיישבות בראשותו של השר חיים רמון.

שמואל הלפרט: מדובר בשכונות רמות, פסגת-זאב, רמת-שלמה והר-חומה הבנויות על שטחים שעל-פי חוק הם בריבונות ישראל; הם חלק בלתי נפרד מירושלים.

שמואל הלפרט: ההקפאה כוללת בנייה לצורך גידול טבעי, לרבות הרחבות ותוספות לדירות קיימות ולמבני ציבור.

שמואל הלפרט: סמנכ"לית משרד השיכון ציינה בישיבה בוועדת המשנה, שגם בקשות בנייה שכבר אושרו בעבר טעונות אישור לשכת ראש הממשלה.

שמואל הלפרט: עוד הוסיפה שאף-על-פי שלא ניתנה הנחיה מפורשת לגבי השכונות מעבר ל"קו הירוק" ולגבי מזרח-ירושלים, הרי דין כל אלו כדין יישובי יו"ש.

שמואל הלפרט: משמעות ההחלטה היא אחת: חלוקת ירושלים בפועל.

שמואל הלפרט: בעת כהונתו של מר אהוד אולמרט כראש עיריית ירושלים יזמתי דיון בוועדת הפנים על הבנייה הבלתי-חוקית של הערבים במזרח-ירושלים.

שמואל הלפרט: על שאלתי, כמה מבנים בלתי חוקיים נבנו בירושלים, ענה לי מר אולמרט שיש כ-5,000 מבנים – לא דירות – שנבנו ללא אישור; והוא לא העז להרוס כמעט אף בניין בשכונות אלה.

שמואל הלפרט: אולם בשכונות היהודיות, שם הוא גיבור ונחוש לאסור אפילו בניית חדר נוסף או סוכה ללא אישור.

שמואל הלפרט: האם ראש הממשלה, שהיה גם ראש עיריית ירושלים בעבר, שכח את החוק המספח את כל התחום המוניציפלי של ירושלים לשטח מדינת ישראל?

שמואל הלפרט: האם מר אולמרט שכח את הססמה שהמציא: "פרס יחלק את ירושלים"?

שמואל הלפרט: בעת שהמשנה לראש הממשלה הצהיר שמדינת ישראל תהיה מוכנה לוותר על שכונות בירושלים, היה ברור שהוא לא מדבר על דעת עצמו, וכי דבריו מתואמים עם ראש הממשלה.

שמואל הלפרט: ראש הממשלה וחיים רמון גם ניסו להסביר מדוע אין לנו צורך בשכונות ערביות במזרח העיר – עיסאוויה ושועפאט.

שמואל הלפרט: מניסיון העבר מוכח שמכל מקום שממנו יצאה ישראל התגברו הטרור, ירי ה"קסאמים" והרקטות.

שמואל הלפרט: ויתור על שכונות בירושלים, גם על שכונות ערביות, יקרב, ללא ספק, את ירי ה"קסאמים" אל כל בית בירושלים.

שמואל הלפרט: בישיבת ועדת המשנה התבהרה אפוא כוונת ראש הממשלה שאינה רק השכונות הערביות, אלא גם השכונות היהודיות שהוא רוצה לחנוק אותן ולאסור אפילו בנייה לגידול טבעי, סגירת מרפסת וכדומה.

שמואל הלפרט: במקום שראש הממשלה ייתן את דעתו לחיזוקה של ירושלים, יעודד תוספת בנייה לאיזון ההגירה השלילית הקיימת בירושלים בשנים האחרונות, הוא עושה בדיוק ההיפך: הוא מנסה לעצור את הבנייה בשכונות החדשות בעיר.

שמואל הלפרט: אם הדברים אינם נכונים, אדרבה, יעלה ראש הממשלה ויכחיש את זה; שיאמר שירושלים לא תחולק, שירושלים תישאר מאוחדת, שאין שום כוונה לשנות את מעמדה של ירושלים, ואין כל כוונה לא להמשיך בתנופת הבנייה בירושלים.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת אופיר פינס, שאינו ימני קיצוני, אמר בשבוע שעבר כאן במליאה, מעל במה זו, שהוא אינו מבין את ההחלטה התמוהה להפסיק את הבנייה במזרח-ירושלים, במיוחד כאשר בצד הפלסטיני – הוא אמר – אין בכלל דרישה כזאת.

שמואל הלפרט: הישגו הגדול של ראש הממשלה הקודם מר אריאל שרון היה, כזכור, המכתב המפורסם שנתן לו נשיא ארצות-הברית מר ג'ורג' בוש, שבו התחייב שלא תהיה כל פגיעה בגושי ההתיישבות הגדולים.

שמואל הלפרט: האם גם על זה אנחנו כבר מוותרים?

שמואל הלפרט: כבוד היושבת-ראש, מסופר על פרנץ יוזף, קיסר אוסטרו-הונגריה, שהיה מחסידי אומות העולם.

שמואל הלפרט: הוא בא לבקר באתרים יהודיים ולהתחקות אחר מנהגי היהודים.

שמואל הלפרט: הוא נכנס פעם בתשעה באב לבית-כנסת, ולתדה

שמואל הלפרט: מתו ראה שהוא מלא יהודים היושבים על הרצפה וממררים בבכי.

שמואל הלפרט: לשאלתו איזה אסון קרה, סיפרו לו שהם מתאבלים על שרפת בית-המקדש ועל אובדן המולדת.

שמואל הלפרט: מתי זה קרה, הוא שאל, הוא היה בטוח שזה קרה ממש לאחרונה.

שמואל הלפרט: לפני קרוב לאלפיים שנה, השיבו לו.

שמואל הלפרט: הוא היה המום ואמר: עם שמבכה את בית-המקדש ואת מולדתו קרוב לאלפיים שנה, אין לי ספק שישוב למולדתו.

שמואל הלפרט: במשך אלפיים שנה לא שכח אף יהודי את ירושלים.

שמואל הלפרט: שלוש פעמים ביום התפללנו "לירושלים עירך ברחמים תשוב, ותחזינה עינינו בשובך לציון ברחמים".

שמואל הלפרט: ירושלים היתה ערגת כל יהודי, וגולת הכותרת היתה: "בשנה הבאה בירושלים".

שמואל הלפרט: חברי הכנסת, קשה לי לרדת לסוף דעתו של ראש הממשלה.

שמואל הלפרט: ראש הממשלה מוכן לוותר על חלקים מירושלים על מנת לעשות שלום מדומה עם הפלסטינים, כאשר ברור גם לו שאין עם מי לדבר בצד הפלסטיני המפולג – אבו מאזן בעל הבית על פלסטין?

שמואל הלפרט: – ואין מנהיג שאפשר להגיע אתו להסכמים; ומאידך גיסא הוא מוכן לגרום לקרע בלתי ניתן לאיחוי בתוך העם היהודי.

שמואל הלפרט: האם מר אולמרט שכח את המחזות הנוראים שהיו בגוש-קטיף – הרי הם יהיו כאין וכאפס לעומת מה שעלול להתרחש כאן

שמואל הלפרט: אם ינסו לחלק את ירושלים.

שמואל הלפרט: אדוני ראש הממשלה, אתה לא בעל הבית על ירושלים.

שמואל הלפרט: את ירושלים עיר הקודש נתן לנו הקדוש-ברוך-הוא.

שמואל הלפרט: במלחמת ששת הימים כלל לא התכוונו להיכנס למלחמה עם ירדן.

שמואל הלפרט: להיפך, שלחנו כל יום מסרים למלך חוסיין שאנו לא רוצים לתקוף אותו, ובמלחמה שנכפתה עלינו ניצחנו, והקדוש-ברוך-הוא נתן לנו את ירושלים פעם נוספת.

שמואל הלפרט: כבוד היושבת-ראש, לאור הסכנה המוחשית של חלוקת ירושלים בשנית, אנחנו מציעים להצביע אי-אמון בממשלה המתכננת את חלוקתה של עיר הקודש והמקדש – "למען ציון לא אחשה ולמען ירושלים לא אשקוט".

שמואל הלפרט: בהזדמנות זאת ברצוני להביע את תודתי והערכתי למר רון לאודר, נשיא הקונגרס היהודי העולמי, שפרסם בשבוע שעבר את עמדתו, שבכל הסדר שיחול על ירושלים בעתיד, תהיה ליהודי התפוצות זכות השתתפות בהחלטות.

שמואל הלפרט: לא יעלה על הדעת, כבוד היושבת-ראש, שנדרוש את תמיכת יהדות התפוצות בכל התחומים, ובנושא קרדינלי של בירת הנצח של העם היהודי, לא יוכלו לקבוע עמדה, ואחמד טיבי ומוחמד ברכה כן יוכלו לקבוע.

שמואל הלפרט: ירושלים היא לב העם היהודי, ולבו של כל יהודי בארץ ובתפוצות.

שמואל הלפרט: אסיים בפסוקים מספר תהילים: "שאלו שלום ירושלם ישליו אהביך: יהי שלום בחילך, שלוה בארמנותיך: למען אחי ורעי אדברה נא שלום בך: למען בית ה' אלהינו אבקשה טוב לך".

דליה איציק: תודה רבה, חבר הכנסת הלפרט.

דליה איציק: השרה המתאמת תשיב.

רוחמה אברהם-בלילא: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, אני סבורה שמדי שבוע המנטרה חוזרת, רק במשחק מלים שונה ומפי חברי כנסת שונים.

רוחמה אברהם-בלילא: אבל כולם מדברים כבר על חלוקתה האפשרית של ירושלים.

רוחמה אברהם-בלילא: אני רוצה להרגיע אותך, חבר הכנסת הלפרט.

רוחמה אברהם-בלילא: הקשבתי לנאום שלך קשב רב.

רוחמה אברהם-בלילא: אבל גם באותה ישיבת המשנה של ועדת החוץ והביטחון – אני לא יודעת אם נכחת בה או לא, אבל אם משתמע מכך שיש איסור לבנות בשכונות רמות, רמת-שלמה, גילה והר-חומה, אז אני מדגישה ואומרת: אין שום איסור על כך.

עתניאל שנלר: זה לא עלה בוועדה ולא ניתן היה להבין את זה מהוועדה.

רוחמה אברהם-בלילא: אני לא נכחתי בוועדה, אבל אני אומרת:

רוחמה אברהם-בלילא: אני לא מבינה מאין הוא שאב את המידע הזה – ועליו הוא בנה את כל נאומו.

שמואל הלפרט: – – –

עתניאל שנלר: גברתי השרה, ברשותך, אני ניהלתי את הוועדה.

עתניאל שנלר: בראשותי.

עתניאל שנלר: לא עלה, ולא ניתן היה להבין מכך את הדבר הזה.

רוחמה אברהם-בלילא: אז אני מודה לך על שחיזקת את דברי.

רוחמה אברהם-בלילא: אני רוצה להבהיר לך, חבר הכנסת הלפרט: בתקופה האחרונה, כפי שידוע לכם, חברי הבית, מדינת ישראל נכנסה לתהליך הידברות עם הפלסטינים במטרה להגיע להסדר קבע.

רוחמה אברהם-בלילא: אם נגיע להבנה עם הנהגת הרשות הפלסטינית, נעמוד על יישומה באופן הדדי, בכפוף למפת הדרכים על כל שלביה: מהצד הפלסטיני – מחויבות להילחם בטרור ושינוי מוחלט של המציאות הפנימית הנהוגה אצלם, מהצד הישראלי מפת הדרכים גוזרת סדרה של מהלכים, ביניהם: הקפאת בניית יישובים חדשים והפקעת אדמות לצורך הרחבה ואיסור על שימוש בקרקע פלסטינית פרטית.

רוחמה אברהם-בלילא: אותה מפת הדרכים שאני מזכירה לכם, חברי חברי הכנסת, שנחתמה בממשלה קודמת, ומרבית מחברי האופוזיציה היום – לא מרבית, חלק לא מבוטל מחברי האופוזיציה היום היה חבר באותה ממשלה וגם חתם על זה.

רוחמה אברהם-בלילא: בהתאם לכך, הנחה ראש הממשלה את משרדי הביטחון, הבינוי, השיכון, כי פעולות הנוגעות – – –

אביגדור ליברמן: – – –

רוחמה אברהם-בלילא: מי שנכח – ביניהם היו שר האוצר לשעבר, שר החקלאות, שרת החינוך – שאני אפרט לך עוד, ידידי וחברי, חבר הכנסת ליברמן?

אביגדור ליברמן: – – –

רוחמה אברהם-בלילא: אתה יודע, בתקופה האחרונה אני גם תמיד נוהגת להזכיר את אותה הצבעה שנכנסו בה כמה חברי כנסת, ככה, באישון לילה, על קצות האצבעות שלהם, באיום על עצם העובדה שהם לא יתמכו ואחרי זה הם כן תמכו – אתה יודע.

רוחמה אברהם-בלילא: כולנו זוכרים את "ליל הברווזים".

רוחמה אברהם-בלילא: אני חוזרת: כל מה שנוגע לפעולות הנוגעות להתיישבות ישראלית באזור יהודה ושומרון – הן לא תקודמנה ולא תבוצעה מבלי שניתן על כך מראש אישור שר הביטחון וראש הממשלה.

רוחמה אברהם-בלילא: אני חוזרת ומציינת, חבר הכנסת הלפרט, שאין משמעותן של הנחיות אלה משום הקפאת הבנייה בתחום ירושלים אלא ביהודה ושומרון בלבד.

רוחמה אברהם-בלילא: לאור כל האמור לעיל, אני קוראת להסיר את הצעת האי-אמון מעל סדר-יומה של הכנסת.

רוחמה אברהם-בלילא: אני מודה לך, גברתי.

רוחמה אברהם-בלילא: תודה.

דליה איציק: תודה לך, גברתי.

דליה איציק: ואנחנו נעבור להצעה השנייה בסדר-היום, הצעה של סיעות בל"ד, חד"ש, רע"ם-תע"ל ומרצ להביע אי-אמון בממשלה בשל המצור וההרעבה שישראל מנהיגה כלפי תושבי עזה.

דליה איציק: חבר הכנסת סעיד נפאע.

דליה איציק: בבקשה, אדוני, יש לך עשר דקות.

סעיד נפאע: גברתי היושבת-ראש, תודה, גברתי השרה, כבוד השר, חברי חברי הכנסת – – –

דליה איציק: רק, אם אפשר – תמתין, אדוני.

דליה איציק: סגן שר הביטחון, אני מבינה, משיב על ההצעה, ונא להשיג אותו.

דליה איציק: רצוי ומכובד שהוא יהיה כאן כשהמציע מדבר.

רוחמה אברהם-בלילא: אני לא יכולה להשיב?

דליה איציק: סגן שר הביטחון.

רוחמה אברהם-בלילא: ולליברמן?

דליה איציק: יש מישהו שמסוגל להשיב לחבר הכנסת ליברמן.

רוחמה אברהם-בלילא: אז השאלה היא אם נוכל להחליף – – –

דליה איציק: כן.

דליה איציק: אם חבר הכנסת ריבלין נמצא פה ואת נמצאת פה, אז אולי עדיף – אתה מסכים?

סעיד נפאע: בסדר.

סעיד נפאע: בבקשה.

דליה איציק: תודה.

דליה איציק: בבקשה, חבר הכנסת ראובן ריבלין.

ראובן ריבלין: גברתי יושבת-ראש הכנסת, גברתי השרה, אדוני השר, חברי וחברותי חברי הכנסת, אני מבקש להתנצל מראש בפני הכנסת ובפני הצופים בבתיהם על כך שאני, חניכם ותלמידם של זאב ז'בוטינסקי ומנחם בגין, אצטרך לדבר קשות בראש ממשלה בישראל, שכן לימדונו רבותינו ולימדוני רבותי שצריך לנהוג בהדר כלפי מלכות, אבל הגיעו מים עד נפש.

ראובן ריבלין: ראש הממשלה, גברתי השרה המקשרת, עכשיו – עוד את מדברת – אומר ל-Ynet שאנחנו לא נדון עם הפלסטינים על ירושלים בתחילת המשא-ומתן, כדי לומר לך בצורה מפורשת שכרגע נוח לי לעשות כך, משום שכפוליטיקאי, אני לא קובע אסטרטגיה.

ראובן ריבלין: אני קובע את הצרכים שלי כפוליטיקאי בכל יום ויום, ולא רק מכופף את הטקטיקה לצורך הפוליטי, אני מוכן גם לכוון ולכופף את האסטרטגיה לצורך הפוליטי שלי.

ראובן ריבלין: והיו ימים שבהם – –

רוחמה אברהם-בלילא: – – –

ראובן ריבלין: – – יושבת-ראש הכנסת היתה בת-פלוגתא עם ראש הממשלה, ואינני רוצה לומר מה היא אמרה על הציניות של אותו פוליטיקאי, אהוד אולמרט, אשר אני מכירו משחר נעורי.

ראובן ריבלין: יש משהו שהוא ציני בהתנהלותו, גם כאן, כאשר אנחנו חדשות לבקרים שומעים דברים והיפוכם באותו יום.

ראובן ריבלין: אולמרט, ראש הממשלה, מכופף כל רעיון שהוא תומך בו, רק לפי הצורך הפוליטי שלו.

ראובן ריבלין: והוא קובע את הצורך הפוליטי שלו לשנה, או לתקופה, או לחודש, או לאותו יום, או אפילו לאותה שעה.

ראובן ריבלין: יש ויכוח אצלנו, בתוך הליכוד, אם ראש הממשלה אולמרט שינה את דעתו.

ראובן ריבלין: שהרי משחר נעוריו היה מחניכיו ומתלמידיו של זאב ז'בוטינסקי, והיום אומר הוא לסיעת מרצ שהוא שינה את דעתו שעה שהיה ראש העיר בירושלים.

ראובן ריבלין: האם נכון הדבר?

ראובן ריבלין: האם אולמרט, אשר התנגד להסכם השלום עם מצרים כאשר היה נוח לו, כאשר היה נוח לו מבחינה פוליטית כשתמך בשמואל תמיר, זיכרונו לברכה, והיה לו רצון לתקוף את בגין מתוך ראייה פוליטית – האם הוא באמת שינה את דעתו מאז?

ראובן ריבלין: האם זה אותו אולמרט, אשר בשנת 1996 הציע לליכוד לאחוז באותו "סלוגן", באותה כותרת פוליטית המזהירה את הציבור מפני שמעון פרס, על כך שחלילה הוא יחלק את ירושלים?

ראובן ריבלין: או האם זה אותו אולמרט אשר, בשנת 1999, כאשר קצה נפשו בביבי נתניהו, הוא הודיע שברק לעולם לא יחלק את ירושלים?

ראובן ריבלין: ולאחר מכן, בתוך שנתיים וחצי, כאשר הוא הבין שברק הולך ליפול והוא עתיד להתמודד מול אריק שרון על מנהיגותו בליכוד – ואכן, הוא התמודד מולו בפריימריס – הוא בא ואמר שאהוד ברק הוא שקרן, והוא מוביל את ישראל למחוזות איומים, כאשר ברק, בקמפ-דייוויד, הסכים לתוכנית מדינית כזאת או אחרת?

ראובן ריבלין: מכל הדברים ברור שאין אסטרטגיה לראש הממשלה.

ראובן ריבלין: וידידי חברי הכנסת הערבים – שאני חלוק אתכם בדעתי על מטרתה של מדינת ישראל – אל תאמינו לתוכניות כאלה או אחרות, שכן ראש הממשלה לא שינה את דעתו.

ראובן ריבלין: יש לומר לזכותו: הוא מעולם לא שינה את דעתו, כי מעולם לא היתה לו דעה.

ראובן ריבלין: כל דעה הוכפפה רק לצורך שלו.

ראובן ריבלין: הוא היום בא ואומר ש-40 שנה הוא שגה, והיום הוא נוכח, גברתי, בטעותו, היום הוא רוצה להביא בפני העם תוכנית שבה תבוא ישראל ותשכון לבטח על אדמתה.

ראובן ריבלין: 40 שנה טעה ולפתע פתאום, גברתי יושבת-ראש הכנסת, הוא עמד על דעתו?

ראובן ריבלין: האם אדם שטעה 40 שנה יכול לטעות פעם נוספת?

ראובן ריבלין: האם אדם שכל חייו טעה על-פי עדותו, יכול, מוכשר וראוי להנהיג את העם?

ראובן ריבלין: אם טעית – לך.

ראובן ריבלין: תן לאותם אלה שלא טעו להוביל את הדרך שהתנגדת לה בצורה הקיצונית ופעמים אף המשפילה ביותר – אם היה זה מול מנחם בגין שהנפת את ידך כלפיו, או היה זה מול אהוד ברק, ששינית את דעתך עליו רק משום שהיה לך צורך להתמודד מול אריק שרון, ורצית להראות שאתה יותר מאריק שרון, שאתה שומר חומותיה של ירושלים, שאתה אדם אשר מזהיר את האומה מפני פרס, ב-1996, כשהלכת יד ביד עם ביבי נתניהו.

ראובן ריבלין: והלכת עם ברק נגד ביבי נתניהו כשהיה נוח לך פוליטית.

ראובן ריבלין: אין לך אסטרטגיה, אין לך טקטיקה, יש לך רק פוליטיקה, ופוליטיקה שאפילו לא קשורה עם אף אחד מלבדך אתה.

ראובן ריבלין: יש לי ויכוח עם חברי גדעון סער.

ראובן ריבלין: הוא אומר שאולמרט שינה את דעתו, ואני אומר לכם פעם נוספת: לאולמרט לא היתה דעה מעולם.

ראובן ריבלין: השאלה היא אם הוא טעה 40 שנה, או שעכשיו הוא מטעה.

ראובן ריבלין: הרגע, ברגע זה, כאשר אנחנו מתבשרים מכותרות עיתון "הארץ" שהוא לא מתכוון לדון על ירושלים בשלב זה, הרי הדברים מדברים בעד עצמם – אני מאוד מבקש מיושבת-ראש הכנסת וגם מיושב-ראש הקואליציה לא להפריע לי, כי זה קצת מטריד.

ראובן ריבלין: אלא אם כן גברתי רוצה שלא נטען את טענותינו.

ראובן ריבלין: אני חושב שצריך לתת כבוד לבמה.

דליה איציק: אדוני, אל תטיף לי מוסר.

דליה איציק: אני ראיתי אותך לא מעט פעמים מתחת לאפי – – –

ראובן ריבלין: אני לא מטיף לך מוסר, אני מבקש שלא יפריעו לי, גברתי.

דליה איציק: מתחת לאפי לא מעט פעמים ראיתי אותך – אני לא משחקת.

ראובן ריבלין: אני מבקש הגנה, זה הכול.

ראובן ריבלין: אני לא ביקשתי יותר מכך.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, חברי הכנסת הערבים אשר אולי מתפתים, כפי שאנחנו התפתינו, לחשוב שיש איזו בשורה חדשה – אין שום בשורה חדשה.

ראובן ריבלין: יש צורך אישי לרגע זה לומר את הדברים שאומרים.

ראובן ריבלין: אבל אם 40 שנה טעה האיש, אולי הוא מטעה אותנו עכשיו פעם נוספת?

ראובן ריבלין: אולי הוא מטעה אתכם?

ראובן ריבלין: אולי הוא אומר דברים שאליהם הוא לא מתכוון, אלא אותם הוא צריך לומר, משום שהדברים האלה הם דברים שמועילים לו לאותה עת?

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, חבר הכנסת וסגן השר וילנאי, השר לשעבר והשר לעתיד, מה היו עושים חברי הכנסת מהשמאל אם היתה התנהלות כזאת, כמו של ראש הממשלה, אצל אחד מראשי הליכוד?

ראובן ריבלין: מה היתה עושה המערכת התקשורתית מול אפשרות שבה ראש ממשלה מהליכוד היה מתנהל כפי שמתנהל ראש הממשלה שלנו?

ראובן ריבלין: האם היו עוברים לסדר-היום?

ראובן ריבלין: האם היו שותקים?

ראובן ריבלין: האם לא היו מניעים את אמות הספים וזועקים זעקה ואומרים: הרף – ויפה שעה אחת קודם, כי בנפשנו היא.

ראובן ריבלין: אבל בימים שבהם נוצרות דוקטרינות שהן פועל יוצא של תורת האתרוג: דוקטרינה שאמרה ניתוק מעזה ובמחירה שילמנו בהריסת בתיהם של אנשים אשר נשלחו על-ידי הממשלות כולן בשליחות העם להתיישב בחבל-עזה – – –

רוחמה אברהם-בלילא: – – –

ראובן ריבלין: אני רוצה לומר לך, גברתי, אני יודע עד כמה הלכת לאנשי הליכוד וביקשת את ידם, ואנשי הליכוד, כליכוד, מעולם לא שינו את דעתם.

