ישיבת מליאה, כנסת 17, פרוטוקול מספר הישיבה המאה-וארבע-עשרה של הכנסת השבע-עשרה, 2007-05-07 00:00

דליה איציק: אדוני השר, חברי חברי הכנסת, אדוני יושב-ראש האופוזיציה, אנחנו נמתין לך עד שתשב.

דליה איציק: סדרנים, נא לפקוח עיניים.

דליה איציק: נכון שעשינו שם יציע יפה, אך זה לא מצדיק רעש משם.

דליה איציק: חברי השרים, חברי חברי הכנסת, אדוני יושב-ראש האופוזיציה, אני מתכבדת לפתוח את כנס הקיץ של הכנסת ומקדמת אתכם בברכה.

דליה איציק: היום יום שני, י"ט באייר, 7 במאי 2007.

דליה איציק: אדוני מזכיר הכנסת, בבקשה.

אריה האן: ברשות יושבת-ראש הכנסת, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לדיון מוקדם:

אריה האן: הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (אישור שימוש לאופנוע בנתיב תחבורה ציבורית), התשס"ז–2007, מאת חבר הכנסת גלעד ארדן; הצעת חוק הבחירות לכנסת [נוסח משולב] (תיקון – ועדת הבחירות המרכזית – יושב-ראש וסגנים), התשס"ז–2007, מאת חבר הכנסת ; הצעת חוק מיסוי מקרקעין (שבח, מכירה ורכישה) (תיקון – פטור ממס רכישה ליישובי ספר), התשס"ז–2007, מאת חבר הכנסת שי חרמש; הצעת חוק לעידוד מחקר ופיתוח בתעשייה (תיקון – קביעת תקציב מינימום), התשס"ז–2007, מאת חבר הכנסת אמנון כהן; הצעת חוק לעידוד השקעות הון (תיקון – קביעת תקציב מינימום), התשס"ז–2007, מאת חבר הכנסת אמנון כהן; הצעת חוק מס ערך מוסף (תיקון – פטור ממס לתרופות אונקולוגיות שאינן כלולות בסל הבריאות), התשס"ז–2007, מאת חבר הכנסת דוד אזולאי; הצעת חוק שירותי הכבאות (פטור ממס לציוד כיבוי והצלה), התשס"ז–2007, מאת חבר הכנסת ; הצעת חוק מיסוי מקרקעין (שבח, מכירה ורכישה) (תיקון – הפחתת מס רכישה), התשס"ז–2007, מאת חברת הכנסת סופה לנדבר וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק הנזיקין האזרחיים (אחריות המדינה) (תיקון – תושבי אזור רצועת-עזה – נתיני רשות זרה), התשס"ז–2007, מאת חברי הכנסת אפי איתם ומתן וילנאי; הצעת חוק פיזור הכנסת השבע-עשרה, התשס"ז–2007, מאת חבר הכנסת ; הצעת חוק התובע הכללי, התשס"ז–2007, מאת חבר הכנסת בנימין אלון; הצעת חוק איסור הפליה במוצרים, בשירותים ובכניסה למקומות בידור ולמקומות ציבוריים (תיקון – הפליה), התשס"ז–2007, מאת חברת הכנסת ; הצעת חוק הגיור (תיקוני חקיקה), התשס"ז–2007, מאת חבר הכנסת משה כחלון; הצעת חוק הדיינים (תיקון – הרכב הוועדה ומינוי דיינים), התשס"ז–2007, מאת חברת הכנסת זהבה גלאון; הצעת חוק-יסוד: נשיא המדינה (תיקון – הצבעה גלויה), מאת חבר הכנסת ; הצעת חוק העונשין (תיקון – גנבת ציוד חקלאי ותוצרת חקלאית), התשס"ז–2007, מאת חברת הכנסת ; הצעת חוק איסור לשון הרע (תיקון – צמצום הגנות), התשס"ז–2007, מאת חברת הכנסת ; הצעת חוק-יסוד: הכנסת (תיקון – שלילת מועמדות מאדם שביקר במדינת אויב ללא היתר), מאת חבר הכנסת ; הצעת חוק הרשות הלאומית לתרבות יהדות מרוקו,

אריה האן: תשס"ז-2007, מאת חבר הכנסת דוד אזולאי; הצעת חוק שירות המדינה (משמעת) (תיקון – השעיית עובד מרגע הגשת כתב אישום), התשס"ז–2007, מאת חברת הכנסת וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק שיקום שכונות הבנייה הקלה, התשס"ז–2007, מאת חבר הכנסת רן כהן; הצעת חוק פיקוח על מחירי מצרכים ושירותים (תיקון – פיקוח על מוצרי מזון לתינוקות), התשס"ז–2007, מאת חבר הכנסת אלכס מילר; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (דגימת רוק), התשס"ז–2007, מאת חבר הכנסת נסים זאב; הצעת חוק חובת המכרזים (תיקון – עידוד תוכניות והקמת מפעלים כלכליים וחברתיים בנגב), התשס"ז–2007, מאת חבר הכנסת ; הצעת חוק התקשורת (בזק ושידורים) (תיקון – החמרת ענישה), התשס"ז–2007, מאת חברת הכנסת אסתרינה טרטמן וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק אחריות בעל חברת הובלה או הסעה לאי-העסקת נהגים עבריינים סדרתיים (תיקוני חקיקה), התשס"ז–2007, מאת חבר הכנסת גלעד ארדן; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (סמכות לפסילת נהגים מסוכנים), התשס"ז–2007, מאת חבר הכנסת גלעד ארדן; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (יום שבתון רכב) (הוראת שעה), התשס"ז–2007, מאת חבר הכנסת ; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (הגבלות על עקיפה לרכב כבד), התשס"ז–2007, מאת חבר הכנסת גלעד ארדן; הצעת חוק הנחה בתחבורה ציבורית לאנשים עם מוגבלות, התשס"ז–2007, מאת חברי הכנסת ומיכאל מלכיאור; הצעת חוק לתיקון פקודת המועצות המקומיות (הרכב המועצה וחלוקת יתרות ארנונה), התשס"ז–2007, מאת חבר הכנסת דוד אזולאי; הצעת חוק מיסוי מקרקעין (שבח, מכירה ורכישה) (תיקון – הפחתת מס רכישה), התשס"ז–2007, מאת חבר הכנסת ; הצעת חוק-יסוד: הממשלה (תיקון – ממשלה שיש עמה קלון), מאת חבר הכנסת ; הצעת חוק העונשין (תיקון – איסור מכירה והחזקה של צעצועים מסוכנים), התשס"ז–2007, מאת חבר הכנסת ; הצעת חוק העונשין (תיקון – איסור שידול להמרת דת), התשס"ז–2007, מאת חבר הכנסת ; הצעת חוק הירושה (תיקון – חובות בני משפחה מדרגה ראשונה), התשס"ז–2007, מאת חברת הכנסת ליה שמטוב; הצעת חוק-יסוד: הממשלה (תיקון – הצהרת אמונים), מאת חבר הכנסת דוד רותם וקבוצת חברי הכנסת;

