ישיבת מליאה, כנסת 17, פרוטוקול מספר הישיבה המאתיים-ועשרים-ואחת של הכנסת השבע-עשרה, 2008-03-17 00:00

עתניאל שנלר: חברי חברי הכנסת, אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

עתניאל שנלר: היום יום שני, י' באדר ב' התשס"ח, 17 במרס 2008.

עתניאל שנלר: נתחיל בהודעת מזכיר הכנסת, בבקשה.

איל ינון: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק הרשויות המקומיות (ממונה על תלונות הציבור), התשס"ח–2008, שהחזירה ועדת הפנים והגנת הסביבה.

איל ינון: לדיון מוקדם: הצעת חוק זכויות נפגעי עבירה (תיקון – מסירת הודעה בדבר כניסה, יציאה ושחרור של נידון ממעון נעול), התשס"ח–2008, מאת חבר הכנסת סטס מיסז'ניקוב; הצעת חוק לתיקון פקודת המסים (גבייה) (קביעת מועדים להסרת עיקולים במועד), התשס"ח–2008, מאת חברי הכנסת גלעד ארדן, אופיר פינס-פז ודוד טל; הצעת חוק מבקר המדינה (תיקון – הגדלת פרק הזמן להגשת תלונה לנציבות תלונות הציבור), התשס"ח–2008, מאת חבר הכנסת אבשלום וילן; הצעת חוק האזרחות (תיקון – אזרחות לכל תושב קבוע המשרת שירות סדיר), התשס"ח–2008, מאת חבר הכנסת אברהם הירשזון; הצעת חוק משכן הכנסת, רחבתו ומשמר הכנסת (תיקון – כללי אתיקה לפעולתם של שדלנים בכנסת), התשס"ח–2008, מאת חברת הכנסת ; הצעת חוק זיכרון השואה והגבורה – יד ושם (תיקון – תהלוכת ניצחון), התשס"ח–2008, מאת חברי הכנסת זאב אלקין ומיכאל נודלמן; הצעת חוק לקביעת מעמדם של בני זוג שבאו בהסכם הזוגיות, התשס"ח–2008, מאת חבר הכנסת דוד רותם וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק ברית הזוגיות, התשס"ח–2008, מאת חבר הכנסת ; הצעת חוק העונשין (תיקון – איסור רכישת משקה משכר עבור קטין), התשס"ח–2008, מאת חבר הכנסת יצחק אהרונוביץ; הצעת חוק הבטחת הכנסה (תיקון – נכס שהוא רכב במשפחה בעלת ילדים), התשס"ח–2008, מאת חברי הכנסת ו וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק פיקוח על מכוני פסיכומטרי, התשס"ח–2008, מאת חברי הכנסת אלכס מילר ויוחנן פלסנר וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק סל הקליטה (תיקון – שעות לימוד עברית), התשס"ח–2008, מאת חברת הכנסת קולט אביטל; הצעת חוק סל הקליטה (תיקון – זכאות לשעות לימוד עברית), התשס"ח–2008, מאת חבר הכנסת סטס מיסז'ניקוב; הצעת חוק סל הקליטה (תיקון – שעות לימוד עברית), התשס"ח–2008, מאת חברי הכנסת זאב אלקין ומיכאל מלכיאור וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק קליטת חיילים משוחררים (תיקון – מענק ביטוח פנסיוני), התשס"ח–2008, מאת חברי הכנסת רן כהן ו וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק חובת פרסום תקציב התכנון והבנייה וחובת הביקורת עליו (תיקוני חקיקה), התשס"ח–2008, מאת חבר הכנסת חנא סוייד וקבוצת חברי הכנסת.

איל ינון: הודעת שר הבריאות בעקבות מסקנות ועדת העבודה, הרווחה והבריאות בעקבות דיון מהיר בנושא:

איל ינון: סכנת הפסקת הטיפול בחולי דיאליזה בדיר-חנא כתוצאה מהפסקת מימון עלויות הנסיעות, של חבר הכנסת חנא סוייד.

איל ינון: תודה.

עתניאל שנלר: תודה רבה למזכיר.

עתניאל שנלר: 1.

עתניאל שנלר: כישלון מדיניותה בהתמודדות עם הבעיה הפלסטינית;

עתניאל שנלר: 3.

עתניאל שנלר: הצהרת ראש הממשלה כי אין דרך למנוע את ירי הטילים על דרום הארץ;

עתניאל שנלר: הנושא הראשון על סדר-היום הוא הצעות אי-אמון בממשלה.

עתניאל שנלר: ההצעה הראשונה, הצעת סיעת ישראל ביתנו להביע אי-אמון בממשלה בנושא: כישלון מדיניותה בהתמודדות עם בעיית הפלסטינים.

עתניאל שנלר: אני מזמין את חבר הכנסת יוסף שגאל לנמק את ההצעה במסגרת זמן של עד עשר דקות.

עתניאל שנלר: בבקשה, אדוני.

יוסף שגל: אדוני היושב-ראש, יספיקו לי שלוש דקות, אם אתה לא מתנגד.

יוסף שגל: אדוני היושב-ראש, גברתי שרת החוץ ציפי לבני, חברי חברי הכנסת, לפני שבועיים, בזמן התקפות טילים על ערי הדרום, ביקרתי באשקלון.

יוסף שגל: מצב הרוח של התושבים, יותר מכל סקר דעת קהל, מתאר את התמונה: בלבול וחוסר אמון.

יוסף שגל: בלבול בקשר לעתיד – עתידה של העיר, עתידו הפרטי של כל אחד.

יוסף שגל: חוסר אמון מוחלט בקשר לצעדים של הממשלה ושל ראש הממשלה.

יוסף שגל: זאת ההתייחסות כלפי המדיניות של הממשלה הנוכחית.

יוסף שגל: לאף אחד לא ברור לאן אנחנו הולכים.

יוסף שגל: גורלה של ועידת אנאפוליס כגורלה של פעילות צה"ל בעזה.

יוסף שגל: שתיהן הסתיימו בלי תוצאות.

יוסף שגל: נוצר רושם שהממשלה הזאת זורמת עם הזרם.

יוסף שגל: המטרה העליונה היא לשרוד עוד יום, עוד שבוע, עוד חודש, העיקר שלא יהיה יותר גרוע.

יוסף שגל: בינתיים תושבי שדרות והיישובים הסמוכים חיים במצב של סכנת חיים מתמדת.

יוסף שגל: ירי "קסאמים" נמשך בלי הפסקה.

יוסף שגל: אנחנו מתנחמים בכך שהטילים נופלים בשטח פתוח, אבל, חברי חברי הכנסת, המחבלים לא כיוונו לשטח פתוח, הם יורים טילים על מנת לפגוע בנו, על מנת להרוג.

יוסף שגל: להרוג בלי הבחנה.

יוסף שגל: לכן הממשלה צריכה להתייחס לירי הזה כמו אל טילים על שכונות באשקלון, באותה צורה.

יוסף שגל: נוצר רושם שלממשלה יש שני כלים להתמודד עם ירי "קסאמים".

יוסף שגל: האחד, איום בפעולה צבאית גדולה בעזה.

יוסף שגל: השני, איום בניהול משא-ומתן עם אבו מאזן.

יוסף שגל: בכל אחד מהאיומים שולטים לפי הצורך הפוליטי באותו הרגע, תלוי באיזה צד פוליטי יש יותר לחץ.

יוסף שגל: אבל המציאות מוכיחה שלא זה ולא זה משפיע על ירי ה"קסאמים".

יוסף שגל: הקיפאון המנהיגותי שנוצר מתוך שאיפה לשרידות פוליטית מסכן באופן מיידי את אלפי הישראלים המתגוררים בעוטף-עזה ומסוכן בטווח יותר ארוך למיליוני ישראלים.

יוסף שגל: מדיניות של לא להחליט יכולה להיות טובה למדינה באוקיאניה, אבל היא מסוכנת למדינה יהודית במזרח התיכון.

יוסף שגל: לא מספיק לפזר הכרזות דקלרטיביות על כוונות להילחם בטרור, צריך לעשות צעדים מעשיים.

יוסף שגל: מספיק עם המדיניות שלא נלחמים בטרור כאילו יש משא-ומתן ולא מנהלים משא-ומתן כאילו יש טרור.

יוסף שגל: חברי הממשלה הנכבדים, יש טרור, ושום דבר לא נעשה בשביל לשנות את המצב.

יוסף שגל: שום דבר.

יוסף שגל: חברי חברי הכנסת, ממשלה זו נכשלה בהתמודדות עם הבעיה הפלסטינית.

יוסף שגל: אני קורא לכולם להצביע בעד הצעת האי-אמון ולהביא להחלפתה.

יוסף שגל: תודה רבה.

עתניאל שנלר: תודה רבה לחבר הכנסת יוסף שגאל.

עתניאל שנלר: אני מבקש להזמין את שרת החוץ, חברת הכנסת ציפי לבני, להשיב על הצעת האי-אמון.

עתניאל שנלר: בבקשה, גברתי.

ציפי לבני: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, מדיניות ממשלת ישראל בכל מה שנוגע ליחסי ישראל עם הפלסטינים היא מאוד ברורה, ואני אגדיר אותה כאן אחת לאחת.

ציפי לבני: ישראל תנהל משא-ומתן עם החלק הלגיטימי, הממשלה הפלסטינית הלגיטימית, במטרה להגיע להסכם עם אותם גורמים פרגמטיים, ובמקביל נצטרך ונמשיך ונפעל נגד הטרור, ולכן ישראל תילחם בטרור בכל מקום שממנו הוא יוצא.

ציפי לבני: למען הסר ספק, המשא-ומתן עם הגורמים הפרגמטיים איננו רשיון למישהו לפעול או לבצע איזו פעולת טרור נגד ישראל, כפי שהמשא-ומתן הזה לא מהווה חסינות לאיזה טרוריסט בפעילות של ישראל נגדו, כפי שהמשא-ומתן איננו תירוץ למישהו לא להילחם בטרור, וכפי שהטרור לא הולך להיות תירוץ בידי ממשלת ישראל להפסיק את המשא-ומתן.

ציפי לבני: וכל מי שטוען כאן שצריך להפסיק את המשא-ומתן בגלל הטרור, שיהיה ישר עם עצמו ויסביר לי איך הפסקת המשא-ומתן נותנת מענה לטרור.

ציפי לבני: כי לטרור יש מענה אחד, והמענה הזה הוא כוח.

ציפי לבני: וממשלת ישראל מחויבת לפעול נגד הטרור, ועזה נשלטת היום על-ידי גורמי טרור באופן המובהק ביותר.

ציפי לבני: אזרחי ישראל נמצאים תחת האיום שנמצא ויוצא מעזה, שלא נשלה את עצמנו – גם אם יש כמה ימים שעל פניו נראים כימים שהם יותר שקטים או שיש פחות טרור או שיש מעט טילים או שהטילים לא נופלים במקומות מיושבים או שפוגעים, זה ממש לא העניין.

ציפי לבני: הטרור שיוצא מעזה קורה כי עזה נשלטת על-ידי רשות טרוריסטית.

אביגדור ליברמן: למה אין תוצאות למשא-ומתן?

ציפי לבני: כי תוך כדי, גם במסגרת ימי השקט האלה, משתמשים בהם על מנת להתעצם.

ציפי לבני: כי נשק עובר מאירן דרך מצרים ומגיע לעזה, ולכן מבחינת מדינת ישראל המצב הזה הוא לא מצב שאנחנו יכולים להמשיך ולחיות אתו כאילו לא קורה דבר, וגם כשאנחנו מנהלים את המשא-ומתן עם הפלסטינים בצד השני, עם הגורמים הפרגמטיים, אנחנו מחויבים לתת לזה את המענה הנדרש.

ציפי לבני: בהקשר זה אני גם חושבת שאנחנו לא צריכים ולא יכולים להתחיל לעקוב אחרי כל טרוריסט מאיזה ארגון טרור הוא יצא.

ציפי לבני: "החמאס" אחראי לכל מה שקורה בעזה, ולכן התשובה שאנחנו צריכים לתת למתרחש בעזה היא תשובה כוללת, היא תשובה מלאה מול כל האיומים.

ציפי לבני: האיומים שם זה לא רק ירי כזה או אחר, אלא גם העובדה שהולך ומתבסס שם שלטון של טרור, שהימצאותו שם במסגרת הזאת, בדרך הזאת, כשהוא ממשיך לירות על ישראל, וממשיך להתעצם, מבסס אותו כישות טרוריסטית – דבר שמדינת ישראל לא יכולה להמשיך אתו.

ציפי לבני: באנאפוליס קבענו שנפעל בשלושה מישורים, ואחד לאחד הקיום שלהם, ונחישות בקיום שלהם, כולם יחד מהווים את מדיניות ממשלת ישראל, וכולם יחד – לא רק אחד מהם בנפרד – מהווים את המענה הכולל על הבעיה שהוצגה כאן בהצעת האי-אמון.

ציפי לבני: האחד – המשא-ומתן עצמו יימשך ברציפות.

ציפי לבני: מכאן אני הולכת לפגישה עם ראש צוות המשא-ומתן הפלסטיני, וכפי שאמרתי כאן שהטרור לא צריך ולא יכול להוות תירוץ בידי ישראל כדי שלא להיכנס לחדר המשא-ומתן, אני מצפה מהפלסטינים שלא ישתמשו באיזו פעולה שישראל עושה ותעשה נגד הטרור על מנת להימנע מלהיכנס לחדר הזה.

אביגדור ליברמן: למה במשא-ומתן לא קורה שום דבר?

ציפי לבני: הפיתויים האלה הם פיתויים גדולים; המנהיגות נבחנת, גם כאן וגם שם, ביכולת שלה להמשיך ולהתנהל גם במצב הזה.

ציפי לבני: כפי שהבהרנו עוד באנאפוליס שבמקביל למשא-ומתן אנחנו נילחם בטרור, הציפייה שלי גם מהם להמשיך ולנהל את זה, ולא לתת את מפתחות המשא-ומתן בידי ה"חמאס".

אסתרינה טרטמן: – – –

ציפי לבני: ולכן צריך להילחם בו – וצריך להילחם בו.

ציפי לבני: והעובדה שאנחנו מנהלים משא-ומתן לא פוגעת ביכולת שלנו להילחם בטרור, לא צריכה לפגוע ביכולת הזאת, לא תיתן חסינות לאיש.

ציפי לבני: אני מצפה, כמו שאמרתי קודם, גם מהפלסטינים להמשיך ולהתנהל בשני המישורים האלה.

ציפי לבני: מאחר שאין לממשלה הלגיטימית בצד הפלסטיני איזו יכולת להשפיע או לשלוט על מה שנעשה בעזה, הם חייבים לקבל את העובדה שישראל תעשה ותמלא את חובתה כלפי אזרחיה ותפעל מול המתרחש בעזה במקביל לזה שאנחנו נכנסים לחדר המשא-ומתן אתם.

ציפי לבני: אלה היו תנאי היסוד לכניסת למשא-ומתן.

ציפי לבני: במקביל, בעוד אנחנו מנהלים את המשא-ומתן כדי לייצר מציאות שמביאה בחשבון את האינטרסים של ישראל, שמבקשת לקבוע לישראל גבולות מוכרים, שמבקשת שבצד השני של הגבול העתידי יהיו אלמנטים שמבטאים את צורכי הביטחון של ישראל, ואלה הנושאים שבין היתר נמצאים על שולחן המשא-ומתן, כך גם אנחנו צריכים לעשות את השינויים הנדרשים בשטח ביהודה ושומרון.

ציפי לבני: כאן הנוסחה היא ברורה ונקבעה על-ידי כבר בעבר.

ציפי לבני: הנושאים הכלכליים הפלסטיניים הם אינטרס ישראלי.

ציפי לבני: אני בטוחה שגם האופוזיציה שותפה לדעה שצריך לקדם פרויקטים כלכליים ברשות הפלסטינית.

ציפי לבני: אך כפי שהנושאים הכלכליים הפלסטיניים הם חלק מהאינטרס הישראלי, כך גם ביטחון ישראל חייב להיות אינטרס פלסטיני.

ציפי לבני: וכפי שאנחנו נמשיך ונילחם בטרור ביכולתנו, הציפייה שלנו שהשינויים בשטח ביהודה ושומרון יכללו גם התחזקות של הגורמים הפרגמטיים באופן שיאפשר להם, ושיפעלו גם נגד הטרור היוצא מהמקומות שם.

ציפי לבני: ולכן, אלה שלוש הדרכים שבהן ממשלת ישראל תמשיך ותפעל: 1.

ציפי לבני: משא-ומתן לשלום עם הגורמים הפרגמטיים; 2.

ציפי לבני: מלחמה בטרור.

ציפי לבני: האחד לא מפריע לשני.

ציפי לבני: רק אם נדע להמשיך את שניהם יחד נוכל לראות איזו תוצאה כוללת שנותנת מענה גם לאינטרסים הישראליים בקידום המשא-ומתן ובהגעה להסדר, וגם במענה שמגיע לאזרחי מדינת ישראל לטרור היוצא מעזה.

ציפי לבני: בעניין הזה אין צורך להתפשר, אין שום כוונה להתפשר, וזו המחויבות שלנו.

ציפי לבני: במקביל, כמובן, יש לנסות ולשנות את המציאות ברמה היומיומית כפי שקורית בשטחי יהודה ושומרון, על מנת לתת לשני העמים את התחושה שאנחנו לא רק מדברים באוויר, אלא גם יש לנו יכולת לשנות את המציאות בחיי היום-יום.

ציפי לבני: זו המדיניות של ממשלת ישראל, וכך נמשיך לפעול.

ציפי לבני: תודה.

עתניאל שנלר: תודה רבה לשרת החוץ, חברת הכנסת ציפי לבני.

עתניאל שנלר: ההצעה השנייה – הצעת סיעות יהדות התורה והאיחוד הלאומי – מפד"ל להביע אי-אמון בממשלה בנושא: סירוב משרד הבינוי והשיכון להשתתף בפתרון בעיית רוכשי הדירות בחברת "חפציבה".

עתניאל שנלר: אני מזמין את חבר הכנסת אברהם רביץ לנמק את ההצעה במסגרת זמן של עד עשר דקות.

עתניאל שנלר: בינתיים, אני רוצה לברך בברוכים הבאים את תלמידי בית-הספר "הגימנסיה העברית" ירושלים.

עתניאל שנלר: ברוכים הבאים לכנסת ישראל, לביתנו שהוא ביתכם.

עתניאל שנלר: ברוכים הבאים.

אברהם רביץ: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, בעצם הצעת האי-אמון שאני מגיש בשם סיעתי ועוד סיעות, מכוונת לא רק לשר הבינוי והשיכון.

אברהם רביץ: היא מכוונת אולי בראש ובראשונה למשרד האוצר.

אברהם רביץ: אבל כל הנחלים בין כה וכה זורמים אל הים, והים הוא משרד האוצר אשר כל חפץ בו.

אברהם רביץ: אני לא רוצה להלעיט שוב ושוב את הציבור בפרטים על הטרגדיה האנושית שקרתה למאות משפחות קשות-יום, מאות משפחות שנמצאות בדירוג הנמוך ביותר.

אברהם רביץ: אני מכיר חלק גדול מהמשפחות האלה.

אברהם רביץ: הן עמך, אנשים שגרו בתת-תנאים, והשמש התחילה לבצבץ אליהם מהאופק, שהנה יש אופק חדש, ואולי אולי הם יוכלו להיוושע על-ידי תוכניות הפרויקטים השונים ש"חפציבה" היתה מהמובילים בהם.

אברהם רביץ: אדוני היושב-ראש, כאשר שימשתי סגן שר השיכון, השר היה אז אריק שרון, שיהיה בריא – – –

ראובן ריבלין: הוא היה אז ראש הממשלה ושר השיכון.

אברהם רביץ: לא, לא.

אברהם רביץ: הוא היה אז שר השיכון בלבד.

אברהם רביץ: ראש הממשלה היה שמיר באותה תקופה.

אברהם רביץ: זה לא נכון שאנחנו במערכת לא צפינו שיכול לקרות דבר כמו זה שקרה ב"חפציבה".

אברהם רביץ: אנחנו כן חששנו שמא יקרה דבר כזה.

אברהם רביץ: לא חשבנו שזה יקרה ל"חפציבה".

אברהם רביץ: אבל שמא יקרה דבר מהסוג הזה, כן חששנו.

אברהם רביץ: ולשם כך, אני זוכר ישיבות עד בלי די שישבנו במשרד ואמרנו: כיצד נגן על רוכשי הדירות, על המשתכנים?

אברהם רביץ: ולכן, במסגרת משרד השיכון הגברנו אז את הפיקוח על הקבלנים במסגרת רשם הקבלנים באופן שרשם הקבלנים יכול היה להיכנס לכל חברה ולבדוק את ספריה מעת לעת כמה שהוא רוצה.

אברהם רביץ: הכול היה אמור להיות פתוח לפניו.

אברהם רביץ: הוא רק פשוט היה צריך לפעול.

יעקב ליצמן: האם זה בתוקף היום?

אברהם רביץ: כן, זה בתוקף גם היום.

אברהם רביץ: אני זוכר שהתלוננתי לפני האוצר אז שאין מספיק משאבים לרשם הקבלנים, הוא צריך הרבה אנשים שיפעלו.

אברהם רביץ: אבל זה היה החוק, ולשם כך חוקקו את החוק והגבירו אותו ברשם הקבלנים.

אברהם רביץ: זאת אומרת שמשרד השיכון בעצם היה ער לכך שיכולה להיות מהלומה קשה.

אברהם רביץ: הרי לא חוקקו חוק בשביל קבלן מזדמן – זה מצד אחד.

אברהם רביץ: מצד שני, ודווקא בגלל הסיבה – לא רק – אבל בגלל הסיבה של המשאבים הגדולים שהבנקים התחילו להשקיע אצל קבלנים, זה הפך להיות אמריקניזציה כזאת, ובנקים היו משופעים בכסף אז, והיה במשרד האוצר – עד היום יש ואז היה המפקח על הבנקים.

אברהם רביץ: הוא גילה את משבר הבנקים, זה היה דרך המפקח על הבנקים.

אברהם רביץ: והמפקח על הבנקים היה אמור לבדוק ולראות מה עושה הבנק בגין הכספים שהוא מקבל, כספים רבים שהוא מקבל מן הקבלנים, קרי מן הרוכשים שהעבירו דרך הקבלנים.

אברהם רביץ: ומה קורה עם זה – האם יש ביטחון או אין ביטחון?

אברהם רביץ: האם הבנק עוקב אחרי זה או לא עוקב אחרי זה?

אברהם רביץ: אני רוצה לומר לך, אדוני שר השיכון, שני הגופים האלה, גם רשם הקבלנים ובעיקר המפקח על הבנקים, כי למפקח על הבנקים אין תירוץ שאין לו כוח-אדם, יש לו כוח-אדם, וממילא הוא מבקר – אבל הסעיף הקטן הזה שנוגע לאזרח שמשקיע את כספו האחרון כדי למצוא קורת-גג למשפחתו – אותם זה לא כל כך עניין מה קורה בסעיף ההוא.

אברהם רביץ: והנה, אשר חששנו ממנו בא לפנינו עם המשבר הגדול של חברת "חפציבה".

אברהם רביץ: "חפציבה" היתה מהחברות הטובות ביותר.

אברהם רביץ: אני מזכיר את חטאי, חטא הנעורים, הייתי קבלן וחבר הנהלת ארגון הקבלנים, ויונה מרדכי, שיהיה בריא, היה יושב-ראש ארגון הקבלנים, ולא בכדי.

אברהם רביץ: וקרה מה שקרה, אינני נכנס לפרטים, זה גם סוב-יודיצה, אבל המפולת אכן קרתה.

אברהם רביץ: עכשיו, תראו איך מפולת קורית, אבל איך יוצאים ממנה.

אברהם רביץ: והתחילו, והתרוצצו הבנים, אלה לכאן ואלה לכאן, וכל מיני עורכי-דין ומאכערים התחילו להתרוצץ על מנת למצוא מזור לעניין הזה.

אברהם רביץ: בסופו של דבר נהיה סדר, יש כונס נכסים ואז ידעו שצריכים להתחיל להתארגן ולראות מה יקרה עם מאות-מאות המשפחות האלה.

אברהם רביץ: כולם ידעו שזה יגבה מחיר מכולם.

אברהם רביץ: אני רוצה לומר שהבנקים תרמו חלק ממה שהיה ראוי שהם יתרמו, אבל הם הרגישו אל נכון שהם חייבים לעשות משהו, שהם לא יכולים לצאת נקיים.

אברהם רביץ: הדיירים – גם הם תרמו מעל ומעבר, הם תרמו מכסף שאין להם, כי הם הבינו שיש "ברוֹך" וצריך בסופו של יום לישון על מיטה מתחת לקורת-גג.

אברהם רביץ: מי עומד מהצד?

אברהם רביץ: עומדים שני הגופים האדירים האלה – אני לא אומר שהמדינה משופעת יותר מדי בכסף, אני לא הולך להציג את הרזרבה הכלכלית, שהיא לא פשוטה, שהיא קיימת – גם רשם הקבלנים, קרי משרד השיכון – וכידוע למשרד השיכון מקורות משלו, הרי לא בכול הוא סמוך על שולחן האוצר – ומשרד האוצר.