ראובן ריבלין: לצערי הרב, השתנתה דעתו של ראש הממשלה שיהיה בריא, בריא באמת – ואני מתכוון לאריק שרון – ונדמה לי שיש בכך איזו רמיזה להראות שדוקטרינות יכולות להתברר כנטולות שחר, ואנחנו רואים זאת רק היום.

ראובן ריבלין: קרסה כל אותה דוקטרינה שאמרה: נתנתק מעזה ונביא שלום.

ראובן ריבלין: הדוקטרינה הזאת צריכה להסביר לנו על מה אנחנו מדברים היום ועם מי אנחנו מדברים היום, באותו הקשר של דבר שבו אנחנו לא יכולים להגיע לשום הסכם.

ראובן ריבלין: והאמירה כאילו אנחנו הולכים כבר לוויתורים מרחיקים לכת, היא אמירת סתם.

ראובן ריבלין: היא אמירה שאם בבוקר ש"ס מסכימה, היא קיימת; ואם ש"ס אחר הצהריים לא מסכימה – היא מתבטלת.

ראובן ריבלין: זה מנהג תעתועים.

דליה איציק: תודה לך, אדוני.

ראובן ריבלין: לכן, אנחנו רוצים רק לומר שהדוקטרינה שקרסה ומצביעה מה קורה לדוקטרינות אתרוג – אסור שנחזיק בה היום.

ראובן ריבלין: אינני רוצה לדבר על דוח-וינוגרד, שכן דוח-וינוגרד עתיד להתפרסם בעוד ימים מספר.

ראובן ריבלין: דוח-וינוגרד הקודם אמר את דברו.

ראובן ריבלין: ומאז, וגם לפני כן, אני חושב שראוי שהכנסת תתנער מראש ממשלה, שהופך מיום ליום יותר ויותר למעמסה על מדינת ישראל.

דליה איציק: תודה, חבר הכנסת ריבלין.

דליה איציק: השרה רוחמה אברהם.

רוחמה אברהם-בלילא: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, חבר הכנסת רובי ריבלין, תרשה לי – יש לי נאום מאוד מאוד ארוך ואני מקווה, גברתי, שאני לא אגזול יותר מדי את זמנה של הכנסת.

רוחמה אברהם-בלילא: אני אשתדל – – –

דליה איציק: יש יום מאוד מאוד מוגבל היום.

רוחמה אברהם-בלילא: אני יודעת, אבל מאוד חשוב לי להזכיר לחבר הכנסת ראובן ריבלין את כל ההישגים של הממשלה הנוכחית בשנה וחצי האחרונה, גם בפן המדיני, גם בפן הכלכלי, גם בפן החברתי, ולבסוף אני אתייחס, וגם אזכיר לכם, חברי חברי הכנסת, מה אמרתם ערב מלחמת לבנון השנייה.

רוחמה אברהם-בלילא: עשיתי פה עבודה לא רעה.

רוחמה אברהם-בלילא: מאז כינונה של ממשלת אולמרט ידעה ישראל מלחמה בשתי חזיתות.

רוחמה אברהם-בלילא: ידענו מגעים מדיניים וקיימנו מפגשים בין-לאומיים בחתירה לשלום.

רוחמה אברהם-בלילא: לממשלת אולמרט – אף שלא נוח, חבר הכנסת ראובן ריבלין, אני בטוחה שלא נוח לך, אבל תצטרך לשמוע – מגיע מלוא הקרדיט על בניית מערכת יחסים מדינית יוצאת דופן עם הקהילה הבין-לאומית, ובראשה ארצות-הברית.

רוחמה אברהם-בלילא: והראיה לכך היא שבשנת ה-60 למדינת ישראל מנהיגים רבים רוצים לבוא למדינת ישראל.

רוחמה אברהם-בלילא: למה?

רוחמה אברהם-בלילא: שאלתם את עצמכם את השאלה הבאה: למה?

רוחמה אברהם-בלילא: כי מדינת ישראל אולי שינתה את פניה ומושיטה יד אחת לשלום, ומצד שני לא מרפה מלהילחם בכל ארגוני הטרור.

רוחמה אברהם-בלילא: אני רוצה להזכיר שבתקופה האחרונה, בשנה וחצי שלאחר מלחמת לבנון השנייה, ניתן דגש בתהליכי קבלת ההחלטות בממשלה ובעבודת הקבינט המדיני-הביטחוני.

רוחמה אברהם-בלילא: כמו כן, שופרו סוגיות רבות בהיערכות העורף לשעת-חירום.

רוחמה אברהם-בלילא: אין מחלוקת שבתחום הכלכלי מדינת ישראל נכנסת לשנת ה-60 שלה במצב טוב מאי-פעם.

רוחמה אברהם-בלילא: מאזן התשלומים שלנו הוא חיובי, זו השנה השלישית ברציפות.

רוחמה אברהם-בלילא: העודף יגיע השנה לשיעור של 8 מיליארדי דולרים.

רוחמה אברהם-בלילא: רמת האבטלה ירדה ברבעון האחרון לשיעור של 7.4%, הנמוכה ביותר בעשור הנוכחי, חבר הכנסת ריבלין.

רוחמה אברהם-בלילא: רמת התוצר לנפש עומדת על כ-21,000 דולר.

דליה איציק: השרה המתאמת, יחליפו אותי כאן, אני חייבת להתארגן.

רוחמה אברהם-בלילא: חבל, נורא רציתי שתשמעי את כל הדברים.

דליה איציק: אני באמת מאוד רוצה לשמוע כי יושב-ראש הכנסת לשעבר הזכיר אותי ואת תאוותי ושנאותי ואני לא רציתי להזכיר לו את תאוותיו ושנאותיו, והייתי מאוד מעוניינת לשמוע.

רוחמה אברהם-בלילא: אני אזכיר לו.

ראובן ריבלין: – – – ואני לא משנה את דעתי.

רוחמה אברהם-בלילא: המדדים הללו שציינתי, גברתי היושבת-ראש, מצביעים על שיפור דרמטי ביציבות הכלכלית.

רוחמה אברהם-בלילא: אני מזכירה לך, כבר הרבה זמן עבר מאז אותו שר אוצר שהיה.

רוחמה אברהם-בלילא: הנתונים הללו מהווים חיזוק מהותי ליכולתה של הכלכלה הישראלית להתמודד עם האתגרים החברתיים הניצבים בפנינו.

רוחמה אברהם-בלילא: כלכלנים בכירים, לא פוליטיקאים, קובעים ששנת 2007 היתה מהשנים הטובות ביותר למשק הישראלי.

רוחמה אברהם-בלילא: אני רוצה לפרט גם בתחום החברתי, כדי שהציבור יבין שממשלת ישראל, בשנה וחצי האחרונה, עושה יותר מכל ממשלה אחרת.

רוחמה אברהם-בלילא: הממשלה הנוכחית הובילה מאמץ אמיתי לצמצם את האי-שוויון תוך המשך הצמיחה.

רוחמה אברהם-בלילא: השגשוג במשק אפשר לנו לשנות את סדרי העדיפויות בתקציב סל התרופות לשנת 2008, שאמור לגדול ב-200 מיליון שקל.

רוחמה אברהם-בלילא: בכלל תקציבי שירותי הבריאות יגדלו במיליארד ו-440 מיליון שקל בשלוש השנים הקרובות.

רוחמה אברהם-בלילא: תקציב משרד הרווחה והשירותים החברתיים, אותו תקציב שהוזנח הרבה מאוד שנים, לשנת 2008 יגדל ב-300 מיליון שקלים.

רוחמה אברהם-בלילא: גם קצבאות הזיקנה השנה יהיו גבוהות מהקצבאות בשנה שעברה, זאת בעקבות תוספת תקציבית בשיעור של כחצי מיליארד שקל.

רוחמה אברהם-בלילא: בנוסף, הממשלה הנוכחית גיבשה כמה תוכניות מרכזיות ארוכות טווח.

רוחמה אברהם-בלילא: בכל מה שקשור לתוכנית הלאומית לילדים ולנוער בסיכון, יושקע בה סכום של 400 מיליון שקלים, ובפעם הראשונה זה 60 שנה ממשלה בישראל – הפעם הראשונה, חבר הכנסת ראובן ריבלין, ידידי – הפעם הראשונה שממשלה בישראל מתייחסת לכל מה שקשור בתוכנית מקיפה לסיוע לניצולי השואה ולקשישים העניים.

רוחמה אברהם-בלילא: בעקבות התוכנית הזאת, אלה אשר יוגדרו נזקקים, כ-10,000 איש, יקבלו תוספת של 4,000 שקלים וסיוע בתשלום שכר הדירה.

רוחמה אברהם-בלילא: יש לי פה עוד שורה ארוכה מאוד של הישגים בחינוך, וביניהם כל מה שקשור להחלטת הממשלה מאתמול, להורדת מספר התלמידים בכיתה.

רוחמה אברהם-בלילא: בשנה הקרובה בכמה מקומות בארץ אפילו ירד מספר התלמידים בכיתות ל-32 תלמידים.

רוחמה אברהם-בלילא: אין לי ספק ששילוב המהלכים הללו יביא לשיפור בהישגים החינוכיים והלימודיים ולהחזרת מעמד המורה למקומו הראוי בחברה הישראלית.

רוחמה אברהם-בלילא: קראתי את הנימוק שלכם.

רוחמה אברהם-בלילא: הנימוק שלכם להגשת האי-אמון אמר שבשל העדר תמיכה ציבורית ראוי שראש הממשלה יתפטר מתפקידו גם בשל תוצאות דוח-וינוגרד, שעלולות להגיע.

רוחמה אברהם-בלילא: אז לך אני אומרת ומציינת את העובדה שראש הממשלה הנוכחי נבחר בבחירות דמוקרטיות, בבחירות שהיו בחודש מרס 2006.

רוחמה אברהם-בלילא: אין זה ממנהגו לבדוק חדשות לבקרים את נתוני התמיכה בו המתפרסמים בתקשורת לעומת מועמדים אחרים – – –

ראובן ריבלין: תאמיני לי שכל יום הוא בודק.

רוחמה אברהם-בלילא: מדיניות הממשלה, חבר הכנסת רובי ריבלין, לא נקבעת על-ידי סקרים.

רוחמה אברהם-בלילא: אדוני היושב-ראש, אני רוצה להתייחס בכמה משפטים לכל אותן אמירות באשר לסוגיית דוח-וינוגרד.

רוחמה אברהם-בלילא: הימים הללו, אין ספק שהם מתאפיינים בחוסר שקט שפוקד את המערכת הפוליטית-התקשורתית.

רוחמה אברהם-בלילא: אני ממליצה לכולם לספור עד עשר.

רוחמה אברהם-בלילא: נותרו יומיים בלבד לפרסומו ברבים של הדוח.

רוחמה אברהם-בלילא: אין אנו יודעים מה יהיה כתוב בדוח ויש השערות, יש ספקולציות ויש גם פרשנויות.

רוחמה אברהם-בלילא: אולם אני בטוחה בדבר אחד: הדוח הזה, שאמור להתפרסם, לא יוציא איש, לא מהממשלה הזאת, לא מממשלות אחרות, לא מהקואליציה וגם לא מהאופוזיציה צח כשלג.

רוחמה אברהם-בלילא: חברי חברי האופוזיציה, מאחר שזיכרונכם קצר, אני רוצה לנצל את הבמה הזאת כדי לרענן אותו.

רוחמה אברהם-בלילא: אני מבקשת לחזור בזמן, לימים הקשים שלאחר חטיפת חיילינו בלבנון.

רוחמה אברהם-בלילא: אני פותחת בציטוט: "שקט הוא רפש.

רוחמה אברהם-בלילא: אנחנו במצב מלחמה ואסור לנו לשתוק לאחר שהעוצמה ההרתעתית שלנו נפגעה.

רוחמה אברהם-בלילא: צריך להתעשת ולהבין שאנו במלחמה ולהתנהג בהתאם.

רוחמה אברהם-בלילא: צריך להבהיר לכולם כי לא נעבור לסדר-היום, ועלינו לפעול נגדם".

רוחמה אברהם-בלילא: חבר הכנסת ראובן ריבלין קורא לממשלה לצאת למלחמה.

רוחמה אברהם-בלילא: חיפשתי את ההתייחסות שלך, חבר הכנסת ריבלין, למצב המקלטים, למצב המקלטים בצפון.

רוחמה אברהם-בלילא: צר לי, לא מצאתי.

רוחמה אברהם-בלילא: היית גם שר וגם יושב-ראש הכנסת.

רוחמה אברהם-בלילא: חיפשתי את ההתייחסויות שלך למוכנות של צה"ל, גם את זה לא מצאתי, גם באותם זמנים שאתה היית חלק בלתי נפרד מהמערכת הזאת.

רוחמה אברהם-בלילא: חבר הכנסת ריבלין, זה לא באופן אישי, אתה יודע שאני מעריכה אותך מאוד.

רוחמה אברהם-בלילא: אבל האופן שבו אתה דיברת, באופן כל כך אישי וכל כך בוטה על ראש הממשלה הנוכחי, אני שואלת את עצמי את השאלה הבאה: האם זה הדר?

רוחמה אברהם-בלילא: זה לא הדר.

רוחמה אברהם-בלילא: אני לא יודעת מה מניע אותך, השנאה האישית?

רוחמה אברהם-בלילא: אני לא יודעת.

רוחמה אברהם-בלילא: אני רוצה להתנצל בפניך.

רוחמה אברהם-בלילא: אני רוצה להמשיך בציטוטים: "הדבר החשוב ביותר כעת הוא להחזיר לישראל את יכולת ההרתעה באמצעות פעולה צבאית.

רוחמה אברהם-בלילא: הליכוד יתמוך בכל מהלך כזה מהאופוזיציה" – את זה אמר יושב-ראש סיעת הליכוד חבר הכנסת גדעון סער, שקורא לצאת למלחמה.

רוחמה אברהם-בלילא: ציטוט נוסף: "ישראל חייבת לגבות תג מחיר קשה ביותר מה'חיזבאללה', מלבנון ומסוריה, כולל פגיעה בתשתיות צבאיות ואזרחיות.

רוחמה אברהם-בלילא: עלינו לתבוע מחיר לא רק מארגוני טרור אלא גם מהממשלות הנותנות להם חסות ולפעול נגדם בדרך קרקעית ואווירית".

רוחמה אברהם-בלילא: את זה אמר ב-12 ביולי חבר הכנסת שטייניץ, יושב-ראש ועדת החוץ והביטחון לשעבר, שקרא לממשלת ישראל לתקוף את לבנון וגם את סוריה.

רוחמה אברהם-בלילא: ציטוט נוסף: "אסור להיכנע לחוטפים.

רוחמה אברהם-בלילא: אני קורא לממשלה, עשו את הפעולות המתבקשות לא בגמגום או ברפיון ואנחנו נגבה אתכם.

רוחמה אברהם-בלילא: עלינו לפעול בביירות, בדמשק ובעזה.

רוחמה אברהם-בלילא: המצב שבו בביירות יושבים בשקט הוא בלתי נסבל" – את זה אמר חבר הכנסת סילבן שלום, שהוא מעניק רוח גבית לממשלה לתקוף את ערי הבירה של סוריה ולבנון.

רוחמה אברהם-בלילא: ציטוט נוסף: "כדי להפסיק את האיום יש לצאת למלחמה בצפון ובעזה ולהשמיד את ארגוני הטרור.

רוחמה אברהם-בלילא: " – את זה אמר חבר הכנסת אריה אלדד.

רוחמה אברהם-בלילא: אגב, לא הבנתי איך הוא נהיה תומך נלהב בכל צעדיה של הממשלה.

רוחמה אברהם-בלילא: את ההתבטאויות הללו מצאתי כמעט אצל רוב חברי הבית הזה, שהיה מאוחד באותה תקופה.

רוחמה אברהם-בלילא: אני גם רוצה להזכיר את קריאתו של זבולון אורלב ביציאה למלחמה ואת קריאתו של ביילין לתקוף בסוריה.

רוחמה אברהם-בלילא: ולסיום, יש לי הציטוט הבא: "מול איום אסטרטגי חייבת לבוא הכרעה אסטרטגית.

רוחמה אברהם-בלילא: העם מאוחד בשדרה הרחבה של הכנסת, מאוחד בין תושבי הצפון שאומרים: אנו מוכנים לסבול, רק תשלימו את המלאכה.

רוחמה אברהם-בלילא: זה בא מכל חלקי המדינה מפני שאנשים יודעים שאנו עומדים מול איום אחר.

רוחמה אברהם-בלילא: זה לא רק מיליציה.

רוחמה אברהם-בלילא: אני קורא לממשלה: אל תפסיקו באמצע הדרך, השלימו את העבודה".

רוחמה אברהם-בלילא: מי אמר את זה, חברי חברי הכנסת?

רוחמה אברהם-בלילא: מי?

ראובן ריבלין: נתניהו.

רוחמה אברהם-בלילא: נתניהו אמר את זה – "תשלימו את העבודה".

רוחמה אברהם-בלילא: יושב-ראש האופוזיציה נתניהו, שהאמין אז, בתקופתו, בצבא קטן וחכם, היה שותף לכל המהלכים הצבאיים והמדיניים וקרא לממשלה להשלים את העבודה.

רוחמה אברהם-בלילא: ובכן, חברי חברי הכנסת, מה המסקנה שלכם?

רוחמה אברהם-בלילא: מה המסקנה שלנו?

רוחמה אברהם-בלילא: חברי חברי האופוזיציה, אתם צעד בלבד – צעד קטן – מלהתחיל לרקוד על דם חללינו.

רוחמה אברהם-בלילא: אל תהפכו את העיוורון הביטחוני שכולנו שגינו בו בעשור האחרון לכלי ניגוח פוליטי.

רוחמה אברהם-בלילא: ממשלת ישראל ומערכת הביטחון מתקנות את הליקויים.

רוחמה אברהם-בלילא: ממשלת ישראל ומערכת הביטחון נערכות, לצערי, למערכות נוספות שחלילה עלולות להתרגש עלינו.

רוחמה אברהם-בלילא: כולנו טעינו, גם אתם, ועכשיו אל תפריעו לתקן.

רוחמה אברהם-בלילא: אני מודה לך, אדוני היושב-ראש.

עתניאל שנלר: תודה רבה לגברתי השרה.

עתניאל שנלר: אנחנו נעבור להצעת האי-אמון הבאה, הצעת סיעות בל"ד, חד"ש, רע"ם-תע"ל ומרצ להביע אי-אמון בממשלה בשל המצור וההרעבה שישראל מנהיגה כלפי תושבי עזה.

עתניאל שנלר: אני מבקש להזמין את חבר הכנסת סעיד נפאע לנמק את ההצעה במסגרת זמן של עשר דקות.

עתניאל שנלר: ברוך הבא.

סעיד נפאע: תודה.

סעיד נפאע: כבוד היושב-ראש, כבוד השר, סגן השר, חברי חברי הכנסת, אומנם הכותרת של ההצעה היא ההרעבה בשל המצור על עזה, אבל אין אני מתכוון כלל לעסוק בתוצאות של המצור על עזה – לא ההרעבה, לא סבל החולים ולא סבל האנשים משני הצדדים.

סעיד נפאע: אני אנסה להתמודד עם השורש.

סעיד נפאע: כשהוגשה הצעת אי-אמון זו עמדה הגדר בציר פילדלפי על תלה.

סעיד נפאע: ואני תוהה: האם קברניטי המצור על עזה צפו שהגדר תיפרץ, ציפו שתיפרץ או תכננו שתיפרץ, ומה הם חושבים כיום, לנוכח המצב החדש?

סעיד נפאע: אלה שאלות שכל אזרח בישראל צריך לשאול, כי בתשובות עליהן טמונה המטרה האמיתית של המצור והתרופה האמיתית לירי ה"קסאמים".

סעיד נפאע: בשבוע שעבר התייצב כאן סגן שר הביטחון ושאל: למה מאתנו נדרשת אחריות לחולים של עזה?

סעיד נפאע: למה הם לא פונים לאל-עריש שבמצרים?

סעיד נפאע: האם היינו צריכים לראות בתשובה זו הודאה בכך שמדיניות המצור נכשלה, לא הביאה לקריסת ה"חמאס" ובאותה מידה לא הביאה להפסקת ירי ה"קסאמים", כמטרה מוצהרת, או שהמטרה האמיתית הנסתרת היא סיבוך מצרים באחריות לעזה?

סעיד נפאע: וכל זה אחרי כישלון במטרה האמיתית, שהיא – המלחמה הזאת על עזה אינה אלא חלק ממלחמה גלובלית נגד האסלאם הקיצוני, ובמלחמה הזאת ישראל אינה אלא גרורה של האחות הגדולה, ובמחיר של העוול – בלשון המעטה – הנגרם לתושבי עזה ולתושבי שדרות.

סעיד נפאע: זו עובדה שכל אזרח בישראל, לרבות תושבי שדרות ועוטף-עזה, צריך להבין, ואם יבינו כל אזרחי ישראל, אולי אז הקברניטים יבינו.

סעיד נפאע: והראיה לכם, תושבי שדרות: לו היתה המטרה באמת הפסקת ירי ה"קסאמים", הממשלה היתה יכולה לקבל את ההצהרות, את פניות ה"תהדיה" שיצאו מעזה חדשות לבקרים.

סעיד נפאע: ומה היתה תשובת הממשלה?

סעיד נפאע: לא ל"תהדיה".

סעיד נפאע: קודם יפסיקו את ירי ה"קסאמים", אחר כך נבדוק, והבדיקה מותנית בעוד תנאי: יכירו בזכותנו – ואז נפסיק לחסלם.

סעיד נפאע: קרי, הם יפסיקו את ירי ה"קסאמים", ואנחנו נמשיך לחסל, עד אשר יקומו ויגידו: אנחנו מכירים בזכותכם.

סעיד נפאע: אז נהיה מוכנים לדבר.

סעיד נפאע: זו משוואה שאינה ניתנת לפתרון בשום מקרה.

סעיד נפאע: עוד הוכחה שהמלחמה בעזה – – –

ישראל חסון: למה היא לא ניתנת לפתרון?

סעיד נפאע: כשאני אגיע לפסקה הבאה אולי תהיה תשובה.

סעיד נפאע: אם לא – אני אהיה מוכן להשיב.

סעיד נפאע: זאת משוואה שאינה ניתנת לפתרון בשום מקרה, זאת הוכחה שהמלחמה בעזה היא לא בגלל ה"קסאמים" אלא היא חלק ממלחמת העולם השלישית נגד האסלאם הקיצוני, גם כשהמחיר הוא חפים מפשע בעזה או בשדרות.

סעיד נפאע: זאת ועוד, האם תנאים כאלה, מר חסון, הוצבו לפני פתיחת אוסלו הסודי?

סעיד נפאע: אש"ף לא הפסיק את פעילותו, וגם ישראל לא, ודיברו, ולהכרה הגיעו בסוף ב-13 בספטמבר 1993.

ישראל חסון: באינתיפאדה השנייה.

סעיד נפאע: על כל הנאמר יש להוסיף קונספציה המקננת חזק בראש פרנסי המדינה, שכאילו, למרבה הצער, הושתלה בראשי חלק ניכר מהעם היהודי: ערבים לא מבינים אלא כוח ועוד כוח ולא הידברות.

סעיד נפאע: גם אם ייאמר להם שהשקט בגבול סוריה הוא תוצאה של הידברות, ישיבו: לא, רק חששה של סוריה מכוח הזרוע שלנו.

סעיד נפאע: וכך הם יכולים לומר גם לעניין השלום עם מצרים ועם ירדן.

סעיד נפאע: ושוב – אנו עומדים ערב פרסום דוח-וינוגרד.

סעיד נפאע: האם לא די במה שאירע בלבנון כדי לקבוע שכוח ועוד כוח לא הביא לכלום, ורק הידברות, ולו בלתי ישירה, הביאה לרגיעה שם?

סעיד נפאע: ולבסוף, אם הפריצה וההתפרצות היו הפעם בכיוון מצרים, אל נתפלא שבפעם הבאה הן תהיינה בכיוון ישראל.

סעיד נפאע: האם מישהו רוצה שזה יקרה?

סעיד נפאע: ומה יגיד לוועדת החקירה שתקום?

סעיד נפאע: תודה רבה, אדוני.

עתניאל שנלר: תודה רבה לחבר הכנסת סעיד נפאע.

עתניאל שנלר: סגן שר הביטחון ישיב במשולב על הצעות האי-אמון, ולכן אנחנו נבקש לעבור להצעת האי-אמון הבאה – הצעת סיעת ישראל ביתנו להביע אי-אמון בממשלה בשל הטיפול הכושל במצב בעזה.

עתניאל שנלר: אני מזמין את חבר הכנסת אביגדור ליברמן לנמק את ההצעה.