אריה האן: הצעת חוק-יסוד: הכנסת (תיקון – הצהרת אמונים של חבר הכנסת), מאת חבר הכנסת דוד רותם וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק הביקורת הפנימית (תיקון – חיזוק ביקורת פנימית), התשס"ז–2007, מאת חברי הכנסת ו; הצעת חוק הרשויות המקומיות (בחירות) (תיקון – השכלה מינימלית), התשס"ז–2007, מאת חבר הכנסת עבאס זכור; הצעת חוק רישוי עסקים (תיקון – איסור מכירת משקאות משכרים בתחנות תדלוק ובבתי-עסק הנמצאים בתחומן), התשס"ז–2007, מאת חבר הכנסת ; הצעת חוק הרשויות המקומיות (בחירת ראש הרשות וסגניו וכהונתם) (תיקון – אבטחת ראש רשות מקומית), התשס"ז–2007, מאת חבר הכנסת דוד אזולאי; הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון – הכרעה שיפוטית סופית לגבי צו זמני), התשס"ז–2007, מאת חבר הכנסת אפי איתם; הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון – עבירות ועונשין), התשס"ז–2007, מאת חבר הכנסת חנא סוייד וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק חסינות חברי הכנסת, זכויותיהם וחובותיהם (תיקון – זכאות לדרכון דיפלומטי), התשס"ז–2007, מאת חברת הכנסת ליה שמטוב; הצעת חוק שכר חיילים בשירות סדיר, התשס"ז–2007, מאת חברת הכנסת סופה לנדבר וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק מתן שכר הוגן לחיילים, התשס"ז–2007, מאת חבר הכנסת ; הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – חובת הצגת מחיר ליחידת מידה שלמה על טובין), התשס"ז–2007, מאת חבר הכנסת וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק הרשות הממלכתית לשיווק התיירות (הוראת שעה), התשס"ז–2007, מאת חברי הכנסת אמנון כהן וסופה לנדבר וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק הרשות הלאומית למורשות עדות ישראל, התשס"ז–2007, מאת חבר הכנסת מנחם בן-ששון; הצעת חוק יישום תוכנית ההתנתקות (תיקון – אי-שלילת תשלום לפי כל דין), התשס"ז–2007, מאת חבר הכנסת ; הצעת חוק העונשין (תיקון – שלילת תשלומים לחבר הכנסת שהורשע בעבירה מסוג פשע), התשס"ז–2007, מאת חברת הכנסת ; הצעת חוק פיקוח על מחירי מצרכים ושירותים (תיקון – פיקוח על מחירי מצרכים המיועדים לתינוקות), התשס"ז–2007, מאת חבר הכנסת ; נוסח מתוקן של הצעת חוק מיסוי מקרקעין (שבח, מכירה ורכישה) (תיקון – הפחתת מס רכישה), התשס"ז–2007, של חבר הכנסת , שמספרה פ/2520.

אריה האן: דין-וחשבון על הוצאות השכר בגופים הציבוריים לשנת 2005 – חלק ב', ופעולות יחידת האכיפה בשנת 2006.

אריה האן: קובץ חיקוקים והחלטות בדבר משכורות וגמלאות לנושאי משרה ברשויות השלטון.

אריה האן: הודעה על פעילות משרד החינוך בעקבות מסקנות ועדת החינוך, התרבות והספורט בעקבות דיון מהיר בנושא: ביטול המכרז לממונה על זכויות התלמיד במשרד החינוך, ובנושא:

אריה האן: הצטיידות במחשבים וערכות מדע במסגרת התוכנית "שמים את הלב בצפון".

אריה האן: הודעה על פעילות משרד החינוך בעקבות ביצוע מסקנות ועדת החינוך, התרבות והספורט בנושא: פערים לימודיים משמעותיים בהשוואה לאוכלוסייה היהודית כפי שמשתקף בתוצאות הסקר של מערכת החינוך הדרוזית.

אריה האן: הודעה על פעילות המשרד להגנת הסביבה בעקבות החלטת הכנסת לסיכום הדיון בנושא: ציון היום הבין-לאומי לאיכות הסביבה.

אריה האן: הודעה על פעילות משרד החוץ בעקבות ביצוע מסקנות ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות בנושא: מכירת ספרות אנטישמית בחנות הפרלמנט באוקראינה.

אריה האן: החלטת ועדת הכספים בצו תעריף המכס והפטורים ומס קנייה על טובין (תיקון מס' 2), התשס"ז–2007; החלטת ועדת הכספים בצו תעריף המכס והפטורים ומס קנייה על טובין (תיקון מס' 8), התשס"ז–2007.

אריה האן: ועוד הריני להודיעכם כי חבר הכנסת אליהו גבאי מבקש למשוך את הצעת חוק התכנון והבנייה (הוספת נציג הרשות המקומית בוועדה המחוזית), התשס"ז–2006.

אריה האן: תודה רבה.

דליה איציק: תודה לך, אדוני.

דליה איציק: חברי חברי הכנסת, אני מתכבדת לפתוח – – –

מיכאל איתן: גברתי היושבת-ראש, בתקנון, בעמוד 28, מדובר על פתיחת מושב הקיץ או החורף – כנס – בהודעה מדינית של ראש הממשלה.

מיכאל איתן: משום-מה זה לא קורה, אולי יש לזה איזה הסבר?