אברהם רביץ: שום כלום.

אברהם רביץ: והנה ועדת הכספים – ולא בראשותו של הרב ליצמן, כי היו אומרים שיש שם ציבור חרדי גדול ולכן הוא נגוע בדבר; לא בראשותו, אלא ועדת הכספים דהיום התכנסה ואמרה שלא יעלה על הדעת, לא יכול להיות שהממשלה לא תתרום את חלקה, כולה 25 מיליון שקל.

אברהם רביץ: מדברים כאן על מאות מיליונים, רבותי, 25 מיליון שקל – זה הרי לא כסף בכלל, זה להראות סולידריות, זה להראות אחריות.

אברהם רביץ: אני רואה בזה חלק מהקשיחות, אבל זה לא הכי חמור, אלא חלק מחוסר היכולת הממשלתית לבצע דברים שהיא עצמה מאמינה בהם; היא מחליטה עליהם, ואינה מסוגלת להגיע לידי ביצוע.

אברהם רביץ: לכן אני קורא לך, מכובדי השר, אני יודע באיזו גלות אתה שוכן, גלות של האוצר, אבל קנה את עולמך – תיגש לחבר'ה שם ושים להם מפתחות על השולחן, הרי אי-אפשר לעשות צחוק ממך.

אברהם רביץ: כלום, לא להתחשב?

אברהם רביץ: אני יודע שאתה רוצה לתת את זה.

אברהם רביץ: יש לי גם חשד, גונב לאוזני – אני לא יודע אם זו אמת – שגם שר האוצר מוכן לתת, אבל הוא רוצה להתמקח.

אברהם רביץ: לא 25, אבל הרי 25 זה כבר התמקחות.

אברהם רביץ: הדיירים הרי נותנים מאות מיליונים מכיסם.

אברהם רביץ: או-טו-טו אפשר לגמור את העניין.

אברהם רביץ: נו, אז אני שואל אתכם, זה לא השלומיאל והשלימזל שחברו להם יחדיו?

עתניאל שנלר: תודה.

אברהם רביץ: לסיים בדבר כזה?

עתניאל שנלר: אפשר לשאול שאלה, נשאיר את זה ב"צריך עיון".

אברהם רביץ: טוב, אני חושב שזה סיום טוב.

אברהם רביץ: תודה רבה.

עתניאל שנלר: תודה רבה לחבר הכנסת רביץ.

עתניאל שנלר: אני מזמין את שר הבינוי והשיכון חבר הכנסת זאב בוים להשיב על הצעת האי-אמון.

עתניאל שנלר: בבקשה, אדוני השר.

זאב בוים: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, לפני ימים מספר נודע כי בית-המשפט המחוזי בירושלים אישר הסכם שהגיש בנק ירושלים כפתרון לבעלי הדירות בפרויקט מודיעין-עילית של חברת "חפציבה".

זאב בוים: הפרויקט כולל 328 רוכשי יחידות דיור, מתוכם 102 רוכשים שלא היה להם ליווי פיננסי בנקאי.

זאב בוים: ההסכם קובע שכל אחד מבעלי הדירות ישלם סכום נוסף של כ-27,500 שקלים, על מנת לממן חלק מהגירעון שנוצר עקב קריסת החברה.

זאב בוים: יתרת הגירעון תמומן על-ידי בנק ירושלים, "מנורה מבטחים" ו"סולל בונה".

זאב בוים: משמעות אישור הסכם כזה היא סיום של הבנייה בפרויקט בתוך זמן קצר – ההערכה היא שישה חודשים ולא יאוחר מ-20 חודשים – ואכלוס במהירות האפשרית.

זאב בוים: כמו כן, הרוכשים יהיו זכאים לקבל משכנתה בתנאים מועדפים מבנק ירושלים למימון התשלום הנוסף במסגרת ההסכם.

זאב בוים: אדוני היושב-ראש, בחרתי להביא את ההסכם הזה, כי הוא מלמד שבעצם העלאת הצעת האי-אמון בעניין הזה, כיוון שמשרד הבינוי והשיכון – או לשיטתו של הרב רביץ, ואני מקבל שזו ממשלה כממשלה בכלל ובפרט המשרד שלי, או אם רוצים משרד האוצר – יהיה אשר יהיה, כאילו אנחנו מסרבים לפתור את הבעיה של הדיירים שקריסת חברת "חפציבה" הותירה אותם חסרי כול.

זאב בוים: קודם כול, צריך לומר את הדברים כהווייתם.

זאב בוים: נכון שזה לוקח זמן, אבל המנהל המיוחד מטעם בית-המשפט, עורך-דין יצחק מולכו, סולל מדי יום ביומו דרכים שהוא מוצא לפתרון המשבר.

זאב בוים: הוא מטפל בכל פרויקט ופרויקט, ולמאמצים האלה יש כבר פירות והם מסמנים גם ניצנים לדרך.

זאב בוים: הוא שקוע במשבר הזה.

זאב בוים: נכון שהתמונה עדיין לא ברורה לגמרי – הנכסים של החברה, הגירעונות, היתרות בקופה, אם יש כאלה, חלק מההסדרים כבר יצאו לדרך, חלקם בהליכי גיבוש, ולכן אני אומר שהצעת האי-אמון שבאה עכשיו, אחרי שכבר יש פריצת דרך בהסכם שהבאתי, וההצעות שמציעים פה עם תמיהה איפה הממשלה הקשה או האטומה לסבלם של הרוכשים, שלא יכולה להעמיד 25 מיליון שקל במסגרת עסקה שמוצעת בבית הזה.

זאב בוים: אני חושב שזה בעצם בא בעיתוי לא נכון ועלול לפגוע בהמשך של תוצאות טובות כמו שראינו עם בנק ירושלים והשותפים.

יעקב ליצמן: איפה הממשלה?

זאב בוים: חבר הכנסת ליצמן, תיכף אגיד לך איפה הממשלה.

זאב בוים: וגם הציפייה של חבר הכנסת ריבלין, התחלתי חיובית ואסיים חיובית, אני עוד לא בטוח.

זאב בוים: יש פה קודם כול סוגיה עקרונית, האם באמת הממשלה צריכה להיכנס לעניין הזה.

יעקב ליצמן: – – –

זאב בוים: בכל הכבוד, אין דומה התמוטטות בנק להתמוטטות חברה.

זאב בוים: יש אומנם כאילו דמיון, כי פה נפגעים אזרחים ופה נפגעים אזרחים, אך עקרונית יש הבדל.

זאב בוים: כש"קלאב-מרקט" התמוטט, מישהו חשב שהממשלה צריכה להתערב בפעולות האלה?

יעקב ליצמן: לא היה צריך.

זאב בוים: גם פה לא בטוח שצריך.

זאב בוים: חזקה על עורך-דין מולכו שמונה לטפל בעניין – לא רק אמונתו אלא גם התוצאות של פעולתו, ולא בטוח שהממשלה צריכה להיכנס לעניין הזה.

זאב בוים: ברמה העקרונית – בוודאי לא בטוח.

זאב בוים: אני לא חושב שהמדינה צריכה להגיש סעד לחברה פרטית שנכשלה.

זאב בוים: אנו אפילו עוד לא יודעים בוודאות איך זה קרה, באיזה היקף היא נכשלה.

זאב בוים: הדברים האלה עוד יתגלו.

זאב בוים: למה הממשלה צריכה להיכנס ולסייע בעניין הזה?

זאב בוים: גם לא לאזרחים.

זאב בוים: ומיהם הנפגעים העיקריים?

זאב בוים: הרוכשים הנפגעים במיוחד הם אלה שלא מילאו אחר החוק, שפעלו בניגוד לחוק, בין ביודעין, ואולי ניתן קרדיט לכמה שלא בדיוק ידעו את החוק, שלא ביודעין; ודאי חלק גדול מהם, שאמונים על מערכת חברתית שנשענת על אישי ציבור, על אישי רוח ששואלים בעצותיהם, וקיבלו עצות כאלה.

זאב בוים: אני מסכים עם דברי חבר הכנסת רביץ, שהנפגעים היותר גדולים הם היותר מסכנים – העמך, הם באשכולות סוציו-אקונומיים הנמוכים ביותר, על זה אין חולק.

זאב בוים: וודאי שככל שהמצב הסוציו-אקונומי נמוך יותר, כך לפתח חטאת רובץ.

זאב בוים: ובכל זאת עדיין מותר לשאול, אזרח מן היישוב בישראל, מדוע הממשלה צריכה, על חשבון משלם המסים, לממן כשל של גוף פרטי, גדול וחשוב ככל שיהיה, ונוסף על כך של אוכלוסייה שלא נהגה על-פי החוק?

זאב בוים: היתה נוהגת על-פי החוק – לא היתה בעיה.

יעקב ליצמן: רק על-פי חוק.

זאב בוים: אשר על כן, בהצעת האי-אמון הזאת, בדרך שבה מנסים, בהצעת אי-אמון, גם בוועדת הכספים של הכנסת, יש בזה איזה פוטנציאל של קלקול המאמץ או תקיעת מקל במאמץ שעושה רושם שהוא אומנם בתהליך שלוקח זמן – ואני מביא בחשבון שבזמן הזה אנשים נשחקים.

זאב בוים: אך אי-אפשר להתעלם מכך שהמאמץ הזה נושא פירות, ולכן לא בטוח שמה שאנחנו מנסים עכשיו לעשות טוב, אם זה יוצא באמת טוב.

זאב בוים: זה נראה לי כמו מה שנאמר על בלעם, שבאו לברך ויצאו מקללים.

זאב בוים: אין מקום פה, ודאי לא להצעת אי-אמון.

זאב בוים: אחרי שאמרתי ברמה העקרונית את כל הדברים האלה, ואחרי שהקשבתי גם פה, בבית הזה, חבר הכנסת ריבלין, ויושב-ראש ועדת הכספים, ודאי אתם שמההתחלה נחלצתם, חברי הכנסת שמייצגים את רוב הציבור הנפגע, החרדים, אף אחד לא אטום לבעיה הזאת, גם לא שר האוצר, ויכול להיות שהרב רביץ יודע יותר ממה שאני יודע, אבל ממה שאני יודע אני יכול לאשר במשהו או לאשש את האפשרות שתהיה שעת רצון טוב בעניין הזה.

זאב בוים: גם כך, ואני מקווה שתהיה, עדיין העניין העקרוני הזה צריך לעמוד לנגד עינינו, כי במקום הזה העניין העקרוני אינו דבר של מה בכך, אינו דבר פסול שאסור לדבר בו.

זאב בוים: להיפך, רצוי אולי שקודם כול נדבק בעקרונות האלה, כי אף אחד מאתנו לא יודע מתי בפעם הבאה נצטרך להשתמש בהם.

עתניאל שנלר: תודה רבה לשר הבינוי והשיכון.

עתניאל שנלר: הצעה שלישית – הצעת סיעת הליכוד להביע אי-אמון בממשלה בנושא: הצהרת ראש הממשלה כי אין דרך למנוע את ירי הטילים על דרום הארץ.

עתניאל שנלר: אני מזמין את חבר הכנסת לנמק את ההצעה במסגרת של עד עשר דקות, בבקשה.

ישראל כץ: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, לפני שבוע ביקר באשקלון ראש הממשלה אהוד אולמרט, וכאשר הוא שאלו אותו ראש העיר ונבחרי הציבור שם כיצד מתכוונת הממשלה לטפל בבעיית ירי הטילים, ה"קטיושות" וה"קסאמים" על אשקלון ועל הנגב, הוא ענה: תצטרכו להתרגל לזה.

ישראל כץ: באוזני מקורביו, כפי שפורסם גם בעיתונות לאחר מכן, הוא אפילו התגאה ואמר: דיברתי באשקלון כמו צ'רצ'יל, כפי שדיבר במלחמת העולם השנייה, בסגנון דם, יזע ודמעות.

ישראל כץ: אדוני ראש הממשלה, עם כל הכבוד, אתה לא צ'רצ'יל ועזה היא לא גרמניה הנאצית.

ישראל כץ: צ'רצ'יל פנה לתושבי לונדון להחזיק מעמד מול המתקפה הנאצית האדירה, האכזרית על לונדון עד לבוא הניצחון.

ישראל כץ: הוא נתן להם תקווה, הפיח בהם מנהיגות, אמר להם לעמוד בפני המתקפה כי לא היה כוח צבאי להפיג את המתקפה באותו רגע, וידע שכשיתגברו, יתקפו וינצחו, יפסיקו את המתקפה.

ישראל כץ: אתה, אדוני ראש הממשלה, פונה אל תושבי אשקלון והנגב המערבי, שדרות, עוטף-עזה ואומר להם להתרגל לירי טילים מול כנופיות של "חמאס", "הג'יהאד האסלאמי", ה"פתח" שנמצאות בעזה, כשבידינו האפשרות הצבאית לתת תשובה מיידית ולהפסיק את הירי, כפי שהיתה עושה כל מדינה מתוקנת בעולם אם היו יורים על אזרחיה במקומות יישובם.

ישראל כץ: אדוני היושב-ראש, צ'רצ'יל, אם אפשר כבר להידמות ולהשוות, אם היה רואה שתושבי לונדון ובריטניה סופגים כל הזמן הפגזות מעבר לגבול מגורם כמו הכנופיות האלה בעזה, הוא היה מגרש את תושבי עזה ומוחק את עזה כולה מעל פני האדמה, בדיוק כמו שהיה עושה נשיא ארצות-הברית ג'ורג' בוש אם היו יורים על וושינגטון או על כל עיר אחרת בארצות-הברית, כפי שהיה עושה נשיא צרפת סרקוזי אם היו יורים על פריס או על כל עיר אחרת בצרפת, כפי שעשה גם נשיא רוסיה ולדימיר פוטין בצ'צ'ניה; ראינו בדיוק מה הוא עשה מול הטרור הצ'צ'ני שפגע בתושבי רוסיה.

ישראל כץ: אדוני היושב-ראש, עומדת כאן שרת החוץ ומשיבה על אחת מהצעות האי-אמון, ורשמתי לי כדי שלא לטעות.

ישראל כץ: היא מטיחה בעצם – הטרור הוא לא תירוץ להפסקת המשא-ומתן.

ישראל כץ: זאת ההתייחסות שלה לטרור, כאילו מדובר בשני דברים נפרדים.

ישראל כץ: יש טרור ויש משא-ומתן.

ישראל כץ: פה בטרור, בירושלים, בנגב, במקומות יישוב רבים, נשפך דם יהודי, ושם במשא-ומתן מוזגים את כוסות היין האדום או בצבע אחר ביחד ומול אותה הנהגה פלסטינית שהתחייבה כבר באין-ספור הסכמים להפסיק את הטרור, לפרק את תשתיות הטרור בהתאם לכל ההתחייבויות שהם קיבלו על עצמם.

ישראל כץ: הדבר המדהים הזה שהמשא-ומתן הפך למטרה בפני עצמה, לכלי פוליטי, לכלי תעמולתי כלפי פנים אולי, הוא דבר שאני לא מכיר לפחות מן העבר – ניהול כזה ומציאות כזאת של ממשלה.

ישראל כץ: הבעיה העיקרית של הממשלה מול המתרחש בעזה, גברתי השרה – כי אחרי זה את תשיבי ואת תמיד רוצה לשמוע גם מה אני מציע.

ישראל כץ: קודם כול, אני מציע להחליף את הממשלה ולמנות ראש ממשלה אחר, זה הפתרון הכי טוב, זה כבר 99% מהפתרון.

רוחמה אברהם-בלילא: – – –

ישראל כץ: להגיד, תתרגלו לזה, כמו בשיר של אתי אנקרי, "לך תתרגל אתה", אם את מכירה את השיר, זה ראש ממשלה שלא ראוי לכהן בתפקידו; זה לא צ'רצ'יל, זה לא איש שנושא מסר של תקווה, של עוצמה, של תחזיקו מעמד יחד אתי.

ישראל כץ: זה אדם זחוח, יהיר.

ישראל כץ: ראינו גם במלחמת לבנון.

ישראל כץ: הוא מצהיר דברים שלאחר מכן אין להם כיסוי.

ישראל כץ: אבל הבעיה העיקרית של הממשלה לגבי עזה היא שאין לה מדיניות ברורה.

ישראל כץ: אף אחד לא מבין מה היא רוצה, לא היהודים ולא הערבים.

ישראל כץ: יום אחד מכריזים על עזה כעל ישות עוינת, החלטת ממשלה, וביום השני מעבירים תוצרת ישראלית לתוך עזה.

ישראל כץ: יום אחד מחליטים להתנתק מעזה, וזה מה שאני מציע, להתנתק, לנתק כל קשר אזרחי מעזה.

ישראל כץ: אני לא היחיד בבניין הזה, יושבים כאן חבר הכנסת ישראל חסון וחברים אחרים מכל קצות הקשת כמעט שאומרים: מה יש לנו לחפש בעזה, כמו שאמרתם בהתנתקות.

ישראל כץ: מה יש לנו לחפש שם?

ישראל כץ: למה לספק להם חשמל ומים, ולגבות עבורם את המסים, מעטפת המכס לפי הנספח של הסכמי פריס שהוא נספח להסכמי אוסלו, כאילו הסכמי אוסלו עוד חיים בעזה.

ישראל כץ: גברתי השרה, הנהגת ה"חמאס" כבר השליכה לפח מזמן את הסכמי אוסלו.

ישראל כץ: רק כאן במדינת ישראל מתנהגים כאילו הנספחים וההסכמים מחייבים אותנו כאילו היינו שם, משחקים ב"נדמה לי".

ישראל כץ: הכול פרוץ, הגבול פרוץ, הציר פרוץ וההסכמים שמפרטים מה עושים כשיושבים שם מחייבים אותנו היום.

ישראל כץ: יום אחד מתנתקים.

ישראל כץ: יום אחד מתחברים, יום אחד מספקים ויום אחד, סוף-סוף הציבור נדהם, לא ידעו שזה לא היה עד עכשיו, יום אחד מורים לצה"ל להפסיק את ירי ה"קסאמים".

ישראל כץ: כמעט הוצאתי כבר לתקשורת הודעת תמיכה.

ישראל כץ: אבל בעודי מכין את ההודעה ורוצה לשבח את הממשלה שסוף-סוף נתנה את ההוראה, כבר אני רואה שמנהלים משא-ומתן עם ה"חמאס", מגעים להפסקת אש, עם אותו אחד שצריך לחסל אותו, להפיל אותו ולהפסיק באמצעות זה את ירי ה"קסאמים".

ישראל כץ: יד ימין עושה כך, יד שמאל עושה אחרת, לפעמים אותה יד גם עושה שני דברים.

ישראל כץ: רב הנסתר מן הגלוי.

ישראל כץ: ודוברי הממשלה הבכירים ביותר משמיעים דברים שלא ניתן להבין מהם שום דבר.

ישראל כץ: המדיניות הזאת, העדר המדיניות, לא מאפשרת לטפל בבעיה.

ישראל כץ: עכשיו כבר נבנתה משוואה שבה כ-250,000 מתושבי אשקלון והנגב המערבי הם כבר כבני-ערובה בידי ה"חמאס", "הג'יהאד", אירן, כל מי שרוצה לפגוע בנו.

ישראל כץ: מחליטים לירות – – –

ישראל חסון: – – – מקפידים – – – הסדר כספי המסים לעזה.

ישראל כץ: יפה, אני קראתי לזה: הסדר מעטפת המכס.

ישראל כץ: אנחנו מחויבים להעביר להם את מה שאנחנו גובים עבורם לפי הסכמי אוסלו, הסכמי פריס, לפי כל ההסכמים שלא קיימים בעצם.

ישראל כץ: ובעצם הצבא נמצא בפני מציאות שיום אחד נותנים לו הוראה אבל ביום אחר עושים לגמרי אחרת.

ישראל כץ: יש בפועל הפסקת אש עם ה"חמאס".

ישראל כץ: הם יחליטו מתי הם יורים, הם יחליטו מתי הם יכניסו גם את 250,000 תושבי אשדוד לתוך המשוואה של ספיגת הטילים, ומדובר כאן ב"קטיושות" אירניות.

ישראל כץ: מדובר כאן ב"קטיושות", ה"קסאם", עוד מתוכנית ה"חרצופים" הפך למעין "בייבי" כזה, כאילו התרגלנו כבר לשם, לא מבינים את המשמעות האכזרית כשעיר שלמה כמו שדרות והקיבוצים והמושבים חיים במתח.

ישראל כץ: זה לא נמדד רק בכמה טילים נופלים, זה נמדד במתח, בחרדה, ביכולת לחיות.

ישראל כץ: איזה חבר הכנסת היה רוצה שילדיו יגדלו במציאות כזאת של מלחמת התשה יומיומית?

ישראל כץ: הבעיה העיקרית, שבמקום לטפל בטרור ולהפסיק אותו באופן מוחלט, מנהלים משא-ומתן עם אבו מאזן.

ישראל כץ: שאלתי את ראש הממשלה יותר מפעם אחת, אם אתה מנהל משא-ומתן עם אבו מאזן – אני חושב שזאת טעות, אני חושב שלהגיד שתוך כדי טרור מנהלים משא-ומתן זאת טעות, אבל אתה מנהל משא-ומתן נאמר על יהודה ושומרון – אנחנו מקווים שלא תמכור את ירושלים, שלא תיסוג, שלא תביא את הטרור; אתה טוען שאבו מאזן יוכל לבוא ולהקנות את אותו ביטחון.

ישראל כץ: אבל איך אתה מנהל משא-ומתן עם אבו מאזן על עזה?

ישראל כץ: יום אחד אתה אומר: זו ישות עוינת.

ישראל כץ: לכולם ברור שאבו מאזן לא יוכל אפילו בחלום הכי טוב לבוא ולקבוע אם מפסיקים או לא מפסיקים לירות מעזה, הוא לא שולט שם, ואתה מנהל אתו משא-ומתן.

ראובן ריבלין: הוא יכול לבוא, אבל הוא לא יכול לחזור.

ישראל כץ: כן, בהחלט.

ישראל כץ: מנהלים משא-ומתן עם אבו מאזן, וראש הממשלה אומר: אני לא מוותר על האופק המדיני.

ישראל כץ: כאילו הפתרון בסוף, אחרי שלא מצליחים לפתור את הבעיה בפועל, זה להביא אופק מדיני.

ישראל כץ: ולכן, גברתי השרה, אני מציע להתנתק אזרחית מעזה, כמו שאנחנו מציעים מזמן, ולעבור למדיניות של הרתעה: להודיע שמי שיירה עלינו נפנה אותו ונחסל שם את כל תשתיות הטרור, ואם נצטרך לפנות באופן קבוע או זמני תושבים, נפנה אותם, כי צריך להגן.

ישראל כץ: ותשאלי, באיזה מחיר?

ישראל כץ: בכל מחיר על כל אזרח ישראלי שיורים אליו מעבר לגבול כאשר אנחנו לא נמצאים שם.

ישראל כץ: גם כאשר נמצאים צריך להגן, אבל כאשר הולכים ונסוגים לקווי 67', ואומרים שזה יאפשר לנו, ומאפשרים לפגוע – זאת פשיטת רגל מוחלטת.

ישראל כץ: לסיכום, אדוני היושב-ראש, הממשלה צריכה להתייחס ברצינות לנושא, לא לספר סיפורים על אופק מדיני, או – שרת החוץ – על המשא-ומתן המופלא, ולהפסיק את הטרור ולהקנות ביטחון.

ישראל כץ: מאחר שהיא לא עושה את זה, אני מציע להביע בה אי-אמון ולהחליף אותה בראש ממשלה אחר ובממשלה ראויה יותר.

ישראל כץ: תודה.

עתניאל שנלר: תודה רבה לחבר הכנסת .

עתניאל שנלר: אני מזמין את השרה -בלילא להשיב על הצעת האי-אמון בשם שר הביטחון.

עתניאל שנלר: בבקשה.

רוחמה אברהם-בלילא: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, אתה יודע, ישראל, סוף-סוף יש לך איזה משהו להציע לציבור, אבל עד כדי כך סילוף עובדות – שמנהלים משא-ומתן עם ה"חמאס", כבר דיברנו אתם, כבר החלטנו שמפסיקים את הפסקת האש.

רוחמה אברהם-בלילא: אתה יודע מה המזל?

רוחמה אברהם-בלילא: שהציבור לא טיפש והציבור לא מטומטם.

רוחמה אברהם-בלילא: אבל כאשר אתה עומד פה כמעט כל שבוע ומנסה לסלף עובדות – חבר הכנסת , אתה חבר כנסת רציני, אז אולי פעם אחת תאמר את האמת לציבור, למה לליכוד אין מצע מדיני זה שמונה שנים?

רוחמה אברהם-בלילא: מה אתם עושים?

לימור לבנת: גם כשהיית חברה בליכוד?

רוחמה אברהם-בלילא: כן, גם כשהייתי חברה בליכוד.

רוחמה אברהם-בלילא: את היית שרה באותו זמן, כשאני הייתי חברת כנסת, חברת הכנסת לבנת.