עתניאל שנלר: כרגיל, המסגרת היא עשר דקות.

עתניאל שנלר: בבקשה, אדוני.

אביגדור ליברמן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, היום בדרך לכאן שאל אותי אחד העיתונאים: עד לפני שבוע וחצי היית בקואליציה, למה אתה מגיש עכשיו הצעת אי-אמון?

אביגדור ליברמן: אז אני באמת שואל: מה נשתנה בשבוע וחצי הזה מאז שפרשנו מהממשלה?

אביגדור ליברמן: זה גם מזכיר לי שאחד העיתונאים אמר לי: עד היום אני לא מבין איך הצטרפת לממשלת שרון ולמה פרשת מממשלת שרון.

אביגדור ליברמן: אמרתי: מה לעשות, כשהצטרפתי לממשלת שרון הצטרפתי לשרון שהכריז "דין נצרים כדין תל-אביב", וכשפרשתי זה היה שרון שדיבר על פשרה כואבת ועל ויתורים כואבים.

אביגדור ליברמן: אני לא משתנה, נראה שהאחרים משתנים.

אביגדור ליברמן: גם בנושא עזה, מה השתנה?

אביגדור ליברמן: כשהיינו בממשלה עוד היתה מראית עין של גדר.

אביגדור ליברמן: עוד נלחמתי בראש הממשלה, כתבתי, דיברתי אתו אישית וכמובן גם העברתי את זה במסמכים, ואמרתי: תקיים דיון על עזה; חייבים לכנס את הקבינט, לקיים שורה של דיונים; חייבים לקבוע מה אנחנו רוצים שיהיה במקום הזה.

אביגדור ליברמן: שום דבר לא קרה.

אביגדור ליברמן: גם קודם הגדר הזאת לא מנעה שום הברחה – לא של נשק ולא של מחבלים, אבל לפחות היה מין סטטוס-קוו; היתה מראית עין.

אביגדור ליברמן: היום גם מראית העין הזאת לא קיימת.

אביגדור ליברמן: זה בהחלט שינוי דרמטי.

אביגדור ליברמן: אני חושב שגם בנושא הכי פשוט שנקרא מלה זאת מלה, חייבים לעמוד.

אביגדור ליברמן: אנחנו מצהירים הצהרות, יודעים להתלהם, לא יודעים לעמוד דקה אחת מאחורי המלה שלנו, יומיים.

אביגדור ליברמן: דיברנו על הסנקציות, הטלנו מצור, ומה קרה?

אביגדור ליברמן: אחרי יומיים התקפלנו?

אביגדור ליברמן: הרי אם אתה יודע שאתה לא מסוגל, שאין לך עמוד שדרה, שאתה לחיץ, שאתה לא מסוגל להדוף שום לחץ – אז למה אתה נכנס לזה?

אביגדור ליברמן: מה קרה מכל הסיפור?

אביגדור ליברמן: מה התוצאה של כל המצור הזה?

אביגדור ליברמן: שאנחנו היום מספקים יותר דלק, יותר אנרגיה, יותר מוצרים מאשר לפני המצור, שהפכנו את ה"חמאס" באמת למנצחים של העימות הזה?

אביגדור ליברמן: המנצח הגדול, רק אחד ויחיד – ה"חמאס", ואנחנו הבאנו את הניצחון הזה ל"חמאס".

אביגדור ליברמן: אצלנו הבורסה קורסת ואנחנו מעלים את המניות של ה"חמאס" לשמים, במקום להעלות לשמים את ראשי "חמאס" בעצמם.

אביגדור ליברמן: זאת מדיניות?

אביגדור ליברמן: זאת תפיסה ביטחונית?

אביגדור ליברמן: איפה כל הביטחוניסטים?

אביגדור ליברמן: אותם ביטחוניסטים שברחו מלבנון ואמרו: אם תהיה ירייה אחת מלבנון, אדמת לבנון תבער.

אביגדור ליברמן: ומה קרה, כמה יריות כבר היו מלבנון, ומה מצאנו בסוף, ואיך התמודדנו בסוף?

אביגדור ליברמן: אני זוכר את כל הנאומים לפני ההתנתקות.

אביגדור ליברמן: איך דיברנו לפני ההתנתקות?

אביגדור ליברמן: אנחנו עוזבים את עזה, אבל אם אחרי שעזבנו – אחרי שגירשנו את היהודים, אחרי שעשינו טרנספר ליהודים מגוש-קטיף – אם לאחר מכן יהיה "קסאם" אחד, אנחנו נַראה.

אביגדור ליברמן: באמת, כולנו ראינו מה קרה.

אביגדור ליברמן: ולכן, אני אומר עוד פעם.

אביגדור ליברמן: עד שאנחנו לא נבין שאנחנו חייבים לעמוד מאחורי כל הצהרה, לעמוד על כל פסיק, על קוצו של יו"ד, אם לא נעשה את זה – נתרסק.

אביגדור ליברמן: כל ההתנתקות, כל ההתכנסות, כל זה הופך להתרסקות – יום אחרי יום, פעם אחרי פעם.

אביגדור ליברמן: אני הייתי רוצה, ברשותך, לנתח את שלושת הגורמים במשחק הזה.

אביגדור ליברמן: הראשון – מצרים, ואני אומר לכם: מה שקורה פה עם מצרים – ואנחנו בורחים מזה ומתעלמים מזה – המצרים פועלים נגד מדינת ישראל במלוא העוצמה, במודע, בתיאום עם "חמאס", נגד האינטרס הישראלי הבסיסי.

אביגדור ליברמן: אפשר לראות את זה במישור המדיני – הניסיון הזה להפגיש בין אנשי אבו מאזן לאנשי "חמאס", לעשות "סולחה" מחודשת, וגם בתיאום עם ה"חמאס" לגבי הריסת הגדר.

אביגדור ליברמן: הרי אני מקווה שאף אחד שוב לא יתפתה ולא ייתן למצרים להגדיל את הכוח שלהם בסיני ולהכניס עוד כוחות לרצועה.

אביגדור ליברמן: הרי ברור שמצרים – זה מה שהיא רוצה – שהיא משקרת לנו בפנים, יורקת לנו בפנים, ואנחנו רק יודעים לנגב את זה ועל עוד סטירה להגיד שזאת מתנה משמים.

אביגדור ליברמן: גבול מצרים-לוב – 1,100 קילומטר, זבוב לא עובר שם.

אביגדור ליברמן: 1,100 קילומטר גבול בין מצרים ללוב.

אביגדור ליברמן: כשהמצרים רוצים לסגור את הגבולות, הם יודעים לסגור את הגבולות.

אביגדור ליברמן: פה, פחות מ-20 קילומטר ציר פילדלפי – כל ההברחות, כל מה שאנחנו רואים היום, זאת מדיניות מכוונת.

אביגדור ליברמן: אני חושב שיש לנו תשובה וצריך לתת תשובה – גם כאן וגם בארצות-הברית.

אביגדור ליברמן: הגיע הזמן להגיד למצרים: חבר'ה, אנחנו מתחילים לפעול נגדכם בארצות-הברית.

אביגדור ליברמן: אני מצפה משרת החוץ שתיתן הוראה לאיפא"ק, לכל הארגונים היהודיים, להטיל סנקציות על מצרים, להתחיל לפעול בקונגרס ובסנאט במלוא העוצמה, להוציא את מצרים מרשימת המדינות המועדפות – מדינה שנייה בעולם שמקבלת את הסיוע, סיוע החוץ השני בגודלו מארצות-הברית.

אביגדור ליברמן: הדבר הזה הוא בלתי אפשרי, ומשרד החוץ, שהיום גם בורח ומתפתל, פשוט חוטא לאמת.

אביגדור ליברמן: הגורם השני – אבו מאזן.

אביגדור ליברמן: אני חושב שעוד פעם ראינו אותו – אותו ברווז צולע, אותו בן-אדם לא רלוונטי, אותו בן-אדם שלא שולט בשום דבר.

אביגדור ליברמן: איזה פרטנר למשא-ומתן?

אביגדור ליברמן: ראינו את אנשי אבו מאזן רוצחים את תושב גינות-שומרון, עידו זולדן; ראינו אותם אנשים של אבו מאזן רוצחים שני חיילים מקריית-ארבע.

אביגדור ליברמן: ומה התשובה שלנו?

אביגדור ליברמן: אנחנו עוד פעם משתפים פעולה, משחקים ב"נדמה לי".

אביגדור ליברמן: נתַנו כביכול למערכת הצדק, המשפט, הפלסטינית, לשפוט אותם רוצחים, והם קיבלו 15 שנה בכלא הפלסטיני.

אביגדור ליברמן: חבר הכנסת מתן וילנאי יודע יותר טוב ממני מה זה 15 שנה.

אביגדור ליברמן: גם שנה וחצי וגם חודש וחצי הם לא יהיו במעצר.

אביגדור ליברמן: וברור שמדינת ישראל שמה עליהם יד ויכלה להביא אותם למשפט צדק לכאן, ומי שלא הביא את זה, זה רק הדרג המדיני שנתן הוראה להתעלם ולתת להבריח את אותם רוצחים לבית- הבראה בגבולות הרשות הפלסטינית.

אביגדור ליברמן: הגורם הנוסף – ערביי ישראל – ואני ראיתי אותם מנהיגים של ערביי ישראל שמגיעים להזדהות עם תושבי עזה.

אביגדור ליברמן: לא ראיתי אותם מגיעים להזדהות עם תושבי שדרות, אבל להזדהות עם "חמאס", עם ראשי "חמאס" – את זה אנחנו ראינו.

אביגדור ליברמן: ואני עוד פעם אומר לאותם נציגים של הציבור הערבי פה בכנסת: אתם מביאים חורבן על הציבור שלכם, אתם לא מייצגים אותו, אתם מייצגים את ארגוני הטרור פה בכנסת ישראל.

אביגדור ליברמן: כשאני מסתכל היום – שלושה חברי כנסת ערבים נוסעים לרבת-עמון ללוויה של ג'ורג' חבש, רב-המרצחים, ונמצאים שם, אין ספק – אתם נציגים של ארגוני טרור פה בכנסת ישראל.

אביגדור ליברמן: וזה שמערכת המשפט בארץ לא יודעת להתמודד עם זה אחרי כל הקריאה למרי אזרחי, להמרדה, זו תעודת עניות למערכת המשפט, שיודעת להתנפל על אלה שמפונים מגוש-קטיף, אותם אנשים שנזרקים מהבתים, ומתוך כאב עושים מה שלא צריך לעשות – קוראים גם לא למלא אחרי פקודה, נשפטים על הסתה, נשפטים על קריאה למרד.

אביגדור ליברמן: פה יש התעלמות מוחלטת.

אביגדור ליברמן: האסימטריה הזאת גם תהרוס אותנו.

אביגדור ליברמן: ואני הייתי מציע לממשלת ישראל וגם ליושבת-ראש הכנסת – אני ראיתי מה עשו בממלכה הירדנית לאותם חברי פרלמנט ירדני שבאו לסוכת אבלים של זרקאווי.

אביגדור ליברמן: אתם זוכרים – נציג "אל-קאעידה", מפקד "אל-קאעידה" בעירק, שחיילי מארינס הרגו אותו בעירק.

אביגדור ליברמן: סוכת אבלים שלו.

אביגדור ליברמן: כמה חברי פרלמנט ירדנים העזו לבקר שם – מה קרה אתם, איפה הם היום, מה נעשה אתם?

אביגדור ליברמן: אני מציע מאוד שאנחנו נלמד את הלקח משכנינו הירדנים.

אביגדור ליברמן: הדבר המרכזי, העיקרי – אנחנו לא קובעים את כללי המשחק, אנחנו נגררים.

אביגדור ליברמן: ה"חמאס" קובע את כללי המשחק, הוא מחליט מתי הוא יורה "קסאמים", מתי הוא מפסיק לירות "קסאמים"; הוא הורס את הגבול, הוא מבריח את הנשק.

אביגדור ליברמן: אנחנו פשוט רק מגיבים, רק נגררים.

אביגדור ליברמן: ככה לא קובעים מדיניות.

אביגדור ליברמן: אנחנו בסופו של דבר חייבים לקבוע בצורה ברורה – ודיברתי על זה לא פעם אחת – יש לנתק בין עזה ליהודה ושומרון.

אביגדור ליברמן: צריך להגיד ברור: לעולם לא נסכים לשום מעבר בטוח בין עזה ליהודה ושומרון, זאת ישות נפרדת וזאת ישות נפרדת.

אביגדור ליברמן: צריך לנצל את המומנטום, לסגור את הגבול הרמטית.

אביגדור ליברמן: להיפך – הרסתם את הגבול; נעזור לכם להרוס את הגבול לגמרי.

אביגדור ליברמן: להפיל הכול על מצרים, להטיל את מלוא האחריות על מצרים, על כל מה שנעשה בעזה.

אביגדור ליברמן: פשוט לסגור את הגבול הרמטית.

אביגדור ליברמן: כמו שהמצרים ידעו לסגור את הגבול עם לוב, ככה נסגור את הגבול עם רצועת-עזה.

אביגדור ליברמן: אין נכנס ואין בא, ואין שום קשר בין יהודה ושומרון לחבל-עזה; אין יותר רשות פלסטינית אחת.

אביגדור ליברמן: יש ישות פלסטינית בעזה, יש יהודה ושומרון.

עתניאל שנלר: תודה רבה.

אביגדור ליברמן: אני בהחלט חושב – גם כמי שהיה חבר בממשלה, חבר בקבינט, וניסה להתריע לא פעם בכתב או בעל-פה על כל מה שמצפה – עוד פעם אני אומר לאדוני היושב-ראש: זאת רק מקדמה.

אביגדור ליברמן: מה שמצפה לנו – אני יכול לספר לך בהזדמנות הבאה, אבל זאת רק התחלה.

אביגדור ליברמן: ולכן, אני מציע בהחלט להביע אי-אמון, ואני מציע גם לחבר הכנסת מתן וילנאי ולדרג המדיני להקשיב קצת יותר לדרג הצבאי ולהמלצות של הדרג הצבאי לגבי כל מה שצריך לעשות בעזה.

עתניאל שנלר: תודה רבה לחבר הכנסת אביגדור ליברמן.

עתניאל שנלר: אני מזמין את סגן שר הביטחון, חבר הכנסת מתן וילנאי, להשיב במשולב על הצעת האי-אמון של סיעות בל"ד, חד"ש, רע"ם-תע"ל ומרצ, ושל סיעת ישראל ביתנו.

עתניאל שנלר: אדוני סגן שר הביטחון, בבקשה.

מתן וילנאי: ידידי היושב בראש, חברי חברי הכנסת, הרבה פעמים בזמן פעולה צבאית, ופיקדתי על עשרות כאלה, בשלב מסוים זה מסתבך, חיילים מתחילים להיהרג, חברים שלך נהרגים, ואתה חייב לשאול את עצמך מה אתה עושה שם, באותו מקום.

מתן וילנאי: אני במצבים האלה הייתי מוריד את הקסדה שלוחצת על הראש, ואומר לעצמי: עכשיו אני צריך לשאול את עצמי את השאלה הבסיסית, מה אני עושה כאן ומה אני רוצה להשיג.

מתן וילנאי: ואז הייתי חוזר לפעולה.

מתן וילנאי: כשאני נמצא כאן כרגע – וזאת לא דוגמה דומה – בין ההרעבה של בל"ד והאחרים ובין כישלון הממשלה של חבר הכנסת ליברמן, אני באותו מצב.

מתן וילנאי: יש פה שני הקצוות של הבית הזה, מימין ומשמאל כאחד.

מתן וילנאי: אני רוצה להסביר ולהעלות את השאלה: למה אנחנו רוצים להגיע?

מתן וילנאי: זאת השאלה הבסיסית.

מתן וילנאי: השאלה הבסיסית היא מה האינטרס העליון של מדינת ישראל במצב הזה, לא מה נכון לזה ולא מה נכון להוא.

מתן וילנאי: אני אומר לכם בביטחון מוחלט שהאינטרס העליון של מדינת ישראל הוא קודם כול להילחם בטרור ולהציב לו גבולות.

מתן וילנאי: שלטון ה"חמאס" בעזה הוא שלטון של טרור, ושלטון ה"חמאס" בעזה הוא הסיבה לירי ה"קסאם" לעבר הנגב המערבי.

מתן וילנאי: זאת לא גזירה משמים.

מתן וילנאי: חבר הכנסת נפאע, בהחלטה אחת שלהם אין "קסאמים".

מתן וילנאי: אני מזכיר לכם – למי שלא זוכר – שכאשר יצאנו מעזה בהתנתקות שהוביל ראש הממשלה שרון באומץ לב רב, הם אמרו: אין לנו כבר סיבה להפעיל טרור נגד מדינת ישראל.

מתן וילנאי: האמירה הזאת נעלמה, שכחו אותה, ועכשיו רוצים נאמין לאמירות אחרות שלהם.

מתן וילנאי: אני ממש לא מוכן.

מתן וילנאי: הרי אפשר להימנע מכל הדיון על ההרעבה, שתיכף אתייחס אליה, בכך ששלטון ה"חמאס" יפסיק לירות בצורה צינית "קסאמים" לעברנו מתוך אזורים צפופי אוכלוסין שלו, מתוך הבנה שהתגובה שלנו עלולה לפגוע שם באזרחים.

מתן וילנאי: להם זה לא אכפת באמת, הם רק עושים את עצמם.

מתן וילנאי: אנחנו עומדים מול הדילמה הזאת; בצד השני של אותו מרחב עצמו קיים הצורך שלנו למנוע אסון הומניטרי כבד באוכלוסייה שפועלת נגדנו.

מתן וילנאי: זאת הדילמה שבה אנחנו נמצאים.

מתן וילנאי: במרחב הזה יש הצעות אי-אמון מהצד הזה מהצד השני, והתשובה היא פשוטה לחלוטין: אנחנו חייבים להמשיך להיפרד מעזה, וכל הצדדים חייבים להבין שבהפעלת כוח – במקרה הזה כוח של טרור פלסטיני – לא ישיגו שום דבר, אלא רק יקשו את החיים שלהם, ובזה אנחנו נמצאים בדיוק.

מתן וילנאי: ולכן, שלא נטעה בזה – אנחנו נמשיך להילחם בטרור, נמשיך לנקוט את כל האמצעים נגד אלה שפועלים נגדנו; בסופו של דבר נמנע מממשלת ה"חמאס" את היכולת לפעול נגדנו, ובאותה עת עצמה נדאג שלא יהיה שם משבר הומניטרי.

ראובן ריבלין: אבל אנחנו לא יכולים להילחם בבוקר ולומר שניתן להם ללכת ברגל ואז להכניס דלק.

ראובן ריבלין: אנחנו מבטלים כך את היכולת שלנו להרתיע בכלל.

מתן וילנאי: חבר הכנסת ריבלין, יש הרבה סוגים של דלק.

מתן וילנאי: הדלק לתנועה בעזה למכוניות ירד ביותר מ-50% מאז שהתחלנו לפעול.

מתן וילנאי: זה לא מעט.

מתן וילנאי: אנחנו דואגים שיהיה דלק לאמבולנסים, כי אנחנו לא יכולים שיגידו שבגללנו אי-אפשר לפנות נפגעים כאלה ואחרים, ולא הרבה מעבר לזה.

ראובן ריבלין: צריך שתהיה משנה סדורה.

מתן וילנאי: המשנה היא סדורה וברורה, ואני חושב שפירטתי את חלקה.

מתן וילנאי: אתה רואה במשנה הזאת כיצד צד אחד של הבית צועק "הרעבה", וצד אחר של הבית אומר: "זה לא מספיק", ובדיוק שם אנחנו נמצאים, ובמרחב הזה אנחנו מתמרנים.

מתן וילנאי: אנחנו מוודאים שלא תהיה הרעבה ברצועה.

מתן וילנאי: אני לא מאחל לאיש לחיות שם, אבל הרעבה לא תהיה שם.

מתן וילנאי: בהחלט יהיו שם תנאים קשים, אבל הרעבה לא תהיה שם.

מתן וילנאי: צריך לזכור שבזמן שיורים "קסאמים" אלפי פלסטינים יוצאים באופן קבוע לטיפול רפואי בישראל – אלפים רבים יוצאים באופן קבוע.

מתן וילנאי: ראו את הנתונים של השנה לעומת השנה הקודמת, איך זה נראה.

מתן וילנאי: אנחנו רוצים להיפרד מהם, לא רוצים להיות אחראים שם, לחלוטין.

מתן וילנאי: אנחנו מתכוונים להמשיך את מהלך ההיפרדות שהתחלנו בו לפני כשנתיים, כדי שלא נהיה אחראים למה שקורה ברצועת-עזה, ובאותו זמן עצמו – לא אסון הומניטרי, אבל כן מלחמה בטרור.

מתן וילנאי: זה המרחב שבו ממשלת ישראל פועלת.

מתן וילנאי: תודה רבה

עתניאל שנלר: תודה רבה לסגן שר הביטחון, חבר הכנסת וילנאי.

עתניאל שנלר: חברי חברי הכנסת, אנחנו עוברים לדיון.

עתניאל שנלר: הדיון הוא משולב.

עתניאל שנלר: ועדת הכנסת קבעה מסגרת זמן של שלוש דקות לסיעה.

עתניאל שנלר: אני מזמין את ראשון הדוברים, חבר הכנסת יולי אדלשטיין – אבל הוא אינו נוכח.

עתניאל שנלר: אנחנו נעבור הלאה.

עתניאל שנלר: חבר הכנסת ממפלגת העבודה-מימד – אינו נוכח.

עתניאל שנלר: חבר הכנסת מש"ס, חבר הכנסת חיים אמסלם – אינו נוכח.

עתניאל שנלר: נעבור לחבר הכנסת מישראל ביתנו, חבר הכנסת דוד רותם.

עתניאל שנלר: ובכן, חבר הכנסת אמסלם.

דוד רותם: גם חבר הכנסת יולי אדלשטיין.

דוד רותם: אדוני יאפשר להם.

עתניאל שנלר: האמת היא שלולא התאמצתם כל כך – – – חבר הכנסת יולי אדלשטיין, בבקשה.

עתניאל שנלר: חבר הכנסת אמסלם ימתין.

עתניאל שנלר: אנחנו נעשה את זה רק הפעם, לפנים משורת הדין.

עתניאל שנלר: בבקשה.

עתניאל שנלר: שלוש דקות.

דוד רותם: הם נכנסו תוך כדי דיבור.

עתניאל שנלר: תודה על הסיוע ועל דברי הסניגוריה מפי הסניגור.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני היושב-ראש, תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי חברי הכנסת, אדוני השר, אני כמובן באמת מתנצל על כך שנכנסתי למליאה ברגע האחרון.

יולי יואל אדלשטיין: אני רוצה להתייחס יותר להצעת האי-אמון של סיעת הליכוד, שמדברת על אי-רצונו של ראש הממשלה להתפטר לאחר כישלונות, ואפילו לא הייתי אומר רק במלחמת לבנון השנייה, אלא לאורך זמן, וגם בגלל המצב הביטחוני שנקלענו אליו בדרום.

יולי יואל אדלשטיין: אני חושב שבאמת לא צריך להרחיב כאן את הדיבור, הרי הדברים קשורים קשר ישיר וברור.

יולי יואל אדלשטיין: ראש הממשלה אומר שהוא לא צריך להתפטר כי אין טוב ממנו, כי הוא הפיק את הלקחים – הרי עכשיו הוא יודע הכול, והוא מי שיודע איך לטפל ומה לשנות.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני היושב-ראש, אני חושב שהמצב הביטחוני בדרום מוכיח מעבר לכל ספק שאם אתה לא יודע לנגן בכינור, אתה כנראה כבר לא תנגן בכינור.

יולי יואל אדלשטיין: אין מה לעשות.

יולי יואל אדלשטיין: ראש הממשלה אולמרט כבר לא יהיה.

יולי יואל אדלשטיין: גם אם פורמלית הוא עדיין יושב בלשכת ראש הממשלה, וגם אם הוא יגיד עשר פעמים שהוא למד את הלקחים, וגם אם הוא יעשה עוד מאה פעמים כל מיני ספינים – אדוני היושב-ראש, אתה חושב שהשלג שמבטיחים בירושלים ביום רביעי גם הוא ספין של ראש הממשלה, או שזה כבר לא תלוי בו?

עתניאל שנלר: אני מניח שהשאלות הן עובדות, ולא ספינים.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני היושב-ראש, בנימה רצינית יותר אני רוצה לומר לך שיש גבול גם לספינים.

יולי יואל אדלשטיין: אתה לא רוצה להתפטר?

יולי יואל אדלשטיין: בסדר.

יולי יואל אדלשטיין: אתה רוצה ללכת ולקנות פה ושם חברים שיצביעו אתך – היו גם אחרים שעשו את זה.