רוני בר-און: מושב, לא כנס; רק פעם בשנה.

דליה איציק: אדוני, אתה כבר היית צריך כמובן לדעת את ההבדל.

דליה איציק: הסעיף מטעה אותך, אדוני.

דליה איציק: אני בטוחה שאתה לא עושה את זה בכוונה, ולכן נמשיך בסדר-היום.

דליה איציק: אני מתכבדת לפתוח את כנס הקיץ של הכנסת ומקדמת אתכם בברכה.

דליה איציק: הכנס הזה יעמוד בסימן הרפורמה הפרלמנטרית שאני מתכוונת להמשיך ולהוביל, בין היתר כהמשך ישיר לדוח ועדת השופט זמיר.

דליה איציק: הכנסת תקדם ותיישם באופן מבוקר ומדורג את המלצות הדוח, לא את כולן, לאחר שיתקבלו ויאושרו בוועדת הכנסת בשיתוף עם ועדת האתיקה.

דליה איציק: חברת הכנסת רוחמה אברהם יודעת במה מדובר ואני בטוחה שעם יושב-ראש ועדת האתיקה אתם תדחפו את הנושא ככל שאפשר.

דליה איציק: גם אני אישית אירתם לעניין.

דליה איציק: חברי הכנסת, אני מבקשת לציין את עבודת ועדות הכנסת שנמשכה ללא הפוגה גם בתקופת הפגרה.

דליה איציק: יש פה יושבי-ראש ועדות – נכון, חבר הכנסת זבולון אורלב, אתה אחד מהם – וחברי ועדות שעבדו פה בלי סוף; גם אתה, חבר הכנסת שרוני.

דליה איציק: זה לא בא לידי ביטוי בתקשורת, אבל לא נחכה לה.

דליה איציק: אני רוצה לברך את חברי הבית שנטלו חלק בפעילות החשובה הזאת.

דליה איציק: העשייה הפרלמנטרית נמשכה, והכנסת על ועדותיה היתה ותמשיך להיות, אני מקווה, קשובה לסדר-היום הציבורי.

דליה איציק: על סדר-היום הציבורי נושאים חשובים רבים.

דליה איציק: כנס הקיץ יהיה בוודאי חשוב מבחינות רבות.

דליה איציק: מכל הנושאים הדחופים מצאתי לנכון להדגיש במיוחד כאן עכשיו, בפתח הכנס הזה, את חובתנו לניצולי השואה החיים בתוכנו.

דליה איציק: זה לא כבר, בסמוך ליום השואה, נחשפנו שוב למצוקה הבלתי-נסבלת שעמה נאלצים ניצולי השואה להתמודד בחיי היום-יום כאן במדינת ישראל.

דליה איציק: אני מבקשת, ביום שני הקרוב, במלאות 62 שנה לניצחון על גרמניה הנאצית – כל הצעות החוק תבואנה.

דליה איציק: אני מקווה שגם הממשלה מתארגנת לעניין הזה.

דליה איציק: מנוי וגמור אתי להביא את כל הצעות החוק.

דליה איציק: חברי חברי הכנסת, מייד גם נזכיר את חבר הכנסת לשעבר אברמוביץ, זיכרונו לברכה, כמי שיזם את החוק שמחייב לחגור חגורות בטיחות בעת נהיגה ברכב.

דליה איציק: כמי שחייה ניצלו בזכות חגורת הבטיחות הזאת אני חשה חובה אישית לזכור ולהזכיר את חבר הכנסת לשעבר אברמוביץ, זכרו לברכה, דווקא בעת הזאת, בימים שלצערנו כמעט כל יום נפגעים אזרחים בישראל בתאונות דרכים.

דליה איציק: הלוואי שהכנסת היתה נחרדת כמו שאנחנו נחרדים מנושאים אחרים – פעם בחודש או פעם ביום או פעם בשעה, אבל לזכור ולהזכיר את המתרחש בדרכים, את הפצועים, את ההרוגים, את הטרגדיות הקשות.

דליה איציק: חשוב יותר מתמיד להעריך את חשיבות חגורת הבטיחות המצילה חיים ואת האיש שבזכותו חיים בקרבנו רבים החבים לו את חייהם.

דליה איציק: נמצא פה גם שר התחבורה שבוודאי יכול להעיד, שבכל הבדיקות שנעשות חגורה יכולה לעשות לפעמים שמות ולהציק, אבל בסוף היא ללא ספק אחת מנקודות האור שיש לנו, וכשכבר קורית תאונה היא יכולה בהחלט לסייע.

דליה איציק: חברי חברי הכנסת, מה אאחל לכם, גם אני קשובה לקולות וגם אני שומעת אותם וגם אני נטועה בתוך העם.

דליה איציק: אני מאחלת לכולנו שלמרות הקולות זה יהיה כנס פורה, שנזכור את שליחותנו הציבורית.

דליה איציק: אני מבקשת מכולנו לשמור על תרבות ויכוח ותרבות דיבור כמו שאנחנו רוצים.

דליה איציק: אני חוזרת ואומרת שחשוב מאוד שנזכור – אנחנו לא רוצים להיות שייכים לכנסת שתיזכר פעם ככנסת לא מוצלחת.

דליה איציק: אפשר עוד לתקן.

דליה איציק: היו הרבה דברים לא בסדר, אני יודעת שהיו פה הרבה קלקולים.

דליה איציק: אני מדברת על קלקולים של הכנסת.

דליה איציק: אני מבקשת מכם, שימו לב, ועד כמה שאפשר – לא להיות אישיים.

דליה איציק: חברי חברי הכנסת, אנחנו עוברים לנושא הראשון בסדר-היום.

דליה איציק: חברת הכנסת רוצה להודיע הודעה.

דליה איציק: יחליף אותי חבר הכנסת .

דליה איציק: יש שלוש הצעות לסדר-היום, אנחנו נמשיך בסדר-היום הרגיל.

דליה איציק: חבר הכנסת ליצמן יעלה מייד אחרי חברת הכנסת ואנחנו נעמוד דום לזכרו של חבר הכנסת לשעבר אברמוביץ.

דליה איציק: אני מבקשת לכבד את המעמד.

דליה איציק: בבקשה, גברתי.

): גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, כמה הודעות לוועדת הכנסת.