לימור לבנת: – – –

רוחמה אברהם-בלילא: שמונה שנים, כל פעם מחדש, אולי תשבו ותשכילו למצוא סוף-סוף מה המכנה המשותף ביניכם כדי לתת איזה קצה חוט לציבור שיושב כל פעם מחדש, כל יום שני כאשר אתם באים ומציעים אי-אמון.

רוחמה אברהם-בלילא: הציבור יושב פעור פה ואומר: אולי הפעם?

רוחמה אברהם-בלילא: וואו, גם הפעם לא.

יולי יואל אדלשטיין: – – –

רוחמה אברהם-בלילא: אתה יודע, הציבור לא טיפש, והוא יודע שהאלטרנטיבה שקיימת היא גרועה מאוד; בוא לא ניכנס לפרטי הפרטים איך מתנהלים אצלכם הדברים עכשיו, בסדר?

רוחמה אברהם-בלילא: תמשיכו להתבוסס בבוץ שלכם עם כל השערוריות שאתם ממילא רגילים אליהן.

יולי יואל אדלשטיין: – – –

רוחמה אברהם-בלילא: לא, אני ערקתי לקדימה משום שהאמנתי, וגם עכשיו אני מאמינה, שצריך – –

ראובן ריבלין: מזל שיש – – –

רוחמה אברהם-בלילא: – – שיהיה פתרון של שתי מדינות לשני עמים, ולא יעזור שום דבר, גם אם זה לא מוצא חן בעיניכם.

רוחמה אברהם-בלילא: גם אם זה קשה, וגם אם הפתרון הוא כואב, צריך להביא לידי מצב שבו אנחנו לא יכולים להתעלם מהבעיה הזאת ולנסות להביא לפתרון.

רוחמה אברהם-בלילא: לכן תמיד – אני גם אצטט את שרון ואומר שידו האחת היתה תמיד מושטת לשלום, והוא ידע שלא נפסיק לחפש את הדרך כדי להביא או לנסות להביא לפתרון הסכסוך.

רוחמה אברהם-בלילא: זה קשה, נכון, זה לא קל, זה נכון.

רוחמה אברהם-בלילא: אבל הפתרון שלנו הוא פשוט מאוד: שתי מדינות לשני עמים.

רוחמה אברהם-בלילא: מה אתם מציעים?

רוחמה אברהם-בלילא: אדוני היושב-ראש, אם ראש הממשלה לא היה מבקר באשקלון במצב הקשה שהיה – –

ישראל חסון: – – –

השרה -בלילא: – – אז כל אותם פוליטיקאים שמנסים להשמיע לציבור מה שהוא חושב שהוא רוצה לשמוע – –

עתניאל שנלר: אנחנו לא רוצים שתפריעו, בבקשה.

רוחמה אברהם-בלילא: – – היו אומרים: ראש הממשלה מתעלם מהבעיות, הוא לא קשוב לציבור, לא מתעניין, הוא לא בא לבקר; וכשהוא בא לבקר, אז אתה יודע מה, יש גם גבול לציניות שאתה מסוגל לעמוד מעל הדוכן ולהציג.

לימור לבנת: – – – תתרגלו.

רוחמה אברהם-בלילא: בשבוע שעבר, ב-11 במרס, אכן ביקר ראש הממשלה אהוד אולמרט באשקלון, על מנת לעמוד מקרוב על היערכות העיר בשעת-חירום בתחומי הבריאות, החינוך, הניהול המוניציפלי ומערכות ההצלה השונות.

רוחמה אברהם-בלילא: במסגרת הביקור שוחח ראש הממשלה עם הנהלת בית-החולים וחברי מועצת העיר וכל הגופים הממונים על פעולות החירום בעיר.

רוחמה אברהם-בלילא: אתה, כשהיית שר, והיה איזה מצב קשה, לא ראיתי שאתה יורד לשוחח עם התושבים, ישראל כץ.

רוחמה אברהם-בלילא: היית מנותק.

ישראל כץ: איפה הייתי?

רוחמה אברהם-בלילא: מנותק.

רוחמה אברהם-בלילא: מנותק מהסביבה.

רוחמה אברהם-בלילא: היית בממשלה ופשוט ניתקת את עצמך מהציבור.

רוחמה אברהם-בלילא: חוץ מחברי המרכז הציבור עצמו לא עניין אותך.

רוחמה אברהם-בלילא: מה לעשות, זאת עובדה.

ישראל כץ: אנחנו לא בברית-המועצות שאנחנו משכתבים את ההיסטוריה כל כך מהר, תמתיני קצת – – –

רוחמה אברהם-בלילא: הגורמים השונים סקרו בפניו את ההיערכויות השונות – –

ישראל כץ: – – –

רוחמה אברהם-בלילא: – – ופירטו את כל הקשיים והבעיות שבהם נתקלו מאז נתונה העיר תחת איומי הרקטות.

רוחמה אברהם-בלילא: נכון, מצב בלתי נסבל, קשה מאוד.

רוחמה אברהם-בלילא: בתום הסיור אמר ראש הממשלה כי הוא מתרשם מההיערכות של התושבים, העירייה ומערכות ההצלה השונות בעיר.

רוחמה אברהם-בלילא: בהתייחס לרגיעה היחסית המאפיינת את הימים האחרונים אמר ראש הממשלה, כי לצערנו עלינו להיות ערוכים גם למצב שבו – –

ישראל כץ: – – –

עתניאל שנלר: חבר הכנסת כץ, אתה מפריע לנו כל הזמן.

רוחמה אברהם-בלילא: – – יתחדש ירי הטילים.

ישראל כץ: קיבלתי הודעת טקסט שעכשיו נפלו טילים בשדרות.

רוחמה אברהם-בלילא: עכשיו קיבלת – ההודעה הזאת מלפני רבע שעה.

רוחמה אברהם-בלילא: בסדר, נו אז מה.

רוחמה אברהם-בלילא: מה יום מיומיים?

רוחמה אברהם-בלילא: נכון, המצב קשה, אף אחד לא מתעלם.

רוחמה אברהם-בלילא: גילית את אמריקה, "נפלו עכשיו 'קסאמים' בשדרות" – וואו, איזו תגלית מרעישה היתה פה של חבר הכנסת ישראל כץ.

רוחמה אברהם-בלילא: באמת.

עתניאל שנלר: רק תשתדל לא לדבר בטלפון בזמן דיוני המליאה.

לימור לבנת: אבל, השרה, איך את מתייחסת לכך שנפלו טילים בשדרות?

ישראל כץ: – – – דינה מור-יוסף משדרות.

עתניאל שנלר: חבר הכנסת כץ, דיברת קודם 12 דקות, ועוד 12 התערבויות.

עתניאל שנלר: תן לשרה להשלים את דבריה בצורה מסודרת.

ישראל כץ: בדרך כלל היא עונה יותר טוב.

ישראל כץ: כנראה נגמרו לה התשובות.

רוחמה אברהם-בלילא: לא, עדיין לא.

עתניאל שנלר: אני בכל זאת אבקש לאפשר לשרה לסיים את דבריה.

רוחמה אברהם-בלילא: אם תהיה לך קצת סבלנות, תאמין לי שלקראת סוף הנאום אני אתן לך אולי איזה פתרון, שאולי בפעם הבאה, כשתבוא ותנאם פה, אולי תציע אותו בפני הציבור הרחב שיושב כאן וצופה בך.

לימור לבנת: אי-אפשר להתייחס בציניות לזה שנפלו טילים בשדרות.

רוחמה אברהם-בלילא: ראש הממשלה הצהיר ואמר כי הממשלה תמשיך במאבקה נגד ה"חמאס", בהתאם להחלטות שהתקבלו בקבינט, עד שיופסקו הטרור והאלימות ברצועת-עזה ועד שייפסק ירי הטילים ותיפסק התעצמות ה"חמאס".

רוחמה אברהם-בלילא: למיטב הבנתי, ולמיטב הבנתם, אולי לא של כל, אבל של מרבית חברי הכנסת שיושבים כאן – אני לא חושבת שלמישהו כאן, גם לא לך, חבר הכנסת כץ, יש איזה פתרון קסם.

רוחמה אברהם-בלילא: אתה יודע מה, אולי לא פתרון קסם, אולי פתרון הגיוני שיפסיק ירי של טילים על אוכלוסייה.

רוחמה אברהם-בלילא: אז תתנתק, בסדר, אז מה, זה אומר שאם התנתקת מפסיקים לירות עליך טילים?

ישראל כץ: אתה מתנתק אזרחית?

רוחמה אברהם-בלילא: וגם ליושב-ראש המפלגה שלך אין שום פתרון קסם נגד ירי טילים.

רוחמה אברהם-בלילא: אין, תודו.

ישראל כץ: יש.

רוחמה אברהם-בלילא: ואם יש לך – – –

ישראל כץ: תגידי לתושבי שדרות.

רוחמה אברהם-בלילא: אני הייתי שם ואמרתי להם שהמצב הוא קשה – – –

ישראל כץ: – – –

רוחמה אברהם-בלילא: הייתי שם, ואמרתי להם שהמצב הוא קשה – –

עתניאל שנלר: חבר הכנסת כץ, אני לא אאפשר לך להפריע יותר.

השרה -בלילא: – – והמצב הוא בלתי נסבל – – –

ישראל חסון: – – –

לימור לבנת: אז מה, שיתרגלו?

רוחמה אברהם-בלילא: אבל מה הפתרון שיש לך, חברת הכנסת לבנת?

רוחמה אברהם-בלילא: מה פתרון הקסם שלך?

לימור לבנת: הפתרון – – –

רוחמה אברהם-בלילא: שמה?

רוחמה אברהם-בלילא: איך?

רוחמה אברהם-בלילא: איך תעצרי ירי של טילים על אוכלוסייה?

רוחמה אברהם-בלילא: במה, בגופך?

לימור לבנת: – – –

ישראל חסון: יש גבול.

עתניאל שנלר: חבר הכנסת חסון, גם המלים "יש גבול" לא במקומן כאן.

עתניאל שנלר: סיעתך דיברה עשר דקות על אותו נושא.

עתניאל שנלר: הציגו את דעתך מצוין.

ישראל חסון: – – – חגיגות – – –

עתניאל שנלר: אני מבקש ממך, חבר הכנסת חסון, השרה רוחמה אברהם מייצגת את הממשלה.

עתניאל שנלר: תודה.

ישראל חסון: – – –

עתניאל שנלר: אני לא רוצה לקרוא לסדר.

רוחמה אברהם-בלילא: מה כל כך מרגיז אותך, שאין פתרון קסם?

רוחמה אברהם-בלילא: מה כל כך מרגיז אותך?

רוחמה אברהם-בלילא: מה קרה?

רוחמה אברהם-בלילא: גם אתם ישבתם בממשלה ונורו טילים – מה היה פתרון הקסם שלך לאוכלוסייה?

רוחמה אברהם-בלילא: מה אתה אמרת לאוכלוסייה, ישראל חסון?

ראובן ריבלין: איך כנסת יכולה להגיד "אז מה אם נפלו 'קסאמים'"?

עתניאל שנלר: אני מבקש פעם אחרונה בלי לקרוא לסדר.

רוחמה אברהם-בלילא: תירגעו, חבר'ה, כי אין לכם פתרון – – –

ישראל כץ: – – –

עתניאל שנלר: מספיק.

עתניאל שנלר: אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה, חבר הכנסת כץ.

ישראל כץ: פעם ראשונה שזה קורה לי.

עתניאל שנלר: אני מצטער שזה קורה לי.

רוחמה אברהם-בלילא: מאחורי כל הצעקות וההתלהמויות של חברי הכנסת כאן מסתתר דבר אחד: או שיש להם פתרון קסם, והם לא יכולים להגיד אותו לציבור כי הוא סודי, או שמחביאים אותו באיזו מגירה סודית שעלינו, על הממשלה, לחפש את המפתח, למצוא אותו ולהראות אותו קבל עם ועולם.

ישראל כץ: – – –

רוחמה אברהם-בלילא: חבר הכנסת כץ, באיזו מגירה אתה מחביא את פתרון הקסם שלך?

לימור לבנת: חובתה של ממשלה להגן על אזרחיה ולא לזרוק "איזה פתרון קסם".

לימור לבנת: יש ממשלה, חובתה לתת דיווח לציבור – – –

עתניאל שנלר: חברת הכנסת לימור לבנת.

לימור לבנת: זאת חובת הממשלה.

רוחמה אברהם-בלילא: שרת החינוך במדינת ישראל – – –

לימור לבנת: אני לא שרת החינוך.

רוחמה אברהם-בלילא: לשעבר.

רוחמה אברהם-בלילא: כאשר היית שרה, פעם אחת ביקרת במקלטים לבדוק מה מצב האוכלוסייה?

רוחמה אברהם-בלילא: לא עניין אותך אפילו.

רוחמה אברהם-בלילא: לרדת, לקריית-שמונה – –

לימור לבנת: ביקרתי, ביקרתי – – –

רוחמה אברהם-בלילא: – – לראות עד כמה המצב חמור – – –

לימור לבנת: ביקרתי, ביקרתי.

רוחמה אברהם-בלילא: פעם אחת את העלית לסדר-היום של הממשלה – –

לימור לבנת: ביקרתי, ביקרתי.

רוחמה אברהם-בלילא: – – את המצב החמור של המקלטים?

לימור לבנת: ביקרתי, גברתי, ביקרתי במקלטים.

רוחמה אברהם-בלילא: העדפת למלא פיך מים.

רוחמה אברהם-בלילא: זה מה שעשית.

רוחמה אברהם-בלילא: האמת כואבת.

רוחמה אברהם-בלילא: האמת כואבת, לימור.

לימור לבנת: אני ביקרתי.

רוחמה אברהם-בלילא: חברת הכנסת לבנת, האמת מאוד כואבת.

לימור לבנת: תפקידך לתת דיווח לאזרחים.

לימור לבנת: את חברה בממשלה.

רוחמה אברהם-בלילא: אני נותנת תשובות.

רוחמה אברהם-בלילא: אם תקשיבי לתשובות שלי את תשכילי להבין שיש תשובות, מה לעשות.

עתניאל שנלר: חברי חברי הכנסת, אנחנו רוצים לשמוע את תשובת הממשלה עד תום – – –

לימור לבנת: אבל היא לא נותנת תשובות.

עתניאל שנלר: אז תקשיבו עד הסוף.

עתניאל שנלר: היא ודאי תשלים את הדברים, אבל כך אי-אפשר לנהל דיון.

לימור לבנת: אין דיון.

עתניאל שנלר: אני מבקש שנאזין.

עתניאל שנלר: תודה רבה.

רוחמה אברהם-בלילא: השר בוים, אין גבול לציניות של הדוברים כאשר מה שרואים משם לא רואים מכאן, אתה יודע – – –

ישראל כץ: אני העברתי חוק בשביל קריית-שמונה.

השרה -בלילא: זה המשפט שהכי מתאים לכם: מה שרואים מכאן לא רואים משם.

השרה -בלילא: נכון?

השרה -בלילא: שניכם הייתם שרים, מה עשיתם?

השרה -בלילא: מה עשיתם, חוץ מלהיכנס באותו לילה על קצות האצבעות כדי לתמוך בתוכנית ההתנתקות כדי שראש הממשלה שרון לא יפטר את שניכם?

ישראל כץ: זאת לא התקופה להצביע, בסדר – – –

רוחמה אברהם-בלילא: ראינו אתכם.

רוחמה אברהם-בלילא: ראינו אתכם וגם שמענו.

רוחמה אברהם-בלילא: את אותו ליל הברווזים אף אחד לא שוכח ואף אחד גם לא ישכח.

רוחמה אברהם-בלילא: מה לעשות, זאת האמת.

ישראל כץ: – – – ראש הממשלה שלך – – –

לימור לבנת: תני תשובות לביטחון אזרחי המדינה.

לימור לבנת: תנו תשובות לאזרחי המדינה ותגנו על ביטחונם – –

רוחמה אברהם-בלילא: אני חושבת שהתייחסתי אליכם כבר קצת מעט יותר מהזמן שהייתי צריכה להתייחס אליכם, תאמיני לי.

עתניאל שנלר: תודה, תודה.

לימור לבנת: – – תני תשובה לאזרחי המדינה בהגנה על ביטחונם.

השרה -בלילא: אני חושבת שגם הממשלה וגם אתם, נבחרי הציבור, וגם אתה, חבר הכנסת כץ – כאשר אתה עומד פה, קבל עם ועולם – מחובתך שלא לסמא את עיני הציבור בשקרים שהם לא עובדות.

השרה -בלילא: ולא רק זה – אנחנו חייבים גם לומר לציבור את האמת.

השרה -בלילא: כן, המצב הוא קשה.

השרה -בלילא: כן, ממשלת ישראל והצבא – וכוחות הצבא – עושים הכול כדי לפעול בתוך רצועת-עזה וכדי למגר את הטרור, והם ימשיכו לעשות את זה.

השרה -בלילא: ואני חושבת שלא יעזור שום דבר; אתם יכולים כל שבוע מחדש להגיש הצעות אי-אמון – הרי אין לכם כלי אחר לטעון את טענותיכם – ולומר למה אין לכם מצע מדיני כבר תשע שנים, ולמה אתם לא מסוגלים לשבת – אתם, יד ימין ויד שמאל – בתוך המפלגה הקטנה שלכם.

השרה -בלילא: אתם לא הרבה, אתם בסך הכול 12.

השרה -בלילא: וואו, כמה קשה להושיב 12 חברי כנסת ולנסות לגבש תשובה מדינית לציבור.

השרה -בלילא: לכן, חברי חברי הכנסת – –

אמנון כהן: מה את מציעה, גברתי?

השרה -בלילא: – – אדוני היושב-ראש, אני מציעה, כמדי שבוע, גם השבוע הזה – –

ישראל כץ: – – – יש לי זכות להגיב – – –

השרה -בלילא: – – להסיר את הצעת האי-אמון מסדר-יומה של הכנסת.

השרה -בלילא: תודה.

אמנון כהן: תודה, כבוד השרה המקשרת בין הממשלה לכנסת.

אמנון כהן: אני מזמין את חבר הכנסת עבאס זכור לנמק את ההצעה, במסגרת עשר דקות.

אמנון כהן: בבקשה.

אמנון כהן: הצעת אי-אמון בממשלה המנומקת כך: בשל מדיניותה הכושלת כלפי האזרחים הערבים והמשך הזנחתם של כפרים מוכרים בצפון.

אמנון כהן: בבקשה, אדוני.

עבאס זכור: כבוד היושב-ראש, כבוד השרה, השרים, חברי הכנסת, אני מעלה היום הצעת אי-אמון בגלל המצב הקשה בכפרים הבדואיים בצפון.

עבאס זכור: כבוד היושב-ראש, כשחברי הכנסת הערבים מעלים נושאים הקשורים למדיניות הממשלה כלפי העם הפלסטיני, עולים קולות של החברים היהודים, או שרי הממשלה, שטוענים כי עלינו להעלות נושאים הקשורים לבוחרים שבחרו בנו – הערבים אזרחי המדינה – ולדבר על הבעיות הקשורות לחיי היום-יום של הערבים בישראל.

עבאס זכור: אבל לצערי הרב, ואף שאנחנו לא חייבים הסבר לאיש על הנושאים שבכוונתנו להעלות, לצערי כשמדברים על נושא הקשור אלינו, הערבים במדינת ישראל, כמעט ברוב הפעמים אין לממשלה פתרון או תשובה מספקת.

עבאס זכור: אני בחרתי את הנושא הזה, המצב הקשה בכפרים הבדואיים בצפון – בחרתי את הנושא הזה להצעת אי-אמון כדי להראות את האפליה החמורה בין שני המגזרים, שהממשלות הקודמות החלו בה, והממשלה הנוכחית לא עושה די להקטנת הפערים בין שני המגזרים, ובתחומים מסוימים היא אפילו מגדילה את הפערים ביניהם.

עבאס זכור: אני מדבר על המצב הקשה, הבלתי-נסבל, של אלפי בדואים בצפון, החיים ביישובים שקיבלו הכרה מטעם המדינה לפני כמה שנים ועד עצם היום הזה הם חיים בתנאים תת-אנושיים – אצל חלקם עדיין אין חיבור לחשמל.

עבאס זכור: אני רוצה שכבוד השרה, השרים וחברי הכנסת ידעו שיש כפרים בגליל, בצפון, שאין להם חשמל – שלא מחוברים לחשמל, ובחלק אפילו כל התושבים חיים עד עצם היום הזה בבתים יבילים העשויים פח.

עבאס זכור: לרוב היישובים האלה אין תוכניות מיתאר מאושרות, ולכן הם נאלצים לבנות בנייה בלתי חוקית, והכבישים נשארים לא סלולים, ללא אספלט.

עבאס זכור: אני מעריך שאין משרד ממשלתי שמטפל בבעיות ובזכויות של התושבים האלו, מאחר שמספר הבוחרים בהם, כך אני חושב, קטן מאוד, ומכיוון שלא מרוויחים מהם קולות לא משתלם להשקיע בהם.

עבאס זכור: למשל הכפר חסנייה, שחיים בו כמעט 800 אנשים, קיבל הכרה בשנת 1995 – ואין להם אפילו כביש אחד סלול עם אספלט; אין בכפר מערכת ביוב או ניקוז; רק 20% מהתושבים נהנים מחיבור לחשמל, והשאר מקבלים חשמל באמצעות המחוברים.

עבאס זכור: מיותר לציין שאין בכפר אפילו בית-ספר אחד ואין בו חיבור לקווי "בזק".

עבאס זכור: והכי גרוע – עדיין אין תוכנית מיתאר מאושרת לכפר, ובשלב זה יש תוכנית חלופית, הממתינה לאישור, ולכן התושבים מקבלים כל הזמן קנסות גבוהים על הבנייה הלא-חוקית שנאלצו לבנות בגלל המצב הזה.

עבאס זכור: המצב העגום והקשה הזה חוזר על עצמו גם ביישובים בדואיים אחרים, כמו ערב-אל-נעים, שיש בו 700 תושבים, וכולם חיים בבתים יבילים מפח.

עבאס זכור: גם כאן מיותר לומר שאין בכפר בית-ספר, אין קווי "בזק", ותוכנית המיתאר עדיין לא מאושרת.

עבאס זכור: החשמל מחובר למיעוט, והשאר, שהם הרוב, מקבלים חשמל מהמחוברים.

עבאס זכור: בכפר כמאנה, שחיים בו 1,100 תושבים, המצב אינו שונה בהרבה.

עבאס זכור: בשנת 1995 המדינה הכירה במחציתו וסירבה להכיר בחצי האחר, מתוך כוונה לגרש את התושבים מהחצי הבלתי-מוכר, אבל בשנת 2001 בג"ץ החליט להכיר גם בחצי האחר של הכפר.

עבאס זכור: בכמאנה יש 300 תלמידים, ויש בכפר בית-ספר יסודי.

עבאס זכור: התלמידים בחטיבות ביניים ובתיכון נוסעים לוואדי-סלאמה ולכפר נחף, ואפילו את תשלומי ההסעות לנחף משרד החינוך הפסיק.

עבאס זכור: הבעיה הרצינית ביותר של התושבים בכמאנה היא שגם שם עדיין ממתינים לאישור תוכנית המיתאר בוועדה המחוזית, למרות החלטת בג"ץ בעניין זה משנת 2001, להורות על אישור התוכנית בתוך 18 חודשים.

עבאס זכור: במקביל, התושבים ממשיכים לקבל קנסות גבוהים על הבנייה החדשה, אף שהיא נעשתה בפיקוח ועדת התכנון והבנייה והביאו בה בחשבון את תוכנית המיתאר.

עבאס זכור: האבסורד הוא שאנשי התכנון פיקחו על הבנייה והמתינו עד סיומה, ורק אז התחילו לשלוח הודעות קנס לתושבים.

עבאס זכור: המצב הקשה הזה חוזר על עצמו בכפר ראס-אל-עין, בכפר דמיידה, בכפר אלח'ואלד, בכפר ראס-עלי, ובכפר חמירה.

עבאס זכור: כשדיברתי לפני חצי שנה על הכפר חמירה, יושבת-ראש הכנסת דליה איציק ביקשה שאני אעביר לה את כל החומר – שאשים את החומר על שולחנה – ועד היום לא נעשה דבר.

עבאס זכור: בכל היישובים האלה אין תשתיות או שהתשתיות הן במצב גרוע מאוד.

עבאס זכור: אפילו בכפר אבטן, שיש בו כ-2,500 תושבים, תוכנית המיתאר עדיין אינה מאושרת, ולכן גם אין מגרשים לבנייה.

עבאס זכור: מי ששומע את התיאור הזה של מצב הכפרים האלה אינו יכול להאמין שאלה כפרים בתחומי מדינת ישראל.

עבאס זכור: לפני שנה וחצי נכנסתי לכפר ראס-עלי – זאת הפעם הראשונה שאני נכנס לכפר הזה – לא האמנתי שזה כפר במדינת ישראל.

עבאס זכור: עד שהגעתי לבית הראשון מהכביש הראשי עברו כמעט 6-5 קילומטרים בלי כבישים ובלי תאורה.

עבאס זכור: תארו לעצמכם שהילדים שלכם יגורו בכפר כזה.

עבאס זכור: מי ששומע את התיאור הזה על מצבם של הכפרים הנ"ל, אינו יכול להאמין שאלו כפרים שנמצאים במדינת ישראל, מאחר שהתיאור הזה מתאים יותר למקומות שנמצאים במדינות העולם השלישי.