יולי יואל אדלשטיין: אבל, אדוני היושב-ראש, פתחתי את הרדיו בבוקר; אם אני זוכר נכון, ראש הממשלה לא רצה ועדת חקירה ממלכתית.

יולי יואל אדלשטיין: הוא רצה למנות ועדת חקירה.

יולי יואל אדלשטיין: הוא מצא מעל ומעבר וחברים מעל ומעבר.

יולי יואל אדלשטיין: מה שנקרא hand picked – בחר אותם אחד-אחד.

יולי יואל אדלשטיין: מה אני שומע הבוקר ברדיו?

יולי יואל אדלשטיין: במקרה היום משרד האוצר החליט לספר לעם ישראל כמה עלתה הוועדה, במקרה היום משרד האוצר החליט לספר לאזרחי ישראל כמה השתכרו חברי הוועדה, מה היתה עלות החדר שבו הם ישבו, כמה יועצים ובאיזה מחיר הם הזמינו.

יולי יואל אדלשטיין: הכול במקרה, אדוני היושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: אין לי ספק.

יולי יואל אדלשטיין: זה בכלל לא חלק מן הקמפיין המלוכלך שכבר כלל מכתב חיילי מילואים, 85 שהוא איתר – כנראה אין יותר חיילי מילואים שפעילים בקדימה – והוא כבר כלל, כפי שאמרתי, את המחירים בוועדת-וינוגרד.

יולי יואל אדלשטיין: הוא כולל כל בוקר הדלפות על קומפלימנטים שראש הממשלה מקבל בדוח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני היושב-ראש, זה פשוט לא יעזור, כי הכנסת יכולה להיות אטומה יום ויומיים ושבוע וחודשיים, זה קורה.

יולי יואל אדלשטיין: אבל הכנסת הזאת, אני בטוח, לא תהיה אטומה ולא תהיה חירשת והיא תשמע מה שאומר העם כבר לאורך חודשים ארוכים.

יולי יואל אדלשטיין: 70% מן העם אומרים בחירות חדשות, ואולמרט חלק מן ההיסטוריה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

עתניאל שנלר: תודה רבה לחבר הכנסת אדלשטיין.

עתניאל שנלר: חבר הכנסת חיים אמסלם יעלה ויבוא, בבקשה.

חיים אמסלם: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, ברצוני להתייחס להצעת האי-אמון בשל הסגר שהטילה ממשלת ישראל על עזה.

חיים אמסלם: רבותי, אל נא נשכח לרגע כי אחריותנו הראשונית היא קודם כול לתושבי שדרות ועוטף-עזה, ועלינו לומר זאת בנחרצות וללא מורא.

חיים אמסלם: לכן חובתנו למצות וליישם בהקדם כל פתרון שיוכל להביא לרגיעה ולחזרתם לשגרה של אחינו החיים בסביבת עזה.

חיים אמסלם: שום מדינה בעולם לא היתה מאפשרת ירי נמשך על אזרחיה.

חיים אמסלם: שום מדינה לא היתה מתגאה על כך שהיא נוהגת באיפוק מול התקפות רצחניות על אזרחים חסרי מגן.

חיים אמסלם: הפלסטינים ידעו להציג את עצמם היטב מול התקשורת העולמית בצורה שקרית, כאשר ביצעו הפסקות חשמל יזומות והפגנתיות, וזאת כאשר רוב החשמל מועבר מחברת החשמל הישראלית ולא מזו הפלסטינית, ואף בזמן שהועברו מכליות סולר בעבור תחנת הכוח.

חיים אמסלם: אם התקשורת העולמית, שמאז ומעולם איננה לצדנו, מיהרה לנפנף בתמונות העלטה בעזה, או כמו שראינו את התמונות מהפרלמנט הפלסטיני לאור נרות, כאשר מבצבץ מהווילון שם אור היום, לפחות שלא נמהר להאמין לשקר הזה בעצמנו.

חיים אמסלם: כל הניסיונות להציג אותנו בעקבות המצור בתור הצד הלא-הומניטרי – בסיפור הזה כבר היינו.

חיים אמסלם: הסיפור הזה הוא שקר וכזב.

חיים אמסלם: וכמו שאמר דווקא היום נשיא המדינה בדבריו בנצרת, אי-אפשר לירות ולבכות.

חיים אמסלם: ברגע שיפסיקו לירות, לא יהיה מצור.

חיים אמסלם: הנני מסכים עם דבריו אלו, ואדרבה, תגובת החוסר של המדינה היא-היא העוול.

חיים אמסלם: מחובתה לדאוג לביטחון תושביה ולשלוותם.

חיים אמסלם: בפועל העובדות הן כי ירי הרקטות פחת באופן משמעותי ביום שני, למחרת החשכת הרצועה.

חיים אמסלם: ואילו אחרי החלטת ברק לחדש את הזרמת המזוט לתחנת הכוח נורו 17 רקטות "קסאם".

חיים אמסלם: ממצא זה מורה בבירור איך משפיעה יד קשה ואיך הפלסטינים מגיבים מול גילויי התרככות והתחשבות.

חיים אמסלם: אני נדהם לשמוע את השמאל טוען מחד גיסא, כי המצור לא יוביל להפסקת ירי ה"קסאם", כיוון שאין ל"חמאס" שליטה על הארגונים המבצעים את הירי, ומאידך גיסא טוענים בשמאל, כי דווקא המשא-ומתן עם ה"חמאס" יוביל להפסקת ה"קסאמים".

חיים אמסלם: פתאום ל"חמאס" כן יש שליטה.

חיים אמסלם: אני רוצה לברך את ראש הממשלה, שהצהיר כי בעזה לא יתנהלו חיים שלווים כאשר ביישובי עוטף-עזה החיים לא מתנהלים כסדרם.

חיים אמסלם: אני מצפה לראות כי אכן הממשלה תממש הצהרה זו במלואה.

חיים אמסלם: די להיות מרחמים על אכזרים.

חיים אמסלם: אמרו חז"ל במדרש: כל שנעשה רחמן על אכזרים, לסוף נעשה אכזר על רחמנים.

חיים אמסלם: על שאול המלך כתוב: ויחמול שאול והעם על אגג ועל מיטב הצאן והבקר – וסופו שאת נוב עיר הכוהנים הכה לפי חרב.

חיים אמסלם: האכזרים הם ה"חמאס" והפלסטינים שמתאכזרים אל עמם.

חיים אמסלם: תודה.

עתניאל שנלר: תודה רבה לחבר הכנסת אמסלם.

עתניאל שנלר: יעלה ויבוא חבר הכנסת דוד רותם, בבקשה.

דוד רותם: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, רבותי חברי הכנסת, האמת היא שאנחנו מדברים על אי-אמון בממשלה, אבל אין ממשלה, אין קדימה, אין עבודה.

חיים אמסלם: עד לפני שבוע היה?

דוד רותם: עד לפני שבוע היה, ושים לב מה קרה, הרב אמסלם – ואללה, איך חיכיתי לשאלה שלך – שבוע אחרי שישראל ביתנו פרשה מהממשלה, עלתה לכאן השרה בלילא ואמרה דבר נורא פשוט: הגזירה של הקפאת הבנייה היא ביהודה ושומרון, לא בירושלים.

דוד רותם: הרב אמסלם, כדאי שתזכור, ביתר-עילית, מודיעין-עילית – אלה אנשים שהצביעו בעד המפלגה שלך, ואתה מקפיא להם את הבנייה, ואתה יושב בממשלה הזאת, ואתה תומך בממשלה הזאת.

דוד רותם: גם אתה, אדוני היושב-ראש.

דוד רותם: אתה שם לב שאם תרצה לבנות מרפסת או פרגולה בבית שלך, ראש הממשלה לא ייתן לך?

עתניאל שנלר: אני פשוט אבנה לפי החוק.

דוד רותם: לא, גם כשאתה רוצה לבנות לפי החוק, אתה צריך אישור של ראש הממשלה.

דוד רותם: ואחרי אישור של ראש הממשלה אתה צריך אישור של שר הביטחון.

חיים אמסלם: ראש הממשלה אמר בפה-מלא שהבנייה לא הוקפאה.

דוד רותם: אבל היום השרה בלילא אמרה אחרת, אז מי מהם לא אומר אמת?

דוד רותם: האם עולה בדעתך שהשרה בלילא תעמוד כאן, על דוכן הכנסת, ולא תגיד אמת?

דוד רותם: או שאולי יותר נכון לחשוב שראש הממשלה לא אמר את האמת גם בפעם הזאת, כי הוא לא דיבר על דוכן הכנסת?

דוד רותם: אולי תזמין את ראש הממשלה שיעלה על הדוכן הזה ויגיד שהבנייה לא הוקפאה?

אברהם מיכאלי: לפני שבועיים הוא לא אמר אותו הדבר פה?

דוד רותם: לפני שבועיים הוא לא העז לומר כך.

דוד רותם: אמר לי היום חבר הכנסת רביץ: פעם ראשונה עלתה שרה על דוכן הכנסת ואמרה שיש הקפאה ביהודה ושומרון.

קולט אביטל: אז מה?

דוד רותם: מעולם לא אמרו את זה.

קולט אביטל: כן אמרו את זה.

דוד רותם: מעולם לא אמרו את זה.

דוד רותם: לא רק זה שלא אמרו את זה, חברת הכנסת אביטל – – –

קולט אביטל: בממשלתו של רבין.

דוד רותם: לא, אנחנו לא מדברים על ממשלתו של רבין, אנחנו מדברים על אי-אמון בממשלתו של אולמרט.

דוד רותם: רק לפני שלושה חודשים, חבר הכנסת יואל חסון ממפלגת קדימה ניסח הצעת החלטה בשם כל סיעות הבית.

קולט אביטל: שמה?

דוד רותם: שקוראים לממשלה להמשיך את הבנייה ביהודה ושומרון.

קולט אביטל: אני בטוחה שאנחנו לא חתמנו עליה.

דוד רותם: אתם חתמתם והצבעתם נגד, כמו שאתם רגילים לא פעם אחת, מפלגת העבודה, לחתום ולהצביע נגד.

דוד רותם: אתם חתמתם.

קולט אביטל: אני לא חתמתי.

דוד רותם: אם את רוצה, אני יכול להראות לך את הנוסח החתום על-ידי נציגכם.

גאלב מג'אדלה: בשביל להטעות אותך.

דוד רותם: הכול בשביל להטעות אותי.

דוד רותם: אבל, רבותי, הממשלה הזאת היום לא ראויה לאמון, לא בגלל התנהלותה ביהודה ושומרון, לא בגלל התנהגותה בעזה, לא בגלל התנהגותה בשביתת המרצים, בשביתת המורים.

דוד רותם: הממשלה הזאת איבדה את הצפון.

דוד רותם: כשישראל ביתנו יצאה מהממשלה, אדוני היושב-ראש, זה סימן שגם אתה צריך לפרוש ממנה.

דוד רותם: אחריך תפרוש תנועת ש"ס.

דוד רותם: תודה רבה.

עתניאל שנלר: ואולי העובדה שאני נמצא קוראת לכם לחזור.

דוד רותם: לא, כי אנחנו לא נשב בממשלה שתקפיא את הבנייה, בניגוד לך.

עתניאל שנלר: אולי דרככם נפשיר קמעה קמעה.

עתניאל שנלר: תודה רבה לחבר הכנסת רותם.

עתניאל שנלר: אנחנו עוברים לחבר הכנסת ניסן סלומינסקי – יעלה ויבוא, בבקשה.

ניסן סלומינסקי: אדוני היושב-ראש, רבותי השרים, חברי חברי הכנסת, זה כמה שבועות כל המדינה נעצרה.

ניסן סלומינסקי: שום דבר לא זז, כולם מחכים ליום רביעי הגדול, שביום הזה נבראו המאורות, ומקווים שביום הזה יכבו המאורות.

ניסן סלומינסקי: כלומר, לדוח-וינוגרד.

ניסן סלומינסקי: בגין זה טוענים כולם, או שראש הממשלה צריך להתחלף, או שצריכים ללכת לבחירות.

ניסן סלומינסקי: אני רוצה לדבר ולומר ששתי האופציות האלה נכונות ובלי קשר לווינוגרד.

ניסן סלומינסקי: אני רוצה לדבר על כך שגם בלי דוח-וינוגרד הממשלה הזאת אין לה זכות קיום.

ניסן סלומינסקי: לא היה מעולם מצב שממשלה בישראל מקפיאה את הבנייה אבל באופן מוחלט, בלי קריצות, בלי שום דבר.

ניסן סלומינסקי: פעם היו מצבים שרק כדי לא לריב עם האמריקנים אמרו מלים, אבל בפנים באמת אף אחד מהם לא האמין ולא רצה להקפיא בנייה וקרצו וכו' והבנייה נמשכה.

ניסן סלומינסקי: לא היה מצב כזה של הקפאה מוחלטת טוטלית.

ניסן סלומינסקי: לא היה מצב כזה שממשלה, אולי ראש ממשלה, כי אני לא חושב שהיה בכלל דיון בממשלה ואני לא מבין איך אתם השרים מסכימים שמישהו ייצג אתכם ויביע עמדות כאלה נוראיות בלי שקיבלתם בכלל החלטה על גבולות מדינת ישראל.

ניסן סלומינסקי: מייצגים אתכם לגבי הגבולות, לגבי זכות השיבה של אויבינו.

ניסן סלומינסקי: מדברים על חלוקת ירושלים ובלי שהתקיים דיון בכלל בממשלה.

ניסן סלומינסקי: מי ייצג אותם?

ניסן סלומינסקי: בכל מדינה נורמלית, דמוקרטית, אדם שהיה עושה את זה היה עף מהשלטון.

ניסן סלומינסקי: מי שמו?

ניסן סלומינסקי: הרי אנחנו יודעים שגם דיבור כבר עושה, כי הרי תמיד מתחילים מהיכן שגמרו לדבר, הוא כבר קובע עובדות בלי שאף אחד הסמיך אותו.

ניסן סלומינסקי: אנחנו מכירים את התרגיל שעושים, עשו את זה עם האמריקנים, עכשיו אתם רוצים לקלקל?

ניסן סלומינסקי: עכשיו אתם רוצים לפגוע אחרי שהוא עשה?

ניסן סלומינסקי: כי הוא התחייב בשם עצמו ועכשיו הוא בא ואומר: עכשיו אתם רוצים לפגוע בכול?

ניסן סלומינסקי: אבל אני אומר שוב, אני לא חושב שהממשלה היתה נותנת אישור לדבר כזה, כי כולנו, אחרי שראינו את הרֶעבֶּע הגדול שהלך ועשה דברים נוראיים, גירש יהודים תחת הבטחות של שלום וביטחון, כשהכול הפוך.

ניסן סלומינסקי: ולמה הוא עשה את זה?

ניסן סלומינסקי: כדי להשכיח מהציבור את כל החקירות ואת הכול ולהפוך לאתרוג והוא הצליח, הרֶעבֶּע הצליח, הרֶעבֶּע נהפך לאתרוג של אותו שמאל, שכמה חודשים לפני כן עוד גינה אותו בכל הגינויים הכי חריפים שרק אפשר, ופתאום הוא נהפך לאליל שלו.

ניסן סלומינסקי: ראש הממשלה הזה מנסה ללכת בעקבותיו, וביום שיפורסם דוח-וינוגרד הוא יציב כאילו לציבור ויגיד: הנה, זה דוח-וינוגרד, זה כבר העבר, תסתכלו עלי, אני מביא את השלום, אני היחיד שמסוגל להביא את השלום.

ניסן סלומינסקי: למה?

ניסן סלומינסקי: כי אני היחיד שמוכן לוותר עד הסוף, לרבות חלוקת ירושלים; לשים את זה מול זה וכמובן להשכיח את כל החקירות ואת הכול ולנסות להפוך לאתרוג החדש.

ניסן סלומינסקי: זה לא ילך.

ניסן סלומינסקי: זה לא אריק שרון, והציבור כבר למד והתפכח.

ניסן סלומינסקי: אבל לעשות את הדברים האלו, לא רק לומר את זה אלא גם לבצע את זה הלכה למעשה.

ניסן סלומינסקי: הקפאה מוחלטת, לרבות בשכונות בירושלים, בהר-חומה, בכל אותם מקומות.

ניסן סלומינסקי: עוד מעט ידברו גם על מסירת רמת-אשכול.

ניסן סלומינסקי: נהפכנו למשוגעים.

ניסן סלומינסקי: כל זה כאילו תחת השלום, כמו שהביאו בגוש-קטיף ובעזה; הביאו את השלום, בטח, "קטיושות" כבר לא יהיו.

ניסן סלומינסקי: השתגענו לגמרי.

ניסן סלומינסקי: ממשלה שהולכת למהלך כל כך מטורף, או ראש ממשלה, מהלך של החזרה, שהולכת להקפאה ממשית, אין לה שום זכות קיום במדינה יהודית.

ניסן סלומינסקי: בלי קשר לווינוגרד, לממשלה הזאת או לפחות לראש הממשלה – אם שרי הממשלה יגידו שזה לא אנחנו, זה לא על דעתנו, אז לראש הממשלה אין זכות קיום, ולכם כממשלה, שאתם נותנים לו לדבר בשמכם ולעשות כאלה מעשים ולקבוע כאלה עובדות בשמכם, לא תוכלו להגיד: ידינו לא שפכו את הדם הזה.

ניסן סלומינסקי: תודה לך, אדוני.

עתניאל שנלר: תודה רבה לחבר הכנסת סלומינסקי.

עתניאל שנלר: יעלה ויבוא חבר הכנסת יצחק גלנטי, בבקשה.

יצחק גלנטי: כבוד היושב-ראש, שרים, חברי כנסת נכבדים, כל מי שהסתכל כעת בחדשות שמונחות לפניו ובמסך, ימצא שבשעה 17:17 כבר התבצע ירי תלול-מסלול נוסף באזור כיסופים וכנראה המגמה הזאת היתה וממשיכה להתקיים.

יצחק גלנטי: שבע שנים של ירי תלול-מסלול בלתי פוסק הפכו את יישובי עוטף-עזה ליישובי רפאים אשר החיים בהם השתנו לבלי הכר.

יצחק גלנטי: שבע שנים ארורות שהביאו לכך שהורים אינם שולחים את ילדיהם לבית-הספר בלב שקט.

יצחק גלנטי: שבע שנים ששינו מקצה לקצה את אורחות החיים של כל תושבי האזור.

יצחק גלנטי: אני אישית נכחתי, והתוודעתי לקולות הנפץ ולקולות האזעקה.

יצחק גלנטי: העובדה שיש אנשים, תושבי מדינת ישראל אשר זה שבע שנים אינם מרגישים בטוחים בביתם, במקום עבודתם ובבית-ספרם היא עובדה בלתי מתקבלת על הדעת.

יצחק גלנטי: זוהי עובדה אשר בה המדינה מתעלמת ומפירה את ההסכם הכי בסיסי בינה לבין אזרחיה.

יצחק גלנטי: במרחק של 40 דקות נסיעה בלבד מתל-אביב דרומה יש יישובים אשר לילם ויומם חד הם בהמתינם לאזעקת "צבע אדום".

יצחק גלנטי: במרחק כל כך קטן מהבועה של גוש-דן יש ילדים אשר פוחדים לצאת ולשחק בשכונה עם חבריהם בשל הפחד שמא תיפול עוד רקטת "קסאם".

יצחק גלנטי: מדינת ישראל חייבת לקבל אחריות על תושביה ולפעול לכך שכל אלו אשר נמצאים בטווח הפגיעה של ה"קסאמים" ופצצות המרגמה יקבלו מיגון אשר ייתן להם את המינימום הראוי על מנת שירגישו בטוחים בביתם, בחצרם.

יצחק גלנטי: לא יכול להתקבל על הדעת מצב שבו המדינה מחליטה שיהיו בשטחה אזרחים אשר לא יהיו מוגנים בשל שיקולים תקציביים.

יצחק גלנטי: על המדינה מוטלת החובה למגן את כל הבתים במרחב עוטף-עזה וכן את כל בתי-הספר – חייבים אנו לתת כל שבאפשרותנו לאותם אזרחים אשר החליטו להישאר באזור המופצץ, את הזכות המינימלית לחיות את חייהם במינימום של ביטחון.

יצחק גלנטי: על הממשלה לדאוג לכך שחייהם הקשים כל כך של יושבי האזור יוקלו במעט על מנת לתת להם את התחושה כי המדינה לא זנחה אותם וכי היא עושה הכול על מנת לשפר את המצב הכלכלי הרעוע שאליו הם נקלעו.

יצחק גלנטי: קורא אני מכאן לראש הממשלה, אנא ממך, מנה מייד ועדה אשר כל תפקידה יהיה למצוא דרכים כלכליות אשר ישפרו את מצבם של תושבי עוטף-עזה.

יצחק גלנטי: המדינה חייבת לחבק את התושבים שלא עזבו, כי אם הם יעזבו, אזי אנחנו הפסדנו במלחמה.

יצחק גלנטי: ועכשיו אני אליך, חבר הכנסת אביגדור ליברמן.

יצחק גלנטי: שבוע אחד בלבד לאחר שעזבת את תפקידך כשר לעניינים אסטרטגיים, קורא אתה לכנסת להצביע אי-אמון בממשלה על רקע המצב בעוטף-עזה.

יצחק גלנטי: איפה היית בשנתיים האחרונות?

יצחק גלנטי: מדוע אתה לא עשית את השינוי כאשר יכולת?

יצחק גלנטי: קורא אני לך מכאן, אנא, חדל מקריאות פופוליסטיות שכל מטרתן היא להחזיר לחיק מפלגתך את אותם קולות אשר אבדו במהלך התקופה שבה ישבת בממשלה.

יצחק גלנטי: תודה רבה.

דוד רותם: למה הם איבדו קולות אם זאת הממשלה הכי טובה בעולם, הרי אתה יושב בממשלה ואתה מבין שהיא לא הכי טובה ומאבדים עליה קולות – – –

יצחק גלנטי: אף-על-פי שהיא לא הכי טובה, נכון לרגע זה אינני רואה את האלטרנטיבה שלכם כאלטרנטיבה הנכונה.

עתניאל שנלר: תודה רבה לשואל ולמשיב.

עתניאל שנלר: אנחנו נעבור הלאה.

עתניאל שנלר: הדובר הבא, חבר הכנסת יעקב כהן, יעלה ויבוא.

עתניאל שנלר: בבקשה.

יעקב כהן: כבוד היושב-ראש, חברי כנסת נכבדים, הדיון הכאוב על איסור הבנייה בירושלים ובערים סביבותיה – הידיעה על הפגיעה הצפויה בירושלים הצליחה לקומם את כל מי שירושלים קרובה ללבו.

יעקב כהן: אין יהודי שירושלים לא יקרה לו.

יעקב כהן: יהודים בכל רחבי העולם נושאים את עיניהם לירושלים ומתפללים על ירושלים ויודעים כי תפילותיהם עוברות דרך ירושלים.

יעקב כהן: דווקא את העיר הזאת, משוש לב כל הארץ, בירת ישראל, מבקש לא אחר מראש הממשלה למסור ולחלק, ועוד לידי הגרועים שבאויבינו.

יעקב כהן: הידיעות מדאיגות אותנו בעיקר משום שלא שמענו הכחשה גורפת מראש הממשלה.

יעקב כהן: פקידי מדינה בכירים מדווחים על הוראה שקיבלו ישירות מלשכת ראש הממשלה, ואני מתפלא שהשרה המקשרת באה לפני שעה והכחישה את הדברים.

יעקב כהן: רבותי חברי הכנסת, זו טקטיקה מוכרת, שבה ספינים שהופרחו הפכו לצערנו לעובדות בשטח.

יעקב כהן: אין פלא שאנו חוששים, דואגים, ובעיקר מופתעים – כיצד יכול ראש הממשלה למכור את הנכס היקר לנו ביותר רק כדי להרוויח מנת חמצן נוספת לממשלתו המקרטעת.

יעקב כהן: אנו תמהים כיצד השרה יכולה להכחיש את ההוראה – פקידה בכירה במשרד הבינוי והשיכון מצהירה כי הוראה הפוכה בתכלית מדברי השרה ניתנה למשרדה.

יעקב כהן: גם במכתב ברור שיצא מלשכת ראש הממשלה, ונמצא על שולחני, כתובה הוראה – שחור על גבי לבן – ונקבע בה כי כל בנייה אסורה, גם בירושלים.

יעקב כהן: אם כן, כיצד אפשר להכחיש זאת בלי בושה?

יעקב כהן: זאת ועוד, גם אם בירושלים תימשך הבנייה, אך ההוראה לגבי ערי יהודה ושומרון עומדת בעינה – כאילו מודים בדבר.