): אבל ברשותך, גברתי היושבת-ראש, אני רוצה לברך קבוצה שמתארחת כאן בראשות חבר קרוב, ג'ק אביטל, ובנו, והקהילה החשובה ממקסיקו, אלברטו סבא, משה סבא והרב הראשי לוונצואלה שמתארח כאן.

): זו קהילה שמחזקת אותנו מאוד, ותרשו לי, בשם חברי חברי הכנסת והשרים, להודות לכם מכל הלב.

): גברתי היושבת-ראש, ועדת הכנסת קבעה את הוועדות הבאות לדיון בהצעות חוק כדלקמן: ועדת הכלכלה תדון בהצעת חוק להסדרת תוצרת אורגנית (תיקון) (דחיית מועדים), התשס"ז–2006 – מ/268 – לשם הכנתה לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

): ועדת החינוך, התרבות והספורט תדון בהצעת חוק חופש ההתאגדות והביטוי במוסדות להשכלה גבוהה, התשס"ו–2006, הצעתו של חבר הכנסת יוסי ביילין וקבוצת חברי הכנסת – פ/1482/17 – לשם הכנתה לקריאה ראשונה.

): ועדת החוקה, חוק ומשפט תדון בהצעת חוק יחסי ממון בין בני-זוג (תיקון – מועד האיזון), התשס"ו–2006, הצעתו של חבר הכנסת זבולון אורלב – פ/276/17; בהצעת חוק יחסי ממון בין בני-זוג (תיקון – מועד האיזון), התשס"ו–2006, הצעתו של חבר הכנסת מיכאל מלכיאור – פ/104/17; כמו כן באותו נושא – הצעת חוק יחסי ממון בין בני-זוג (תיקון – מועד האיזון), הצעתם של חבר הכנסת עתניאל שנלר וקבוצת חברי הכנסת – לשם הכנתן לקריאה ראשונה.

): גברתי היושבת-ראש, אני מתכבדת להודיע בזאת על חילופי אישים בוועדה המשותפת של ועדת החוץ והביטחון וועדת החוקה, חוק ומשפט לבחינת הצורך להכריז על מצב חירום.

): מטעם ועדת החוקה, חוק ומשפט – במקום חבר הכנסת רוברט אילטוב יכהן חבר הכנסת דוד רותם; במקום חבר הכנסת דוד טל תכהן חברת הכנסת עמירה דותן.

): כמו כן אני מודיעה בזאת על חילופי אישים בוועדות מטעם סיעת בל"ד.

): בוועדת החוקה, חוק ומשפט – חבר הכנסת סעיד נפאע יכהן במקום חבר הכנסת לשעבר .

): בוועדה לקידום מעמד האשה – חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה יכהן במקום חבר הכנסת ואסל טאהא.

): אני מודה לך מאוד.

דליה איציק: תודה רבה לך, גברתי.

דליה איציק: חבר הכנסת יעקב ליצמן – דברים לזכרו של חבר הכנסת יהודה מאיר אברמוביץ, זכרו לברכה.

יעקב ליצמן: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, שרים, אני מודה לך על שאפשרת לי לומר מלים מספר על חבר הכנסת לשעבר, הרב יהודה מאיר אברמוביץ, זיכרונו לברכה.

יעקב ליצמן: את הפעילות הפרלמנטרית התחלתי אצלו, עוד בתקופה שהיה חבר הכנסת.

דליה איציק: שתיבדל לחיים ארוכים.

יעקב ליצמן: חבר הכנסת אברמוביץ היה חבר הכנסת בכנסת השביעית עד הכנסת התשיעית, עשר שנים – מ-1971 עד 1981.

יעקב ליצמן: הוא היה סגן יושב-ראש הכנסת.

יעקב ליצמן: לפני שהגיע לכנסת הוא היה 25 שנה חבר מועצת עיריית תל-אביב; כמחצית מהזמן הוא היה גם סגן ראש העיר.

יעקב ליצמן: כפי שציינת, גברתי היושבת-ראש, בנושא הצלת נפשות מתאונות דרכים הוא הראשון שהבין את עומק הבעיה.

יעקב ליצמן: הוא הראשון שהגיש הצעת חוק לחייב חגירת חגורות בטיחות, כאשר אף אחד עדיין לא השכיל להבין מה עומק הבעיה, עד כמה חגורת בטיחות יכולה להציל אנשים.

יעקב ליצמן: אני זוכר שאנשים אפילו צחקו מזה.

יעקב ליצמן: הם לא הבינו עד כמה חשוב הנושא הזה.

יעקב ליצמן: והוא, בשיטה שלו – נעים הליכות, בעקביות, עם חיוך לכולם – הצליח להעביר דברים, אף שהיתה התנגדות לחלק מהחוקים שהוא חוקק.

יעקב ליצמן: יותר מזה, עד היום אף אחד לא יודע שזה החוק שלו.

יעקב ליצמן: אני מדבר גם על אנשים שכיהנו אז ולא על הצעירים של היום שלא הכירו אותו.

יעקב ליצמן: אנשים לא יודעים שהוא זה שחוקק את החוק.

יעקב ליצמן: הוא לא אהב את הפרסום ולא רדף אותו.

יעקב ליצמן: הוא עשה הכול בצניעות.

יעקב ליצמן: בין שאר החוקים שהוא חוקק: מניעת הונאה בכשרות של תפילין ומזוזות; חופים נפרדים; חוקים נגד המיסיון; חוקים נגד חפירות.

יעקב ליצמן: הוא חוקק חוק כדי לאפשר לכל עובד ציבור להתפלל במקום העבודה וזה לא ירד לו משעות העבודה.

יעקב ליצמן: הוא עשה הכול בשקט, בצניעות, בעיקר קידש שם שמים בכל הדברים שעשה.

יעקב ליצמן: הרב אברמוביץ היה יליד פולין ולמד בישיבת "חכמי לובלין" המהוללת.

יעקב ליצמן: כתלמיד הרב מלובלין, מייד לאחר שניצל והגיע לכאן – כידוע, הרב מלובלין ייסד את "הדף היומי" – הוא הראשון שייסד ועדה עולמית ל"דף היומי", ואפשר לומר שבזכותו הוחדר אצל כל החוגים "הדף היומי", הבבלי, שהרב שפירא – ראש ישיבת לובלין – ייסד.