עבאס זכור: לצערי הרב, תמיד יש הבטחות לטפל בבעיות הקריטיות האלה, אבל בשטח לא רואים שזה מתקדם והתושבים ממשיכים לסבול ולסבול.

עבאס זכור: הממשלה, לדעתי, כשלה במתן פתרונות לתושבים שחיים במצב לא אנושי והיא גם לא נותנת פתרונות לאפליה שפוגעת בציבור הערבי.

עבאס זכור: לכן אבקש להביא להצבעה את הצעת האי-אמון בממשלה.

עבאס זכור: תודה.

אמנון כהן: תודה.

אמנון כהן: כבוד השרה המקשרת, -בלילא, שתשיב על הצעת האי-אמון בשם הממשלה.

אמנון כהן: בבקשה, גברתי.

רוחמה אברהם-בלילא: תודה רבה.

רוחמה אברהם-בלילא: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני אשיב לך תשובה שקיבלתי משר הפנים, היות שהוא בחו"ל.

עבאס זכור: תשיבי לעניין בלי לקרוא.

רוחמה אברהם-בלילא: המצב קשה.

רוחמה אברהם-בלילא: גם כסגנית שר הפנים לקחתי את כל המגזר הערבי והשתדלנו לטפל בו בצורה הרבה יותר גורפת, אבל יש פה תשובה של שר הפנים ואני מחויבת לה, מה לעשות.

רוחמה אברהם-בלילא: הלוואי שיכולתי לענות לך.

עבאס זכור: בבקשה, שתהיה תשובה מעשית.

רוחמה אברהם-בלילא: בוא נראה אחרי שאני אסיים להשיב לך.

רוחמה אברהם-בלילא: אם לא ימצא חן בעיניך, תוזמן בכל רגע נתון לדבר גם עם השר עצמו, ואם תדרוש תשובות, השר יספק לך אותן.

רוחמה אברהם-בלילא: היישובים המוכרים שאתה ציינת הם חלק מיישובי המועצות האזוריות בצפון הארץ.

רוחמה אברהם-בלילא: משרד הפנים אינו מתקצב יישובים אלו בנפרד ישירות, אלא תומך ומעביר כספים למועצות האזוריות שבהן הם נכללים.

רוחמה אברהם-בלילא: משקלם של היישובים הערביים שבשמותיהם נוקבים חברי הכנסת בהצעת האי-אמון זהה בנוסחאות ההקצאה של מענקי האיזון והפיתוח למשקלם של יישובים אחרים בישראל.

רוחמה אברהם-בלילא: סכומי המענק נקבעים על סמך קריטריונים של מספר התושבים במועצה האזורית והמצב הסוציו-אקונומי של המועצה.

רוחמה אברהם-בלילא: כלומר, ככל שהמועצה האזורית נמצאת באשכול סוציו-אקונומי נמוך יותר, היקף ההקצאה גבוה יותר.

רוחמה אברהם-בלילא: דין דומה קיים גם בהקצאות של תקציבי הפיתוח למועצות האזוריות.

רוחמה אברהם-בלילא: חבר הכנסת זכור, אני מעריכה את טענתך ויודעת שעשית שיעורי-בית.

רוחמה אברהם-בלילא: אני מודה שאין לי תשובות לכל הכפרים שנקבת בשמותיהם, ונכון, גם סוגיית תוכניות המיתאר עדיין לוקה בחסר גדול מאוד, למרות מאמציו הרבים של משרד הפנים להטמיע ולסיים את כל תוכניות המיתאר בכל היישובים בארץ.

רוחמה אברהם-בלילא: אף ששיעור האוכלוסייה במגזר הוא 11% מכלל אזרחי ישראל, שיעור מענק האיזון שניתן למגזר בשנת 2007 עומד על 31.5%.

רוחמה אברהם-בלילא: כמו כן, שיעור מענק השר שניתן עומד על 25% מסך כל המענק ושיעור מענק הפיתוח שניתן בשנת 2007 עומד גם הוא על רבע מתקציב הפיתוח.

רוחמה אברהם-בלילא: נכון שהממשלה עושה, אבל היא עדיין לא עושה מספיק, ונראה שנידרש לעשות הרבה יותר ממה שנעשה.

רוחמה אברהם-בלילא: לכן, זו תשובתי כרגע, אדוני היושב-ראש, ואני מציעה להסיר את הצעת האי-אמון מסדר-היום.

רוחמה אברהם-בלילא: תודה.

אמנון כהן: תודה, גברתי השרה.

אמנון כהן: חברי חברי הכנסת, אנחנו עוברים לדיון משולב של הסיעות.

אמנון כהן: ראשונת הדוברים היא חברת הכנסת לימור לבנת, בבקשה.

אמנון כהן: אחריה – חבר הכנסת .

אמנון כהן: אני מבקש שסדר הדוברים יהיה על הצג.

לימור לבנת: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, הליכוד הגיש היום הצעת אי-אמון בממשלה בגלל הדברים שאמר ראש הממשלה בביקורו באשקלון, כאשר פנה לתושבי אשקלון בבית-החולים "ברזילי" ואמר להם, לאחר אותם מטחי טילים שנחתו, טילי "גראד" – הוא אמר להם: תצטרכו להתרגל לספוג טילים.

לימור לבנת: כך אמר ראש הממשלה, כך אומר ראש ממשלת ישראל לאזרחי ישראל כאשר למעשה הוא זה שמחויב להגן עליהם, לספק להם הגנה.

שי חרמש: עדיף שיבלף אותם?

לימור לבנת: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, חבר הכנסת שי חרמש, אדוני יושב-ראש מכללת "ספיר" או נשיא מכללת "ספיר", אם אני מגדירה את זה נכונה.

שי חרמש: יושב-ראש, גברתי שרת החינוך לשעבר.

לימור לבנת: יושב-ראש מכללת "ספיר", בהגדרה כמעט טעיתי.

זאב בוים: תושב כפר-עזה.

לימור לבנת: תושב כפר-עזה.

לימור לבנת: עליכם נוחתים שם טילים ואתה מוכן לקבל אמירה כזאת מממשלת ישראל – תתרגלו?

שי חרמש: הוא לא אמר תתרגלו.

לימור לבנת: אמרת: מה את רוצה, שיבלף אותם?

שי חרמש: הוא לא אמר: תתרגלו.

לימור לבנת: לא, אני לא רוצה שיבלף אותם, אני רוצה שייתן הגנה.

לימור לבנת: אני רוצה ממשלה שתיתן הגנה ותתחייב לתת הגנה ולא תגיד שצריך להתרגל.

לימור לבנת: אני רוצה ממשלה שתהיה מסוגלת לנקוט מדיניות ותתחייב לתת הגנה, שתתחייב לכך שכל אזרח יחוש עצמו מוגן, אם בצפון ואם בדרום, אם בשדרות ואם ביישובי עוטף-עזה, לרבות בכפר-עזה, אם במכללת "ספיר" ואם באשקלון, אם בדרום אשדוד או מי יודע לאן עוד זה יגיע, או אם בצפון בחיפה, או צפונה לחיפה, בקריית-שמונה או בצפת, או בכל מקום אחר ברחבי הארץ, ומי יודע לאן זה עוד יגיע.

לימור לבנת: ואנחנו הרי אמרנו את זה, אבל אני לא אהיה כמו אותה אמא פולנייה שאומרת: אמרנו לכם.

לימור לבנת: לא צריך להגיד "אמרנו לכם", כי הציבור יודע שאמרנו לכם והציבור זוכר ושומע את הקולות ורואה מה קורה עכשיו.

לימור לבנת: אבל הכי חשוב הוא מה שהוא רואה, הדברים שהוא שומע עכשיו, רואה עכשיו ומבין עכשיו – שהממשלה לא נותנת לו הגנה.

לימור לבנת: מה שהוא מבין עכשיו, שהמדיניות של הממשלה היא כזאת, שכלום לא קורה, שום דבר.

לימור לבנת: פשוט לא קורה כלום.

לימור לבנת: אין שום תגובה, אין שום תשובה.

לימור לבנת: וגם כאשר אומרים: הנה, עשינו פעולה ויש כמה ימי שקט, ימי השקט האלה הם הרי בלוף אחד גדול ומסוכן.

לימור לבנת: למה הוא מסוכן?

לימור לבנת: כי בימים האלה הם נערכים כדי להתקיף אותנו.

לימור לבנת: מין כאילו הפסקת אש כזאת.

לימור לבנת: הרי הכול בלוף אחד גדול.

לימור לבנת: הם נערכים כדי לתקוף אותנו ביתר שאת.

לימור לבנת: עכשיו הם מכינים לנו את הסיבוב הבא, שבוא יבוא מהר.

לימור לבנת: עכשיו שמעתי שרק עכשיו נפלה עוד רקטת "קסאם" בשדרות.

לימור לבנת: כמה אפשר?

לימור לבנת: כמה סבל יכולים ילדי שדרות ותושבי שדרות לסבול?

לימור לבנת: זה יפה, מארגנים להם שיירות בימי שישי עם מזון.

לימור לבנת: זאת פעולה ציבורית ופעולה חברתית בלתי רגילה, אבל העיקר הוא שצריך להחליף ממשלה שאומרת לאזרחיה – תתרגלו.

לימור לבנת: אי-אפשר להתרגל.

לימור לבנת: אסור להתרגל.

לימור לבנת: אסור שממשלה כזאת תמשיך בתפקידה.

לימור לבנת: צריך להחליף אותה בממשלה שמדיניותה אחרת, כזאת שתיתן הגנה לאזרחי ישראל.

אמנון כהן: תודה רבה.

אמנון כהן: חבר הכנסת אברהם מיכאלי, בבקשה.

אמנון כהן: אחריו – חבר הכנסת ישראל חסון.

אברהם מיכאלי: אדוני היושב בראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, הוגשו הצעות אי-אמון בממשלה מסיבות שונות, כפי שפירטו כאן.

אברהם מיכאלי: אני מעלה בדעתי איפה אותן עצות שכולם נותנים לממשלה הזאת ואי-אפשר ליישם אותן.

אברהם מיכאלי: אם הממשלה הזאת תתחלף, נראה שמחר בבוקר יבוא מישהו שיעשה את זה יותר טוב?

אברהם מיכאלי: אלה פתרונות קסם שלצערנו, אם היו – היו כבר כמה שנים קודם, ואם היו, יכלו גם לעזור לאותם תושבי שדרות או עוטף-עזה כמה שנים לפני כן.

אברהם מיכאלי: אני חושב שההגינות גם אומרת שאם באמת למישהו יש פתרון לבעיות האלה – עלתה פה הצעה של ממשלת אחדות.

אברהם מיכאלי: למה לא מוכנים להצטרף לממשלה כדי לעזור לאותם תושבים?

אברהם מיכאלי: אם העיקרון, או אם הדבר שעומד בפני כל המציעים פה הוא טובת עם ישראל, אז בואו נשב בממשלת אחדות – הציעו – ונפתור את הדברים האלה, אולי כדי לדכא את אותם טרוריסטים, את אותו טרור, את אותם "קסאמים".

אברהם מיכאלי: אבל לצערנו, כנראה תפקידה של האופוזיציה הוא להציע אי-אמון בממשלה, זה חלק מהתפקיד של האופוזיציה.

אברהם מיכאלי: אני חושב שהממשלה כן צריכה לעשות כמה דברים.

אברהם מיכאלי: הממשלה כן צריכה לשדר לאותם טרוריסטים שלא נוכל להבליג על אותן מכות שהם מביאים על עם ישראל, במיוחד המכה הגדולה שקיבלנו בישיבת "מרכז הרב", ברצח בחורים, קדושים.

אברהם מיכאלי: בעצם על רצח כזה הממשלה חייבת לשדר לטרוריסטים שהממשלה תמשול והממשלה תדכא כל רעיון מן הסוג הזה.

אברהם מיכאלי: ואם הממשלה לא תעשה דברים לשדר שהיא מושלת, עלולים להיות, חלילה, כל מיני גופים שקמים ועושים מעשה של עשיית דין עצמי.

אברהם מיכאלי: אסור לנו בדבר הזה לשדר, כפי שפה נאמר קודם, שהממשלה תנהל משא-ומתן עם הפלסטינים כאילו אין טרור.

אברהם מיכאלי: הממשלה צריכה לשדר לפלסטינים שהמשא-ומתן הזה לא יתנהל בצורה שהתנהל עד עכשיו, אם הטרור הזה יימשך.

אברהם מיכאלי: ואנחנו חייבים לעשות הכול – הממשלה צריכה לעשות הכול – להורות לצבא, שהפעולות האלה של שיגור הטילים, או שיגור ה"קטיושות", אפשר לקרוא לזה היום – –

אמנון כהן: צריך לסיים, אדוני.

אברהם מיכאלי: – – על יישובי הדרום, לא יימשכו בצורה כזאת, כפי שהן נמשכות.

אברהם מיכאלי: עם זאת, הממשלה כן צריכה להמשיך ולמשול, כדי שהדברים האלה יתוקנו.

אמנון כהן: תודה רבה.

אמנון כהן: חבר הכנסת ישראל חסון, בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת בנימין אלון.

ישראל חסון: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת – חבר הכנסת חרמש, אני מוכרח להגיד לך שהפסדת פה הופעה של השרה הממונה על חגיגות ה-60, שרק בגללה אני משוכנע שגם אתה היית מצטרף להצבעת האי-אמון.

שי חרמש: – – –

ישראל חסון: להפוך את הדיון לרמה של "או-אה.

ישראל חסון: גילית לי את אמריקה.

ישראל חסון: נפלו שתי רקטות עכשיו על שדרות", ולאחר מכן לנפנף ולומר, להפוך את הדיון על השאלה אם יש פתרון או אין פתרון לדיון פוליטי – חרפה כזו לא נשמעה.

ישראל חסון: חרפה כזו – אני אומר לך – רק בגלל זה, רק בגלל זה, צריך להצביע אי-אמון.

ישראל חסון: אבל עכשיו לעצם העניין.

ישראל חסון: אני לא סבור שיכול ראש ממשלה במדינת ישראל לומר את מה שהוא אמר.

ישראל חסון: גם אם הוא חושב כך, אסור לו לומר את זה.

שי חרמש: ואם זה נכון?

ישראל חסון: וגם אם זה נכון, לכאורה – ואני טוען שזה לא נכון – אסור לו לומר את זה.

צ'רצ'יל גם אמר, בזמנו.

ישראל חסון: צ'רצ'יל אמר להם: אני מבטיח לכם – והוא הבטיח להם את זה במסגרת מאבק שהיו לו מטרה ותכלית.

ישראל חסון: ואני אומר לך, חברת הכנסת תירוש, מה מטריד אותי.

ישראל חסון: מטריד אותי שאנחנו כל הזמן נעים בין חיפוש של פתרון קסם לבין להתחיל להתניע תהליך שמביא אותך לאיזו תוצאה.

ישראל חסון: ותחת החידלון הזה, שאתה לא מניע תהליך שמביא אותך לתוצאה, אתה אומר: אין פתרון קסם, אז אני לא עושה.

ישראל חסון: אם לפני שנה – ויושב פה, אני אומר לך, ידידי, חבר הכנסת שי חרמש.

ישראל חסון: והוא שמע ממני לפני שנה שבאתי לראש הממשלה ואמרתי לו: תניע תהליך של התנתקות, תניע תהליך של סיכול מטרת ה"חמאס" להפוך לנציג הלגיטימי של העם הפלסטיני.

ישראל חסון: תניע תהליך שאומר דבר פשוט: לא יורים על שדרות כי רוצים לכבוש אותה, יורים על שדרות כי רוצים לכבוש את ירושלים.

ישראל חסון: את זה אתה, כראש ממשלה, צריך להניע.

ישראל חסון: אז לעמוד ולבוא ולהגיע היום, כמעט שנה אחרי, לאשקלון, ולומר זה חוק טבע?

ישראל חסון: חברת הכנסת תירוש, אנחנו היום אומרים את זה גם על צומת המוביל שזורקים שם אבנים – – –

אמנון כהן: צריך לסיים, אדוני.

ישראל חסון: אני מייד מסיים.

ג'סר-א-זרקא.

ישראל חסון: אנחנו אומרים את זה בג'סר-א-זרקא, ואנחנו אומרים את זה בעוד עשרות מקומות.

ישראל חסון: כן, אין פתרון קסם.

ישראל חסון: אבל ממשלה שלא יודעת להגיד לאן היא רוצה להגיע ולא מתחילה ללכת לשם – לעולם לא תגיע.

ישראל חסון: תודה.

אמנון כהן: תודה רבה.

אמנון כהן: תודה רבה.

אמנון כהן: חבר הכנסת בנימין אלון, ואחריו – חבר הכנסת יצחק גלנטי.

בנימין אלון: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה.

בנימין אלון: אני אמשיך בכיוון שהתחיל בו חבר הכנסת ישראל חסון.

בנימין אלון: אולי לפני זה, רק הערה: אני יודע שיש פה חברי קואליציה שמטריד אותם שכל יום שני יש מין ריטואל כזה של אי-אמון.

בנימין אלון: אבל זה חלק, אולי – נכון שזה מתסכל גם את האופוזיציה, אבל זה חלק מהאי-מוכנות להתרגל.

בנימין אלון: וזה גם תשובה לעניין: תתרגל הממשלה, תתרגל שזה השלטון.

בנימין אלון: לא.

בנימין אלון: יש בזה משהו מתסכל, זה לא אקזקוטיבי, אף אחד לא מצפה שתפירו את המשמעת ותצביעו אי-אמון פתאום, במחטף, אבל יש בזה אמירה שלא רוצים להתרגל לדברים שלא מוכנים להם ברמה העקרונית.

בנימין אלון: אני הייתי רוצה להמשיך את דבריו של חבר הכנסת חסון.

בנימין אלון: אני אינני צבוע ואני אינני חושב שבממשלה הזאת אין כמה שרים שבאמת יודעים לנהל תיקים יפה.

בנימין אלון: ואני גם חושב שלראש הממשלה יש ניסיון פוליטי מבורך.

בנימין אלון: ואני חושב שקשה לשלוף פתרונות מן השרוול.

בנימין אלון: אבל באין חזון ייפרע עם.

בנימין אלון: כשעולים לשלטון עם תוכנית מדינית ששוכחים אותה – בגלל המציאות, כי הכול נכשל.

בנימין אלון: אתה עולה עם המשך התנתקות – התכנסות, אתה לא מסכים לומר בפה מלא שההתנתקות העלתה את שלטון ה"חמאס" והרחיקה את השלום, ולכן צריך לעשות חשיבה מחדש ולצאת מן הקופסה ולהיות יצירתי ולבוא עם אומץ לב.

בנימין אלון: כל מה שאתה אומר זה: הרי צריך שיהיה אור בקצה המנהרה, אז מוכרחים לדבר עם מישהו, ואין מישהו.

בנימין אלון: אז או שיש אחד שלא רוצה שלום, או אחד שרוצה ולא יכול.

בנימין אלון: אז אחד משניהם.

בנימין אלון: אתה בא לכיתה באשקלון ורואה ילדים ואומר להם: ילדים, מה אתם עושים כשיש אזעקה?

בנימין אלון: ואז הם מראים לך איך הם נכנסים מתחת לשולחן, ואתה מבקש מהם לשפר ביצועים, זה לא ייקח שתי דקות, תיכנסו יותר מהר – וזה ראש ממשלה.

בנימין אלון: ואחרי זה מתפלאים שהעם הפשוט שרואה את הטלוויזיה ושומע את הדברים חש חוסר חזון, חש חוסר כיוון, חש חוסר מנהיגות.

בנימין אלון: אני יודע שמייד תגידו: מה אתה מציע?

בנימין אלון: ואני לא הסתרתי את הצעתי.

בנימין אלון: אני טוען שרצועת-עזה זה מחנה פליטים אחד גדול.

בנימין אלון: והם שם כבר 60 שנה עוד מעט.

בנימין אלון: והם יהיו עוד 60 שנה, אם הימין והשמאל יתעלמו מן הבעיה הזאת.

בנימין אלון: ואם לא נדרוש מן העולם לסייע לנו בפתרון בעיית הפליטים – הם לא יחזרו ליפו, אנחנו לא מוכנים – גם השמאל וגם הימין – שהם יחזרו לחיפה, ואנחנו לא מוכנים שתהיה להם זכות שיבה.

בנימין אלון: אז בואו נאמר, באומץ לב, שהפליטים צריכים לעזוב את המקום הזה.

בנימין אלון: צריך לסגור את מחנות הפליטים.

בנימין אלון: צריך להפסיק עם המימון של אונר"א, שהוא רק לפלסטינים.

בנימין אלון: אני הצעתי תוכנית בנושא הזה ושלחתי אותה לכל חברי הכנסת.

בנימין אלון: זה יהיה האור בקצה המנהרה.

בנימין אלון: גם אם זה ייקח עשר שנים, לפחות עד אז ידעו האזרחים שיש ממשלה שאם צריך לעשות פעילות צבאית היא עושה פעילות צבאית, אם צריך, חברת הכנסת תירוש, לומר דם, יזע ודמעות – בואו נהיה חזקים – נאמר את זה.

בנימין אלון: אבל כמו שענה לך חבר הכנסת חסון, צ'רציל נתן חזון וכיוון, ואז זה מאפשר לומר לאזרחים: בואו נתגבר בינתיים.

בנימין אלון: צריך אור בקצה המנהרה – אבל שלא יהיה האור של הרכבת שבאה מולך.

בנימין אלון: תודה.

אמנון כהן: תודה רבה.

אמנון כהן: חבר הכנסת יצחק גלנטי, בבקשה.

אמנון כהן: אחריו – חבר הכנסת יעקב ליצמן.

יצחק גלנטי: כבוד היושב-ראש, שרים, חברי כנסת נכבדים, המצב ביישובי עוטף-עזה אינו משתנה כבר יותר משבע שנים.

יצחק גלנטי: אומנם הנושא לא נמצא בכותרות של אמצעי התקשורת באופן יומיומי, אבל ירי הנשק תלול-המסלול איננו נפסק אפילו לרגע.

יצחק גלנטי: רקטות "גראד" על אשקלון, "קסאמים" על שדרות ופצצות מרגמה על היישובים הקרובים לגדר.

יצחק גלנטי: התושבים מול מין רולטה רוסית מתמדת.

יצחק גלנטי: בתור תושב קיבוץ נחל-עוז, הנמצא כמה מאות מטרים מגדר המערכת, לא מקובלת עלי קביעתו של ראש הממשלה כי מדינה ריבונית תשלים עם פגיעה בלתי פוסקת באזרחיה.

יצחק גלנטי: ההכרזה כי אין לנו מענה הולם על ירי ה"קסאם" רק מרפה את רוחם של עשרות אלפי תושבים המחכים לתשובה נחרצת ובלתי מתפשרת אשר תביא להפסקה מיידית של המתקפה הארורה.

יצחק גלנטי: מדינת ישראל חייבת לשמור על אזרחיה באשר הם, גם אם התגובה עשויה לפגוע באזרחי עזה התמימים, כביכול.

יצחק גלנטי: ראש הממשלה חייב להכריז כי מדינת ישראל תילחם בלי רחם באותם משגרי רקטות ולא תפסיק את הלחץ על רצועת-עזה עד אשר יופסק לחלוטין ירי ה"קסאמים" והפצמ"רים.

יצחק גלנטי: בשבוע שעבר פורסם בעיתון "ידיעות אחרונות", כי בשל המצב ברצועת-עזה אחיות פוחדות להגיע לקיבוץ נחל-עוז, ולכן המרפאה של הקיבוץ לא תוכל לתת מענה הולם.

יצחק גלנטי: פנסיונרית של בית-החולים "שערי צדק", הלן הופמן, נענתה לקריאה והודיעה על נכונותה לתרום יום בשבוע, אם יסיעו אותה מירושלים לקיבוץ ובחזרה, ועל כך אומר כי לא תמה רוח ההתנדבות של הפנסיונרים.

יצחק גלנטי: יישר כוחה.

יצחק גלנטי: קורא אני לך, חבר הכנסת אחמד טיבי – שכעת איננו כאן – ושואל: מדוע לא תיתן יום בשבוע מזמנך ותתנדב במרפאת הקיבוץ?

יצחק גלנטי: מבטיח אני לך כי תתקבל במטח של זרי כלניות, נוריות ודמומיות, ולא במטח של אבנים נוסח פורידיס.

יצחק גלנטי: את שר הביטחון, אהוד ברק – שאיננו נמצא כאן – המזגזג חדשות לבקרים בין אופוזיציה לקואליציה, רצוני לשאול: אולי תזגזג איזה צוות רפואי צה"לי בין הקיבוץ ובין המחנה הצבאי הסמוך עד שתימצא אחות למרפאת הקיבוץ?

יצחק גלנטי: ואתן, אחיות ישראל, לאן נעלמתן?

יצחק גלנטי: הרימו את הכפפה, בואו לעבוד במקום עם אנשים מדהימים, עם טבע פורח ועם אוויר צח.

יצחק גלנטי: אל לנו לתת למרצחים להפסיק את החיים.