יעקב כהן: לא נוכל להסכים לכך שלמשל בעיר כמו ביתר-עילית, שקצב ההתפתחות הטבעית שלה דורש בנייה מסיבית של מאות דירות נוספות בכל שנה, לא יהיה אפשר להוסיף מרפסת בלי אישור לשכת ראש הממשלה.

יעקב כהן: אני תמה כיצד יכולים חברי הקואליציה, ובעיקר ידידי חברי סיעת ש"ס, לתת יד למהלך מסוכן כל כך, שמעמיד את עתידה של המדינה בסכנה ופוגע בעיר כמו ביתר פגיעה של ממש.

יעקב כהן: החמור מכול הוא שאת הצעדים המסוכנים האלה עושה שעד לא מזמן השמיע מעל כל במה את עמדותיו הנחרצות בעד שלמות ירושלים.

יעקב כהן: כיצד יכולים אזרחי ישראל להיות רגועים כאשר מי שמנווט את המדינה הוא שמשנה את דעתו בהתאם לאינטרס האישי הצר והרגעי שלו?

יעקב כהן: אותו ראש ממשלה שבעבר היה מהלוחמים נגד הסכם השלום והצביע נגד ההסכם שחתם בגין עם מצרים, שהזהיר מפני כוונתו של שמעון פרס לחלק את ירושלים, שהצהיר כמה חשוב לשמור על בירת ישראל המאוחדת, בסופו של דבר מוכן להביא את רובי המחבלים לתוככי שכונותיה של ירושלים, להפוך את השכונות המזרחיות שלה לקן צרעות ולהביא לידי כך שהירי יהיה לא מבית-ג'אלה, אלא ישירות מבין חומות ירושלים.

יעקב כהן: זה – יש ויכוח אם הוא שינה את דעתו או לא שינה את דעתו – אני אומר שזה לא שמשנה את דעתו, אלא שאין לו דעה משלו; דעתו נגזרת מהאינטרס הרגעי הצר, והוא אינו מביט אל מעבר לאופק בהשקפה בריאה כדי לבחון מה טוב למדינה ולעם.

יעקב כהן: כזה אסור לו שימלא את תפקיד ראש הממשלה אפילו יום אחד.

יעקב כהן: שלא נשלה את עצמנו לרגע.

יעקב כהן: גם אם אנחנו שומעים את ההכחשות שבאות להרגיע אותנו, לומר שאין משא-ומתן, אין לנו ספק שיש דיבורים ויש משא-ומתן.

יעקב כהן: החמור הוא שזה מתנהל במחשכים, כמעשה גנב במחתרת.

יעקב כהן: כל השקט המדומה נועד רק ליצור אשליה בלב השותפה הקואליציונית, סיעת ש"ס, לתת לה הרגשה שהיא אינה שותפה בחלוקת ירושלים.

יעקב כהן: אך רק מי שעוצם את עיניו לא רואה את כוונותיו של ראש הממשלה – כוונות שהופכות למעשים, מה גם שעד לרגע זה לא זכינו לשמוע הכחשה גורפת והתחייבות מוצהרת מפי ראש הממשלה, הקובע כי ירושלים היתה ותישאר מאוחדת.

יעקב כהן: אני מצהיר בזה כי ממשלה כזאת אין לה זכות קיום, גם לא זמנית.

יעקב כהן: סיעתנו לא תיכנס למשא-ומתן עם הממשלה, וודאי שלא תתמוך בה.

יעקב כהן: ממשלה שפועלת בניגוד לדעתו של העם ועומדת להמיט עליו אסון בצעדיה המסוכנים וחסרי האחריות, אינה ראויה שניתן לה כתף, וגם לא מרווח נשימה.

יעקב כהן: למען ציון וירושלים לא נחשה.

עתניאל שנלר: תודה רבה לחבר הכנסת יעקב כהן.

עתניאל שנלר: יעלה ויבוא חבר הכנסת חיים אורון.

עתניאל שנלר: בבקשה.

חיים אורון: אדוני היושב-ראש, אדוני השר גאלב מג'אדלה, בדברי אלה אני אולי פחות פונה אליך, משום שיש לי הרגשה שאתה תסכים עם עיקרם, אבל אני מתכוון לממשלת ישראל – אין מה לעשות, אתה חבר בה.

חיים אורון: לפני שבוע, בדיוק בשעות האלה, נאמתי נאום במסגרת הצעת אי-אמון שסיעתי הגישה נגד הממשלה בשל מה שאז היה עוד הידוק המצור על עזה.

חיים אורון: אמרתי – אני לא רוצה להמשיך לצטט מדברי – לאן אתם מובילים, אדוני שר הביטחון?

חיים אורון: ישב כאן סגן שר הביטחון – שאלתי: מה בדיוק אתם רוצים שיקרה, אתם תסובבו את הבורג עד שיתפוצץ?

חיים אורון: אתם יודעים, כשהוא יתפוצץ, איך יתפזר הפיצוץ?

חיים אורון: אמרתי, אני לא יודע.

חיים אורון: אני מעיד על עצמי: לא ידעתי שיורידו את ציר פילדלפי במשך שעתיים.

חיים אורון: אבל עם כל הכבוד, אנחנו יומיים לפני פרסום הדוח על מלחמת לבנון השנייה, מישהו לא היה צריך לשאול את עצמו מה הוא עושה?

חיים אורון: דיברתי על ההיבט המוסרי של ענישה קולקטיבית, שאין לה שום תוחלת ולא תביא לשום שינוי במעמדו של ה"חמאס", אלא לחיזוקו, אבל כזאת פאשלה?

חיים אורון: עד כדי סכנה לשלום עם מצרים?

חיים אורון: מה אתם עושים בדיוק?

חיים אורון: על מה מהמרים פה?

חיים אורון: שר הביטחון, שאין לו תשובה, מגיע לשדרות.

חיים אורון: נכון, נורו 40 "קסאמים" ביום חמישי לפני שבועיים, ואז הוא אמר: לסגור את המעברים.

חיים אורון: לסובב את הבורג.

חיים אורון: מה קיבלנו?

חיים אורון: קיבלנו גבול פרוץ לכיוון מצרים, חסימה של כל הגבול לאורך מאות קילומטרים עם המצרים לנגב וערעור משמעותי של ההסכם עם המצרים.

חיים אורון: בלי שום תוצאה.

חיים אורון: אני כבר עוזב את ההיבט המוסרי; בעיני ההיבט המוסרי חשוב גם בלי שום תוצאה.

חיים אורון: מישהו חושב על מה שעושים?

חיים אורון: מישהו בוחן את מה שעושים?

חיים אורון: מישהו מסביר למישהו מה עושים?

חיים אורון: סוף-סוף עזב את הממשלה המומחה לכוח בממשלה.

חיים אורון: חשבתי, אולי אביגדור ליברמן כבר לא שם, אז לא יסגרו את כל הברזים.

חיים אורון: מה פתאום?

חיים אורון: יש לו מתחרה, יושב-ראש מפלגתך אהוד ברק.

חיים אורון: אני מקווה שזה לא בתחום השתיקה הקבועה שלו.

חיים אורון: תסביר לציבור מה בדיוק עשית, למה, למה רצית להגיע, אם זה יצא הפוך.

חיים אורון: באותו לילה פתחו, כי כל העולם דרש לפתוח, וכעבור עוד 20 שעות פילדלפי נפל כמו כלום.

חיים אורון: תסריט בלהות שמלווה אותנו 40 שנה, באין-סוף מפגשים – מה יקרה אם פתאום אלפי פלסטינים יתחילו לנוע על הגדרות?

חיים אורון: אף אחד לא מסביר, לא ראש הממשלה ולא שר הביטחון.

חיים אורון: אדוני השר, אני פוחד שעכשיו יתחילו את כל החוכמות עם אבו מאזן, עם ה"חמאס", עם מצרים, איך להגיע להסכם על רפיח.

חיים אורון: חייבים להגיע להסכם על רפיח מייד.

חיים אורון: ההסכם הזה לא יעזור כלום עכשיו.

חיים אורון: יהיו בו המצרים, תהיה בו הרשות, יהיה בו ה"חמאס", כי כל פתרון אחר הוא גרוע יותר.

חיים אורון: אני לא מתכוון לדבר עם ה"חמאס" על הסכם עם ישראל.

חיים אורון: הסכם ומשא-ומתן צריך לנהל עם אבו מאזן.

חיים אורון: אבל מי שרוצה לפתור את בעיית ציר פלדלפי צריך לפתור שני דברים: לפתור את בעיית המעבר ברפיח ולפעול בהיגיון גם כאשר מחליטים לסגור את המעברים בארז ובכרם-שלום ומעברים נוספים.

חיים אורון: הפעולה הזאת, חסרת האחריות וחסרת שיקול הדעת, שחשבנו שאולי הפיקו לקחים ממלחמת לבנון – אותו דבר בדיוק.

עתניאל שנלר: תודה רבה לחבר הכנסת אורון.

עתניאל שנלר: יעלה ויבוא חבר הכנסת עבאס זכור, בבקשה.

עבאס זכור: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, כבוד השר, כאשר החליטו שר הביטחון וראש הממשלה להפסיק את החשמל בעזה, רצו בזה להעניש את העם הפלסטיני שנמצא שם, כדי ללחוץ על המנהיגים ולהפסיק את ירי ה"קסאמים".

עבאס זכור: אבל בפועל הדבר לא קרה; הירי נמשך ו"חמאס" מתחזק מיום ליום.

עבאס זכור: המעשה הלא-הומניטרי הזה, שהינו אכזרי ביותר, כאשר מנסים להרעיב עם שלם שכולל ילדים, נשים וקשישים, לא עזר למדינת ישראל.

עבאס זכור: להיפך, הדבר הזיק לה בכל המישורים, לרבות במישור הבין-לאומי.

עבאס זכור: יותר מכך, נפרץ המעבר ברפיח, דבר שסייע יותר לעם עצמו וגם ל"חמאס".

עבאס זכור: אז השאלה הנשאלת: מה השיגה הממשלה מכל זה?

עבאס זכור: על ישראל לא לשכוח שהעם הפלסטיני קשור קשר נפשי חזק עם כל העולם הערבי והמוסלמי בעולם שלא יֵשב בשקט.

עבאס זכור: על מדינת ישראל לחשוב על זה, וזה מה שקרה בדיוק כשהמצרים אפשרו לתושבי עזה ולעם הפלסטיני להיכנס למצרים.

עבאס זכור: לכן על הממשלה להפסיק את כל המעשים שלה ביחס לתושבי הרצועה כדי לפתוח עם העם הפלסטיני ערוץ חדש לסיום הסכסוך באמצעות המשא-ומתן עם מנהיגי העם הפלסטיני, לרבות עם השולטים בעזה ועם "חמאס"; אין דרך אחרת.

עבאס זכור: כל זמן שלוחצים על "חמאס" לא מחלישים את "חמאס", אלא מחזקים את "חמאס", אז הם נבחרי העם הפלסטיני, ועל הממשלה בישראל לדבר עם נבחרי העם בפלסטין.

עבאס זכור: הדבר השני שאין מנוס מלדבר עליו הוא מה שקורה עם הערבים במדינת ישראל, ומה שקורה עם החלטת היועץ המשפטי לממשלה לסגור את התיק של חללי אל-אקצא.

עבאס זכור: גם הדבר הזה מביא את הערבים במדינת ישראל ללחץ חזק מאוד, וזה אומר שהם סוגרים את התיק הזה ופותחים הרבה תיקים שיאפשרו לערבים לדבר עליהם.

עבאס זכור: אני אומר שדם ערבי במדינה הוא בדיוק כמו כל דם אחר, במיוחד כמו דמם של היהודים, ועלינו במדינה לא להפריד ולא להבדיל בין דם ערבי לבין דם יהודי.

עבאס זכור: אם זה היה דם של יהודים, לא היו סוגרים את התיק.

עבאס זכור: תודה.

עתניאל שנלר: תודה רבה לחבר הכנסת עבאס זכור.

עתניאל שנלר: יעלה ויבוא חבר הכנסת חנא סוייד.

עתניאל שנלר: בבקשה.

חנא סוייד: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי הכנסת, אני מתבונן במה שקורה בעזה, ואני לא מצליח להבין את האכזריות של המדיניות של הממשלה כלפי האוכלוסייה של עזה; ובמיוחד את ההצהרות של ראש הממשלה שאומר כי לא אכפת לו שהאנשים בעזה ילכו ברגל כסימן לכך שהחיים הרגילים והנורמליים לא יתנהלו בעזה עבור כ-1.5 מיליון תושבים.

חנא סוייד: ברור שכל אחד עכשיו יודע שהמדיניות הזאת לא הצליחה.

חנא סוייד: עצם פריצת הגבול עם מצרים והתנועה החופשית של האוכלוסייה בעזה למצרים, בעיקר לעניין ההצטיידות, נתנה מכה ניצחת לכל המדיניות של ממשלת ישראל.

חנא סוייד: אבל זה לא מספיק.

חנא סוייד: זה בעצם צריך לעורר אצלנו התנגדות מוחלטת למדיניות של הממשלה הנוכחית.

חנא סוייד: לא יעלה על הדעת שכל התושבים והאזרחים של רצועת-עזה הם יורי "קסאמים".

חנא סוייד: הפעולות של ממשלת ישראל הן ענישה קולקטיבית; היא לא הומנית, היא אכזרית, היא נוגעת לחיים היומיומיים של האוכלוסייה, לרבות האוכלוסייה החלשה, הרעבה, החולים בבתי-חולים וכל המרכיבים של חיים נורמליים.

חנא סוייד: אני חושב שהמדיניות של הממשלה, היכולת של הממשלה לנתק את רצועת-עזה מאספקה של שירותים מינימליים, בסיסיים, הכרחיים ונחוצים מצביעה על הבעיה העיקרית בעזה.

חנא סוייד: הבעיה העיקרית היא לא ירי ה"קסאמים", אף שזאת אחת הבעיות.

חנא סוייד: הבעיה היא בעצם היכולת של מדינת ישראל לשלוט בכל דבר בעזה.

חנא סוייד: קוראים לזה "התנתקות" ו"נסיגה".

חנא סוייד: איזה מין התנתקות ואיזה מין נסיגה?

חנא סוייד: בעצם הכיבוש הישראלי של רצועת-עזה נשאר, הוא רק שינה את הפנים שלו, ורוצים שהאוכלוסייה של עזה תסכים לכיבוש הבלתי-אמצעי הזה.

חנא סוייד: זה לא יכול להיות.

חנא סוייד: המדיניות של הממשלה הנוכחית צריכה להתרכז במציאת פתרונות.

חנא סוייד: אי-אפשר לטעון כל הזמן שאין עם מי לדבר ו"חמאס" קיצוני.

חנא סוייד: "חמאס" הוא מרכיב לגיטימי בעם הפלסטיני, וצריך לדבר עם ההנהגה הפלסטינית, לרבות עם "חמאס", גם איך לפתור את הבעיות לגבי רצועת-עזה.

חנא סוייד: מה שקורה ברצועת-עזה זה בעצם פשע של המדיניות של הממשלה הנוכחית, שאי-אפשר לשכנע את העולם בכך שהם יורים "קסאמים", ולכן אנחנו חופשיים לעשות מה שאנחנו רוצים.

חנא סוייד: זאת פעולה, כפי שאמרתי, אכזרית, לא מידתית, היא פוגעת במרקם החיים הנורמליים של האוכלוסייה בעזה, וצריך למצוא דרכים לסיים את המצב הזה בהקדם.

עתניאל שנלר: אני רוצה להודות לך, חבר הכנסת חנא סוייד.

עתניאל שנלר: יעלה ויבוא חבר הכנסת סעיד נפאע.

עתניאל שנלר: בבקשה.

ראובן ריבלין: הוא נימק את האי-אמון.

ראובן ריבלין: הוא לא יכול לדבר.

עתניאל שנלר: שמא – – – הוא לא נכון?

עתניאל שנלר: בכבוד.

סעיד נפאע: כבוד היושב-ראש, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, כנראה היום קלקלנו את היום של חבר הכנסת שעמד פה, וכרטיס הביקור שלו, לצערנו הרב, הוא הסתה נגד ההנהגה הערבית.

סעיד נפאע: הקלקול, כנראה, נבע מכך שישבו חברי כנסת ערבים במליאה שאין מנהגם לקטוע אנשים תוך כדי הדיבור, ואז ההצגה לא עלתה יפה.

סעיד נפאע: אני מבקש לקבוע שהטרור הוא לא רק במעשים, אלא גם במנטליות.

סעיד נפאע: יש אנשים שהם טרוריסטים מנטלית, וכיום שמענו אחד מהם מעל הדוכן הזה; ומזל שאין בידיהם כלים כדי להוציא לפועל טרוריזם מנטלי זה שלהם.

סעיד נפאע: ההבדל בין המנהיגות הערבית לבין אלה הטרוריסטים המנטליים הוא שהמנהיגים הערבים לא רק מייצגים את רוב האוכלוסייה הערבית, לא מטיפים להרג ביהודים ולא לגירוש יהודים, בעוד טרוריסטים מנטליים אלה כן מטיפים להרג וכן מטיפים לגירוש.

סעיד נפאע: רק אתמול – מדובר בנושא הזה מעל דוכן זה, לפני רגע – נזכרתי במעשה שהותיר אותנו בפני מסקנה אבסורדית: 13 הרוגים, כ-1,000 פצועים ואפס פושעים.

סעיד נפאע: דברים כאלה – הראשון שדיברתי עליו, גם השני – לא ייטיבו עם אף אחד.

סעיד נפאע: תודה.

עתניאל שנלר: תודה רבה לחבר הכנסת סעיד נפאע.

עתניאל שנלר: תעלה ותבוא חברת הכנסת קולט אביטל.

עתניאל שנלר: בבקשה, גברתי.

קולט אביטל: אדוני היושב-ראש, אומנם לא היה מתוכנן שאדבר כאן היום בנושא הזה, אבל מאחר שזה הוצע לי, ומאחר שהנושא שעליו מדברים הוא ירושלים, החלטתי לעשות זאת בשמחה, גם אם הדבר הזה יעורר פה היום פולמוס.

קולט אביטל: אני חושבת שההחלטה – אם קיימת כזאת – לא לבנות יותר, או לא לעודד יותר בנייה במזרח-ירושלים, היא החלטה נכונה.

קולט אביטל: אני אומרת את זה כמי שאוהבת את ירושלים לא פחות מאלה שמגלגלים עיניים, מאלה שמטיפים לנו מוסר, אבל בסופו של דבר בחרו שלא לגור בירושלים.

קולט אביטל: אני אומרת את זה כתושבת ירושלים, כמי שפיה ומעשיה אחד הם.

קולט אביטל: אני גרה בירושלים, אני גאה לעשות זאת, ולכן, מתוך אהבתי לירושלים ורצוני לראות בשגשוגה ובשלומה, לקחתי על עצמי להגיד את המלים האלה.

קולט אביטל: אני יודעת, קודם כול, מה קורה בעיר הזאת, עיר הבירה של ישראל, שגרים בה יותר מ-600,000 תושבים.

קולט אביטל: העיר הענייה ביותר במדינה, העיר שעברה בעוני שלה אפילו את בני-ברק.

קולט אביטל: זאת עיר שאומנם כאילו חוברה לה יחדיו, זו עיר עם מרקם קשה, עם הרבה מאוד עדות, עם הרבה מאוד ציוויליזציות, עם דתות שחיות זו לצד זו, אבל עיר שמפוזרת על פני שטח שהוא פי-עשרה מאז היא חוברה לה, ב-1967.

קולט אביטל: ועיר כזאת, כאשר היא מתפשטת כפי שהתפשטה, זה מקשה על ניהולה יותר ממה שזה מקל עליו.

קולט אביטל: תוספות של שכונות חדשות לא זו בלבד שאינן עוזרות, אלא הן מכבידות על ניהול העיר, הן אינן מאפשרות לאנשים לתפקד כפי שהם צריכים.

קולט אביטל: זאת ועוד, אנחנו מדברים על כך שבעצם יש לנו היום בעיר ירושלים לא רק תושבים שרוצים דיור, יש גם עתודות קרקע.

קולט אביטל: יש עתודות קרקע רבות שאפשר לבנות עליהן, אבל משום-מה אם העירייה אם מינהל מקרקעי ישראל החליטו שלא לבנות עליהן.

קולט אביטל: אז במקום להתרחב, להוסיף שכונות, שכונות עוני, שכונות שאין להן – – –

עתניאל שנלר: רק שנייה, בבקשה, גברתי.

עתניאל שנלר: חברת הכנסת אביטל מנסה לומר את דבריה.

עתניאל שנלר: אנחנו נאזין בסבלנות, בקשב ובשקט.

עתניאל שנלר: בבקשה, גברתי.

קולט אביטל: אני גם הייתי רוצה שחברי הכנסת ריבלין יקשיב פעם אחת – תודה רבה, אדוני – כיוון שמדובר בירושלים.

ראובן ריבלין: אולי אני האדם היחידי שיושב פה, מקשיב לכולם.

ראובן ריבלין: יש לכם בזמן האחרון הערות מעניינות – – –

קולט אביטל: אני לא יודעת, אדוני.

קולט אביטל: אני, בכל פעם שאני מדברת, אני שומעת אותך מדבר.

ראובן ריבלין: אני יושב כאן, דיברתי עם חבר הכנסת – – –

קולט אביטל: יפה.

קולט אביטל: אוקיי.

גאלב מג'אדלה: זה מתוך אהבה.

עתניאל שנלר: בבקשה, בואו נמשיך.

קולט אביטל: אז שיואיל גם חבר הכנסת ריבלין, כשותף לשדולה למען ירושלים, לפנות גם הוא למינהל מקרקעי ישראל ולכל מיני גופים אחרים ששולטים על עתודות הקרקע בעיר הזאת.

קולט אביטל: במקום להתפשט, לבנות עוד שכונות שאין להן שום ערך מוסף, שלא מוסיפות שום דבר לנוף הירושלמי – רק מכערות אותו – שאין אליהן דרכי תחבורה, במקום לחזק את מרכז העיר, לשקם אותו ולבנות אותו מחדש ולאפשר לעסקים הקטנים לתפקד בו; בואו נעשה את הדבר הזה ולא נלך לבנות שכונות חדשות מעבר ל"קו הירוק".

קולט אביטל: ולכך הייתי רוצה להוסיף גם את הפן הפוליטי.

קולט אביטל: הרי בסופו של דבר אנחנו מדברים על כך שבמוקדם או במאוחר נצטרך להגיע, לא רק להידברות אלא גם להסדר עם שכנינו הערבים.

קולט אביטל: אנחנו, במפלגת העבודה, ואם אינני טועה גם בקדימה, הבנו שבלי הסדר בירושלים לא יהיה הסדר עם שכנינו.

קולט אביטל: אנחנו – גם אתם, בקדימה, גם אנחנו, במפלגת העבודה – יודעים היטב שיש שכונות שנוספו לירושלים אחרי מלחמת ששת הימים, שכונות שאין להן שום דבר עם הרקע ההיסטורי או עם המורשת של ירושלים.

קולט אביטל: אם אנחנו מדברים על שכונות כמו שכונות שהיו מחוץ לעיר ירושלים – על שועפאט, אנחנו מדברים על מחנות פליטים – אלה אינן שייכות ללב לבה, או למורשתנו הקדושה, או למקומות הקדושים או המקודשים לנו ביהדות.

קולט אביטל: לכן, אם נצטרך להגיע להסכם כלשהו – ואדוני היושב-ראש, לפחות 80% מאוכלוסיית ישראל חושבת שצריך להגיע לפתרון של שתי מדינות לשני עמים.

קולט אביטל: אנחנו מדברים על הפתרון הזה היום, אבל אולי, מי יודע, בעוד שנה, זה יהיה מאוחר מדי.

קולט אביטל: אם אנחנו רוצים ללכת על פתרון כזה, מוסכם, כי אז גם הנושא של ירושלים צריך להיות בפתרון הזה, ומדוע שלא נלך על כך שנאפשר לערבים לשלוט בשכונות הערביות, כפי שהן, סמליות.

קולט אביטל: ללכת להרחיב היום את הבנייה מחוץ לקווי 1967, ללכת לבנות שכונות חדשות במזרח-ירושלים – לא רק שהדבר הזה לא יקל את המשא-ומתן, זה רק ילך ויתפח וילך ויסבך אותנו.

קולט אביטל: לכן, אדוני, אני רוצה לחזק את ידיה של ממשלת ישראל.

קולט אביטל: אם נכונה ההחלטה שלא בונים במזרח-ירושלים, אני רוצה לברך את שרי הממשלה, ואת ראש הממשלה על אומץ לבו.

קולט אביטל: תודה רבה לך.

עתניאל שנלר: תודה רבה לך, גברתי.