יעקב ליצמן: הוא גם היה יושב-ראש ועדה להצלת בתי-העלמין בפולין.

יעקב ליצמן: לאחר רציחת ששת מיליוני היהודים על-ידי הנאצים, יימח שמם וזכרם, כולם ראו את ההרס של בתי-העלמין האלה שבהם נטמנו גדולי ישראל וגדולי התורה.

יעקב ליצמן: הוא ראה בזה שליחות קודש, לפחות להחזיר את הכבוד למתים שהיו שם.

יעקב ליצמן: הוא השקיע בזה הרבה, ואפשר לומר לזכותו שחלק גדול מבתי-העלמין, עם כל מיני הסכמים עם ממשלת פולין ועם ה-"claims".

יעקב ליצמן: אני חייב לציין כאן את חבר הכנסת הלפרט, ייבדל לחיים, שפעל בשיתוף בכל הדברים האלה – הם הביאו להצלת חלק גדול מבתי-העלמין בפולין.

יעקב ליצמן: הרב אברמוביץ היה לסמל של "אוהב שלום ורודף שלום".

יעקב ליצמן: הוא ויתר הרבה פעמים על דברים שהגיעו לו – אני יכול לומר את זה מהיכרות – ועל נושאים שלא כאן המקום לפרט.

יעקב ליצמן: בדרך זו קידש שם שמים.

יעקב ליצמן: חבל על דאבדין ולא משתכחין.

יעקב ליצמן: אני בטוח שהוא יהיה מליץ יושר לכולנו.

יעקב ליצמן: תודה רבה.

דליה איציק: תודה לך, חבר הכנסת ליצמן.

דליה איציק: אנחנו נעמוד לזכרו של חבר הכנסת אברמוביץ.

דליה איציק: חברי חברי הכנסת, נא לעמוד.

דליה איציק: (חברי הכנסת מכבדים בקימה את זכרו של המנוח.

דליה איציק: )

דליה איציק: נא לשבת.

דליה איציק: 1.

דליה איציק: הפקרת העורף ודוח ועדת-וינוגרד;

דליה איציק: 3.

דליה איציק: ממצאי דוח ועדת-וינוגרד

דליה איציק: חברי הכנסת, הנושא הראשון על סדר-היום: הצעות אי-אמון בממשלה.

דליה איציק: הצעת סיעת יהדות התורה – חבר הכנסת יעקב ליצמן, בבקשה.

דליה איציק: עשר דקות.

יעקב ליצמן: אדוני היושב-ראש, שרים, חברי הכנסת, הצעת האי-אמון שאנחנו מגישים היום היא בשל הפקרת העורף ודוח ועדת-וינוגרד.

יעקב ליצמן: מה שכתוב בדוח ועדת-וינוגרד אינו חידוש.

יעקב ליצמן: כולנו קראנו אותו, ואת הפקרת העורף כולנו ראינו.

יעקב ליצמן: בשבילי דוח ועדת-וינוגרד בכלל אינו חידוש.

יעקב ליצמן: ממשלה שלא רגישה לעניים ואינה רגישה ל-750,000 ילדים מתחת לקו העוני, אין פלא שאינה רגישה לעורף.

יעקב ליצמן: רגישות להצלת נפשות היא רגישות לעניים.

יעקב ליצמן: הכול מתחיל עוד לפני כן – זה מתחיל בעוני; זה מתחיל בזה שדואגים לזולת; מתחיל בזה שנותנים פת לחם.

יעקב ליצמן: יש אפילו רמז על כך בפרשת השבוע.

יעקב ליצמן: בפרשת בחוקותי כתוב: "ואכלתם לחמכם לשבע וישבתם לבטח בארצכם".

יעקב ליצמן: זה נאמר ביחד, באותו פסוק.

יעקב ליצמן: אם אנחנו רוצים לשבת לבטח בארצנו, צריך לתת לכולם לחם לשובע.

יעקב ליצמן: ממשלה שלא נותנת לחם לשובע, אינה רגישה – אינה רגישה לשום דבר.

יעקב ליצמן: לכן מבחינתי דוח-וינוגרד התחיל בדוח הביטוח הלאומי על העוני.

יעקב ליצמן: לצערי, לא ראיתי שאמות הספים הזדעזעו מזה שיש 760,000 ילדים מתחת לקו העוני.

יעקב ליצמן: לא ראיתי את הרעש הגדול על הפקרת הילדים.

יעקב ליצמן: אני חייב לומר לכם, רבותי, שהקמתי מועדון למודחים.

יעקב ליצמן: לאחרונה הצטרף למועדון הזה יצחקי, ויש עוד מקום גם לראש הממשלה וגם לשר הביטחון.

יעקב ליצמן: יש שם הרבה מקום למודחים.

מגלי והבה: צחוק הגורל, אדוני, שחבר הכנסת יצחקי כל הזמן רצה להדיח אותך ועכשיו הוא מצטרף למועדון שלך.

יעקב ליצמן: יהיה אותו סוף לאולמרט.

ראובן ריבלין: אני מבקש מהיושב-ראש לשמור על אובייקטיביות.

מגלי והבה: בהחלט, רק אמרתי את ההערה.

בנימין נתניהו: לא היה לזה סימן טוב בדיון הקודם.

יעקב ליצמן: הרי בסך הכול לא אמרתי מה שראש הממשלה אמר, שהוא לא פופולרי.

יעקב ליצמן: אמרתי שאני דווקא כן פופולרי.

יעקב ליצמן: אתם יודעים את זה מהדיון אצלי.

ראובן ריבלין: אין כמוך.

יעקב ליצמן: כן, ברוך השם, אני דווקא פופולרי, אבל ההבדל ביני לבינו הוא שאותי רוצים להדיח מכיוון שאני פופולרי.

יעקב ליצמן: זאת הסיבה לכך שהדיחו אותי.

יעקב ליצמן: הרי לאף אחד לא היו טענות – גם מטעם ראש הממשלה וגם מטעם שר האוצר אמרו שאין סיבה להדיח אותי – זה רק פוליטי.

יעקב ליצמן: זה גם מה שמצהירים לבג"ץ, דרך אגב, בימים אלו.