יצחק גלנטי: קחו דוגמה מדבורה הנביאה ומיעל, לפי הכתוב בשירת דבורה – ספר שופטים פרק ה': ותשר דבורה וברק בן אבינועם ביום ההוא לאמור: בפרוע הפרעות בישראל, בהתנדב עם, ברכו ה'.

יצחק גלנטי: שמעו מלכים, האזינו רוזנים: אנוכי, לה' אנוכי אשירה, אזמר לה' אלוהי ישראל – – – בימי שמגר בן ענת, בימי יעל, חדלו אורחות, והולכי נתיבות ילכו אורחות עקלקלות – – – לבי לחוקקי ישראל, המתנדבים בעם: ברכו ה' – – – עורי עורי דבורה, עורי עורי דברי שיר, קום ברק ושבה שבייך בן אבינועם – – – תבורך מנשים יעל, אשת חבר הקיני, מנשים באוהל תבורך.

יצחק גלנטי: מים שאל חלב נתנה, בספל אדירים הקריבה חמאה – – – כן יאבדו כל אויבך ה' ואוהביו כצאת השמש בגבורתו ותשקוט הארץ ארבעים שנה.

יצחק גלנטי: רבותי חברי הכנסת, אי-אמון אינו פתרון.

יצחק גלנטי: יש לתמוך בממשלת חירום לאומית.

יצחק גלנטי: תודה לכם.

אמנון כהן: תודה רבה.

אמנון כהן: ניצלת את העובדה שלא יכולתי לעצור אותך.

אמנון כהן: בבקשה, אדוני.

אמנון כהן: כל טוב.

אמנון כהן: חבר הכנסת יעקב ליצמן, בבקשה.

אמנון כהן: אחריו – חבר הכנסת יוסף ביילין.

יעקב ליצמן: אדוני היושב-ראש, רציתי לומר אדוני השר, אבל הוא עזב בינתיים, אדוני השרה, חברי הכנסת.

אמנון כהן: השרה פה.

יעקב ליצמן: אמרתי, אדוני השרה – גברתי השרה, בעצם.

יעקב ליצמן: בנושא "חפציבה", שבגללו הגישו מפלגתי וסיעתי עם האיחוד הלאומי והמפד"ל הצעת אי-אמון – הממשלה אשמה בחלק מהבעיות.

יעקב ליצמן: היא לא השגיחה שחוק המכר יקוים.

יעקב ליצמן: היא לא השגיחה – שלא לדבר גם על מה שקרה בבנק ישראל עם הפיקוח.

יעקב ליצמן: הממשלה היא היחידה, עד לרגע זה, שלא משלמת על זה דבר.

יעקב ליצמן: המתווה של עורך-הדין מולכו – מה שהוא מגיש בבית-המשפט – הוא שכל אחד יצטרך להוסיף 30%.

יעקב ליצמן: אדוני היושב-ראש, אנשים צריכים להוסיף 30% מערך הדירה על לא עוול בכפם מפני שקרה מה שקרה, ולפחות בחלק מהדברים הממשלה אשמה.

יעקב ליצמן: ברור לי שאין אמון בממשלה שמתעלמת מתושביה ומאזרחיה ולא משתתפת בפתרון בעיה שהיא יצרה חלק ממנה.

יעקב ליצמן: אגב, בעזרת השם אני מקווה לפנות אל יושב-ראש ועדת הכספים, כפי שעשיתי בעבר, בדיונים קודמים שהיו ביוזמתי, ואני אדרוש גם שחברת "יונה" תצטרך להשתתף בחלק מהנזקים.

יעקב ליצמן: עד לרגע זה לא שמענו מה החלק שלהם בכל הגירעון.

יעקב ליצמן: שמענו היום התחלה של בשורה טובה – שר הבינוי והשיכון הודיע מעל במת הכנסת, בגלל הצעת האי-אמון, שהממשלה לא תהיה אדישה למה שקרה.

יעקב ליצמן: ואני מבין רמזים; מייד הבנתי שהממשלה מתכוונת להשתתף בחלק מהדברים.

יעקב ליצמן: אני מבקש שוב ושוב, רבותי, 25 מיליון ש"ח זה כלום לעומת מה שקרה.

יעקב ליצמן: יש חברות בנקים שנתנו משכנתאות לאנשים, שכביכול רכשו קרקע, כשבכלל לא היתה קרקע, וזה בניגוד לחוק, בניגוד לכל דבר.

יעקב ליצמן: אז נכון שהכונס עומד על זה, ובסיוע אני חייב להזכיר את יושב-ראש ועדת הכספים, שדחף עם כל חברי ועדת הכספים לכך שהבנקים ישתתפו יותר.

יעקב ליצמן: הגענו למתווה האחרון, שבו חיזקנו את ידי הכונס, אבל אני בשום אופן לא יכול להסכים לכך שהאנשים יצטרכו להוסיף 30%.

יעקב ליצמן: אגב, אני פונה במיוחד לחברי ש"ס – אני חייב להגיד את זה.

יעקב ליצמן: אני לא עושה את זה כל פעם בהצעת אי-אמון.

יעקב ליצמן: "חפציבה" לפחות.

יעקב ליצמן: אבל בנושאים המדיניים אני לא יודע איפה אתם עומדים.

אמנון כהן: אנחנו עובדים בשיתוף פעולה אתכם בוועדת הכספים.

יעקב ליצמן: כן, אבל האם אדוני בטוח – לו ידע ראש הממשלה שאתם נמנעים היום באי-אמון, אני מתחייב לך שהוא לא היה נותן רק 15 מיליון שקל, אלא 115 מיליון שקל.

אמנון כהן: גם בלי זה הוא ייתן מה שצריך.

אמנון כהן: אל תדאג.

אמנון כהן: תודה רבה.

יעקב ליצמן: אם אתם תימנעו באי-אמון.

יעקב ליצמן: תודה רבה.

אמנון כהן: גם בלי שנימנע הוא ייתן.

יעקב ליצמן: או להצביע – – –

אמנון כהן: תודה.

אמנון כהן: חבר הכנסת יוסף ביילין, בבקשה.

אמנון כהן: אחריו – חבר הכנסת טלב אלסאנע, חבר הכנסת , חבר הכנסת ואסל טאהא, ואחרון – חבר הכנסת יצחק בן-ישראל.

יוסי ביילין: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אנחנו מתברכים בימים האלה בביקורה של קנצלרית גרמניה, הגברת מרקל, והצטערתי מאוד לראות שבדבריה כאן היא כבר הודיעה שמה שפוגע בתהליך המדיני זה ה"קסאמים" וההתנחלויות.

יוסי ביילין: הצטערתי, כי אפשר היה לוותר על זה לא בדבריה, אלא במעשינו.

יוסי ביילין: אני שואל את עצמי איזה מוח גאוני הצליח ליצור את האיזון הזה, שבו גם הידידים הכי גדולים שלנו, הגרמנים והאמריקנים, לא מפסיקים להגיב בצורה דומה: תפסיקו עם ההתנחלויות האלה.

יוסי ביילין: הרי אתם מבינים שאם יש דבר שפוגע בתהליך המדיני זה זה.

יצחק בן ישראל: אתה חושב שלא יהיו "קסאמים" אם יפסיקו?

יוסי ביילין: מה זה שייך בכלל?

יוסי ביילין: מה שאני אומר הוא, שאנחנו הבאנו את עצמנו לפינה חשוכה, שבה משווים את ה"קסאמים" להתנחלויות – הטובים בידידינו.

יוסי ביילין: אנחנו נותנים להם את המכשיר הזה.

יוסי ביילין: אם היה כאן ראש ממשלה שהחזון שלו היה להקים התנחלויות, והוא היה אומר: זה חשוב לי מאוד, חשוב לי גם אם זה מרגיז את ידידי הטובים ביותר, חשוב לי גם אם זה מרחיק את התהליך המדיני, אני אקים התנחלויות כי אין דבר יקר יותר בעיני מאשר גבעת-זאב והרחבתה – הייתי יכול להתנגד לזה, אבל להבין את זה.

יוסי ביילין: אדם מגיע לתפקיד כזה, הוא רוצה לממש את האידיאולוגיה שלו.

יוסי ביילין: יש כאן ראש ממשלה שאומר: אני לא מימשתי את הפרק הראשון של מפת הדרכים, כי לא הורדתי את ההתנחלויות הבלתי-חוקיות.

יוסי ביילין: על ישראל מוטלת האחריות, שהיא לא מימשה אותה שנים, למפת הדרכים.

יוסי ביילין: הוא אומר יותר מזה.

יוסי ביילין: הוא אומר: גם אם בירושלים – אני לא מסכים עם זה, אבל אני שומע שהוא אומר את זה – אנחנו נמשיך לבנות, לא נקים התנחלויות ולא נרחיב התנחלויות.

יוסי ביילין: הוא מחויב במפת הדרכים להגדרה של מיצ'ל, שלא להגדיל אפילו בהתאם לגידול הטבעי, והוא הולך ומאשר מאות יחידות דיור בשטחים.

שלמה מולה: אבל הממשלה אומרת: אנחנו מוכנים להתקדם בתהליך השלום, אנחנו מוכנים להפסיק לבנות בהתנחלויות, אבל שיפסיקו לירות בנו.

יוסי ביילין: ראש הממשלה אמר שהוא לא יבנה בהתנחלויות, שהוא לא יבנה בשטחים.

יוסי ביילין: אם הוא אומר את זה, למה הוא עושה את זה?

יוסי ביילין: מגיע לממשלה הזאת אי-אמון רק על חוסר עקביות.

יוסי ביילין: אתם הולכים לקו מסוים, תלכו עליו.

יוסי ביילין: אתם מתנגדים לקו מסוים, אל תעשו את זה.

יוסי ביילין: אתם רוצים להוליך מהלך מדיני, תלכו על מהלך מדיני.

יוסי ביילין: אתם רוצים להפסיק התנחלויות, תפסיקו התנחלויות.

יוסי ביילין: אבל מה שאתם עושים מביא אותנו לשום מקום, רק לביזיון וקצף, רק לביקורת של הטובים בידידינו ורק להרחקה של תהליך מדיני, כאשר ראש הממשלה הוא האיש הראשון שהודיע שבלי מדינה פלסטינית אנחנו אבודים.

יוסי ביילין: אני לא אמרתי את זה.

אמנון כהן: תודה רבה.

אמנון כהן: חבר הכנסת טלב אלסאנע – אינו נוכח.

אמנון כהן: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה.

אמנון כהן: אנחנו מברכים את חבר הכנסת יוסף ביילין על כך שנולדה לו נכדה היום.

אמנון כהן: מזל טוב, סבא צעיר.

אמנון כהן: תגדלו אותה בנחת ותראו נחת ממנה.

יוסי ביילין: תודה רבה.

יוסי ביילין: היא לא הראשונה.

אמנון כהן: לא משנה.

אמנון כהן: ממנה תראה נחת, ומכולם תראה.

אמנון כהן: חבר הכנסת , בבקשה.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, עמיתי חברי הכנסת, הצעת אי-אמון היא תמיד הצעת אי-אמון בממשלה כולה, אבל אני רוצה את הצעת האי-אמון הזאת לייחד לשר מסוים בממשלה, שר שכינויו הבלתי-מוצלח הוא שר הביטחון, אבל אני חושב שהכינוי היותר נכון הוא שר חוסר הביטחון.

דב חנין: האמת היא שאולי ההגדרה המדויקת ביותר של תפקידו של האדון ברק בממשלה הנוכחית היא שר המלחמה.

דב חנין: אני רוצה להתייחס לאירועים של השבוע האחרון.

בנימין אלון: כך קוראים לו במדינות השכנות וכך במדינות הקומוניסטיות.

דב חנין: אני לא יודע איך קוראים לו במדינות השכנות, אבל נראה שבמדינה שלנו הכינוי הזה מתאים.

דב חנין: אחרי שבועות קשים ורבים ומרים של מוות והרס והרג וחרדות ופחד בעזה ובשדרות, בשבוע שעבר היתה התחלה של שקט.

דב חנין: התחלה מאוד שברירית, עדינה.

דב חנין: צמח עדין וחלש, שראוי היה לטפח אותו, להשקות אותו, לחזק אותו, כדי שהשקט הזה באמת ישתרש ותבוא בשורה של חיים קצת יותר טובים לתושבים, גם בעזה וגם בשדרות.

דב חנין: והנה, מה עושה שר המלחמה שלנו?

דב חנין: הוא דואג לכך שתהיה מלחמה, שלא יהיה שקט.

דב חנין: הסיכול הממוקד שהיה בבית-לחם היה חיסול ממוקד של השקט השברירי בדרום.

שלמה מולה: אבל הוא שלח את המחבל ל"מרכז הרב", אתה יודע את זה?

דב חנין: הוא לא שלח.

דב חנין: הוא שלח את החיילים לבצע חיסול ממוקד, הוא שלח את החיילים אולי לבצע פיגוע נקמה, הוא שלח את החיילים כדי ליצור עוד אסקלציה בתוך אותו מעגל של שיגעון והרג וחיסולים וסיכולים וטרור וטרור נגדי ואסון איום לבני שני העמים בארץ הזאת.

דב חנין: אבל המדיניות של שר המלחמה ברק בנושא החיסולים והסיכולים היא לא יוצאת דופן אצלו.

דב חנין: הרי האיש הזה הוביל את מפלגת העבודה אל פאתי הימין הקיצוני.

דב חנין: האיש הזה מאשר בנייה במאחזים בלתי מורשים, האיש הזה עומד מאחורי אי-ביצוע החלטות טליה ששון, אי-ביצוע דוח טליה ששון.

דב חנין: האיש הזה עומד מאחורי הרחבות הבנייה בהתנחלויות.

דב חנין: האיש הזה עומד מאחורי העברת כל המסרים בערוצים פורמליים ובערוצים לא פורמליים, שאין שום סיכוי לשלום, כי כמובן אם הוא נכשל בקמפ-דייוויד, אז איך אפשר שמישהו אחר יצליח?

דב חנין: לכן את הסיכוי השברירי שקיים צריך לחסל.

דב חנין: צריך לחסל אותו בכוח, צריך לחסל אותו במעשים, צריך לחסל אותו בהתנחלויות, צריך לחסל אותו בהמשך בניית הגדר באופן שימנע הקמת מדינה פלסטינית.

דב חנין: ולכן הממשלה כולה ראויה לאי-אמון, אבל ראוי מכולם לאי-אמון בשבוע הזה שר המלחמה אהוד ברק.

דליה איציק: תודה רבה.

דליה איציק: חבר הכנסת ואסל טאהא – בבקשה, אדוני.

דליה איציק: יחתום חבר הכנסת יצחק בן-ישראל.

ואסל טאהא: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, גברתי השרה, הזנחת האוכלוסייה הערבית מתמשכת זה שנים.

ואסל טאהא: האפליה כלפינו כאזרחים במדינת ישראל היא מובנית, כבר הפכה לחלק בלתי נפרד מהמדיניות הרשמית של הממשלות השונות זה 60 שנה.

ואסל טאהא: לצד זה אנחנו ערים גם לכך שלעתים עומדים ומודים באפליה, מקבלים החלטות בממשלה ולא מיישמים את ההחלטות האלה.

ואסל טאהא: מי שרוצה לחזור אל החלטות הממשלה, ימצא שם הרבה החלטות של שוויון, של הודאה באפליה, הבטחות לעשות לסגירת הפערים.

ואסל טאהא: אבל עובדתית האפליה בתקציבים נשארת, ושום הבטחה לא מיושמת.

ואסל טאהא: זה מזכיר לי את מה שאמר שמואל טולידנו, יועץ כמה ראשי ממשלות בשנות ה-70.

ואסל טאהא: הוא אמר: אני מתפלא על האוכלוסייה הזאת, שתמיד סובלת וסובלת, והיא שקטה.

ואסל טאהא: הוא ציפה שבתוך כמה שנים האוכלוסייה הזאת תמרוד במדינה.

ואסל טאהא: זה יועץ ראש הממשלה, יועץ לכמה ראשי ממשלות.

ואסל טאהא: הוא כתב את זה.

ואסל טאהא: הממשלה יש לה אוזן אטומה, לא מוכנים לשמוע, לא רוצים לשמוע את קול השכל, אפילו אם זה יצא מבין שורותיה.

ואסל טאהא: גברתי היושבת-ראש, בסקירה מהירה של כל תקציבי המדינה נמצא שהאפליה עדיין מובנית בתוך התקציבים האלה.

ואסל טאהא: באחת הישיבות עם גברתי שרת החינוך בתחילת הקדנציה אני הצעתי הצעה, וגברתי קיבלה אותה.

ואסל טאהא: גברתי, כל שנה מקצים כמעט 400 חדרים על מנת להדביק את הפער, את המחסור בכיתות לימוד בבתי-הספר הערביים.

ואסל טאהא: כל שנה מקצים כמעט אותו מספר, פחות או יותר.

ואסל טאהא: גברתי, ביקשתי סקירה מכבודך כמה בונים בשנה מתוך ה-400.

יולי תמיר: – – –

דליה איציק: אדוני, אתה מסיים.

ואסל טאהא: יש מקומות שבהם יש בעיות, שהן גם תלויות לבד במשרד החינוך, גם במינהל מקרקעי ישראל, הן תלויות ברשויות.

ואסל טאהא: ולכן הצעתי ועדת חירום שתפתור את הסיבות לכך שהמחסור הזה מתמשך 60 שנה.

ואסל טאהא: צריך פעם אחת ולתמיד להפסיק אותו, להדביק את הפער הזה.

יולי תמיר: חבר הכנסת טאהא – – – הוועדה קמה עם – – – אנחנו הוצאנו השנה – – –

ואסל טאהא: אני שמח לשמוע את זה.

ואסל טאהא: גברתי, אני אשמח לשמוע את זה ממך מעל הדוכן.

ואסל טאהא: תודה.

דליה איציק: תודה, אדוני.

דליה איציק: חבר הכנסת ביילין נכנס, ומדליפים לנו ולי שהוא גם סבא.

דליה איציק: חבר הכנסת ביילין, אתה צריך להראות סימנים, זה לא מינהל תקין.

דליה איציק: מזל טוב.

דליה איציק: אנחנו מסיימים.

דליה איציק: נא לשבת, נא לצלצל.

דליה איציק: חבר הכנסת יצחק בן-ישראל.

יצחק בן ישראל: כבוד היושבת-ראש, כנסת נכבדה – –

דליה איציק: אדוני, תמתין.

דליה איציק: אנחנו תיכף עוברים להצבעה.

דליה איציק: בבקשה, אדוני.

יצחק בן ישראל: – – אין – ואת זה יודעים כל חברי הבית – איזה פתרון קסם לרקטות מעזה.

יצחק בן ישראל: אין פתרון פלא של "זבנג וגמרנו".

יצחק בן ישראל: אין שום טכנולוגיה שיודעת ליירט את הרקטות האלה היום.

דליה איציק: חבר הכנסת דוד טל, נא לשבת.

דליה איציק: חבר הכנסת ברוורמן.

דליה איציק: חבר הכנסת טיבי, אני מודה לך שאתה עוזר לי.

דליה איציק: בבקשה, אדוני.

יצחק בן ישראל: אין פתרון קסם לרקטות מעזה, ואת זה יודעים כל חברי הבית.

יצחק בן ישראל: אין איזה קונץ, פטנט, לא טכנולוגי, ולא משום סוג אחר, שאם רק נשים אותו, אז לא יגיעו יותר רקטות לשדרות, לאשקלון, לעוטף-עזה ולשאר היישובים המופגזים בנגב.

יצחק בן ישראל: גם הדברים שמערכת הביטחון היום מפתחת, במקרה הטוב יוכלו למנוע רקטות בעוד שלוש-ארבע שנים, וגם אז זו לא תהיה סגירה הרמטית.

יצחק בן ישראל: מה כן אפשר לעשות?

יצחק בן ישראל: אי-אפשר למנוע פיזית את הירי.

יצחק בן ישראל: אני רואה שאף אחד לא מקשיב.

דליה איציק: חבר הכנסת דוד טל, עכשיו שב במקומך.

דליה איציק: אני מאוד מבקשת ממך, זה מאוד מפריע.

יצחק בן ישראל: אני אחזור עוד הפעם.

דליה איציק: לא, אל תחזור עוד הפעם – דקה.

דליה איציק: חבר הכנסת נסים זאב, האם אתה רוצה לחלוק אתי את המשכורת בסוף החודש?

דליה איציק: אז בבקשה לא לדבר.

דליה איציק: חברת הכנסת לבנת.

דליה איציק: חבר הכנסת גלזר, אני צריכה לקרוא לך באופן אישי, מה קרה?

דליה איציק: נא להעיר את תשומת לבו של השר איתן שישב במקומו.

דליה איציק: תודה.

דליה איציק: בבקשה, אדוני.

דליה איציק: אנחנו נוסיף לך את הזמן.

דליה איציק: בבקשה.

יצחק בן ישראל: תודה.

יצחק בן ישראל: מכיוון שאין לנו שום פתרון פלא טכנולוגי, ומכיוון שאנחנו לא יודעים באמצעים שיש לנו היום להפסיק פיזית את ירי הרקטות, הדבר היחיד שאפשר לעשות זה לגרום לצד השני, לאלה שיורים, להפסיק לירות.

יצחק בן ישראל: השאלה הגדולה היא, איך עושים את הדבר הזה?

יצחק בן ישראל: איך מגיעים למצב שבו הגורמים המשגרים את הרקטות יחשבו שלא כדאי להם לשגר?

יצחק בן ישראל: זו סדרה של פעולות צבאיות משולבות עם שיחות עם מי שצריך, שייקחו הרבה זמן.

יצחק בן ישראל: כדאי שכל מי שמוכר פתרונות קסם לתושבים בשדרות כאילו יש לו איזה פתרון שרק צריך להפעילו ולא יהיו יותר רקטות, שיגיד את האמת, והאמת היא מאוד פשוטה.

יצחק בן ישראל: דרך אגב, אני מאמין שאפשר לעשות.

יצחק בן ישראל: אפשר להפעיל כוח צבאי, ואפשר להגיע בסופו של דבר למצב שבו לא ירצו לירות עלינו רקטות.

יצחק בן ישראל: לא לא יוכלו.

יצחק בן ישראל: אבל מה שלא נעשה ייקח זמן רב, חודשים רבים אולי אפילו שנה.

דליה איציק: נא לצלצל.

דליה איציק: אנחנו עוברים להצבעה.

יצחק בן ישראל: ולכן אני חושב שצריך שתושבי שדרות ידעו, בניגוד למה שאמרו פה מציעי הצעות האי-אמון היום, שמשך הזמן שבו נצטרך לחיות במצב שיורים עלינו רקטות, לא יהיה קצר.

יצחק בן ישראל: יש רק פתרון אחד, דרך אגב, שיכול למנוע פיזית את הרקטות, וזה כיבוש עזה לנצח.

יצחק בן ישראל: זאת אומרת, לכבוש ולהישאר שם.

יצחק בן ישראל: אבל כשנצא משם יוכלו לחדש את הרקטות.

יצחק בן ישראל: זו האמת המרכזית שכדאי היה שנמסור, שלא נשלה את תושבי שדרות שגם הם מקשיבים לנו, כאילו יש פה איזה מישהו – –

דליה איציק: חברת הכנסת אורית נוקד, אתם יושבים שם כאילו זה הסלון שלכם.

יצחק בן ישראל: – – שיש לו פטנט, ורק איזה ממשלה לא מבינה, או מרושעת, או אני לא יודע מה, לא רוצה לאמץ את הפטנט הזה.

דליה איציק: תודה, אדוני.

דליה איציק: אתה מסיים?

יצחק בן ישראל: תודה רבה, אני אסיים בזה.

דליה איציק: חברי הכנסת, אנחנו נחכה עד שהדובר ישב.

דליה איציק: נא לשבת, אנחנו עוברים להצבעה.

דליה איציק: האמת היא שהיו לו דברים משכנעים להגיד, רק לא מקשיבים.

דליה איציק: אנחנו עוברים להצבעה על ארבע הצעות נפרדות.

דליה איציק: תחילה אנחנו מצביעים על הצעת סיעות יהדות התורה והאיחוד הלאומי – מפד"ל להביע אי-אמון בממשלה.

דליה איציק: חברי, הדובר כבר יושב במקומו?

דליה איציק: כן.

דליה איציק: אנחנו עוברים להצבעה, הצבעה.

דליה איציק: לא לדבר בהצבעה.

דליה איציק: הצבעה מס' 1 בעד הצעת סיעות יהדות התורה – האיחוד הלאומי – מפד"ל להביע אי-אמון בממשלה – 31 נגד – 51 נמנעים – 4 הצעת סיעות יהדות התורה – האיחוד הלאומי – מפד"ל להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

דליה איציק: ובכן, ההצעה לא עברה.

דליה איציק: אני קובעת שהצעת האי-אמון מטעם סיעת יהדות התורה לא עברה.

דליה איציק: אנחנו עוברים להצבעה על הצעת סיעת הליכוד.

דליה איציק: הצבעה.

דליה איציק: הצבעה מס' 2 בעד הצעת סיעת הליכוד להביע אי-אמון בממשלה – 31 נגד – 50 נמנעים – 5 הצעת סיעת הליכוד להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

דליה איציק: אני קובעת שהצעת סיעת הליכוד לא התקבלה.