ראובן ריבלין: על הר-הבית גם לא חלמנו?

עתניאל שנלר: אנחנו נעבור לאחרון הדוברים.

עתניאל שנלר: יעלה ויבוא חבר הכנסת יוחנן פלסנר, בבקשה.

יוחנן פלסנר: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, נכבדי השרים, חברי חברי הכנסת, המצב בעזה מורכב, אבל יש כתובת אחת ויחידה לאחריות, והיא ממשלת ה"חמאס".

יוחנן פלסנר: אומנם האוכלוסייה האזרחית סובלת ואנחנו – ואמרנו את זה פעמים רבות – אנחנו נחושים לא לגרום לסבל הומניטרי ולאסון הומניטרי, אבל עם זאת גם האוכלוסייה שלנו לא צריכה לסבול, ולא קרה שום דבר אם מצרים מספקת קצת שירותים ותשתיות לאוכלוסייה בעזה.

יוחנן פלסנר: צריך לזכור שאנחנו התנתקנו מעזה, זו המדיניות שלנו, ואנחנו נמשיך להפעיל לחץ – בדגש על הלחץ הצבאי – על אלו שמפעילים טרור נגדנו.

יוחנן פלסנר: צריך לזכור שאלה שמפעילים, שיורים את הרקטות ומפעילים את הלחץ הטרוריסטי על דרום ישראל, הלחץ הטרוריסטי הבלתי- נסבל, הם קבוצה סופית של מחבלים.

יוחנן פלסנר: קבוצה סופית של מחבלים ושולחיהם, ואנחנו מאתרים את האנשים האלה – אם בפשיטות – ואנחנו מוציאים אותם מהמעגל.

יוחנן פלסנר: ואנחנו נביא לכך סוף.

יוחנן פלסנר: סוף לממשלת ה"חמאס", אבל סוף גם למפעילי הטרור.

יוחנן פלסנר: אנחנו נתיש אותם – זו מערכה לא פשוטה, אבל אנחנו נתיש אותם.

יוחנן פלסנר: אם באופן ממוקד, אם בפשיטות ואם באמצעים צבאיים אחרים שאנחנו משתמשים בהם.

יוחנן פלסנר: והראיה לכך היא כ-1,000 מחבלי "חמאס" שהוצאו מהזירה במהלך השנה האחרונה.

יוחנן פלסנר: אז הלחץ הצבאי יימשך, ומי שאחראי לכך זה ממשלת "חמאס" – – –

עתניאל שנלר: בבקשה, רק רגע אחד, חבר הכנסת פלסנר.

עתניאל שנלר: אנחנו נמתין שנייה שהרוחות טיפה יירגעו.

עתניאל שנלר: חברי הכנסת באגף הזה, אתם מפריעים לחבר הכנסת פלסנר.

צבי הנדל: – – –

עתניאל שנלר: אנחנו נעשה את זה בדרכנו, בדרכי נועם, "דרכיה דרכי נעם וכל נתיבותיה שלום", לא בהתלהמות, והכול יהיה בסדר.

עתניאל שנלר: בבקשה, חבר הכנסת פלסנר.

יוחנן פלסנר: – – – לא נעשה את זה באופן שבו אנחנו מטפלים במחבלי ה"חמאס".

יוחנן פלסנר: חברים, היה ראש ממשלה שקיבל החלטה לגבי הקרבות בלטרון.

יוחנן פלסנר: אומנם אני נותן דוגמה מ-1948, ובדיעבד ההיסטוריונים שופטים את ההחלטות האלה לחומרה.

יוחנן פלסנר: למבצעים בלטרון כנראה לא היה ערך מדיני, והיו בעיות צבאיות – בעיות בהתנהלות הצבאית.

יוחנן פלסנר: האם היו קריאות להדיח את בן-גוריון?

יוחנן פלסנר: האם זה מה שהיה נחוץ?

יוחנן פלסנר: לא.

יוחנן פלסנר: נתנו לנהל את ענייני המדינה בשיקול דעת, להוביל את המבצע, להשלים את המערכה.

יוחנן פלסנר: אני נותן דוגמאות לניהול ענייני המדינה ולתרבות פוליטית – –

עתניאל שנלר: חבר הכנסת רן כהן, קראתי לך ארבע פעמים.

עתניאל שנלר: בבקשה לשבת.

יוחנן פלסנר: – – שלא מקדשת את ערך התזת הראשים אלא את ערך ניהול ענייני המדינה.

יוחנן פלסנר: חברים, יש עוד דוגמה – קרבות המיתלה.

יוחנן פלסנר: היה שם מפקד בשם אריק שרון, שחס וחלילה אם היו מדיחים אותו – ואני לא מדבר על השנים האחרונות – הוא לא היה ב-1967 והוא לא היה בקרבות ב-1973.

יוחנן פלסנר: הלהט הזה להדיח, במקום הלהט החיוני – – –

דליה איציק: אנא המתן.

דליה איציק: נא לשבת.

דליה איציק: רבותי השרים, חברי דוד רותם, יש לנו אורחים, נא לשבת.

דליה איציק: השר גדעון עזרא.

דליה איציק: אדוני יושב-ראש הוועדה, אדוני ראש הממשלה, אודה לך אם תשב.

דליה איציק: אני מאוד מודה לך.

דליה איציק: אנחנו קצת בלחץ של זמן.

דליה איציק: נא לשבת.

דליה איציק: שר הביטחון, מה שלומך?

דליה איציק: יושב-ראש הנהלת הקואליציה, נא לשבת.

דליה איציק: אנחנו עוברים להצבעה.

דליה איציק: אני לא אמתין.

דליה איציק: יש לנו הרבה אורחים היום.

יוחנן פלסנר: תודה רבה, גברתי היושבת-ראש.

יוחנן פלסנר: חברי חברי הכנסת, מנהיגות נבחנת לאורך זמן ולאור מכלול של פעולות.

יוחנן פלסנר: הלהט להתזת ראשים הוא להט מסוכן – –

רוחמה אברהם-בלילא: – – –

יוחנן פלסנר: – – הוא תרבות פוליטית שמסכנת אותנו, ואנחנו צריכים לשקול – ואני אומר את זה בעדינות – לשנות אותה.

יוחנן פלסנר: ליציבות הפוליטית יש ערך.

יוחנן פלסנר: אני לא חושב שהיום, במצבה של מדינת ישראל, נכון – כמו שבעלי אינטרסים פוליטיים כאלה ואחרים נוטים לדחוף אותנו – להיכנס לאיזו מערכת בחירות שתעלה הרבה.

יוחנן פלסנר: אומנם יש כאלה שיש להם אינטרס בכך.

יוחנן פלסנר: יש כאלה שיש להם אינטרס לעצור את התהליך המדיני, יש כאלה שמסתכלים על סקרים וחושבים שבחירות עכשיו הן דבר נכון.

יוחנן פלסנר: אבל השאלה שאנחנו צריכים לשאול את עצמנו היא אם זה נכון למדינת ישראל.

יוחנן פלסנר: יש לנהל מדינה, וזה לא נכון למדינת ישראל – לא מבחינת העלויות ולא מבחינת ההכרעות השוטפות שאנחנו צריכים לקבל במגוון תחומים.

יוחנן פלסנר: לא ידוע לי שנפתרו הבעיות בעזה.

יוחנן פלסנר: לא ברור אם נפתרה הבעיה האירנית, אבל יש הלהט הזה להתיז ראשים, הלהט המסוכן הזה, אם מותר לי להגיד.

יוחנן פלסנר: חברי חברי הכנסת, אסיים בכך שאקרא לכולנו להיזהר מלשלב את צה"ל ואת לובשי המדים בשיח הפוליטי.

יוחנן פלסנר: ההחלטות הפוליטיות תתקבלנה במגרש הפוליטי.

יוחנן פלסנר: אנחנו רואים שהמדרון החלקלק של העצומות – שמביאות עצומות נגד ועצומות שכנגד – הוא מדרון חלקלק שרע לצה"ל ורע לעם ישראל.

יוחנן פלסנר: אני מציע שנקבל את ההחלטות שלנו כאן, נקבל על עצמנו את האחריות, נמשיך לתמוך בממשלה, נחזק את היציבות הפוליטית, ובזמן הבחירות הציבור יחליט.

יוחנן פלסנר: תודה רבה.

דליה איציק: תודה לך.

דליה איציק: נא לשבת.

דליה איציק: אנחנו עוברים להצבעה.

דליה איציק: אני לא אשתתף בהצבעה, אני מקוזזת אתך.

דליה איציק: אתה מטפל באורח, חבר הכנסת יולי אדלשטיין.

דליה איציק: תלך לשם בבקשה.

דליה איציק: תודה לך.

דליה איציק: אנחנו עוברים להצבעה.

דליה איציק: הצעת סיעת יהדות התורה – האיחוד הלאומי, הצבעה.

דליה איציק: הצבעה מס' 1 בעד הצעת סיעת יהדות התורה – האיחוד הלאומי – מפד"ל להביע אי-אמון בממשלה – 24 נגד – 51 נמנעים – 3 הצעת סיעת יהדות התורה להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

דליה איציק: אסור לי להצביע.

דליה איציק: נא לקזז אותי כי הצבעתי.

דליה איציק: טעיתי.

דליה איציק: הצעת האי-אמון לא נתקבלה.

דליה איציק: הצעת סיעות יהדות התורה והאיחוד הלאומי – עוברים להצבעה.

דליה איציק: הצבעה מס' 2 בעד הצעת סיעות יהדות התורה – האיחוד הלאומי – מפד"ל להביע אי-אמון בממשלה – 32 נגד – 47 נמנעים – אין הצעת סיעות יהדות התורה – האיחוד הלאומי – מפד"ל להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

דליה איציק: ההצעה לא התקבלה.

דליה איציק: אני חושבת שבלבלתי אתכם, ואתם עזרתם לי להתבלבל.

דליה איציק: אנחנו עוברים מן ההתחלה על כל ההצבעות, ואני מבקשת שקט.

דליה איציק: אנחנו עוברים שוב להצבעה על הצעת סיעות יהדות התורה – האיחוד הלאומי – מפד"ל להביע אי-אמון בממשלה.

דליה איציק: הצבעה.

דליה איציק: הצבעה מס' 3 בעד הצעת סיעות יהדות התורה – האיחוד הלאומי – מפד"ל להביע אי-אמון בממשלה – 26 נגד – 53 נמנעים – 2 הצעת סיעות יהדות התורה – האיחוד הלאומי – מפד"ל להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

דליה איציק: ההצעה לא נתקבלה.

דליה איציק: חברי, נא תשומת לבכם.

דליה איציק: הצעת סיעות בל"ד, חד"ש ורע"ם-תע"ל – הצבעה.

דליה איציק: הצבעה מס' 4 בעד הצעת סיעות בל"ד–חד"ש–רע"ם-תע"ל–מרצ להביע אי-אמון בממשלה – 8 נגד – 51 נמנעים – 15 הצעת סיעות בל"ד–חד"ש–רע"ם-תע"ל–מרצ להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

דליה איציק: אני קובעת שההצעה לא נתקבלה.

דליה איציק: אנחנו עוברים להצעה של סיעת הליכוד.

דליה איציק: הצבעה.

דליה איציק: הצבעה מס' 5 בעד הצעת סיעת הליכוד להביע אי-אמון בממשלה – 33 נגד – 46 נמנעים – 1 הצעת סיעת הליכוד להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

דליה איציק: אני קובעת שהצעת האי-אמון מטעם סיעת הליכוד לא נתקבלה.

דליה איציק: אנחנו עוברים להצעת סיעת ישראל ביתנו.

דליה איציק: הצבעה.

דליה איציק: הצבעה מס' 6 בעד הצעת סיעת ישראל ביתנו להביע אי-אמון בממשלה – 26 נגד – 54 נמנעים – 2 הצעת סיעת ישראל ביתנו להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

דליה איציק: אני קובעת שהצעת האי-אמון מטעם ישראל ביתנו לא התקבלה.

דליה איציק: חברי חברי הכנסת, ישיבה מיוחדת לציון יום הזיכרון הבין-לאומי להנצחת קורבנות השואה במעמד נשיא האיגוד הבין-פרלמנטרי – שגם יישא דברים – מר פרדיננדו קזיני.

דליה איציק: חבר הכנסת דודו טל, מהר מהר, לפני שהאורח מגיע, והאורחים שלנו ישבו בשקט ביציע כשהוא ידבר.

): גברתי היושבת-ראש, עמיתי חברי הכנסת, ועדת הכנסת החליטה להגדיל את מספר החברים בוועדה המיוחדת לבדיקת ההיערכות והמוכנות לרעידות אדמה שהוקמה לפי סעיף 17 לתקנון.

): מספר החברים בוועדה יהיה שמונה.

): מטעם סיעת קדימה תצורף לוועדה חברת הכנסת רונית תירוש.

): אבקש את אישור הכנסת להצעה זו.

): תודה.

): גברתי, צריך הצבעה?

דליה איציק: אנחנו עוברים להצבעה.

דליה איציק: הצבעה מס' 7 בעד הודעת יושב-ראש ועדת הכנסת – 65 נגד – 1 נמנעים – אין הודעת יושב-ראש ועדת הכנסת נתקבלה.

דליה איציק: תוצאות ההצבעה: בעד – 65, מתנגד אחד ואין נמנעים.

דליה איציק: אדוני ראש הממשלה, חברי חברי הכנסת, ישיבה מיוחדת של הכנסת לציון יום הזיכרון הבין-לאומי לקורבנות השואה.

דליה איציק: נשיא האיגוד הבין-פרלמנטרי מר פרדיננדו קזיני, מזכ"ל האיגוד הבין-פרלמנטרי מר ג'ונסון, ראש הממשלה אהוד אולמרט, ראש האופוזיציה חבר הכנסת בנימין נתניהו, חברי הממשלה, חברי הכנסת, אנשי הנציגויות הזרות בישראל, בשם יושב-ראש הנהלת "יד ושם" אבנר שלו, וחברי ההנהלה – ראיתי פה את טומי לפיד, ניצולי השואה המכבדים אותנו בנוכחותם, נציגים מארגון יוצאי איטליה, המשלחת מהונגריה בראשות שר החינוך ההונגרי ד"ר הילר, משלחת רבנים משיקגו, חיילים, שוטרים, נציגי שירות בתי-הסוהר, חניכי תנועות הנוער ותלמידים, קהל נכבד, אדוני נשיא ה-IPU – האיגוד הבין-פרלמנטרי, ידיד אמת של ישראל, מר קזיני, ברוכים הבאים לביתנו.

דליה איציק: בפתח דברי אני מבקשת להודות לך, מר קזיני, על פועלך להידוק הקשרים בין הארגון החשוב שבראשו אתה עומד ובין מדינת ישראל ועל שבחרת להיות עמנו כאן, בכנסת ישראל, במעמד החשוב הזה.

דליה איציק: ברשותכם, אפתח בקריאת איגרת ששלח ניצול השואה וחתן פרס נובל לשלום אלי ויזל ל"יהודי הצעיר של היום": "גם אתה חיית את השואה.

דליה איציק: נולדת אחריה?

דליה איציק: לא משנה.

דליה איציק: אפשר לצעוד בשערים הלוהטים של אושוויץ 25, 50 שנה אחר כך.

דליה איציק: אפשר למות באושוויץ, אפשר אחרי אושוויץ.

דליה איציק: עם אושוויץ בעברם, חבריך, יהודים ולא-יהודים, מורדים באלו האחראים לאותו עבר".

דליה איציק: אדוני, אם אלף שנים נדבר ואלף שנים נספר, לעולם לא נגמור להביע במלים את הזוועה האנושית שהתחוללה בשואה.

דליה איציק: השפה האנושית עוד לא המציאה מלים שיכולות לספר או לתאר אותה.

דליה איציק: אין מלים שיכולות להסביר, ואין שפה שמסוגלת להכיל.

דליה איציק: אדוני, יושבים עמנו כאן אנשים שעברו את התופת ושרדו.

דליה איציק: נמצאים עמנו כאן ניצולי השואה החיים בתוכנו, עדים חיים שלצערנו הולכים ומתמעטים.

דליה איציק: ניצולי השואה הם המקור האנושי לניסיון שלנו להבין, ללמוד ולזכור.

דליה איציק: הם נושאים בנפשם ובגופם את צלקות אותם מאורעות בלתי נתפסים.

דליה איציק: אליהם כולנו נושאים עיניים בבקשנו לנסות להבין, ממרחק של שנים, מתוך אי-יכולת לקלוט ולהגיע להכרה הנוראה הבלתי-נתפסת: כן, זה קרה.

דליה איציק: זה קרה למיליונים, למיליוני אנשים אמיתיים כמוני, כמוך, כמונו.

דליה איציק: אבות וילדים, אמהות ועולליהן, נערים ונערות, קשישים וצעירים, עם רב מאוד שהיה שם לאפר.

דליה איציק: שם, בבורות המוות, נקטעה ההיסטוריה המפוארת של העם היהודי בארצות אירופה.

דליה איציק: עם שקשר את גורלו בגורל היבשת וחי עם אנשיה באחווה ובשכנות טובה, וכך גמלה לו אדמתה.

דליה איציק: ליהודים לא היתה טריטוריה משלהם.

דליה איציק: בניגוד לאגדות הם לא שלטו בכלכלת אירופה ולא היה להם כל עימות עם תושבי המקומות שבהם התגוררו.

דליה איציק: להיפך, בכל מדינה שהם חיו בה הם היו אזרחים נאמנים ומסורים, אזרחים שתרמו רבות לתרבות, להשכלה, לכלכלה, לביטחון.

דליה איציק: הם השתלבו בחיי החברה והכלכלה של ארצותיהם ותרמו לפיתוחן ולקידומן.

דליה איציק: ולמה עלה בגורלם מוות כה נורא?

דליה איציק: הם הושמדו כי בעיני הנאצים עצם היוולדו של יהודי עשה אותו לפושע.

דליה איציק: לא רק אותו, את הוריו, את סבו, את סבתו, את הדור השלישי והרביעי.

דליה איציק: מלחמת הנאצים ביהודים היתה מלחמה טוטלית.

דליה איציק: הם רצו למחוק עם שלם מעל פני האדמה.

דליה איציק: "בשואה נוכחנו לדעת" כתב השופט חיים כהן ז"ל, "שהרע האנושי ניתן למיסוד.

דליה איציק: רובן ככולן של רדיפות היהודים בוצעו באופן רשמי על-פי חוקים, תקנות, הוראת וצווים".

דליה איציק: כולנו, כל בני העולם, צריכים להיזהר ולזכור: בני- חוללו את השואה.

דליה איציק: מכובדי, מכובדי, השואה היא לא רק כתם בהיסטוריה הגרמנית, היא לא רק כתם בהיסטוריה של עמי אירופה, אלא היא אות קין על מצחה של האנושות כולה.

דליה איציק: ולכן לאיש אין רשות לשכוח, אבל בעיקר אין לאיש סמכות מוסרית לסלוח.

דליה איציק: מחנה ההשמדה אושוויץ אינו עוד פרק בדברי ימי העולם.

דליה איציק: בית-החרושת הענק הזה למוות אינו רק זיכרון שאם זוכרים זוכרים ואם שוכחים שוכחים.

דליה איציק: זיכרון אושוויץ חי בתוכנו, הוא רקמה מרקמות גופנו.

דליה איציק: אתמול היה יום הזיכרון הבין-לאומי לשואה.

דליה איציק: היום הזה, שנקבע בהחלטה חשובה ביותר של העצרת הכללית של האו"ם ומצוין ברחבי תבל באירועי זיכרון, הוא יום חשוב, שעצם קיומו מחזק את הלקח המוסרי האוניברסלי המתחייב – לזכור ולא לשכוח, ובד בבד להוקיע את מכחישי השואה, שלאחרונה הם מרימים את קולם, ומי שמייצג אותם הוא הרודן מאירן.

דליה איציק: הקהילה הבין-לאומית חייבת להמשיך לשמר את הזיכרון.

דליה איציק: הקהילה הבין-לאומית חייבת להוקיע ולבודד את המכחישים.

דליה איציק: העיקר בזיכרון הוא הלקח – שאין זיכרון בלי הפקת לקח.

דליה איציק: הלקח שלנו הוא לעשות הכול כדי שמוראות אושוויץ לא יחזרו לעולם.

דליה איציק: לא יחזרו לעולם.

דליה איציק: אושוויץ של אותם ימים אפלים איננו עוד.

דליה איציק: חלפו 62 שנה מאז חדלו רכבות לנוע בשריקת מוות במסילות אירופה כשיעדן אושוויץ.

דליה איציק: חלפו 62 שנה מאז כבתה אש הכבשנים.

דליה איציק: ככל שאנחנו מתרחקים מהימים הנוראים ההם, אנחנו מתקרבים אל הקורבנות התמימים.

דליה איציק: ככל שחולפות השנים לא מרפה מאתנו תחושת האבל והצער על מות אחינו ואחיותינו, תחושה שלא תיפסק לעולם.

דליה איציק: מכובדי, על מנהיגי העולם כולם לחזק את ערכו של הזיכרון מהתקופה החשוכה ביותר בתולדות האנושות, ויאמר העולם כולו כי לעולם לא עוד.

דליה איציק: שואת יהדות אירופה גרמה לעמנו אובדן בל יכופר, שלא היה ולא יהיה לו אח ורע בתולדות העמים.

דליה איציק: מן האפר המפוזר סביב אושוויץ כדומן על פני האדמה קמה מדינת היהודים.

דליה איציק: העץ אומנם נכרת, אולם מגדם העץ צמחו ענפים והתרוממה צמרת.

דליה איציק: משערי אושוויץ הפרוצים בקע הכורח ההיסטורי של תקומת העם היהודי במולדתו.

דליה איציק: במשך דורות נשאה היהדות על גופה את צלקות השנאה הנוצרית אליה, ועתה על העולם הנוצרי לסייע בריפוין.

דליה איציק: תמיכת העולם הנוצרי מגיעה לנו, ובדין.

דליה איציק: על העולם הנוצרי לא רק להטיף לנו מוסר – יש לנו הרבה ידידים שם – אלא לתמוך במאמצי השלום של ישראל, ובעיקר לא לדרוש מאתנו לשלם מחיר שמסכן אותנו.

דליה איציק: ההתמודדות עם העבר איננה עניין יהודי בלבד.

דליה איציק: המחויבות לזיכרון השואה ולהפצת לקחיה ברחבי העולם מוטלת בראש ובראשונה על מדינות אירופה.

דליה איציק: בשיאה של שואת יהודי אירופה, ובעיצומה של מלחמת העולם השנייה, היו רבים מידידינו שאמרו שהם לא ראו, לא ידעו ולא שמעו.

דליה איציק: והיום אתם, ידידינו מרחבי העולם, אתם יודעים גם יודעים על הסכנה הקיומית המונחת לפתחנו ולא תוכלו לומר כי לא ראיתם, לא ידעתם ולא שמעתם.

דליה איציק: אימת אושוויץ לעולם תחזור, אבל יש שונאי ישראל שהיו ששים להחזירה לו רק היה ביכולתם לעשות זאת.

דליה איציק: חוסר האונים שבו היה נתון העם היהודי בשואה, נשבענו – לא ישוב עוד.

דליה איציק: מכובדי, מדינת ישראל היא התגשמות חלומו של עם שרוף אש.

דליה איציק: הקמתה היא ביטוי לערכן ולחשיבותן של התקווה והאמונה.

דליה איציק: מדינת ישראל היא התשובה שלנו לכל מי שניסו למחוק אותנו מתחת פני השמים.

דליה איציק: אנחנו חיים בעידן חדש.

דליה איציק: למדנו שאין לסמוך על חסדם של לאומים.

דליה איציק: אנחנו גאים לייצג את מדינת החלומות שחלמנו עליה, וחלמו עליה אחינו ואחיותינו שלא זכו, ואת שמה הגו בני עמנו בצל המוות.

דליה איציק: אנחנו חיים במדינה שנאמנה ומחויבת לערכי מוסר ותרבות יהודיים וכלל-אנושיים, מדינה צעירה שמושתתת על עקרונות דמוקרטיים, ששומרת על כבוד האדם ובה בעת נלחמת על חייה בכוחה שלה.

דליה איציק: אחתום במילותיו של המשורר חיים גורי, בשירו "מן הדלֵקה ההיא": "ממשואות עירכם ההרוסה/ נטלנו אבן מפויחת ומנותצת; והיא הפכה לאבן הפינה ואבן המסד.../ לגטו השרוף הקמנו פה גל-עד/ גל-עד חיים אשר לנצח לא יתמו".

דליה איציק: יהי זיכרון הקורבנות נצור בלבנו לעד.

דליה איציק: אדוני ראש הממשלה, בבקשה.