יעקב ליצמן: לכן – מי שמזלזל בעוני, מי שמזלזל בפגיעה בילדים – 760,000 – מה הפלא שהוא מזלזל במצב העורף?

יעקב ליצמן: נוסף על כך, אדוני השר, הממשלה לא חיכתה הרבה זמן, ובאותו יום – סירבתי להביא את זה – נעשה קיצוץ בישיבות.

יעקב ליצמן: מייד כשהדיחו אותי הביאו קיצוץ נוסף בהבטחת הכנסה לאברכים.

יעקב ליצמן: הבטחת הכנסה כללית לא קיצצו – רק בישיבות.

יעקב ליצמן: למה?

יעקב ליצמן: מה ההבדל בין דם לדם?

יעקב ליצמן: מה ההבדל בין לחם ללחם?

יעקב ליצמן: 15 מיליון שקלים קיצצו.

יעקב ליצמן: מכאן אני פונה לסיעת ש"ס ואומר: רבותי, לא יכול להיות שתעמדו בצד כאשר מקצצים הבטחת הכנסה לתלמידי ישיבות.

יעקב ליצמן: זה אושר בוועדת הכספים.

יעקב ליצמן: לא יכול להיות שתעמדו בצד ותשתקו ותעברו על זה לסדר-היום.

יעקב ליצמן: לכן, אין שום פלא שאין אמון בממשלה.

יעקב ליצמן: אני חוזר על זה שוב ושוב.

יעקב ליצמן: אומרים כל הזמן שממשלת אולמרט טובה לדתיים החרדים.

יעקב ליצמן: אני רוצה להגיד לכם, רבותי, שאני לא ראיתי את זה.

יעקב ליצמן: עובדה שציינתי את הקיצוץ הזה.

יעקב ליצמן: אבל אני רוצה להגיד לכם חד-משמעית: אנחנו, ביהדות התורה, נעשה הכול לפי מה שהרבנים יגידו.

יעקב ליצמן: שאף אחד לא יבנה על הבדלים בינינו.

יעקב ליצמן: לא יהיו שום הבדלים.

יעקב ליצמן: אנחנו נשאל את גדולי התורה – גדולי התורה ייתנו דעה אחת לכולם, אני בטוח בזה.

יעקב ליצמן: אין לי שום ספק בזה.

יעקב ליצמן: ומי שבונה על כל מיני ניואנסים ועל כל מיני דברים טועה בגדול.

יעקב ליצמן: נכון, אפשר לדבר, אפשר לעשות מה שרוצים, אבל בסופו של דבר מי שקובע לכולם, גם לאגודת ישראל וגם לדגל התורה, הם הרבנים, והאמינו לי שהרבנים יסתדרו, והם יודעים לאחד את בניהם, וכל מי שמנסה לעשות כל מיני דברים – זה לא יצלח, כי אנחנו הולכים אך ורק לפי מה שרבנים יגידו.

יעקב ליצמן: דוח-וינוגרד הוא דוח קשה, וכבר דיברתי על זה.

יעקב ליצמן: ציטוטים מהדוח הזה אני מניח שביבי יביא ואחרים יביאו.

יעקב ליצמן: אני בטוח שאם היה מדובר על מישהו אחר אנשים היו עולים פה על בריקדות מזמן ותוקפים אותו.

יעקב ליצמן: אני לא רוצה לחשוב – אם היה ראש ממשלה חרדי, אל תשאל מה שהיו עושים כאן.

יעקב ליצמן: אבל כנהוג בעולם, אנחנו יודעים שפוליטיקה היא פוליטיקה.

יעקב ליצמן: אני מניח שאף אחד לא רוצה בחירות.

יעקב ליצמן: אגב, אני אישית כן מעוניין בבחירות.

יעקב ליצמן: לא דיברתי עם הסיעה, אבל אני מכיר את רחשי הלב של חברי הכנסת, הם לא כל כך ששים לבחירות אחרי עבודה מאומצת.

יעקב ליצמן: אבל תיקון לדברים שבדוח-וינוגרד – זה פיקוח נפש.

יעקב ליצמן: זה לא סתם דוח לא יפה, זה דוח של פיקוח נפש, שאי-אפשר לעבור עליו לסדר-היום.

יעקב ליצמן: לכן אני מדגיש את זה, כי אנחנו מגישים הצעת אי-אמון על הקטע הזה, וגם, רבותי השרים, על הפקרת העורף.

יעקב ליצמן: לא משנה שאפילו לא פרסמו את הדוח, וכל מה שנעשה עם מבקר המדינה, אבל ידוע לי שעד לרגע זה לא תוקן שום דבר בנושא העורף.

יעקב ליצמן: אני חושב שגם על זה יצטרכו לתת את הדעת.

יעקב ליצמן: תודה רבה.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת ליצמן, ותודה על העמידה בזמן שהוקצב.

מגלי והבה: הצעת סיעת הליכוד להביע אי-אמון בממשלה בנושא מחדלי הממשלה ודוח-וינוגרד.

מגלי והבה: אני מזמין את חבר הכנסת בנימין נתניהו לנמק את ההצעה במסגרת זמן של עשר דקות.

מגלי והבה: בבקשה.

בנימין נתניהו: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, קירות עבים יש למשכן הכנסת.

בנימין נתניהו: הם מגינים מפני השמש הקופחת בקיץ ומפני גשמי החורף, אבל הם אינם יכולים להגן מפני הסופה בדעת הקהל שמשתוללת עכשיו בחוץ.

בנימין נתניהו: והסופה הזאת עולה מכל חלקי העם – משמאל ומימין, מדתיים ומחילונים, מוותיקים ומעולים חדשים, מצפון, מדרום וממרכז, מהטיילת בתל-אביב ועד הטיילת באלפי-מנשה.

בנימין נתניהו: כל העם אומר דבר פשוט: נכשלתם, קבלו אחריות, לכו הביתה.

בנימין נתניהו: חברי הממשלה, שספונים בתוך הבית הזה, בין הקירות הללו, מנסים להסתתר מהסופה הזאת בדעת הקהל.

בנימין נתניהו: הם שוכחים שהם וחברי הכנסת אינם רק נבחרי הציבור, הם משרתי הציבור.