דליה איציק: אנחנו עכשיו עוברים להצבעה על הצעת ישראל ביתנו.

דליה איציק: הצבעה.

דליה איציק: הצבעה מס' 3 בעד הצעת סיעת ישראל ביתנו להביע אי-אמון בממשלה – 30 נגד – 55 נמנעים – 3 הצעת סיעת ישראל ביתנו להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

דליה איציק: אני קובעת שהצעת האי-אמון מטעם ישראל ביתנו לא התקבלה.

דליה איציק: אנחנו עוברים להצבעה על הצעת סיעות רע"ם-תע"ל, חד"ש ובל"ד.

דליה איציק: הצבעה.

דליה איציק: הצבעה מס' 4 בעד הצעת סיעות רע"ם-תע"ל–חד"ש–בל"ד להביע אי-אמון בממשלה – 7 נגד – 60 נמנעים – 14 הצעת סיעות רע"ם-תע"ל–חד"ש–בל"ד להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

דליה איציק: ובכן, הממשלה צלחה את הצעות האי-אמון.

דליה איציק: חברי, מחר ב-16:30 תהיה כאן קנצלרית גרמניה.

דליה איציק: שרי הממשלה וחברי הכנסת, כולכם מתבקשים להיות כאן מחר ב-16:00.

דליה איציק: תודה.

דליה איציק: הודעה לסגנית מזכיר הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושבת-ראש הכנסת, אני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 7) (תיקון), התשס"ח–2008; הצעת חוק עובדי הוראה, התשס"ח–2008.

ירדנה מלר-הורוביץ: לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק שהייה שלא כדין (איסור סיוע) (הוראות שעה) (תיקון מס' 11), התשס"ח–2008, שהחזירה ועדת הפנים והגנת הסביבה; הצעת חוק חובת המכרזים (תיקון מס' 20), התשס"ח–2008, שהחזירה ועדת החוקה, חוק ומשפט; הצעת חוק השתלת אברים, התשס"ח–2008, שהחזירה ועדת העבודה, הרווחה והבריאות – –

דליה איציק: חברי הכנסת, מי שלא רוצה להיות פה – שיצא.

דליה איציק: השר אטיאס, מה שלומך?

דליה איציק: חבר הכנסת סער, אתה מדבר כל הזמן.

גדעון סער: אני לא מדבר.

דליה איציק: אתה כן מדבר.

דליה איציק: דיברת עוד כשהיית שם.

דליה איציק: כן, בפנטומימה.

דליה איציק: חברת הכנסת סופה לנדבר.

ירדנה מלר-הורוביץ: – – הצעת חוק מוות מוחי נשימתי, התשס"ח–2008, שהחזירה ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

ירדנה מלר-הורוביץ: מסקנות ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות בנושא: פיטורי עובדת ממוצא אתיופי במשטרת התנועה הארצית, בעקבות הצעה לסדר-היום של חבר הכנסת שלמה מולה.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה רבה.

דליה איציק: תודה.

דליה איציק: מי זה שם עם החולצה הלבנה?

אסתרינה טרטמן: זה חבר הכנסת ליברמן.

אסתרינה טרטמן: הוא רזה אז לא מזהים אותו.

דליה איציק: חבר הכנסת ליברמן, רזית, אני לא מצליחה לזהות אותך.

דליה איציק: נמצא אתנו כאן נשיא מחוז לומברדיה.

דליה איציק: שלום וברוכים הבאים.

דליה איציק: ברוכים הבאים אלינו.

דליה איציק: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/372).

דליה איציק: ]

אמנון כהן: אנחנו ממשיכים בסדר-היום.

אמנון כהן: חברי חברי הכנסת, הצעת חוק העונשין (תיקון מס' 100) (החמרת ענישה בעבירות רכוש), התשס"ח–2008, קריאה ראשונה.

אמנון כהן: יציג את ההצעה שר המשפטים דניאל פרידמן.

אמנון כהן: בבקשה.

דניאל פרידמן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני מתכבד להציג את הצעת חוק העונשין (החמרת ענישה בעבירות רכוש).

דניאל פרידמן: מטרת החוק המוצע היא ליצור הבחנה ברורה בין פגיעות רכוש בדרגות חומרה שונות, הבאות לידי ביטוי בשווי הכספי של הפגיעה.

דניאל פרידמן: כיום, כפי שידוע לכם, יש עבירה שנקראת "גנבה".

דניאל פרידמן: בהגדרת עבירה זו אין הבחנה – מבחינת החומרה – בין מקרים שבהם הרכוש שנגנב הוא פעוט-ערך ובין מקרים שבהם הרכוש שנגנב רב-ערך.

דניאל פרידמן: אני מאוד מקווה שכאשר נגיע לחקיקה נוספת, בנושא של אכיפה אלטרנטיבית, נמצא דרך שבה לעבירות פעוטות, ובכללן גנבה המשתווה לסכום פעוט, יימצא פתרון בדרך של אכיפה אלטרנטיבית, ולאו דווקא בדרך של הרשעה משפטית, לפחות כשמדובר בפעם הראשונה שאדם נתפס עובר עבירה.

דניאל פרידמן: במקרים שבהם יש פגיעת רכוש בסכום משמעותי, העבירה הופכת – על-פי ההצעה – מעוון לפשע.

דניאל פרידמן: בהצעה פשוטה זו יש פתרון מקיף לבעיות רבות, בין השאר יש בה הבחנה בין עבריין "מקצועי", שעוסק בגנבות "מקצועיות" ומורכבות, ובין נער פוחז שגנב מחנות מכולת.

דניאל פרידמן: על-פי החוק הנוכחי אין הבדל בין מי שגנב עופות בסופרמרקט לבין מי שגונב ציוד חקלאי בשווי של מאות אלפי שקלים.

דניאל פרידמן: בהצעה שלנו אנחנו קובעים מדרג: מי שגונב או גורם נזק בערך גדול מחצי מיליון שקלים – עונשו עד שבע שנות מאסר; מי שגונב או גורם נזק בערך שבין 10,000 שקל ובין חצי מיליון שקלים – עונשו ארבע שנות מאסר.

דניאל פרידמן: יש בהצעה משום מענה הולם על גנבות של תשתיות ושל ציוד חקלאי בלי להפלות לרעה סוגים אחרים של גנבה.

דניאל פרידמן: אני רוצה לקרוא חלק מפנייה של ראש עירייה בעניין אכיפת החוק על גנבי מתכות: "בית-המשפט רואה מול עיניו את שווי הגנבה הנמוך הנובע ממכירת המתכת הגנובה, אולם חיתוך כבלי נחושת למזגן מרכזי בבית-ספר, ששוויים לעבריין עשרות שקלים, גורם לעירייה נזק של עשרות אלפי שקלים".

דניאל פרידמן: ההצעה מתמודדת גם עם הבעיה הזאת, מכיוון שהיא בוחנת לא רק את הרווח שהפיק הגנב מהעבירה, אלא גם את החיסרון שנגרם למי שגנבו ממנו.

דניאל פרידמן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני מבקש לאשר את הצעת החוק שלפנינו בקריאה ראשונה ולהעביר אותה להמשך דיון בוועדת החוקה, חוק ומשפט לצורך הכנתה לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

דניאל פרידמן: תודה.

אמנון כהן: תודה רבה לשר המשפטים.

אמנון כהן: יש לנו רשימת דוברים.

אמנון כהן: אני רואה כאן את חבר הכנסת אופיר פינס.

אמנון כהן: בבקשה.

אמנון כהן: שלוש דקות.

אמנון כהן: אחריו – חבר הכנסת נסים זאב, אם יימצא באולם.

אמנון כהן: אם לא – נעבור להצבעה.

אופיר פינס-פז: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, מדובר בהצעת חוק שאת עיקריה שמעתי בעבר משר המשפטים.

אופיר פינס-פז: יש לי בעיה עם הצעת החוק הזאת, ואני רוצה לומר מדוע.

אופיר פינס-פז: ראשית, אם באמת הממשלה היתה מחליטה לאמץ למשל את גישת ג'וליאני, שהציע מצד אחד ענישה חריפה מאוד על עבירות קשות מאוד – בארצות הברית גם מקובל הכלל של עבירה שלישית: מאסר עולם – ומצד אחר ניסיון ליצור מצב שבו עבריינים לא הופכים להיות רצידיביסטים.

אופיר פינס-פז: לצד השיטה הזאת יש גם מנגנון משוכלל מאוד לשיקום אסירים ולהחזרת אסירים למוטב.

אופיר פינס-פז: אם הייתי רואה קונספציה, והייתי מאמין שבקונספציה הזאת יש באמת יריעה רחבה – אבל אני לא רואה כאן קונספציה, אלא הצעת חוק שנועדה לעשות הבחנה בין עבירות גנבה כאלה ואחרות וליצור מין מדרג של גנבות.

אופיר פינס-פז: אני רוצה לשאול אותך שאלה – אני לא יודע אם יתאפשר לך לענות עכשיו, או אולי בהמשך – לעניין עבירות צווארון לבן למשל.

אופיר פינס-פז: אני חושב שמעילה בכספי ציבור, בין שעשה אותה אדם נבחר ובין שעשה אותה עובד ציבור ממונה, בין שהיא במיליון שקל ובין שהיא ב-10,000 שקל, עדיין היא מעילה; עדיין היא גנבה בידי אדם שקיבל סמכות לטפל בכספי ציבור מטעם החוק או מטעם הממונה עליו.

אופיר פינס-פז: אני באופן אישי חושב שהחוק הזה היה צריך להיות חלק ממסגרת רחבה יותר, של תפיסת עולם שלמה, והייתי ממליץ להיזהר מחקיקה שתתיימר לסייע לחלשים אך בסופו של דבר תסייע לחזקים.

אופיר פינס-פז: תודה.

אמנון כהן: תודה.

אמנון כהן: חברי חברי הכנסת, נעבור להצבעה בקריאה ראשונה על הצעת חוק העונשין (תיקון מס' 100) (החמרת ענישה בעבירות רכוש), התשס"ח–2008.

אמנון כהן: בבקשה.

אמנון כהן: הצבעה מס' 5 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 18 נגד – 2 נמנעים – 1 ההצעה להעביר את הצעת חוק העונשין (תיקון מס' 100) (החמרת ענישה בעבירות רכוש), התשס"ח–2008, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

אמנון כהן: בעד – 18, נגד – 2, נמנע אחד.

אמנון כהן: אני קובע בזה שהצעת חוק העונשין (תיקון מס' 100) (החמרת ענישה בעבירות רכוש), התשס"ח–2008, התקבלה בקריאה ראשונה ותועבר לדיון בוועדת החוקה, חוק ומשפט לשם הכנתה לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

אמנון כהן: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/372).

אמנון כהן: ]

אמנון כהן: ממשיכים בסדר-היום: הצעת חוק הרבנות הראשית לישראל (תיקון מס' 2), התשס"ח–2008, קריאה ראשונה.

אמנון כהן: שר המשפטים יציג לפנינו את הצעת החוק.

אמנון כהן: בבקשה, אדוני.

דניאל פרידמן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, סעיף 17(א) לחוק הרבנות הראשית לישראל קובע כי במשך מחצית תקופת כהונתם של הרבנים הראשיים לישראל ישמש האחד נשיא מועצת הרבנות הראשית והאחר נשיא בית-הדין הרבני הגדול, ובמחצית השנייה יתחלפו בתפקידיהם.

דניאל פרידמן: אשר לסדר מילוי התפקידים נקבע בסעיף 17(ב) לחוק, שיש לרבנים הראשיים לישראל אפשרות להחליט בהסכמה מי ישמש קודם בכל תפקיד.

דניאל פרידמן: לעומת זאת, החוק אינו מאפשר לרבנים לקבוע ביניהם חלוקה שונה של משך תקופת הכהונה בכל אחד מהתפקידים.

דניאל פרידמן: ייתכנו מצבים שבהם יסכימו הרבנים הראשיים להאריך את תקופת תפקיד הנשיאות שבה הם משמשים או שיעדיפו לשמש בתפקיד אחד בלבד לאורך כל תקופת הכהונה.

דניאל פרידמן: מוצע לקבוע כי ככל שיש הסכמה בין הרבנים הראשיים לישראל, יתאפשר להם בכל עת לקבוע ביניהם חלוקה אחרת של תפקידיהם, ויובהר כי הכוונה היא הן לעניין משך תקופת הכהונה בכל תפקיד – כך, למשל, יוכלו הרבנים הראשיים להסכים לפני תום מחצית תקופת הכהונה כי לא יתחלפו בתפקידיהם וכי כל אחד מהם ישמש באותו תפקיד לאורך כל תקופת הכהונה כרב ראשי לישראל.

דניאל פרידמן: סעיף 24 לחוק הדיינים קובע כי הודעה על מינוי דיין ועל גמר כהונתו תפורסם ברשומות.

דניאל פרידמן: לאור האפשרות הניתנת בסעיף 1 המוצע לרבנים הראשיים, להסכים על חלוקת התפקידים ביניהם השונה מזו הקבועה בסעיף 17, מוצע לקבוע כי גם הודעה על קביעת נשיא בית-הדין הרבני הגדול תפורסם ברשומות ותובא לידיעת הציבור.

דניאל פרידמן: הציפייה שלי בהקשר הנוכחי היא שתושג הסכמה, ואני מבין שקיימת הסכמה כזאת, שלפיה הרב עמאר ימשיך בתפקידו כנשיא בית-הדין לערעורים חמש שנים נוספות.

דניאל פרידמן: אני מבקש מהכנסת לתמוך בהצעת החוק.

דניאל פרידמן: תודה.

אמנון כהן: תודה.

אמנון כהן: חבר הכנסת , אתה רשום.

אמנון כהן: בבקשה, אדוני.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אדוני שר המשפטים, אני תומך בהצעת החוק הזאת כי מדובר בה על הסכמה בין שני הרבנים הראשיים, שנושאים בתפקידים של נשיא בית-הדין הרבני הגדול ונשיא מועצת הרבנות הראשית.

משה גפני: אני לא סבור שצריך להעלות את זה למישור הפרסונלי; אני חושב שמלכתחילה היה צריך לחוקק את החוק הזה.

משה גפני: אני זוכר שהחוק המקורי נחקק בלחץ של זמן, אבל מן הראוי – אם שני הרבנים הראשיים מסכימים ביניהם מלכתחילה – שכל אחד מהם יישא בתפקיד במהלך כל הקדנציה.

משה גפני: אני חושב שזה ראוי.

משה גפני: אני חושב שלא היה ראוי לדבר על נושא פרסונלי, וכמובן התנאי הוא שיש הסכמה בין שני הרבנים הראשיים.

משה גפני: אני אתמוך, זה לטובת העניין.

משה גפני: תודה.

אמנון כהן: תודה.

אמנון כהן: אנו עוברים להצבעה.

נסים זאב: אני ביקשתי לדבר.

אמנון כהן: אתה לא רשום אצלי.

אמנון כהן: עוברים להצבעה.

אמנון כהן: הצבעה מס' 6 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 24 נגד – אין נמנעים – 2 ההצעה להעביר את הצעת חוק הרבנות הראשית לישראל (תיקון מס' 2), התשס"ח–2008, לוועדת הפנים והגנת הסביבה נתקבלה.

אמנון כהן: בעד – 24, אין מתנגדים, שני נמנעים.

אמנון כהן: אני קובע שהצעת חוק הרבנות הראשית לישראל (תיקון מס' 2), התשס"ח–2008, התקבלה בקריאה ראשונה ותועבר לדיון בוועדת הפנים והגנת הסביבה לשם הכנתה לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

דוד אזולאי: למה משרד הפנים?

דוד אזולאי: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/217).

דוד אזולאי: ]

אמנון כהן: אנו ממשיכים בסדר-היום: הצעת חוק גנים לאומיים, שמורות טבע, אתרים לאומיים ואתרי הנצחה (תיקון מס' 6) (הטלת תפקידים), התשס"ח–2008, של חבר הכנסת שי חרמש – קריאה ראשונה.

אמנון כהן: בבקשה, אדוני.

שי חרמש: כבוד היושב-ראש, מכובדי חברי הכנסת, החוק שמוצע פה לקריאה ראשונה נועד לתת אפשרות חוקית לגופים שיש להם הידע, הניסיון והיכולת לטפל בשימור אתרי מורשת, התיישבות, שמורות טבע ואתרים לאומיים, לקבל על עצמם את האחריות במקומות שבהם רשויות אחרות מתקשות לעשות כן.

שי חרמש: מפת הארץ רוויה במבנים של מורשת התיישבות, אתרים שראויים לשימור.

שי חרמש: אמר יגאל אלון: עם ששוכח את עברו, עתידו לוט בערפל.

שי חרמש: עבר זה הוא עבר עשיר וגדול, הפרוס על מפת הארץ.

שי חרמש: אלא מה?

שי חרמש: קצרה ידן של הרשויות מלהתמודד עם השיקום, עם השימור, ויותר מכך – עם התפעול והתחזוקה.

שי חרמש: מדובר במערכות חינוך סביב המבנים האלה, סביב אתרים שנושאים גם סיפורים מראשית ההתיישבות ובניין הארץ, הציונות ודומיהם.

שי חרמש: הצעת החוק הזאת, שעברה תהליך ממושך וארוך, לטעמי שלא לצורך, נועדה להרחיב את מגוון הגופים שאפשר להטיל עליהם את האחריות – בעיקר על המועצה הציבורית לשימור אתרים.

שי חרמש: הצעת החוק הזאת אינה כרוכה בשום הוצאה תקציבית; נהפוך הוא, היא נועדה לשמר ולהציל דברים ששיני הזמן נוגסות בהם ואין מי שיציל ויטפל.

שי חרמש: תודה.

אמנון כהן: תודה.

אמנון כהן: חבר הכנסת דוד אזולאי – אני מבין שאתה מוותר על זכות הדיבור, אף שאתה רשום פה.

אמנון כהן: חבר הכנסת נסים זאב, אני מחויב לתת לך.

נסים זאב: – – –

אמנון כהן: טוב.

אמנון כהן: חברי חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה.

אמנון כהן: הצעת חוק גנים לאומיים, שמורות טבע, אתרים לאומיים ואתרי הנצחה (תיקון מס' 6) (הטלת תפקידים), התשס"ח–2008, קריאה ראשונה – אפשר להצביע.

אמנון כהן: הצבעה מס' 7 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 18 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק גנים לאומיים, שמורות טבע, אתרים לאומיים ואתרי הנצחה (תיקון מס' 6) (הטלת תפקידים), התשס"ח–2008, לוועדת הפנים והגנת הסביבה נתקבלה.

אמנון כהן: בעד – 18, אין מתנגדים ואין נמנעים.

אמנון כהן: אני קובע שהצעת חוק גנים לאומיים, שמורות טבע, אתרים לאומיים ואתרי הנצחה (תיקון מס' 6) (הטלת תפקידים) התשס"ח–2008, התקבלה בקריאה ראשונה והיא תעבור לדיון בוועדת הפנים והגנת הסביבה לשם הכנתה לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

אמנון כהן: אנחנו עוברים לשאילתות ותשובות לשרה המקשרת בין הממשלה לכנסת -בלילא.

אמנון כהן: שאילתא מס' 1438 של חבר הכנסת – לפרוטוקול.

אמנון כהן: חבר הכנסת יואל חסון שאל את ראש הממשלה ביום י' באב התשס"ז (25 ביולי 2007):

אמנון כהן: פורסם כי טרם החל שיפוץ כ-2,800 מקלטים בבתים משותפים בצפון, בשל מחלוקות בשאלה מי יבצע את השיפוץ של המקלטים ומי ידאג לתחזוקתם.

אמנון כהן: רצוני לשאול: 1.

אמנון כהן: האם נכון הדבר?

אמנון כהן: 2.

אמנון כהן: אם כן – האם נמצא פתרון שיאפשר פיקוח על מוכנות המקלטים ומהו?

אמנון כהן: 3.

אמנון כהן: מה הוא לוח הזמנים לשיפוץ המקלטים?

אמנון כהן: תשובת השרה רוחמה אברהם-בלילא: (לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול) לאחר בדיקה מול הגורמים הרלוונטיים, הריני להשיבך על השאילתא שבנדון: 1.

אמנון כהן: לא נכון.

אמנון כהן: עד היום נסתיימה העבודה ב-1,200 מקלטים ציבוריים, ועוד 800 מקלטים נמצאים בשלבי עבודה שונים.

אמנון כהן: העבודה ב-1,500 המקלטים הפרטיים המשותפים בוצעה על-ידי חברת "עמיגור", במימון הקרן לידידות, בהיקף של 40 מיליון ש"ח.

אמנון כהן: 2.

אמנון כהן: נמצא פתרון שיאפשר פיקוח על מוכנות המקלטים.

אמנון כהן: במהלך דצמבר 2006 הופץ חוזר מיוחד של מנכ"ל משרד הפנים בנושא הנחיות תקציב התגוננות אזרחית.

אמנון כהן: בחוזר הוטל על כל רשות להכין חוק עזר בנושא מקלטים משותפים ולבצע ביקורות על מנת לוודא כשירות המקלטים.

אמנון כהן: עוד התבקשו הרשויות לעשות שימוש בתקציב התגוננות אזרחית בהתאם לייעודו.

אמנון כהן: הטיפול בנושא המקלוט נמצא על-פי חוק באחריות הרשויות המקומיות.

אמנון כהן: 3.

אמנון כהן: לגבי לוח הזמנים, החל ממאי 2007 מוביל משרד ראש הממשלה עבודה לבחינת נוהל לפיקוח על כשירות מקלטים ציבוריים ופרטיים ברחבי הארץ.

אמנון כהן: העבודה נעשית בשיתוף פיקוד העורף, משרד האוצר, משרד הפנים, מינהלת שיקום הצפון ומרכז השלטון המקומי.

אמנון כהן: בנוסף, החל מיולי 2007 החל פרויקט שיקום המקלטים הציבוריים בצפון, במימון הממשלה, בהיקף של 85 מיליון ש"ח.

אמנון כהן: תודה רבה.

אמנון כהן: ממשיכים בשאילתא 1548 של חבר הכנסת יולי יואל אדלשטיין: הסתרת מידע על גבריאל דוויט.

אמנון כהן: חבר הכנסת יולי יואל אדלשטיין שאל את ראש הממשלה ביום ב' בשבט התשס"ח (9 בינואר 2008): פורסם ב"ידיעות אחרונות" ב-19 באוקטובר 2007, שאגף המודיעין של צה"ל ידע מה עלה בגורלו של גבריאל דוויט, אשר טבע לפני כשלוש שנים וגופתו נסחפה בים ללבנון.

אמנון כהן: רצוני לשאול: 1.

אמנון כהן: האם הדבר נכון?

אמנון כהן: 2.

אמנון כהן: אם כן – מדוע הוסתר מן המשפחה מידע חשוב על הנעדר במשך תקופה כה ארוכה?

אמנון כהן: 3.

אמנון כהן: מה ייעשה כדי שמקרה דומה לא יישנה?

רוחמה אברהם-בלילא: בשם ראש הממשלה ולאחר בדיקה מול הגורמים הרלוונטיים, הריני להשיבך על השאילתא שבנדון: 1.

רוחמה אברהם-בלילא: חבר הכנסת יולי אדלשטיין, לשאלתך הראשונה, אכן התקבל מידע מגופי המודיעין כי קיימת אפשרות שגופתו של ישראלי אתיופי נפלטה לחוף הים בלבנון והועברה לידי ה"חיזבאללה".

רוחמה אברהם-בלילא: 2.

רוחמה אברהם-בלילא: עם זאת, בתשובה על שאלתך השנייה – מאחר שמדובר היה במידע מודיעיני שלא נתמך בראיה ברורה וחד-משמעית, הוחלט כי לא נכון יהיה לדווח על כך למשפחת דוויט.

רוחמה אברהם-בלילא: 3.

רוחמה אברהם-בלילא: לשאלתך השלישית, מה ייעשה שמקרה דומה לא יישנה – יש לציין כי בסוגיות מעין אלו אין תשובה ברורה וחד-משמעית ורק איזון של כלל השיקולים יכול להביא לכדי הכרעה.

רוחמה אברהם-בלילא: בעניין זה, למרות הלבטים, נתקבלה ההכרעה שלא למסור את המידע האמור.

רוחמה אברהם-בלילא: פרשיית מותו של מר גבריאל דוויט, זיכרונו לברכה, הינה פרשייה כואבת.

רוחמה אברהם-בלילא: לבי עם משפחת דוויט אשר איבדה את יקירה גבריאל ואשר רק לאחר שלוש שנים ארוכות הוחזרה גופתו מלבנון והועברה לקבורה בישראל.

רוחמה אברהם-בלילא: יהי זכרו ברוך.

אמנון כהן: תודה.

אמנון כהן: שאלה נוספת לחבר הכנסת יולי יואל אדלשטיין.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה לכבוד היושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: גברתי השרה, ברצוני לשאול: לאחר חשיפת הפרשה ולאחר החזרת הגופה של גבריאל לארץ, האם משרד ראש הממשלה נמצא בקשר עם המשפחה?

יולי יואל אדלשטיין: מרגיע את המשפחה?