אהוד אולמרט: גברתי יושבת-ראש הכנסת הגברת דליה איציק, כבוד נשיא ה-Interparliamentary Union, מר קזיני, שרי הממשלה, חברי הכנסת, אורחות ואורחי הכנסת במעמד המיוחד הזה – יום הזיכרון הבין-לאומי לשואה, חברי הסגל הדיפלומטי, גבירותי ורבותי, ב-27 בינואר 1945, בשיאו של החורף החמישי למלחמת העולם, שחררו לוחמי הצבא האדום את אושוויץ.

אהוד אולמרט: יום השחרור היה חשוב, סמלי מאוד, אבל מכל בחינה מעשית הוא כבר לא שינה הרבה.

אהוד אולמרט: גיא ההריגה המפלצתי מילא את ייעודו השטני עד תום, יהדות אירופה הכבושה הוכרעה לטבח בידי הצורר הנאצי, וכבר לא היה כמעט את מי להציל.

אהוד אולמרט: ששת מיליוני היהודים לא היו קורבנותיה היחידים של מלחמת העולם השנייה.

אהוד אולמרט: אולם במאבק האיתנים בין בני האור לבני החושך עמד העם היהודי התם וחסר-המגן בקוטב האחד, ומשטר הרשע והרצח הנאצי בקוטב הנגדי.

אהוד אולמרט: על כן היו היהודים יעד ראשון במעלה למשטמת הצורר.

אהוד אולמרט: הם לא היוו כל איום צבאי, אבל הם ייצגו במורשתם המוסרית את היפוכה המוחלט של האידיאולוגיה הנאצית.

אהוד אולמרט: על כן נחרץ דינם להשמדה.

אהוד אולמרט: בחלוף השנים, אם גם באיחור, הפנים העולם והכיר בייחודה של שואת העם היהודי וּבמשמעותה האוניברסלית, כי מעולם בתולדות אנוש, מאז ברא אלוהים את האדם והאדם ברא את השטן, לא יצאה מלב התרבות הנאורה לכאורה מלאכת מחשבת כזאת של רצח-עם.

אהוד אולמרט: מעולם לא שוכלל ותוכנן מנגנון מדינתי כה מפלצתי בשמה של תורת גזע מטורפת לדה-הומניזציה של בני-אדם, להתרת דמם ולהשמדתם השיטתית.

אהוד אולמרט: אנחנו, בני העם היהודי, היינו קורבנותיו הראשיים של הרשע הנאצי, אבל המסקנות מן השואה חובקות עולם.

אהוד אולמרט: בכל מקום על פני תבל, בתודעת כל דור ודור, יש לחנך ולהטמיע, להתריע ולהציב שלטי אזהרה מפני משטרים מגלומניים ואידיאולוגיות פנאטיות רצחניות, חילוניות כדתיות, הבזות לחיי אדם.

אהוד אולמרט: עם ישראל מכיר תודה והערכה לארגון האומות המאוחדות, שהתעלה ואימץ שליחות זו באחת משעותיו היפות, בקובעו פה-אחד את יום שחרור אושוויץ כיום הזיכרון הבין-לאומי לשואה וללקחיה.

אהוד אולמרט: לפני שנים אחדות יצאה משלחת של קציני צה"ל לסיור באתרי ההשמדה באירופה.

אהוד אולמרט: בביקורה באושוויץ ערכה המשלחת טקס קצר, ובמהלכו חלף ממעל מטס הצדעה של טייסינו.

אהוד אולמרט: מסר נשלח מן המטס למשתתפי הטקס, לאמור: "אנו, טייסי חיל האוויר הישראלי, בשמי מחנה הזוועות, קמנו מאפר מיליוני הקורבנות, נושאים את זעקתם האילמת, מצדיעים לגבורתם ומבטיחים להיות מגן לעם היהודי ולארצו – ".

אהוד אולמרט: נס תקומתה של מדינת ישראל נגלה שם באותה שעה צלול ובהיר מאי-פעם.

אהוד אולמרט: לו יכלו הנספים לפקוח לרגע את עיניהם ולראות זאת, היה מבטם נדהם ונרעש כלא מאמין; לו יכלו לשוות בנפשם, בנשימתם המעונה האחרונה, את המחזה המופלא הזה – הן היתה זו אולי נחמתם-נקמתם.

אהוד אולמרט: אבל הם נֶאֶספו כולם אל מותם – ילדים וזקנים, גברים ונשים, עוללים וקשישים – ללא תקווה וללא פשר, חפים מכל אשם, טהורים מכל עוון, רדופים עד שאול על היותם יהודים, רק על היותם יהודים.

אהוד אולמרט: והשמים – אותם שמים בהירים שבהם חלף ברעם עז מטס ההצדעה – היו אז אחרים.

אהוד אולמרט: שמים קודרים ושותקים, שבהם ריחף תמיד עשן המשרפות, וריחן של גוויות אדם חרוכות נישא ברוח.

אהוד אולמרט: מכונת הרצח עבדה ללא הרף; מסביב רתח העולם ממלחמה, מאות אלפי מטוסים הפציצו יעדים חשובים יותר וחשובים פחות ברחבי היבשת.

אהוד אולמרט: אבל אפילו יעף אחד – אחד – לא הוקצה לעצירת ההשמדה.

אהוד אולמרט: אושוויץ, מסילות הברזל שהובילו לשם, הרכבות, הרציפים – הכול פעל במדויק ובאין מפריע עד הסוף, כמו שעון.

אהוד אולמרט: שעון נאצי.

אהוד אולמרט: והשמים נותרו ריקים, והשמש זרחה ושקעה כרגיל, הגשם ירד, השלג הלבין, הרוצח רצח, ושום אווירון לא זמזם ולא הפר את שגרת הטבח.

אהוד אולמרט: "בבְכות ילדינו בצל גרדומים/ את חמת העולם לא שמענו.

אהוד אולמרט: ..", כתב המשורר נתן אלתרמן באותם הימים.

אהוד אולמרט: גברתי יושבת-ראש הכנסת, מכובדי, העם היהודי שוב לא יהיה לעולם בן-בלי-בית וּנטול כוח מגן כפי שהיה בתקופת השואה.

אהוד אולמרט: אבל אוזנינו כרויות היטב ורגישותנו רבה מכל עם אחר לאיומי השמדה.

אהוד אולמרט: איננו מרשים לעצמנו להיות שאננים למשמע קולות הקוראים להכחדתה של מדינת ישראל; במיוחד כאשר מאחורי הקולות הבזויים הללו ניצבים אידיאולוגיה קנאית ורצחנית, משטר עריץ תומך טרור החותר בחוסר מעצורים להגמוניה אזורית, ותוכנית זדונית לפיתוח נשק להשמדה המונית.

אהוד אולמרט: מבחינתנו, מבחינתו של העם היהודי לְמוּד-השואה, זהו מצב בלתי נסבל.

אהוד אולמרט: מדינת ישראל יודעת אומנם כיצד להגן על עצמה, אבל בשמו של אותו לקח אוניברסלי שהניע את אומות העולם לקבוע את היום הזה, יום שחרור אושוויץ, כיום הזיכרון הבין-לאומי לשואה, אנחנו תובעים מן הקהילייה הבין-לאומית פעולה.

אהוד אולמרט: אנחנו מוקירים ומעריכים מאוד את הממשלות והמנהיגים הנוקטים עמדה נחרצת אל מול הסכנה.

אהוד אולמרט: אנחנו קוראים לאחרים שעמדתם מושפעת מחישובים אינטרסנטיים לזנוח כל שיקול זר ולהציב חזית נחושה אחת כדי להסיר את הצל המאיים על שלום האזור ושלום העולם.

אהוד אולמרט: ביום המיוחד הזה, כאן בכנסת ישראל, נעלה על נס את ניצולי השואה שקוממו את חייהם וביתם במדינת ישראל.

אהוד אולמרט: לא נזנח אותם.

אהוד אולמרט: וגם אם חטאו ממשלות ישראל בעבר – ולא בזדון – כלפיהם, קיבלנו על עצמנו כעת לתקן את המעוות, לסייע להם ולכבד את זיקנתם ואת סבלם.

אהוד אולמרט: כי חרפתם – חרפתנו, וכבודם – כבודנו הוא.

אהוד אולמרט: ביום שחרור אושוויץ נותרו בקרבנו שרידים שחוו את הזוועות ומספרים חקוקים בבשרם.

אהוד אולמרט: אלה אשר נותרו מהם, והם לדאבוננו כבר מעטים מאוד, ראויים שמדינת ישראל תִּישָּׂאֵם על כפיה.

אהוד אולמרט: כה נעשה.

אהוד אולמרט: נזכור – ולא נשכח, כי חובה קדושה היא לכולנו.

דליה איציק: תודה לך, אדוני ראש הממשלה.

דליה איציק: נמצא אתנו הנשיא החמישי של מדינת ישראל, מר יצחק נבון.

דליה איציק: אדוני יושב-ראש האופוזיציה, בבקשה.

בנימין נתניהו: גברתי היושבת-ראש, Mr.

בנימין נתניהו: President Signor Casini, חברי הכנסת, ניצולי השואה, חברי הסגל הדיפלומטי, אורחות ואורחים יקרים, על אחד הקירות במשרפות של אושוויץ נמצאו חרוטות המלים: "לזכור.

בנימין נתניהו: לעולם לא לשכוח".

בנימין נתניהו: זו היתה צוואה של אחד הנספים בשם כל הנספים: לזכור.

בנימין נתניהו: לעולם לא לשכוח.

בנימין נתניהו: מה לזכור?

בנימין נתניהו: קודם כול, אותם, את הנספים.

בנימין נתניהו: אמהות ואבות וילדים וילדות וקשישים וקשישות.

בנימין נתניהו: מי שמבקר במחנות ההשמדה, עובר ליד תצוגות.

בנימין נתניהו: אחת התצוגות מראה אוסף שיער שהנאצים גילחו מראשי הקורבנות – שיער שטֶני, שיער בלונדיני, שיער שחור, שיער חום, שיער ילדים, שיער זיקנה.

בנימין נתניהו: יש שם גם תצוגה של מזוודות.

בנימין נתניהו: אתה רואה מזוודות שנלקחו מאנשים: כהן, גרינברג, לוי.

בנימין נתניהו: שמות.

בנימין נתניהו: תאריכים.

בנימין נתניהו: נזכור את אחינו, שהלכו למוות נורא, באכזריות המפלצתית ביותר בהיסטוריה.

בנימין נתניהו: מה לא לשכוח?

בנימין נתניהו: לא לשכוח את לקחי השואה.

בנימין נתניהו: ומהם לקחי השואה?

בנימין נתניהו: הלקח הראשון הובן – היטב, אני חייב להגיד – על-ידי ראשי הציונות, בוודאי על-ידי הרצל שכתב על השואה והזהיר מפניה עשרות פעמים.

בנימין נתניהו: הוא ראה, הוא ראה – במשפט דרייפוס הוא ראה את כל מה שקרה באירופה, והוא הבין.

בנימין נתניהו: אבל מי שנתן ביטוי ללקח הבין-לאומי טוב יותר מכל אחד אחר היה שותפו של הרצל בבריטניה, הסופר היהודי ישראל זנגוויל שאמר:

בנימין נתניהו: עצור דברים רעים כשהם קטנים, כי יצר לב האדם רע מנעוריו.

בנימין נתניהו: יש רוע בעולם, זה לא יעזור.

בנימין נתניהו: והאנושות הצליחה לייצר חברה אנושית על-ידי כך שהיא בולמת את הרוע בעודו קטן.

בנימין נתניהו: בתוך החברות הנאורות זה מה שאנחנו עושים, זאת המשמעות של משטר נאור ודמוקרטי.

בנימין נתניהו: אנחנו שמים בלמים ואיזונים נגד הרוע ונגד ריכוז הכוח שיכול להפוך לרוע.

בנימין נתניהו: אבל בקהילייה הבין-לאומית לא השכלנו עד היום לייצר מערכות שעמידות בפני התפרצות של רוע נורא, כי בוודאי נכשלנו בזה לפני 70 שנה – האנושות נכשלה כישלון מחפיר – וכל הסימנים היו שם.

בנימין נתניהו: דוקטרינה שנאמרה בריש גלי, בראש חוצות, שאמרה מראש שהיא תרמוס את האנושות לטובת תורת עליונות הגזע – כמובן, היא התחילה ביהודים, אבל מהר מאוד זה התלקח לכלל האנושות – והיום, האנושות כושלת שוב, משום שהיום יש דוקטרינה אחרת שמדברת על רמיסת האנושות לטובת עליונות כת דתית, וזה מתחיל ביהודים, והאנטישמיות חוזרת במלוא עוצמתה.

בנימין נתניהו: פעם היא היתה נחלת הימין, היום היא גם של הימין, גם של השמאל וגם של גורמי האסלאם הקיצוני ששוטפים את אותה יבשת גם כן, ויש קריאות להשמדת ישראל חדשות לבקרים, והעולם שותק, או אומר מעט מאוד.

בנימין נתניהו: ועל כן, חשוב היום הזה, חשוב שהאו"ם אימץ את היוזמה הזאת שהגיעה מממשלת ישראל – אם אינני טועה, שר החוץ דאז סילבן שלום היה בין היוזמים או היוזם העיקרי שלה.

בנימין נתניהו: חשוב, חשוב שהיוזמה הזאת מביאה לידי דיונים ברחבי העולם, בפרלמנטים, אבל מדברים על השואה ההיא ולא עושים דבר או כמעט שלא עושים דבר כדי לעצור את אלה שמצהירים שבכוונתם לבצע את השואה הבאה.

בנימין נתניהו: הלקח לאנושות, אם כך, הוא לעצור את הרע כשהוא קטן או לפחות כשהוא לא הגיע לממדים מבהילים.

בנימין נתניהו: ויש לקח לנו, לעם היהודי.

בנימין נתניהו: אנחנו בוודאי חייבים לנסות להעיר את האנושות ולהניע אותה לפעולה, אבל הלקח שלנו בסופו של דבר הוא שאיש לא יגן על היהודים אם הם לא יגנו על עצמם.

בנימין נתניהו: אני רוצה שתדעו שבביקור הראשון שלי, עם חבר הכנסת הירשזון – לא היינו אז חברי הכנסת – ב"מצעד החיים", בבירקנאו, אני זוכר שהתגובה האישית שלי – למראה הדברים, המשרפות, התעשייה הזאת – היתה זעם נורא, זעם נורא ששטף אותי, כי אני ידעתי אז מה שהיה ידוע אז אבל גם חשפנו בארכיון פושעי המלחמה של בעלות הברית – ולקח לנו שנה לפתוח אותו בתוך מרתפי האו"ם – וכשפתחנו את התיקים ראינו שהם ידעו הכול.

בנימין נתניהו: הם ידעו הכול.

בנימין נתניהו: מסוף 1943 ותחילת 1944, הם ידעו הכול.

בנימין נתניהו: היו להם תיקים בזמן אמיתי.

בנימין נתניהו: אני מתכוון לממשלות, לרבות ממשלות נאורות, לרבות המנהיגים הדגולים ביותר במאה ה-20, ובהיסטוריה המודרנית – הם ידעו הכול.

בנימין נתניהו: ואמר ראש הממשלה בצדק, הם לא הפנו טייס אחד לפעולה שהיתה משתקת את תעשיית הרצח הזאת.

בנימין נתניהו: אני לא חושב שהסיבה היתה אנטישמיות, אני חושב שהסיבה היתה אפאתיות, אפאתיה לגורל היהודים.

בנימין נתניהו: ועל כן, אנחנו כיהודים צריכים להכיר בכך שבצד הניסיונות שלנו לגייס את האנושות, הלקח העיקרי עבורנו הוא שאנחנו חייבים להיות מסוגלים להגן על עצמנו, וכי המכשיר היחיד בסופו של דבר להגן על העם היהודי ועל העתיד היהודי ומדינת ישראל הוא כושר ההתנגדות שלנו לאלה שבאים לכלותנו.

בנימין נתניהו: כשאנחנו אומרים שמדינת ישראל היא המענה על השואה, אומרים: אבל המדינה לא היתה קמה אלמלא השואה.

בנימין נתניהו: ואני אומר שההיפך הוא הנכון.

בנימין נתניהו: הצהרת בלפור באה לפני השואה, המנדט של חבר הלאומים בא לפני השואה, ההתיישבות היהודית באה במשך 70 שנה לפני השואה.

בנימין נתניהו: כל אלה יצרו את הבסיס האמיתי שבלעדיו לא היתה קמה מדינת ישראל.

בנימין נתניהו: ואם בכלל, השואה חיסלה את המאגר האנושי העיקרי שראשי הציונות – והרצל בראשם – חזו.

בנימין נתניהו: הם לא חשבו על מדינת יהודית של 600,000, אלא של 5, 6, 7 מיליוני יהודים.

בנימין נתניהו: לו קמה מדינת ישראל לפני השואה, לא היתה השואה.

בנימין נתניהו: ואלמלא קמה אחרי השואה לא היה עם יהודי, כי תחת ההתקפה המשולבת של האנטישמיות וההתבוללות, העם היהודי ללא מדינת ישראל היה מתפורר ובסופו של דבר נעלם.

בנימין נתניהו: לכן, עלינו לנצור את זכר הנספים, לדרבן את העולם להתייצב אל מול הרוע מוקדם ככל האפשר, ולחזק את מדינתנו שהיא בסופו של דבר הערובה היחידה לקיומנו.

בנימין נתניהו: אלה הם לקחי השואה.

דליה איציק: תודה לך, אדוני.

דליה איציק: השר לענייני גמלאים רפי איתן, בבקשה.

דליה איציק: אחריו – חבר הכנסת סילבן שלום.

רפי איתן: גברתי היושבת-ראש, מר קזיני, ראש הממשלה, עמיתי השרים, חברי הכנסת, אחי ניצולי השואה, אורחים נכבדים, ב-27 בינואר 1945 נכנסו ראשוני החיילים של הצבא הסובייטי בשערי מחנה ההשמדה אושוויץ-בירקנאו, ומצאו בו 7,600 אסירים חולים באפיסת כוחות.

רפי איתן: עבור מיליון ו-600,000 בני-האדם שנרצחו במחנה, מתוכם כמיליון וחצי יהודים, השחרור הזה הגיע מאוחר מדי.

רפי איתן: היה זה מאוחר מדי גם עבור 4.5 מיליוני יהודים נוספים שמצאו את מותם במנגנוני הרג שיטתיים ואכזריים של המשטר הנאצי.

רפי איתן: אושוויץ היה מפעל המוות הגדול ביותר שידעה האנושות, והוא נצרב בתודעת העולם כסמל לאכזריות רצחנית, סבל ורוע, וכאות אזהרה לאן יכולות גזענות ושנאה להוביל.

רפי איתן: לכן נבחר יום שחרור אושוויץ, 27 בינואר, על-ידי האו"ם ליום השואה הבין-לאומי.

רפי איתן: אף שרדיפות ומעשי טבח אינם נדירים בהיסטוריה, השואה יוצאת דופן בממדיה, בשיטתיות שלה ובאידיאולוגיה הגזענית שעמדה מאחוריה.

רפי איתן: השימוש בטכנולוגיה מתקדמת לשם ייעול הטבח, והעובדה שהשואה התחוללה בידי אומה בעלת מסורת הומניסטית שקיימה משטר חוק דמוקרטי, נותנים לשואה ממדים חסרי תקדים בחומרתם, והופכים אותה לטרגדיה אוניברסלית גדולה, אולי הגדולה ביותר, בתולדות האנושות.

רפי איתן: עוצמת הרוע והאכזריות האנושית שבאו לידי ביטוי בשואה, אינן ניתנות לביטוי בקודים המוכרים לנו.

רפי איתן: אלה שהיו שם יתקשו להסביר, ואלה שלא היו שם לעולם לא יוכלו באמת להבין.

רפי איתן: זו היתה שפה של רוע ואכזריות ששלטה במה שהגדיר הסופר יחיאל די-נור, ק.

רפי איתן: צטניק, במהלך עדותו במשפט אייכמן – כפלנטה אחרת.

רפי איתן: אני מצטט: "במקום שבו כל שבר של רגע הולך בו על גלגלי זמן אחר, לתושבי פלנטה זו לא היו שמות, לא היו להם הורים, ולא היו להם ילדים.

רפי איתן: הם לא לבשו כדרך שלובשים כאן, הם לא נולדו שם ולא הולידו.

רפי איתן: הם נשמו לפי חוקי טבע אחרים, הם לא חיו לפי החוקים של העולם שכאן, ולא מתו לפיהם.

רפי איתן: השם שלהם היה מספר".

רפי איתן: הגורל זימן לי את הזכות, אולי את האפשרות, לפגוש פנים אל פנים את אחד מנציגיו של שלטון הרשע הזה.

רפי איתן: להביט אל תוך עיניו, לחוש את פעימות לבו, את רעידת גופו ואת ריח זיעתו, ריח של חיה נרדפת שניצודה.

רפי איתן: זה היה לפני 47 שנים, בערב אביב בפרבר נידח בפאתי בואנוס-איירס שבארגנטינה.

רפי איתן: כראש אגף המבצעים אז של השב"כ והמוסד, זרוע הביון החשאית של מדינת ישראל, הוטלה עלי המשימה לפקד בשטח על מבצע ללכידתו של אדולף אייכמן, מבכירי המנגנון הנאצי בגרמניה, והאחראי הראשי על תוכנית "הפתרון הסופי לבעיית היהודים", כפי שכינו זאת הנאצים.

רפי איתן: האיש שהיה הדמות המרכזית בטיהור אירופה מיהודים.

רפי איתן: במבצע לכידת אייכמן לא היה ולו קורטוב של נקמה.

רפי איתן: בלתי אפשרי לנקום את מותם של שישה מיליוני אנשים, מהם מיליון וחצי ילדים.

רפי איתן: המטרה החד-משמעית היתה חשיפת אימי השואה והבאתם לתודעה של כל אדם בעולם, למען ישננו אותם מדור לדור עד אחרית הימים.

רפי איתן: השואה היא שעתה האפלה ביותר של ההיסטוריה האנושית ועליה להישאר לעולם כתם בל יימחה בתולדות המין האנושי, כתם ששותפים לו אלה שידעו ושתקו, אלה שלא מנעו, אלה ששיתפו פעולה, אלה שביצעו ואלה שמעזים היום להכחיש.

רפי איתן: כיום מוטלות על בני דורנו, יהודים ובני כל אומות העולם, המשימה והאחריות המוסרית להילחם בשיני הזמן המלחך בזיכרון ובאחד מתוצריו המסוכנים ביותר – הניסיון להכחיש את השואה.

רפי איתן: הניסיונות להשכיח ולהכחיש מאיימים להשמיד את הלקח האוניברסלי של השואה, שהרוע קיים ואפשרי, ואסור לתת לו להרים את ראשו ולהיות כלי משחק בידי קבוצות פנאטיות המונעות מגזענות ומשנאה לשמה.

רפי איתן: על אחת האנדרטות לשואה במחנה ההשמדה מיידאנק בפולין נכתב: "יהי אסוננו אזהרה לכם", ואת הצוואה הרוחנית הזאת מוטל על כל אחד מאתנו לשאת.

רפי איתן: למרות מוראות השואה אל לנו לחדול מלהאמין שהטוב עדיין קיים, אבל בה בעת עלינו לזכור כי אל לנו לבטוח באחרים, נדיבים ככל שיהיו, ועלינו להבטיח את יכולתנו להגן על עצמנו ועל כל יהודי באשר הוא.

רפי איתן: היום, בדיוק 63 שנים לאחר שנשמעו צעדי המשחררים בשערי בית-הקברות הגדול בעולם, אושוויץ, אנחנו נמצאים במליאת הכנסת אשר בירושלים בירת ישראל.

רפי איתן: אחי הניצולים, לשמחתנו, הטלאי הצהוב שנאלצתם לענוד הפך כבר מזמן למגן דוד כחול על רקע לבן, והוא מונף בגאווה על גג בית זה, שבו אנו עומדים היום, סמל למדינה יהודית וחופשית המתקיימת כאן הרבה מאוד בזכותכם.

רפי איתן: אנחנו כאן לתמיד, שלא על מנת ללכת.

רפי איתן: אנחנו כאן כדי ללמוד את הלקח, לזכור, להזכיר ולעולם לא לשכוח.

רפי איתן: כנסת ישראל, מדינת ישראל ואזרחיה הם ההבטחה שהזוועה ההיא לעולם לא תחזור.

רפי איתן: אנחנו פה.

דליה איציק: תודה לך, השר איתן.

דליה איציק: נמשיך עם חבר הכנסת סילבן שלום, אחריו תדבר גם חברת הכנסת קולט אביטל, ולאחר מכן נשמע את מר קזיני.