בנימין נתניהו: בתור משרתי הציבור הם צריכים להקשיב היטב לרחשי הלב של הציבור.

בנימין נתניהו: אבל הם אינם רוצים לשמוע את זעקת העם, הם אינם רוצים להיענות לשוועת העם.

בנימין נתניהו: הם לא שומעים, הם לא רואים.

בנימין נתניהו: העם אומר: נכשלתם, קבלו אחריות, לכו הביתה – והם מתעלמים.

בנימין נתניהו: אבל למען הסדר הטוב – הם מנסים להעלות כל מיני טיעונים משונים, אף-על-פי שדוח-וינוגרד נותן ביטוי לרחשי הלב של העם ולדברים שכולנו ידענו.

בנימין נתניהו: אני מסכים עם חברי חבר הכנסת ליצמן: הרבה דברים ידענו, אבל דוח-וינוגרד אומר את הדברים במפורש.

בנימין נתניהו: הוא אומר על ראש הממשלה: אנו מוצאים את ראש הממשלה אחראי, מיניסטריאלית ואישית, לליקויים בהחלטות שהתקבלו ולליקויים בדרכי קבלתן.

בנימין נתניהו: הוא אומר על שר הביטחון: כהונתו ותפקודו כשר הביטחון בזמן המערכה החלישו את יכולתה של הממשלה להתמודד עם אתגר המערכה.

בנימין נתניהו: ועל הממשלה, כולה – על כולכם – דוח-וינוגרד אומר:

בנימין נתניהו: הממשלה כולה וכל אחד מחבריה קיבלו בחיפזון את ההחלטה, לא פעלו מתוך שיקול דעת, זהירות ואחריות כנדרש.

בנימין נתניהו: זה מה שהדוח אומר וזה מה שהעם אומר – בהיקפים עצומים – לא רק בכיכרות ולא רק במשאלי דעת הקהל.

בנימין נתניהו: כל אחד שהולך לביתו, בארוחת ערב ביום שישי, בשבת בבוקר, בשבת בערב ובכל יום בשבוע – כל העם אומר את זה, כפי שלא נאמר על אף ממשלה בתולדות ישראל; ספק אם על איזו ממשלה דמוקרטית.

בנימין נתניהו: אני לפחות לא מכיר מקרה של צניחה כזאת, של קריסה כזאת של הלגיטימציה הציבורית של ממשלה כלשהי בתולדות הדמוקרטיות.

בנימין נתניהו: אבל אולי יש דוגמה שאם נחפש מספיק, נמצא.

בנימין נתניהו: בכל אופן, בתולדות המדינה אין דוגמה כזאת.

בנימין נתניהו: ובכן, מה הממשלה מנסה לעשות על מנת שלא לשמוע ולא לראות, ולהחזיק בכיסאות, ולהיות ספונים כאן, ולהטות את הראש, ולגחך?

בנימין נתניהו: היא מעלה טיעונים כמו: אנחנו נתקן.

בנימין נתניהו: אתם תתקנו.

בנימין נתניהו: איפה הייתם תשעה חודשים אחרי המלחמה?

בנימין נתניהו: איפה הטיפול בעורף?

בנימין נתניהו: היינו צריכים לחכות לדוח-וינוגרד?

בנימין נתניהו: איפה תיקנתם?

בנימין נתניהו: מילא שלא עשיתם, לא הפעלתם תוכנית לשעת-חירום במלחמה – הרי היה לכם כסף מלא בקופה.

בנימין נתניהו: שם נכשלתם.

בנימין נתניהו: אבל אחרי המלחמה לא היתה שאלה של לחץ זמן, לא היתה שום בעיה של קבלת החלטות, פשוט ביצוע.

בנימין נתניהו: אתם תתקנו.

בנימין נתניהו: לא תיקנתם.

בנימין נתניהו: אתם תתקנו?

בנימין נתניהו: – –

קריאה: כן.

בנימין נתניהו: – – אתם לא הפתרון, אתם הבעיה.

בנימין נתניהו: מה הליקוי היסודי ומה התיקון היסודי?

בנימין נתניהו: הליקוי היסודי הוא ממשלה כושלת, שלא ידעה לקבל החלטות נכונות בזמן אמיתי, שקריאת המציאות שלה היתה שגויה לחלוטין, ויכולתה לתפקד, לנהל מערכה – מלחמה – היתה מתחת לכל ביקורת.

בנימין נתניהו: ולכן, הממשלה נזקקת לטיעון נוסף – כי כל העם מבין, הרי זאת בדיחה – כל העם מבין שהממשלה הזאת לא מסוגלת לתקן שום דבר.

בנימין נתניהו: אז הטיעון הנוסף שהם מגייסים – ושמעתי את זה כאן, מעל הבמה הזאת: אבל יש לנו רוב.

בנימין נתניהו: "אבל יש לנו רוב" אומר: אין לנו תשובות אמיתיות למה שאתם אומרים, אין לנו תיקון אמיתי למה שדרוש תיקון.

בנימין נתניהו: מה שאנחנו בעצם אומרים לעם: יש לנו רוב; אתם שם בחוץ, מחוץ לכותלי הבית הזה, אתם תצעקו כמה שאתם רוצים, אתם תזעקו כמה שאתם רוצים, אתם תחששו כמה שאתם רוצים מסיבוב נוסף שעלול להיכפות עלינו בהנהגה הכושלת הזאת, אבל לנו יש רוב.

בנימין נתניהו: כלומר, אנחנו מצפצפים עליכם.

בנימין נתניהו: זאת האמירה: יש לנו רוב, אנחנו מצפצפים על העם.

בנימין נתניהו: ובכן, יש תיקון.

בנימין נתניהו: התיקון האמיתי לכשל כזה, לרעידת אדמה כזאת, למחדל כזה בדבר היסודי ביותר שממשלה מחויבת לתת לאזרחיה, קרי ביטחון והגנה – הכשל היסודי הזה, יש לו רק תיקון אחד, וזה הליכה אל הבוחר.

בנימין נתניהו: למה?

בנימין נתניהו: משום שהתיקון האמיתי היחיד לחוסר אחריות כזה, זה אחריות, והנשיאה באחריות מבטיחה שכל ממשלה שתיבחר להבא – מראש הממשלה ועד אחרון שריה – ידעו שגם הם יצטרכו ללכת לבוחר אם יהיה כישלון כזה.