יולי יואל אדלשטיין: הרי בדיונים בכנסת, כפי שאומרים בלשון עמך, הבטן של המשפחה היתה מלאה על הממשלה ועל הכנסת, על כולנו.

יולי יואל אדלשטיין: מה הצעדים שמשרד ראש הממשלה וגורמים אחרים נוקטים היום?

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

רוחמה אברהם-בלילא: אין לי התשובה; אשמח לברר ולהעביר לך את התשובה.

אמנון כהן: תודה.

אמנון כהן: תעבירי לו את התשובה בצורה מסודרת.

אמנון כהן: השאילתא הבאה, 1557, של חבר הכנסת אופיר פינס-פז – לפרוטוקול.

אמנון כהן: חבר הכנסת אופיר פינס-פז שאל את ראש הממשלה ביום כ"ו בחשוון התשס"ח (7 בנובמבר 2007): לאחרונה פורסם כי יש החלטה חדשה בנושא הקצבאות לניצולי השואה.

אמנון כהן: רצוני לשאול: 1.

אמנון כהן: האם הועבר לניצולים הסכום שהבטיחה הממשלה להעביר באוגוסט?

אמנון כהן: 2.

אמנון כהן: האם קיים קריטריון לקבלת הקצבה שלפיו על הניצול להיות מעל גיל 80?

אמנון כהן: 3.

אמנון כהן: האם ניצול בעל דירה פסול מלקבל את הקצבה?

אמנון כהן: תשובת השרה רוחמה אברהם-בלילא: (לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול) אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, חבר הכנסת פינס, בשם ראש הממשלה ולאחר בדיקה מול הגורמים הרלוונטיים, הריני להשיבך על השאילתא שבנדון: 1.

אמנון כהן: כחלק מהסיכומים עם מרכז הארגונים של ניצולי השואה משולמת קצבה חודשית בסך 1,000 שקל לניצולי השואה יוצאי מחנות וגטאות שעד כה לא קיבלו קצבה מממשלת ישראל, מגרמניה או מכל מדינה אחרת.

אמנון כהן: תהליך איתור הזכאים מצוי בעיצומו, ועד כה הוכרו 1,200 ניצולים כזכאים לקבלת הקצבה.

אמנון כהן: 2.

אמנון כהן: לא קיים קריטריון לקבלת הקצבה שלפיו על הניצול להיות מעל גיל 80.

אמנון כהן: בהחלטת הממשלה, ובהצעות החוק הממשלתיות שהוגשו בעקבותיה, יש הטבות מוגדלות בתחום של הקצבאות (תוספת לקצבת זיקנה והבטחת הכנסה) לקשישים מעל גיל 80.

אמנון כהן: מדובר לעניין זה בהטבות שיינתנו לכלל הקשישים, אם הם ניצולי השואה ואם לאו.

אמנון כהן: 3.

אמנון כהן: ניצול בעל דירה אינו פסול מלקבל את הקצבה.

אמנון כהן: בהחלטת הממשלה נקבע שיינתן סיוע מוגבר לקשישים מקבלי הבטחת הכנסה שהם חסרי דיור.

אמנון כהן: קשיש מעל גיל 80 שמקבל הבטחת הכנסה יקבל תוספת לקצבת הבטחת ההכנסה, ואם הוא גם חסר דיור, יקבל בנוסף סיוע מוגדל בסך 300 שקל ממשרד הבינוי והשיכון.

אמנון כהן: שאילתא מס' 1900 של חבר הכנסת אברהים צרצור – לפרוטוקול.

אמנון כהן: חבר הכנסת אברהים צרצור שאל את ראש הממשלה ביום ט"ז בשבט התשס"ח (23 בינואר 2008):

אמנון כהן: ב-15 בפברואר הוחלט להקים במשרד ראש הממשלה את הרשות לפיתוח כלכלי במגזר המיעוטים: המגזר הערבי, דרוזים וצ'רקסים.

אמנון כהן: רצוני לשאול: 1.

אמנון כהן: האם הרשות אושרה והוקמה?

אמנון כהן: 2.

אמנון כהן: אם כן – מי עומד בראשה? 3.

אמנון כהן: האם מונו אנשי מקצוע ערבים? 4.

אמנון כהן: האם היא השתתפה בבניית התקציב המיועד לערבים במסגרת תקציב המדינה לשנת 2008?

אמנון כהן: 5.

אמנון כהן: האם היא נבנתה בהתייעצות עם מנהיגי המגזר הערבי ו/או עם אנשי מקצוע ערבים?

אמנון כהן: תשובת השרה רוחמה אברהם-בלילא: (לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול) אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, חבר הכנסת צרצור, בשם ראש הממשלה הריני להשיבך על השאילתא שבנדון: 1.

אמנון כהן: 2007אש משלה -.

אמנון כהן: 2.

אמנון כהן: 3.

אמנון כהן: 4.

אמנון כהן: -,בו 5.

אמנון כהן: -

אמנון כהן: שאילתא מס' 1901 של חבר הכנסת יוסף ביילין – לפרוטוקול.

אמנון כהן: חבר הכנסת יוסף ביילין שאל את ראש הממשלה ביום ט"ז בשבט התשס"ח (23 בינואר 2008):

אמנון כהן: מאז החליט הקבינט הביטחוני להכריז על עזה כישות עוינת ועל כוונתו לנהוג צעדי ענישה קולקטיביים כלפי האוכלוסייה, החלה המדינה מונעת את מעברם לטיפול גם של חולים במצבים המסכנים חיים ודחופים ביותר.

אמנון כהן: רצוני לשאול: מדוע מתנה השב"כ מתן אישור לטיפול רפואי במסירת מידע?

אמנון כהן: תשובת השרה רוחמה אברהם-בלילא: (לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול) אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, חבר הכנסת ביילין, בשם ראש הממשלה ולאחר בדיקה מול הגורמים הרלוונטיים, הריני להשיבך על השאילתא שבנדון:

אמנון כהן: שירות הביטחון הכללי נדרש מדי יום לאבחון ביטחוני של תושבי רצועת-עזה המבקשים להיכנס לישראל על רקע הומניטרי.

אמנון כהן: הליך האבחון הינו הליך מקצועי אשר נועד להעריך את רמת הסיכון של המבקש, כאשר בכל מקרה עמדת השירות נקבעת תוך עריכת איזון ראוי בין הערכת הסיכון לבין הצורך הרפואי.

אמנון כהן: כניסתם לישראל של מרבית המבקשים, בדגש בכאלה הזקוקים לטיפולים רפואיים מצילי חיים, מתאפשרת בסופו של הליך האבחון.

אמנון כהן: זאת למרות הנסיבות הביטחוניות המורכבות ברצועת-עזה ועל אף שלל דוגמאות המעידות על ניצול כניסות אלה על מנת לקדם מהלכי טרור.

אמנון כהן: ולתשובה על שאלתך – יש להדגיש כי שירות הביטחון הכללי אינו מתנה קבלת היתר כניסה לישראל לצורך הומניטרי בנכונות המבקש למסור מידע כלשהו.

אמנון כהן: תודה רבה, גברתי השרה המקשרת.

אמנון כהן: אנחנו מבקשים משרת החינוך של מדינת ישראל להשיב על השאילתות הבאות.

אמנון כהן: שאילתא מס' 1604 של חבר הכנסת בנושא: מפעל ההזנה.

אמנון כהן: גברתי השרה, תשיבי לכבוד חבר הכנסת .

אמנון כהן: חבר מרגי שאל את שרת החינוך ביום ד' בכסלו התשס"ח (14 בנובמבר 2007): בערים רבות ברחבי הארץ, כגון בית-שמש ובית-שאן, מפעל ההזנה אינו מיושם בבתי-הספר של "מעיין החינוך התורני", בשל אי-העברת תקציבים מהרשות המקומית.

אמנון כהן: רצוני לשאול: 1.

אמנון כהן: האם נכון הדבר?

אמנון כהן: 2.

אמנון כהן: אם כן – האם בבתי-ספר ממלכתיים מיושם מפעל ההזנה?

אמנון כהן: 3.

אמנון כהן: אם כן – מדוע הוא אינו מיושם בבתי-ספר של "מעיין החינוך התורני"?

אמנון כהן: 4.

אמנון כהן: מה ייעשה בעניין?

יולי תמיר: לשאלתו של חבר הכנסת מרגי, מפעל ההזנה מופעל מכוח חוק ארוחה יומית לתלמיד, הקובע כי באוכלוסייה הזכאית להזנה ייכללו תלמידי בתי-ספר יסודיים מבין אלה הלומדים במוסדות חינוך שבהם מופעל יום חינוך ארוך מכוח צו אשר הוצא מכוח חוק יום חינוך ארוך ולימודי העשרה, היינו, מוסדות חינוך רשמיים.

יולי תמיר: עם זאת, באותם יישובים הנכללים במפעל ההזנה, בתי-הספר היסודיים של שתי הרשתות יכולים לקבל השתתפות מהמדינה במפעל ההזנה, ככל שיבקשו לספק את ההזנה לתלמידיהם, מכוח סעיף 3 לחוק יסודות התקציב.

יולי תמיר: את חלקה של הרשות במימון ההזנה – על-פי שיעורי ההשתתפות שנקבעו לכל רשות – תשלם הרשת, ככל שתרצה להפעיל את מפעל ההזנה במוסדותיה, אלא אם כן הגיעה להסכמה עם הרשות המקומית וזו נתנה הסכמתה לשאת בעלויות גם בגין מוסדות הרשת שבתחומה.

יולי תמיר: כלומר, הרשות המקומית בעניין הזה סוברנית להחליט איך לפעול; זאת החלטה של הרשות באותם יישובים ובאותן שכונות שלא כלולות בצו.

יולי תמיר: אם השכונה כלולה בצו אין לרשות אלא להפעיל את מפעל ההזנה; אם לא – הרשות רשאית להפעיל את מפעל ההזנה.

יולי תמיר: לכן המקרה בבית-שמש הוא מקרה שבו הרשות זכאית ולא חייבת, ואין בכוחי לחייב את הרשות במקום שהיא בוחרת שלא לעשות את זה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת מרגי, אתה מסתפק?

יעקב מרגי: כן.

אחמד טיבי: השאילתא הבאה, 1843, של חבר הכנסת אמנון כהן: חגיגות סמים בבתי-ספר.

אחמד טיבי: חבר הכנסת שאל את שרת החינוך ביום ב' בשבט התשס"ח (9 בינואר 2008):

אחמד טיבי: פורסם כי עסקאות סמים נעשות בין תלמידי בתי-הספר ולעתים בין כותלי בית-הספר.

אחמד טיבי: רצוני לשאול: 1.

אחמד טיבי: האם נכון הדבר?

אחמד טיבי: 2.

אחמד טיבי: אם כן – בכמה בתי-ספר נמצאו תלמידים שקשורים לסמים?

אחמד טיבי: 3.

אחמד טיבי: מה עושה משרדך בנושא?

יולי תמיר: 1.

יולי תמיר: אשר לשאלת תופעת הסמים בבתי-הספר, אכן היו תופעות כפי שחבר הכנסת מעלה בכמה בתי-ספר.

יולי תמיר: 2.

יולי תמיר: בחודש ינואר 2008 החליטה יחידת הנוער במשטרת ישראל להתמקד בפעילות למניעת שימוש בסמים באזור חיפה, ובמסגרת הפעילות הזאת נתפסו תלמידים מ-12 בתי-ספר בעיר שמשתמשים בסמים.

יולי תמיר: 3.

יולי תמיר: כאשר נחשף העניין תגבר משרד החינוך פעילויות בכל הנושא של מלחמה בסמים והכליל את בתי-הספר בפעילות קד"מ של קבוצות דיון, משפחה שבה משתתפים משפחת הנער שנתפס, נציגות מבית-הספר בהתאם לבחירת התלמיד, וכל גורם הקרוב לנער, לפי בחירתו, כשהמטרה היא לשתף מספר גורמים גדול ככל האפשר בקהילה בתכנון הטיפול בנער המופנה לשירות מבחן ובביצועו.

יולי תמיר: הוקם פורום משותף לעיריית חיפה ולמשרד החינוך, המאגד את כל הגורמים הפועלים בנושא בעיר – השירות הפסיכולוגי הייעוצי של משרד החינוך, שירות המבחן לנוער, המשטרה, אגודת "אל-סם" – עם הרשות העירונית למלחמה בסמים ובאלכוהול ואגף החינוך בעירייה.

יולי תמיר: הם גיבשו תוכנית מערכתית לטפל בנושא הסמים בעיר.

יולי תמיר: התקיים מפגש מיוחד עם כל מנהלי המוסדות התיכוניים בעיר חיפה.

יולי תמיר: במפגש הוצגה הבעיה, נערך פאנל והתקיים דיון בנושא: טיפול בנערים המשתמשים בסמים, והוצגו לכל מנהלי בתי-הספר כל מגוון התוכניות האפשרי שהם יכולים להכניס למסגרות החינוכיות כדי לטפל בבעיה.

יולי תמיר: הוחלט לחזק את שיתוף הפעולה בין בתי-הספר לבין המשטרה, שירות המבחן ויתר הגורמים.

יולי תמיר: סוכם כי כל בית-ספר יקים ועדה בית-ספרית בנושא וידווח גם למשרד וגם לרשות, ובמידת הצורך למשטרה, על מנת לעקוב אחר הטיפול בבעיה.

יולי תמיר: במערכת הזאת ישתתפו גם קציני מבחן לנוער שיטפלו בנערים שכבר נתפסו ולומדים באותם בתי-ספר.

יולי תמיר: תוכנית המניעה הבית-ספרית "כישורי חיים", שמופעלת בבתי-הספר, תוגברה באזור ובעלי תפקידים בבית-הספר העוסקים בקידום נוער ובמעקב אחרי נוער תוגברו אף הם.

יולי תמיר: נבנה מודל עבודה משותף לכל הגופים הנ"ל לעבודה משותפת והוקמו קבוצות אופ"י – אימון ופיתוח יכולות התמודדות, שבהן התלמידים יכולים לקבל הכנה, הדרכה ותמיכה בזמן שהם נגמלים מסמים או מאלכוהול.

יולי תמיר: חשוב לציין שחלק מהפעולות שציינתי כאן, שמתוגברות מאוד במחוז עקב הגילוי, מתקיימות בכל בתי-הספר – גם במקומות שבהם לא נתפסו תלמידים.

יולי תמיר: אנחנו יודעים שהבעיה הזאת היא בעיה קשה, ואנחנו מפעילים פעילות מונעת במגוון רחב של רשויות ובמגוון רחב של בתי-ספר.

אחמד טיבי: שאלה נוספת, חבר הכנסת אמנון כהן.

אחמד טיבי: מסתפק?

אחמד טיבי: תודה, גברתי השרה.

אחמד טיבי: עכשיו אנחנו עוברים לשאילתא משותפת לשלושה חברי הכנסת: מיסז'ניקוב – שאילתא 1891, – שאילתא 1970, ופלסנר – שאילתא 1989: עלייה במחירי המסע לפולין.

אחמד טיבי: אף אחד לא נמצא.

אחמד טיבי: לפרוטוקול.

אחמד טיבי: חבר הכנסת סטס מיסז'ניקוב שאל את שרת החינוך ביום ט"ז בשבט התשס"ח (23 בינואר 2008):

אחמד טיבי: פורסם לאחרונה כי מחיר ההשתתפות במסע משלחות הנוער לפולין עלה ב-50% וכיום הוא לפחות 1,500 דולר, דבר שיוצר אפליה ומונע השתתפות תלמידים.

אחמד טיבי: רצוני לשאול: 1.

אחמד טיבי: האם נכון הדבר?

אחמד טיבי: 2.

אחמד טיבי: אם כן – מדוע?

אחמד טיבי: 3.

אחמד טיבי: האם מתקיים מכרז להפעלת המסע, והאם הוא מבוקר?

אחמד טיבי: 4.

אחמד טיבי: האם עקב המחיר הגבוה יבקרו פחות תלמידים בפולין?

אחמד טיבי: 5.

אחמד טיבי: אילו פעולות חלופיות ייעשו כדי לחזק את זכר השואה בקרב מי שלא ייסע?

אחמד טיבי: חבר הכנסת יואל חסון שאל את שרת החינוך ביום י"ד באדר א' התשס"ח (20 בפברואר 2008):

אחמד טיבי: פורסם כי משרדך פרסם מכרז חדש, שייקר את ההשתתפות במשלחות לפולין בכ-1,500 שקלים לתלמיד.

אחמד טיבי: ההתייקרות גרמה לאיגוד מנהלי התיכונים להמליץ שלא לשלוח תלמידים לפולין.

אחמד טיבי: רצוני לשאול, 1.

אחמד טיבי: האם נכון הדבר?

אחמד טיבי: 2.

אחמד טיבי: מדוע התייקרה ההשתתפות במשלחות?

אחמד טיבי: 3.

אחמד טיבי: כיצד מסייע משרדך לתלמידים מעוטי יכולת להשתתף במשלחת?

אחמד טיבי: חבר הכנסת יוחנן פלסנר שאל את שרת החינוך ביום י"ד באדר א' התשס"ח (20 בפברואר 2008):

אחמד טיבי: מדי שנה יוצאות לפולין משלחות תלמידי תיכון מהארץ.

אחמד טיבי: מימון הנסיעה מוטל ברובו על ההורים, ועשוי להגיע לכ-7,000 ש"ח.

אחמד טיבי: העלות עלולה להפלות לרעה תלמידים ממשפחות מעוטות יכולת.

אחמד טיבי: רצוני לשאול: 1.

אחמד טיבי: מה היא מדיניות משרדך בנושא חלוקת נטל העלות?

אחמד טיבי: 2.

אחמד טיבי: מה נעשה לגיבוש כלים משמעותיים כדי לסייע למשפחות מעוטות יכולת?

אחמד טיבי: תשובת שרת החינוך יולי תמיר: (לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול) המסע לפולין אומנם התייקר בעקבות המכרז החדש, שמשרד החינוך נדרש לקיים על-פי הנהלים, בערך שקלי של 1,500 ש"ח – כ-6,000 ש"ח לעומת 4,500 ש"ח במכרז הקודם.

אחמד טיבי: ההתייקרות נובעת בעיקר מההתייקרויות בפולין משנת 2003 עד שנת 2007 בשל הצטרפות פולין לאיחוד האירופי.

אחמד טיבי: משרד החינוך מקיים את מסע המשלחות לפולין באמצעות מכרז מסודר ועל-פי כל הכללים המחייבים.

אחמד טיבי: לנוכח תוצאות המכרז החלטתי, לאחר לבטים קשים, לא לבטלו ולאפשר לכל בתי-הספר שהתכוננו ליציאה לפולין בחודשים פברואר עד אפריל 2008 לקיים את המסע, ואף לסייע בסבסוד עלויות המסע בסך 505 ש"ח לכל תלמיד, ולהשאיר בידי בית-הספר את ההחלטה אם לצאת למסע אם לאו.

אחמד טיבי: השתתפות המשרד בגין החלטה זו מסתכמת בכ-3 מיליוני ש"ח.

אחמד טיבי: משרד החינוך ממשיך להעניק מלגות לתלמידים נזקקים, כפי שנהג עד כה.

אחמד טיבי: מנתוני המשרד עולה כי כ-6,000 תלמידים ומלווים ישתתפו במסע וכי אין ירידה במספר התלמידים שישתתפו במסע בהשוואה לשנה שעברה.

אחמד טיבי: במקביל הקימה מנכ"לית המשרד ועדה ציבורית שתחפש דרכים לסייע בקיום מסע חשוב זה.

אחמד טיבי: בוועדה, שבראשה עומד מרדכי מרוז, שהיה חשב המשרד ופרש לגמלאות, חברים נציגי מנהלים, תלמידים, מדריכים, אנשי ביטחון ואנשי ציבור, והיא תסיים את עבודתה ותביא את המלצותיה לפני עד אמצע חודש מרס הקרוב.

אחמד טיבי: לאחר קבלת ההמלצות יקבע המשרד את מדיניותו בנושא המסעות לפולין משנת הלימודים תשס"ט ואילך.

אחמד טיבי: אנחנו עוברים לשאילתא 1959 של חבר הכנסת אלכס מילר.

אחמד טיבי: לפרוטוקול.

אחמד טיבי: חבר הכנסת אלכס מילר שאל את שרת החינוך ביום ז' באדר א' התשס"ח (13 בפברואר 2008):

אחמד טיבי: משרד החינוך מקיים מכרז פנימי ולא משולב – פתוח – למשרה חשובה ביותר, של המפקח הארצי על לימודי הפיזיקה, בנימוק של "צמצומים והקפאות".

אחמד טיבי: רצוני לשאול: 1.

אחמד טיבי: לנוכח הרמה הנמוכה של התלמידים במדעים והחובה לשפרה, האם נכון להעדיף "חיסכון" של חצי משרה למרות הנזק הצפוי אם לא ייבחר המועמד הטוב ביותר?

אחמד טיבי: 2.

אחמד טיבי: האם תשונה ההחלטה?

אחמד טיבי: תשובת שרת החינוך יולי תמיר: (לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול) 1–2.

אחמד טיבי: ההחלטה וההנחיה לפרסם מכרז פנימי ולא מכרז משולב למשרת המפקח הארצי על הוראת פיזיקה התקבלה מנציבות שירות המדינה, עקב החלטת בדבר צמצום כוח-האדם בשירות המדינה.

אחמד טיבי: נמסר לי כי בימים אלה הנציבות בוחנת שנית את החלטתה זו, ומשרד החינוך יפעל על-פי ההנחיות וההוראות שיתקבלו.

אחמד טיבי: שאילתא 1961 של חברת הכנסת נאדיה חילו – לפרוטוקול.

אחמד טיבי: חברת הכנסת נאדיה חילו שאלה את שרת החינוך ביום ז' באדר א' התשס"ח (13 בפברואר 2008):

אחמד טיבי: האלימות בחברה הישראלית היא הכישלון הגדול ביותר של מערכת החינוך מאז הקמת המדינה – לדעת הרוב בסקר כנס "חשבון נפש החינוך בישראל על סף שנת ה-60" של מכללת "חמדת הדרום".

אחמד טיבי: רצוני לשאול: 1.

אחמד טיבי: האם קיים מחקר השוואתי עולמי על ממדי האלימות על כל סוגיה ובמישורים שונים בבתי-ספר?

אחמד טיבי: 2.

אחמד טיבי: האם קיימת תוכנית ארוכת טווח לביעור נגע האלימות במערכת החינוך?

אחמד טיבי: תשובת שרת החינוך יולי תמיר: (לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול) 1.

אחמד טיבי: מערכת החינוך מקיימת אחת לשלוש שנים ניטור לקבלת תמונת מצב על רמת האלימות במערכת.

אחמד טיבי: בעשור האחרון התקיימו שלושה מחקרים, באמצעות פרופסור רמי בנבנישתי מבית-הספר לעבודה סוציאלית באוניברסיטה העברית.

אחמד טיבי: כמו כן נבחנות רמת האלימות והתנהגויות סיכון שונות, באמצעות ד"ר מאוניברסיטת בר-אילן, השותף במחקר משווה בין-לאומי בתחום זה.

אחמד טיבי: ממחקרים אלה עולה כי בעשור האחרון לא היתה עלייה בממדי האלימות, ובחלק מהממדים אף חלה ירידה.

אחמד טיבי: עם זאת, רמת האלימות עדיין גבוהה, ומחובתנו לעשות את כל שביכולתנו כדי למגרה.

אחמד טיבי: 2.

אחמד טיבי: בשנת הלימודים תשס"ח החל משרד החינוך בהפעלה הדרגתית של תוכנית מערכתית ארוכת טווח ליצירת אקלים בטוח ולצמצום האלימות בבתי-הספר.

אחמד טיבי: בשנת הלימודים תשס"ח התוכנית פועלת ב-800 בתי-ספר.

אחמד טיבי: מדריכי השירות הפסיכולוגי הייעוצי (שפ"י) במשרד החינוך מובילים את התוכנית ומדריכים ביישומה.

אחמד טיבי: בתי-ספר שמשתתפים בתוכנית קיימו אבחון בית-ספרי שמיפה את אקלים בית-הספר ואת רמת האלימות בו (מיצ"ב ו/או אח"מ – שאלון אקלים חינוכי מיטבי שפותח בשפ"י).

אחמד טיבי: התוכנית מלווה בתהליכי הערכה ונעשית בה עבודה על פיתוח אקלים בטוח בבתי-הספר לצד טיפול באירועי אלימות, בילדים אלימים ובהתנהגויות סיכון.

אחמד טיבי: שאילתא 1964 של חבר הכנסת צרצור – לפרוטוקול.

אחמד טיבי: חבר הכנסת אברהים צרצור שאל את שרת החינוך ביום ז' באדר א' התשס"ח (13 בפברואר 2008):

אחמד טיבי: במכתב מ-7 באוגוסט 2008 הבטיחה לי השרה כי ייבדק אישור חובת לימודי דת בתיכונים וכי היא תגבש את המלצותיה עם השלמת הדיון הפדגוגי.

אחמד טיבי: רצוני לשאול: 1.

אחמד טיבי: האם גובשו ההמלצות?

אחמד טיבי: 2.

אחמד טיבי: אם כן – מה הן תוכניות המשרד בנושא?

אחמד טיבי: 3.