דליה איציק: חבר הכנסת סילבן שלום היה סגן ראש הממשלה ושר החוץ בעת שהתקבלה בעצרת האו"ם ההחלטה ההיסטורית לקבוע את יום הזיכרון הבין-לאומי לשואה, וגם פעל רבות להצלחתה ולקבלתה כהחלטה באמת היסטורית של עצרת האומות המאוחדות.

סילבן שלום: גברתי היושבת-ראש, תודה, כבוד נשיא המדינה החמישי של מדינת ישראל, ראש הממשלה, שרים, חברי הכנסת, ניצולי השואה, מר טומי לפיד ומר אבנר שלו, ראשי "יד ושם", שגרירים, חברי הסגל הדיפלומטי, כמובן ידידנו נשיא האיגוד הבין-פרלמנטרי מר פרדיננדו קזיני והמזכ"ל מר ג'ונסון, מר קזיני, אני רוצה, בשמי ובשם כל חברי הבית כאן, להודות לך על שכיבדת אותנו בנוכחותך ביום חשוב זה, על כך שהגעת לכאן בעיצומו של משבר פוליטי באיטליה, ולמרות המשבר מצאת לנכון לעמוד בהתחייבותך להגיע לכאן ולהיות אתנו.

סילבן שלום: מר קזיני הוא ידיד לישראל, שהוכיח את ידידותו לאורך שנים, ואנחנו כמובן מודים לך על כך שהגעת ושמחים לקבל אותך בינינו.

סילבן שלום: לפני אלפי שנים היה לנביא יחזקאל חיזיון.

סילבן שלום: באחד הקטעים הנודעים ביותר בתנ"ך הנביא מתאר כיצד הובא לבקעה והיא מלאה עצמות, והעצמות, לדברי הנביא, הן בית ישראל.

סילבן שלום: אך העצמות יבשות, תקוותן אבדה.

סילבן שלום: לנוכח חיזיון זה הנביא שואל: התחיינה העצמות האלה?

סילבן שלום: שאלתו של הנביא יחזקאל התעוררה בכל אחד ממשוחררי המחנות – האם יכולה לעלות תקווה לאנושות מן הזוועה?

סילבן שלום: התחיינה העצמות האלה?

סילבן שלום: אנו רק יכולים להתחיל לשער מה היו המיליונים שלא שרדו יכולים לתרום לאנושות.

סילבן שלום: אנו מבכים את אובדנם מדי יום, עד היום, וחשים אותו בכל נים מנימינו.

סילבן שלום: כל משפחה יודעת את הכאב, ואף משפחתי שלי – סבה וסבתה של רעייתי, שבעה משמונת ילדיהם נרצחו.

סילבן שלום: אמי, אחיה, אחיותיה והוריה, שגרו בתוניס, היו גם הם בסכנת הכחדה והשמדה כאשר הנאצים הגיעו לעירם, וניצלו בנס, כמו חלק מיהודי לוב.

סילבן שלום: מדינת ישראל והעם היהודי חבים חוב למשוחררי מחנות המוות, וכמותם האנושות כולה.

סילבן שלום: לנוכח האלם שגזר הרוע על מעשי ההשמדה, הראו לנו המשוחררים את הטוב שבטבע ה.

סילבן שלום: לנוכח האדישות המזעזעת לסבל הזולת הם הראו לנו את משמעותה האמיתית של החמלה.

סילבן שלום: לנוכח הפחדנות הם הוכיחו לנו מה כוחם של אומץ ונחישות.

סילבן שלום: העצמות היבשות קרמו עור וגידים; לא רק בחיי הניצולים עצמם, אלא אף בשני גופים שצמחו על אפר השואה – ארגון האומות המאוחדות ומדינת ישראל.

סילבן שלום: הטרגדיה הנוראה של השואה היתה אחד הגורמים שדחפו להקמתה מחדש של מדינת ישראל, הקמתו מחדש של הבית לעם היהודי במולדתו העתיקה, כפי שהכריזה ישראל בהכרזת העצמאות שלה.

סילבן שלום: אך אין ספק שאילו היתה מדינת ישראל קיימת לפני השואה, השואה לא היתה מתקיימת.

סילבן שלום: מאז הקמתה משמשת מדינת ישראל מקלט בטוח ליהודים מפני רדיפות בכל רחבי העולם, ובה בשעה צמחה בישראל חברה דמוקרטית המבוססת על ערכים של חופש לכל אזרחיה, מקום שהעם היהודי יכול לחיות בו, לשגשג ולפתח את תרבותו, את ספרותו, את דתו ואת מחשבתו.

סילבן שלום: העובדה שרבים כל כך מהניצולים השתקעו בישראל ונטלו חלק בבניינה, היא עצמה דרך ראויה לציון של מימוש נבואת יחזקאל, כדברי הנביא: כה אמר ה' אלוקים, הנה אני פותח את קברותיכם והעליתי אתכם מקברותיכם עמי והבאתי אתכם אל אדמת ישראל – יחזקאל פרק ל"ז.

סילבן שלום: יום הזיכרון הבין-לאומי לשואה נקבע בעצרת האו"ם לפני שלוש שנים, והיתה לי הזכות הגדולה להיות שר החוץ בתקופה זו.

סילבן שלום: היוזמה הזאת, שהובלתי אותה עם משרד החוץ – לקבוע את 27 בינואר כיום שבו יציינו כל המדינות את זכרם של שישה מיליוני יהודים שנרצחו – היא ניצחון אדיר של העם היהודי בהנצחת זיכרון השואה.

סילבן שלום: במשך 60 שנה ציינה ישראל לבדה את יום השואה, ושאר העולם נמנע מכך.

סילבן שלום: היום הפך יום השואה לנחלת הכלל.

סילבן שלום: בעקבות החלטה חשובה זו נערכו אתמול והיום טקסים בכל רחבי העולם, בהשתתפות מלכים, נשיאים וראשי ממשלות.

סילבן שלום: היום ובמשך כל השבוע ילמדו הילדים בבתי-הספר את אשר התרחש בתקופה הנוראה של השואה ומה צריך לעשות כדי למנוע תופעות כאלה בעתיד.

סילבן שלום: התכנסנו כאן היום כדי לכבד את זכר הנספים, להביע את רגשי הכבוד שלנו לניצולים ולהוקיר את המשחררים.

סילבן שלום: התכנסנו כאן היום למען אלה שזוכרים, למען אלה ששכחו ולמען אלה שעדיין לא יודעים.

סילבן שלום: התכנסנו גם כדי לזכור ולהזכיר שמגילת היסוד של ארגון האומות המאוחדות, וכמוה גם הכרזת העצמאות של מדינת ישראל, נכתבו בדם קורבנות השואה.

סילבן שלום: התכנסנו כאן כדי לתת ביטוי חוזר למחויבותנו לעקרונות הנאצלים שעליהם נוסד ארגון האו"ם ונוסדה מדינת ישראל.

סילבן שלום: בעשור האחרון אנו עדים להכחשת השואה.

סילבן שלום: הכחשת השואה הפכה להיות מטבע עובר לסוחר לא רק על-ידי אחמדינג'אד, אלא על-ידי רבים אחרים ולא טובים.

סילבן שלום: פעם נוספת האנטישמיות מרימה את ראשה.

סילבן שלום: מי יכול היה להאמין שרק 60 שנה אחרי, והאנטישמים מרימים ראש מחדש.

סילבן שלום: היום הם עושים זאת לא כאנטישמיות נגד העם היהודי, אלא כאנטי-ישראליות ואנטי-ציונות.

סילבן שלום: כשהובלנו את היוזמה באו"ם לקביעת יום חשוב זה, קיווינו שכינון יום זיכרון בין-לאומי לקורבנות השואה יסייע בהפיכת הזיכרון הפרטי שלנו לזיכרון קולקטיבי של העולם כולו, לזיכרון בין-לאומי של מה אסור ומה מותר.

סילבן שלום: הגל החדש של אנטישמיות במסווה של אנטי-ישראליות ואנטי-ציונות הוא מסוכן.

סילבן שלום: עלינו להיאבק בו יחד, העולם כולו.

סילבן שלום: החלטת העצרת מהווה זיכרון לעד לכל עמי העולם מפני הסכנה של שנאת חינם, גזענות ודעות קדומות.

סילבן שלום: יום השואה הבין-לאומי הוא תמרור אדום לכל אדם באשר הוא.

סילבן שלום: זהו תמרור חשוב, אשר בעזרתו הזיכרון של מה שהיה יישאר תמיד, ובזכות הזיכרון הזה נהפוך את האמירה "לעולם לא עוד" למציאות.

סילבן שלום: גברתי היושבת-ראש, עם חלוף השנים הולך ופוחת מספרם של ניצולי השואה, ולא רחוק היום שבו מאורע נורא זה יהפוך מזיכרון להיסטוריה.

סילבן שלום: לכן החשיבות שבהנחלת זכר השואה לתלמידים בבתי-הספר ולכן היא צו השעה.

סילבן שלום: הבה נתחייב כולנו, כולנו שנתכנסנו כאן היום לזכר השואה, לא לשכוח את הקורבנות, לא לנטוש אף פעם את הניצולים, לא לאפשר אף פעם למאורע נורא כל כך לחזור על עצמו.

דליה איציק: תודה, חבר הכנסת סילבן שלום.

דליה איציק: חברת הכנסת קולט אביטל תחתום.

דליה איציק: יש בדעתי לקבע את היום הזה, ומעתה ואילך ב-27 בחודש נזכור פה את יום השואה.

דליה איציק: בבקשה.

קולט אביטל: גברתי היושבת-ראש, אדוני ראש הממשלה, כבוד השרים, Onorevole Signor Casini, חברי חברי הכנסת, ניצולי השואה, קהל נכבד, 63 שנים אחרי שחרור מחנה ההשמדה אושוויץ, ביום שאותו קבע האו"ם כיום הבין-לאומי לציון זכר השואה, צעדנו, משלחת של חברי הכנסת, לאורך המסלול שהביא מיליון וחצי יהודים בדרכם האחרונה לתאי הגזים.

קולט אביטל: צעדנו שם אתמול, בקור מקפיא, כבני-חורין, כישראלים גאים, כנבחרי ציבור, משלחת שכללה קשת רחבה של דעות – חברי הכנסת יורם מרציאנו, , נסים זאב, ניסן סלומינסקי, סטס מיסז'ניקוב ואנוכי.

קולט אביטל: צעדנו, אבל לא היינו לבד, שכן הפעם יצאנו במשלחת משותפת לנו ולידידי ישראל בפרלמנטים של אירופה.

קולט אביטל: כ-30 חברי פרלמנטים של צרפת, של שבדיה, של פורטוגל, של בלגיה, של בריטניה, של סלובניה, של בולגריה, של איטליה ושל גרמניה, שאליהם הצטרפו סגני יושב-ראש הפרלמנט האירופי – כל אלה באו עמנו כדי לנסות להבין את גודל האסון שפקד את העם היהודי.

קולט אביטל: שכן היום הבין-לאומי שקבע האו"ם נועד בדיוק למטרה הזאת, להנחיל לעולם, ובעיקר לדור הצעיר, את ההבנה ואת הידע על מה שקרה.

קולט אביטל: ידע על תורת הגזע, על השנאה ועל ההסתה, שהובילו את העם הגרמני, עם שהגיע לדרגה כה גבוהה של תרבות, לבצע פשעים כה נוראים, ידע על מכונת ההשמדה וידע – כן, גם על כך שהעולם ידע ושתק ובחר שוב לעמוד מנגד.

קולט אביטל: היום הזה נועד להילחם באנטישמיות.

קולט אביטל: עמדנו שם, כתף אל כתף, בפלנטה ההיא, ישראלים ושבדים וגרמנים, אל מול ערמת הבגדים והנעליים של ילדים תמימים שנרצחו בדם קר, מול המזוודות והפרוטזות והמברשות והמשקפיים שהנאצים שדדו מהיהודים ודאגו לסדר ולקטלג בסדר מופתי.

קולט אביטל: היינו במחנה אושוויץ 1, שבו עונו בני-אדם, שבו בוצעו ניסיונות רפואיים בגופם ובו הוצאו להורג ללא סיבה וללא משפט.

קולט אביטל: אך את אשר ראינו במחנה אושוויץ 2, הלוא הוא מחנה בירקנאו, שבו שכללו הנאצים מדי יום ביומו את תעשיית המוות בשיטתיות, בברוטליות, בדייקנות – מה שראינו שם קשה לתאר במלים.

קולט אביטל: צעדנו במחנה שקשה לתאר את ממדיו, מחנה ענק, מחנה שהכיל מדי יום יותר מ-100,000 איש ואשה.

קולט אביטל: עמדנו ליד המשרפות וליד מה שהיה קרוי "הסאונה", המקלחות שבהן הפעילו את הגזים.

קולט אביטל: גברתי היושבת-ראש, אינני מאמינה שקיים היום אדם אשר יכול להישאר אדיש אל מול מחזה כזה, או יותר נכון אל מול מה שנותר ממחנות המוות.

קולט אביטל: עוד היינו שם, והנה הגיעו משלחות רבות של תלמידים מצרפת ומאיטליה, מפולין, מישראל ומגרמניה.

קולט אביטל: ולכן יש בציון היום הזה כמעט בכל מקום בעולם מסר חינוכי ואנושי שצריך לברך עליו, מסר המופנה כלפי כל אותם האנטישמים שמספרם בשנים האחרונות אינו פוחת.

קולט אביטל: מסר אוניברסלי כלפי ממשלות ומדינות, כמתחייב מהחלטת האו"ם להשקיע בחינוך ובתוכניות לימוד, כדי לקעקע עד היסוד את הגזענות, את שנאת הזר והשונה.

קולט אביטל: מסר למדינות חברות באו"ם, כי אין עוד מקום להכחשת השואה, ומסר כלפי פרלמנטים לחוקק חוקים נגד אנטישמיות וגזענות.

קולט אביטל: את הנגע הזה יש להעביר מן העולם בכוחות משותפים.

קולט אביטל: ואשר לנו, ישראלים, חברי הכנסת – בעומדנו שם הבנו שוב עד כמה חשובה לנו מדינת ישראל, מדינתו של העם היהודי, עד כמה עמוקה מחויבותנו ועמוקה אחריותנו לשלומה, לכבוד כל אזרחיה ולהמשך קיומה.

קולט אביטל: תודה רבה.

דליה איציק: תודה רבה.

דליה איציק: אדוני נשיא האיגוד הבין-פרלמנטרי, מר קזיני, בבקשה.

דליה איציק: יש לכם תרגום סימולטני מאיטלקית.

פרדיננדו קזיני: (נושא דברים בשפה האיטלקית; להלן תרגומם לעברית:) גברתי היושבת-ראש, אדוני ראש הממשלה, עמיתים נכבדים, גבירותי ורבותי, בראש ובראשונה ברצוני לפנות אל נציגי הניצולים אשר נמצאים אתנו כאן היום.

פרדיננדו קזיני: אני רוצה להודות לכם על היענות

פרדיננדו קזיני: כם להזמנה לישיבה הזאת, המוקדשת ליום הזיכרון לקורבנות השואה.

פרדיננדו קזיני: אתמול ערכנו טקס לציון יום הזיכרון במדינתי, מדינה – ואני אומר זאת בגאווה – אשר נותנת מקום רחב ליוזמה הנוגעת לאירוע זה של זיכרון והתרגשות.

פרדיננדו קזיני: גם אני מתרגש, ושבות ועולות בזיכרוני המלים של פרימו לוי: זה קרה, ולפיכך זה יכול לקרות שוב.

פרדיננדו קזיני: תחושותי ורגשותי רבים אף יותר כאשר אני חושב על כך שאלה הם גם ימי ט"ו בשבט, ראש השנה לאילנות, אחד החגים היהודיים היפים ביותר, שבהם כולנו זוכרים גם את יום הולדתה ה-59 של הכנסת, ובקרוב גם ימלאו 60 שנה להקמתה של מדינת ישראל.

פרדיננדו קזיני: ט"ו בשבט הוא ללא ספק סמל לחוזק, לחיוניות, לאומץ ולאהבה.

פרדיננדו קזיני: הם המפיחים רוח חיים בדמוקרטיה שלכם, שהיא מיוחדת במינה באזור זה של העולם, בתשוקתה לחירות, למרות המלחמות שהעמידו אותה במבחן קשה.

פרדיננדו קזיני: כל אדם אשר נכנס לכנסת מוצא עצמו במעין ממד רוחני אשר העלה והדגיש הנשיא חיים ויצמן בישיבת

פרדיננדו קזיני: כם הראשונה, ואני מצטט מדבריו: "זכינו לראות בגאולה לאחר דורות של סבל וייסורים".

פרדיננדו קזיני: אני רוצה להבטיח לכם, לא רק עיני העם היהודי נשואות אליכם, אלא גם עיני העולם כולו, במיוחד אירופה, עיני אנשים אשר רואים בכם מוצב קדמי של החירות.

פרדיננדו קזיני: כמו כנסת הגדולה שהתכנסה עם שיבת ציון לאחר הגלות, כך גם הדמוקרטיה שלכם מלאת חיים, יש לה שורשים עמוקים וגזע איתן.

פרדיננדו קזיני: כנשיא האיגוד הבין-פרלמנטרי, אשר יש בו 147 פרלמנטים, אני יכול לומר לכם, שאין פרלמנט עשיר ורבגוני יותר משלכם.

פרדיננדו קזיני: השואה הטביעה על המאה ה-20 ועל ההיסטוריה של האנושות חותם בל יימחה של זוועות, שאסור שיחזרו לעולם.

פרדיננדו קזיני: למרבה הצער, בחברות בעולם אכן יש המשכיות לאותם זרעי גזענות ואנטישמיות.

פרדיננדו קזיני: הטעות החמורה ביותר תהיה להתייחס לאירועים מסוימים בחדשות כאל ביטויים זניחים ושוליים, כאל תוצאה של שיגעונם של יחידים.

פרדיננדו קזיני: אין הדבר כך.

פרדיננדו קזיני: השואה לא היתה מקרה של שיגעון קולקטיבי, אלא רצון פושע ומכוון לעשות רצח עם.

פרדיננדו קזיני: כבר ב-1991 אימצנו החלטה נגד רצח עם, אבל עלינו לשמור ולא לקפוא על השמרים, כדי שהאנטישמיות לא תתפתח בעולם כולו, ואותן זוועות ואותן תחושות קמאיות, הרוע עצמו, לא יתעוררו מחדש.

פרדיננדו קזיני: כבר נכתב שהזיכרון הוא הבזק של אור.

פרדיננדו קזיני: לפיכך עלינו לשמור עליו כל הזמן כדי שהאור אכן ידלוק בלב כולנו.

פרדיננדו קזיני: כיושב-ראש הפרלמנט האיטלקי, גם אני, בשעתי, יזמתי יום זיכרון כזה, אשר מצד אחד שמר על זיכרון חיוני, ומצד שני הזכיר את הטוב ששכן בלב כל אותן הזוועות, את היחידים, אותם חסידי אומות עולם אשר הצליחו, למרות כל מה שקרה מסביבם, להציל אלפי יהודים.

פרדיננדו קזיני: בין אלה אשר התנגדו באומץ רב לחוקי הגזע ולאותו פרויקט של השמדה ואשר סיכנו את חייהם על מנת להגן על משפחות יהודיות, היו גם רבים מבני ארצי –don Beccari, Giuseppe morreali, Giovanni Palatucci, Giorgio Perlasca , שבין השנים 1941 ו-1945 הצילו 5,000 יהודים הונגרים.

פרדיננדו קזיני: היום עלינו להתאחד כולנו במאבק נגד הטרור.

פרדיננדו קזיני: האלימות הפונדמנטליסטית הפוגעת בחפים מפשע, יהיה אשר יהיה המניע הפוליטי או הדתי שלה, היא סטייה שיש לדחותה.

פרדיננדו קזיני: האנשים הצעירים, בעיקר, זכאים למצות את הפוטנציאל שלהם בעולם שלא יהיו בו מחיצות ודעות קדומות גזעניות.

פרדיננדו קזיני: בדיוק כמו שבשואה לא היתה זוועה איומה מזו שדנה למוות ולגלוּת מאות אלפי ילדים, באותו אופן הטרור איננו שואל לגיל הקורבנות ושולל מהם את הזכות לגדול.

פרדיננדו קזיני: ה-IPU שבראשו אני עומד ימשיך למלא את חלקו וייאבק בכל מקום ובכל זמן בדעות הקדומות האנטישמיות ובתוכניות המוות.

פרדיננדו קזיני: לעולם לא אחדל מלהיות רגיש ולעורר את תשומת לב הפרלמנטים נגד הסכנה של התעוררות הגזענות, והניסיון להטיל על עם שלם, רק משום שהוא שייך לדת אחרת, את הטינה, התסכול והאינסטינקטים השפלים והשנאה המושרשים בטבע האדם.

פרדיננדו קזיני: אוסיף לעשות כל מה שבכוחי כדי שהפוליטיקה תיתן מענה לאתיקה אוניברסלית של שותפות ושל וסובלנות.

פרדיננדו קזיני: אני רוצה לומר דבר חשוב, דבר פשוט ביותר, אבל אני חושב שהדבר ברור: הכחשת השואה היא הסרטן בלב המאה ה-20.

פרדיננדו קזיני: סיבה נוספת להתרגשות שלי היום – איטליה היא המדינה היחידה, פרט למדינתכם, אשר יש לה היסטוריה יהודית מתמשכת ללא כל הפרעה.

פרדיננדו קזיני: הקהילה היהודית ברומא היא העתיקה ביותר באירופה.

פרדיננדו קזיני: בית-הכנסת ברומא אפילו ותיק יותר מהוותיקן.

פרדיננדו קזיני: באף מדינה אחרת באירופה אין כזאת תרומה של תרבות יהודית לעיצוב המדינה כמו במדינה האיטלקית; זה משהו עקבי מאז המאה ה-19 ועד ימינו אלה.

פרדיננדו קזיני: השתתפות היהודים בחיים הפוליטיים של היום, גם היא ראויה לציון.

פרדיננדו קזיני: כדי לסכם, לא לי לדבר על המשא-ומתן בין ישראל לרשות הפלסטינית.

פרדיננדו קזיני: זה אולי גם לא הזמן המתאים לדבר על כך.

פרדיננדו קזיני: אבל הייתי רוצה להביע את תקוותי, בכל מקרה, שבקרב הפלסטינים יגבר קולם של המתונים, אותם אנשים אשר באמת ילכו בדרך השלום ולא בדרך המלחמה.

פרדיננדו קזיני: אשר לישראל, אני מקווה מאוד שתישמר היכולת לקיים בצדק את שיווי המשקל בין הזכות של ישראל לביטחון ובין כיבוד זכותו של היריב להגדרה עצמית, ובעיקר יש לשים לב לתנאי החיים של האוכלוסיות האזרחיות.

פרדיננדו קזיני: גברתי היושבת-ראש, לסיום הרשי לי לסכם כפוליטיקאי איטלקי, אבל גם כאדם קתולי, בתקווה ובחלום לראות את הפתרון לבעיה הפלסטינית, אבל גם לראות אירופה אשר מרחיבה את גבולותיה כלפי ישראל.

פרדיננדו קזיני: אני רואה אירופה אשר פותחת את עצמה כלפי ישראל, ואני משוכנע שאחד הנושאים החשובים ביותר עבורנו, האירופים, עבור האירופים, עבור האיטלקים, עבור הישראלים – הנושא הוא אחד: זהות המערב מוגנת על-ידי כך שנאשש את הערכים המשותפים לנו, ליהדות ולנצרות.

פרדיננדו קזיני: גם זה דבר אשר בנדיקטוס השישה-עשר מעולם לא נלאה מלומר.

פרדיננדו קזיני: אני חושב שעבור אירופה זאת היתה טעות איומה, שלא היה להם האומץ באמת לצטט את אותם שורשים משותפים כאשר הם קבעו את החוקה.

פרדיננדו קזיני: אבל הדבר הזה, אסור שיישאר בגדר חלום.

פרדיננדו קזיני: נחוץ אומץ על מנת להגיע ליום שבו יחד עם הזכויות גם ישרור שלום, וגר זאב עם כבש.

פרדיננדו קזיני: וכדי להמשיך בציטוט מישעיהו, אסיים כאן בירושלים, בנבואה: שישו אִתה משוש כל המתאבלים עליה.

איל ינון: חברי הכנסת והמוזמנים מתבקשים לקום לשירת "התקווה".

איל ינון: (שירת "התקווה")

דליה איציק: תודה לך, מר קזיני, ידיד אמת של ישראל.

דליה איציק: חברי הכנסת, תם סדר-היום.

דליה איציק: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום שלישי, 29 בינואר, בשעה 16:00.

דליה איציק: ישיבה זו נעולה.