אחמד טיבי: אם לא – מתי הן תגובשנה?

אחמד טיבי: תשובת שרת החינוך יולי תמיר: (לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול) 1–3.

אחמד טיבי: לימוד דת ותרבות האסלאם הוא מרכיב חשוב בחינוך לערכים אנושיים, מורשת, היסטוריה ושפת אם לתלמידים במערכת החינוך, ובפרט לתלמידים המוסלמים והערבים, בכל שכבות הגיל: יסודי, חטיבת הביניים והחטיבה העליונה.

אחמד טיבי: עד שנת 1987 לא היו תוכניות לימודים וספרי לימוד מסודרים לפי רצף מתוכנן המתאימים לתלמידים.

אחמד טיבי: מאז גובשה באגף לתוכניות לימודים במשרד החינוך תוכנית לימודים וחוברו ספרי לימוד ספירליים, המתאימים לבתי-ספר יסודיים, לחטיבות הביניים ולתיכונים.

אחמד טיבי: בתוכנית הודגשו הערכים האנושיים והובלט המשותף בין הדתות המונות

אחמד טיבי: איסטיות – במיוחד האמונה, ההלכה והערכים החברתיים המחנכים לשלום ולדו-קיום.

אחמד טיבי: מאז שנת 1991 ניגשים תלמידים בחטיבה העליונה לבחינת בגרות – בחירה נוספת – ביחידת לימוד אחת ובחמש יחידות לימוד בדת ותרבות האסלאם.

אחמד טיבי: כמו כן ניתנה לתלמידים אפשרות לכתוב עבודת גמר – ברמה של ארבע יחידות לימוד.

אחמד טיבי: בכל שנה ניגשים לבחינות הבגרות במועד הקיץ כ-4,000 תלמידים במקצוע דת ותרבות האסלאם.

אחמד טיבי: בשנת 2007 הוקמה ועדת מקצוע והגישה את המלצותיה – מתווה, מטרות, רציונל וכו' – למזכירות הפדגוגית ולממונה על החינוך הערבי במשרד החינוך.

אחמד טיבי: ועדת המקצוע קבעה כי יש ללמד את המקצוע דת ותרבות האסלאם באופן מסודר ומבוקר יחד עם לימודי המורשת לערבים, והמשרד אימץ עמדה זו.

אחמד טיבי: הוועדה ביקשה למנות מפמ"ר למקצוע שידאג למימוש ההמלצות ויקדם את הנושא במשרד ובכך יביא להכרה במקצוע זה כמקצוע מוגבר.

אחמד טיבי: בשנים האחרונות, עקב שינויים שחלו בדרישות החברה הערבית, גוברת ההתעניינות במקצוע.

אחמד טיבי: הביקוש למורים מקצועיים ברמה גבוהה, המתאימים להוראת המקצוע, גובר אף הוא, והמשרד מעודד תהליך זה ומשתף פעולה לחיזוק המקצוע והמורים.

אחמד טיבי: להלן אפרט את הצרכים, את ההמלצות ואת ההצעות העיקריים בנושא: מורים – כיום רוב המורים בתחום אינם בעלי הכשרה מתאימה ממוסדות להשכלה על-תיכונית וגבוהה.

אחמד טיבי: יש לדאוג למינוי מורים מתאימים, בעלי הכשרה מתאימה, להוראה בכל שכבות הגיל.

אחמד טיבי: כמו כן יש לשים דגש בהלימה בין המורה ובין המקצוע, כך שהמורה ישמש דוגמה אישית לתלמידיו.

אחמד טיבי: הכרה במקצוע – יש לחייב הגשה לבגרות ברמת יחידת לימוד אחת ולהכיר בדת ובתרבות האסלאם כמקצוע מוגבר עד לרמה של חמש יחידות ולעודד את הבחירה במקצוע זה במתן בונוס כמרכיב בחישוב ציון הבגרות.

אחמד טיבי: יש לעודד פתיחת חוגים במכללות ובאוניברסיטאות בתחום המקצוע כדי להכשיר מורים איכותיים למערכת החינוך.

אחמד טיבי: פיקוח על המקצוע – כיום יש מדריך מרכז ארצי למקצוע.

אחמד טיבי: כדי לחזק ולפתח את התחום מבחינה מינהלית ופדגוגית יש למנות מפמ"ר למקצוע.

אחמד טיבי: הדרכה – יש למנות מדריכים מקצועיים בכל המחוזות, בתיאום עם המפמ"ר.

אחמד טיבי: השתלמויות – יש לבנות תוכניות וסילבוסים מתאימים להכשרת מורים למקצוע ולפיתוח המורים וההוראה, להכשיר את המורים העובדים במערכת ולשפר את איכותם, את כישוריהם הפדגוגיים ואת תחום הדעת.

אחמד טיבי: אני רואה חשיבות בחיזוק ובפיתוח מקצוע דת ותרבות האסלאם, וכפי שציינתי בפתיחת דברי תשובתי, מקצוע זה משמש בסיס ותשתית לחינוך הדורות הבאים לערכים אוניברסליים, לכבוד הדדי ולמניעת תופעות קשות שפוגעות בחברה הערבית במדינת ישראל.

אחמד טיבי: שאילתא 1991 של חבר הכנסת אורלב – שנמצא.

אחמד טיבי: הנושא: לימודי חינוך ודת האסלאם בבתי-הספר הערביים.

אחמד טיבי: לא, סליחה.

אחמד טיבי: לא תיארתי לעצמי שתהיה מהפכה רעיונית אצל זבולון אורלב.

אחמד טיבי: השאילתא של חבר הכנסת אורלב היא בנושא כרזה שהנפיק משרד החינוך לרגל חגיגות ה-60 למדינה.

יולי תמיר: חבר הכנסת טיבי, גם זה לא יעורר בך שום תחושה של מהפכה.

אחמד טיבי: לא חשבתי.

זבולון אורלב: – – – תמונת המסגד.

זבולון אורלב: חבר הכנסת זבולון אורלב שאל את שרת החינוך ביום כ"א באדר א' התשס"ח (27 בפברואר 2008):

זבולון אורלב: בכרזה שהנפיק משרד החינוך מוצגת תמונה ערוכה של אזור הכותל, המסלפת את המציאות.

זבולון אורלב: בין השאר, הושתלה בתמונה כנסייה שאינה קיימת במציאות כלל והמסגד בתמונה "התקרב" אל כיפת הזהב באופן שאינו תואם את המציאות.

זבולון אורלב: רצוני לשאול: 1.

זבולון אורלב: האם הדבר נובע מטעות בתום לב? 2.

זבולון אורלב: אם לא – כיצד ומדוע אושרה כרזה המציגה לתלמידים את המציאות באופן מסולף הפוגע במעמדה של ירושלים כבירת העם היהודי?

יולי תמיר: 1–2.

יולי תמיר: אני שמחה שאתה לא רוצה להסיר את תמונת המסגד מהר-הבית.

יולי תמיר: זה באמת מעודד אותי.

יולי תמיר: חבר הכנסת אורלב מלין על כך שבתמונה שחולקה לרגל מלאות 60 שנה למדינת ישראל, שנראים בה מרכיבי הזהות והסמלים של כל הדתות ושל כל מרכיבי החברה הישראלית, שולבה גם תמונה של כנסיית הקבר, כדי שגם התלמידים הנוצרים יוכלו להרגיש שייכות לאותו פוסטר מייצג של החברה הישראלית.

יולי תמיר: הדבר נעשה במכוון, כדי שכאמור הפוסטר הזה, שנתלה בכל בתי-הספר במדינת ישראל – דרך אגב, חבר הכנסת אורלב, הייתי מציעה לך לבדוק אם בבתי-הספר הממלכתיים-דתיים תלו את הפוסטר, שחובה לתלותו, ואם הם מקיימים את חובת ההזדהות עם מדינת ישראל על כל מגוון התרבויות והדתות הקיימות בה.

יולי תמיר: אני לא בטוחה.

יולי תמיר: הפוסטר נועד ליצור עוגן של מחויבות ושל הזדהות לבני כל הדתות, ולכן משולבים בו סמלים של כל הדתות, ונראים בו, דרך אגב, גם מגילת העצמאות, מוסדות השלטון, דגל ישראל ועוד.

אחמד טיבי: שאלה נוספת.

זבולון אורלב: תודה על תשובתך.

זבולון אורלב: דבר ראשון – אמרת כמה דברים כלפי החינוך הדתי שלא שאלתי – – –

יולי תמיר: לא, אני שאלתי.

יולי תמיר: לא אמרתי.

יולי תמיר: שאלתי אם בכל המוסדות של החינוך הממלכתי-דתי הפוסטר נתלה.

יולי תמיר: אני פשוט עוד לא בדקתי.

יולי תמיר: אנחנו עושים בדיקה עכשיו.

זבולון אורלב: אם הערת לגבי ההזדהות שלהם עם מדינת ישראל, אני חושב שההערה הזאת היא לא לעניין, ואני לא חושב שראוי ששרת החינוך תתבטא כך כלפי הזרם הממלכתי-דתי – –

אחמד טיבי: היא רק שאלה אם תולים את הפוסטר.

יולי תמיר: אני רק שאלתי.

זבולון אורלב: – – ואני בהחלט מוחה על כך.

זבולון אורלב: גברתי, בכל הכבוד, לא ענית על שאלתי.

זבולון אורלב: הצגתי לפנייך את הכרזה של משרד החינוך, שאינה משקפת את התמונה נכונה.

זבולון אורלב: אתם מצלמים את הכותל על רקע הר-הבית.

זבולון אורלב: בהר-הבית, בקטע הדרומי, יש כיפת הזהב של אל-עומר, ומצפון לו מסגד.

זבולון אורלב: זאת המציאות.

זבולון אורלב: אתם הוספתם באמצע התמונה כנסייה שאינה קיימת במציאות.

זבולון אורלב: אפשר ללמד את התלמידים שיש כנסיות בירושלים, וזה בסדר גמור; זאת המציאות ואיש לא רוצה לשנות אותה.

זבולון אורלב: אבל שאלתי היתה: למה אתם מלמדים תלמידים מציאות שהיא לא נכונה?

זבולון אורלב: כשאדם הולך לכותל, לא זאת התמונה שהוא רואה.

זבולון אורלב: הוא רואה תמונה שונה.

זבולון אורלב: אני שואל אם לא עשיתם כאן

זבולון אורלב: גיוס – או לפחות תגידו לתלמידים שזאת לא התמונה הנכונה, שאתם מציגים לפניהם מצג שווא.

יולי תמיר: כיוון שנוכחות הכנסיות בירושלים אינה מצג שווא, בהחלט נאמר שהתמונה עובדה כך שתהיה גם כנסייה ברקע, כדי לתת לתלמידים הנוצרים הרגשה שהם כלולים; בדקנו את התמונה הזאת קודם, וגורמים בחינוך הממלכתי, וגם בחינוך הפרטי הנוצרי, העירו לנו שיש תחושה שאם יש סמל של היהדות ושל האסלאם ראוי שתהיה גם נקודה כלשהי שתאפשר הזדהות של תלמידים נוצרים.

יולי תמיר: לכן, כדי שגם הם, בתמונה הזאת של ירושלים כעיר שלוש הדתות, יראו סמל ששייך לדתם, צורפה לתמונה תמונה של כנסייה שנמצאת סמוך לכותל ולמסגד.

יולי תמיר: המטרה היא לתת סמלים.

יולי תמיר: ראה נא את הדבר כסמל; הכותל כסמל ליהדות, המסגד כסמל לאסלאם וצריח הכנסייה כסמל לנצרות.

יולי תמיר: המסר הוא ששלוש הדתות שוכנות בירושלים זו לצד זו, ונדמה לי שזאת מציאות שאי-אפשר להתעלם ממנה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: שאילתא 2002 של חבר הכנסת אריה אלדד: מוסדות החינוך החרדיים במבנים יבילים.

אחמד טיבי: חבר הכנסת שאל את שרת החינוך ביום כ"א באדר א' התשס"ח (27 בפברואר 2008):

אחמד טיבי: לפי דוח מבקר המדינה על הרשויות המקומיות לשנת 2007, חלק ניכר מהמבנים בחינוך במגזר החרדי הם ישנים ורעועים וחלקם נבנו מחומרים דליקים.

אחמד טיבי: רצוני לשאול: 1.

אחמד טיבי: האם נכון הדבר?

אחמד טיבי: 2.

אחמד טיבי: אם כן – מה ייעשה כדי לתקן את המצב?

יולי תמיר: 1–2.

יולי תמיר: חלק ניכר ממבני החינוך במגזר החרדי אומנם אינם ראויים, ולכן בפעם הראשונה – אל תתפוס אותי במלה, אולי אני טועה, אבל נדמה לי שבפעם הראשונה מאז קום המדינה – הוחלט רשמית ש-28% מהיקף הבנייה של משרד החינוך יהיה במגזר החרדי, כדי שיהיו למגזר זה מוסדות חינוך ראויים והילדים ילמדו באופן בטוח.

יולי תמיר: אנחנו בונים בצורה מאוד ניכרת ונמרצת במגזר החרדי, כי תמונת המצב שאתה מתאר היא באמת לא ראויה, וראוי שכל ילדי ישראל ילמדו במבנים תקינים, פתוחים וראויים.

יולי תמיר: לא נצליח בשנה, וגם לא בשנתיים, לסגור את הפער שנפער במשך 60 שנה, לא במגזר החרדי, לא במגזר הערבי ולא במקומות אחרים, אבל אנחנו בהחלט עושים, בפעם הראשונה, מהלך מודע לשיפור המצב.

אחמד טיבי: שאלה נוספת.

אריה אלדד: תודה, גברתי השרה.

אריה אלדד: אני קורא מדוח מבקר המדינה על הרשויות המקומיות: "אחת מכיתות הלימוד לתלמידי חינוך מיוחד מוקמה בשלדה של אוטובוס ישן ללא חלונות ראויים.

אריה אלדד: בבית-ספר אחר מוקמו כיתות לימוד במכולות עץ של רכבת משא ללא חלונות ראויים וללא פתחי מילוט".

אריה אלדד: זה בבני-ברק.

אריה אלדד: אני מברך אותך על ההחלטה להשקיע בבנייה ובשיפור המצב, אבל פה יש מצב חירום, כלומר אי-אפשר היום להמשיך ללמד בקרון של רכבת שבנוי עץ ואין בו פתחי מילוט.

אריה אלדד: זה מצב חירום.

יולי תמיר: חבר הכנסת אלדד, בבנייה שלנו אנחנו הולכים למקומות שבהם הצרכים המובהקים ביותר, על-פי מיפוי הצרכים של המשרד, שמביא בחשבון את הדברים שציינת כאן, בשני תנאים: שבית-הספר הוא בית-ספר חוקי, כלומר שהוא קיבל רשיון לקום; שיש קרקע שאנחנו יכולים לבנות עליה.

יולי תמיר: בחלק מהיישובים החרדיים, כמו בחלק מהיישובים הערביים, יש בעיות קרקע קשות.

יולי תמיר: כשהרשות שאחראית למבני חינוך מקצה לנו קרקע, ואנחנו מגדירים את הצורך כצורך דחוף, אנחנו בונים, ובקצב מואץ.

יולי תמיר: להגיד לך שהשנה אני אצליח לכסות על 60 שנה שלא בנו?

יולי תמיר: לא.

יולי תמיר: להגיד לך שאנחנו בונים בקצב יותר ניכר מבעבר?

יולי תמיר: כמובן.

יולי תמיר: המקרים שאנחנו רואים כדחופים מקבלים כמובן עדיפות, ושם אנחנו בונים בקצב מהיר מאוד.

אריה אלדד: להוציא אותם מקרון רכבת לא נחשב דחוף?

יולי תמיר: תמונת המצב בדוח שאתה מצביע עליה מעידה על תמונת המצב לפני כשנה וחצי.

יולי תמיר: אני לא יודעת אם המקרה הספציפי הזה נפתר או לא נפתר, כי אני לא יודעת אם זה בית-ספר מוכר – מוכר שאינו רשמי, אבל מוכר – שעבר את המערך של המשרד ואושר כבית-ספר.

יולי תמיר: אני מניחה שבמיון שעשינו מקרים כאלה נחשבים דחופים מאוד.

יולי תמיר: אשר לבית-הספר הספציפי הזה, אם זאת שאלתך, על המקרה המסוים הזה, אני מוכנה לבדוק ולהחזיר לך תשובה.

יולי תמיר: אני לא יודעת להגיד לך אם בית-הספר הזה היה מוכר, אם הוא היה מדורג בעדיפות עליונה ומה עלה בגורלו.

יולי תמיר: אני אשמח להשיב לך, אני פשוט צריכה לבדוק את זה, כי הבנתי את שאלתך כשאלה כללית.

יולי תמיר: אשר לנושא המסוים, אני אשמח לתת לך תשובה, ואנחנו נשלח לך מכתב במהלך השבוע הבא על המקרה הספציפי הזה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: שאילתא 2016 של חבר הכנסת סטס מיסז'ניקוב – לא נמצא.

אחמד טיבי: לפרוטוקול.

אחמד טיבי: חבר הכנסת סטס מיסז'ניקוב שאל את שרת החינוך ביום כ"א באדר א' התשס"ח (27 בפברואר 2008):

אחמד טיבי: לפי הנחיית משרדך, תלמידי הכפר ראמה אינם זכאים להסעות לבית-הספר בגלל המרחק הקצר.

אחמד טיבי: למרות פניות רבות שלפיהן התוואי ההררי של הכפר מחייב הסעות, לא נעשה דבר.

אחמד טיבי: רצוני לשאול: 1.

אחמד טיבי: מדוע אין הסעות בכפר? 2.

אחמד טיבי: האם נבחנו הכפר ומאפייניו לצורך קבלת זכאות להסעות?

אחמד טיבי: 3.

אחמד טיבי: מדוע מתעלם משרדך מסיכום עם המנכ"ל הקודם בנושא?

אחמד טיבי: 4.

אחמד טיבי: מה ייעשה לפתרון הבעיה?

אחמד טיבי: תשובת שרת החינוך יולי תמיר: (לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול) 1.

אחמד טיבי: המרחק ממוסדות החינוך בכפר ראמה אינו מצדיק השתתפות בהוצאות ההסעה לפי הקריטריונים המקובלים במערכת החינוך.

אחמד טיבי: אשר על כן משרד החינוך אינו יכול להשתתף במימון הסעות בתוך הכפר.

אחמד טיבי: 2.

אחמד טיבי: ועדה שמינתה מנכ"לית המשרד לשעבר רונית תירוש בדקה מינים של טופוגרפיה ואקלים כדי לבחון את האפשרות לתת הקלות מסוימות בקביעת הזכאות להסעות.

אחמד טיבי: לאחר שהוועדה תסיים את עבודתה, אם יהיו לה המלצות ספציפיות שיחולו על הכפר ראמה, הן יופעלו כפי שהוועדה תקבע.

אחמד טיבי: 3.

אחמד טיבי: לא ידוע לנו על כל סיכום עם מנכ"ל המשרד הקודם בנושא זה.

אחמד טיבי: 4.

אחמד טיבי: אם הרשות המקומית וההורים מעוניינים להסיע תלמידים, לצערי לא יהיה מנוס משיתוף ההורים בהוצאות ההסעה, יחד עם הרשות.

אחמד טיבי: שאילתא 2027 של חבר הכנסת סלומינסקי – אינו נוכח.

אחמד טיבי: לפרוטוקול.

אחמד טיבי: חבר הכנסת ניסן סלומינסקי שאל את שרת החינוך ביום כ"ח באדר א' התשס"ח (5 במרץ 2008):

אחמד טיבי: בשנים האחרונות עולות שאלות בדבר רמתן, סגירתן וצמצום מספרן של המכללות להכשרת מורים.

אחמד טיבי: רצוני לשאול: 1.

אחמד טיבי: כמה מכללות להכשרת עובדי הוראה יש בישראל?

אחמד טיבי: 2.

אחמד טיבי: כמה מהן שייכות לזרם הממלכתי וכמה מהן לזרם הממלכתי-דתי?

אחמד טיבי: 3.

אחמד טיבי: האם נתוני הכניסה למכללות – הציון המשולב של בגרות ופסיכומטרי, גבוה או נמוך מאלה של האוניברסיטאות?

אחמד טיבי: 4.

אחמד טיבי: מה הם נתוני הכניסה לכל מכללה ומכללה?

אחמד טיבי: תשובת שרת החינוך יולי תמיר: (לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול) 1.

אחמד טיבי: בישראל פועלות 27 מכללות להכשרת עובדי הוראה.

אחמד טיבי: 2.

אחמד טיבי: 13 מכללות הן במגזר הממלכתי-דתי, 11 מכללות הן במגזר הממלכתי ושלוש מכללות הן במגזר הערבי.

אחמד טיבי: 3.

אחמד טיבי: הציון המשולב, שהוא תנאי כניסה למכללות, גבוה במידה ניכרת מתנאי הכניסה לחוגים במדעי הרוח וברוב החוגים במדעי החברה באוניברסיטאות.

אחמד טיבי: יש חוגים במדעי הרוח שמתקבלים אליהם סטודנטים גם ללא מבחן פסיכומטרי.

אחמד טיבי: 4.

אחמד טיבי: תנאי הכניסה לכל המכללות הם אחידים.

אחמד טיבי: חברת הכנסת נאדיה חילו, לפנים משורת הדין – שאילתא 1961.

יולי תמיר: בשמחה.

יולי תמיר: מערכת החינוך מקיימת אחת לשלוש שנים ניטור לקבלת תמונת מצב על רמת האלימות במערכת.

יולי תמיר: במהלך עשור התקיימו שלושה מחקרים, באמצעות פרופסור רמי בנבנישתי מבית-הספר לעבודה סוציאלית – מכירה אותו – באוניברסיטה העברית בירושלים, ונבחנו רמת האלימות והתנהגויות סיכון שונות.

יולי תמיר: דרך אגב, ראוי לציין שאנחנו מפעילים עכשיו מערך ניטור פנים בית-ספרי בתוך מבחני המיצ"ב שלנו, שבודק את האקלים הבית-ספרי ואת רמת האלימות בבתי-ספר – בין תלמידים לבין עצמם, את תחושת המוגנות, תחושת האיום בתוך בית-הספר – כך שיש לנו היום פרופיל בית-ספרי מאוד מאוד מדויק.

יולי תמיר: מהנתונים הללו אנחנו למדים שבעשור האחרון אין עלייה בממדי האלימות, בחלק מהמקרים יש גם ירידה בממדי האלימות, אם כי רמת האלימות עדיין בשום מקרה לא משביעה את רצוני, ואנחנו עושים מאמץ רב למגר אותה.

יולי תמיר: אנחנו מפעילים השנה תוכנית מערכתית ארוכת-טווח ליצירת אקלים בטוח ב-800 בתי-ספר שאותרו כבתי-ספר שרמת האלימות בהם גבוהה, ולכן נדרש שם טיפול מיוחד.

יולי תמיר: מדריכי השירות הפסיכולוגי, יועצי המשרד, מדריכים את התוכניות.

יולי תמיר: בתי-ספר שמשתתפים בתוכניות קיימו בהתחלת הדרך אבחון בית-ספרי, שמיפה את רמת האלימות בבית-הספר ואת מוקדי האלימות.

יולי תמיר: במהלך כל שנות התוכנית הם מלוּוים בהערכה ואנחנו כבר רואים השנה שיפור, ואני מניחה שבתום התוכנית אנחנו נראה שינוי מהותי באווירה הבית-ספרית ובהתנהלות – גם של המורים וגם של התלמידים.

יולי תמיר: אני מקווה שההשקעה הזאת תישא פירות לאורך זמן, ואכן, בבתי-הספר שאיתרנו כבתי-ספר בעייתיים, אנחנו נראה התנהלות אחרת תקינה יותר.

יולי תמיר: יש לציין גם שהרפורמה בחינוך – עם השעות הפרטניות הרבות שהיא מעניקה – מאפשרת טיפול נקודתי בבעיות של אלימות, בבעיות מערכתיות בתוך בית-הספר, תמיכה בילדים חלשים ובילדים מנותקים מהמערכת, ולכן גם היא נותנת פירות במובן שהיא תומכת ביצירת אקלים חינוכי ראוי יותר ותומך.

יולי תמיר: תודה.

אחמד טיבי: שאלה נוספת, אם את רוצה.

נאדיה חילו: לא.

אחמד טיבי: תודה.

אחמד טיבי: מסתפקת.

יולי תמיר: תודה.

אחמד טיבי: תודה, גברתי השרה.

אחמד טיבי: הודעה לסגן מזכיר הכנסת.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיע, כי הונחו היום על שולחן הכנסת מסקנות הוועדה המיוחדת לבדיקת ההיערכות והמוכנות לרעידות אדמה בנושא: היערכות המדינה ומוכנותה לרעידות אדמה, בעקבות דיון בהצעות לסדר-היום של חברי הכנסת דוד אזולאי, עבאס זכור, וחנא סוייד.

נאזם בדר: תודה.

אחמד טיבי: תודה.

אחמד טיבי: תם סדר-היום.

אחמד טיבי: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום שלישי, י"א באדר ב' התשס"ח, 18 במרס 2008, בשעה 16:00.

אחמד טיבי: ישיבה זו נעולה.