בנימין נתניהו: זאת ההגנה האמיתית, זה התיקון האמיתי, וכל אזרחי ישראל יודעים את זה.

בנימין נתניהו: אדוני היושב-ראש וחברי הבית, כרגע – כרגע – הפוליטיקה גוברת על רצון העם, אבל לא לאורך זמן.

בנימין נתניהו: הכנסת היום איננה משקפת את הסערה הציבורית שמתרחשת בחוץ – את הייאוש הגובר מנבחרי העם, את חוסר האמון, את משבר הערכים, את משבר המנהיגות – אבל בסופו של יום כל הציבור יכריע, ולא יעזרו, לא משחקי המלים ולא התרגילים הפוליטיים ולא הגיחוך.

בנימין נתניהו: הכול נמחק ונשטף על-ידי האמת הפשוטה שעולה בעוצמה מקולם של אזרחי ישראל.

בנימין נתניהו: העם שלנו איננו טיפש, הוא גם לא אוהב שמזלזלים באינטליגנציה שלו, והוא יעשה את החשבון שלו בבוא היום.

בנימין נתניהו: ושום ניתוח פלסטי, שום טיפול קוסמטי, שום תרגיל פוליטי לא יסירו את הכתם שדבק בממשלה הזאת, כי האמת ואמת-המידה המוסרית והאחריות הדמוקרטית – כולן אומרות דבר אחד: אין סמכות ללא אחריות.

בנימין נתניהו: נקודה.

בנימין נתניהו: נכשלתם, קבלו אחריות, לכו אל העם.

בנימין נתניהו: ולכן אנחנו מביעים פה היום – חברי ואני – את האי-אמון של העם בממשלה הזאת, ואני קורא כאן לחברי הכנסת – לפחות אלה שהמצפון מטריד אותם – להביע אי-אמון זה בין כותלי הבית, לתת ביטוי לרחשי הלב של העם בחוץ במעשיכם בפנים.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת בנימין נתניהו, יושב-ראש האופוזיציה; ואני מודה לך פעמיים – גם על עמידה בלוחות הזמנים.

מגלי והבה: הצעת סיעת מרצ-יחד להביע אי-אמון בממשלה בנושא: ממצאי דוח-וינוגרד.

מגלי והבה: חבר הכנסת רן כהן ינמק את ההצעה, בבקשה.

רן כהן: תודה רבה.

רן כהן: אדוני היושב-ראש, שרי הממשלה, חברות וחברי הכנסת, כמעט עשרה חודשים עברו מאז אותו יום מר ונמהר שבו השליכה הממשלה הזאת, פשוטו כמשמעו, את מדינת ישראל ואת אזרחי ישראל אל תוך מערכה שאיש לא תכנן, איש לא חישב ואיש לא ידע – לא איך נכנסים אליה וודאי לא איך יוצאים ממנה.

רן כהן: הממשלה הזאת, אדוני היושב-ראש, נכנסה להרפתקה מטורפת, בלתי מחושבת, וללא שלטי יציאה; ללא תוכנית יציאה למלחמה ובעיקר ללא תוכנית איך לצאת ממנה.

רן כהן: והחמור מכול, עילתה של המלחמה – להחזיר את חיילינו החטופים – לא רק שלא מומשה, אפילו לא התקרבנו אליה, למרות כול הקורבנות.

רן כהן: רבותי שרי הממשלה, 119 חיילי צה"ל ו-44 אזרחים שילמו ביקר מכול – בחייהם – בגלל ההחלטה שלכם.

רן כהן: עוד עשרות אלפי תושבי הצפון ומיליוני ישראלים שילמו בפרנסתם, בביטחונם, ובעיקר איבדו את אמונם בהנהגה החלולה, האגואיסטית, הצינית, שעסוקה בהישרדותה הפוליטית ושכחה את הציבור שהיא אמורה לייצג.

רן כהן: אני מאמין שבשם אותו ציבור אני עומד כאן ומביע אי-אמון – אי-אמון בממשלה, אי-אמון בראש הממשלה, אי-אמון בשרי הממשלה ואי-אמון בחברי הקואליציה, ששתקו, כולם, שתיקת הכבשים והרימו כולם את ידם בעד, כפיונים ממושמעים.

רן כהן: האחריות לנאמר בדוח-וינוגרד רובצת על כולכם.

רן כהן: אף אחד לא נקי מהאחריות הזאת.

רן כהן: אדוני היושב-ראש, אותו ציבור רחב שהצביע עבור מפלגות הקואליציה, חשב שהצביע עבור תקווה.

רן כהן: הממשלה הזאת, שאך לפני מעט יותר משנה הבטיחה המשך התהליך המדיני; הבטיחה המשך פינוי התנחלויות, חוקיות ובלתי חוקיות; הבטיחה נסיגה מ"הקפיטליזם החזירי", בלשונו של שמעון פרס, אל מדיניות שפויה יותר של צדק חברתי – היא זאת שהכזיבה את הציבור עוד יותר מכל קודמותיה.

רן כהן: בעשרות השנים האחרונות עברה ישראל עליות ומורדות, תקופות קשות ומסוכנות לצד תקופות טובות יותר.

רן כהן: אבל כיום, בחיי, זאת הפעם הראשונה בחיים הציבוריים שלי שאנשים עוצרים אותי ושואלים אותי שאלה שעדיין לא שמעתי – האם יש עתיד למדינה הזאת, שואלים אותי; כמה זמן עוד נשאר לנו להתקיים, שואלים אותי.

רן כהן: עוד אחד ועוד אחד – לא שמאל ולא ימין – אנשים מכל היישוב שואלים את השאלה הזאת: האם יש עתיד למדינה הזאת?

רן כהן: באשמתכם, באחריותכם.

רן כהן: אתם הבאת לזה.

רן כהן: האמינו לי שגם כשאני אומר שאני מאמין שיש עוד הרבה מאוד כוחות טובים בעם הזה להוציא את המדינה מהבוץ, עדיין זה לא מרפא ולא מרגיע.

רן כהן: אך אתם הבאתם לכאוס הזה, ואתם צריכים להתייסר מצפונית ופוליטית על התופעה הזאת.

רן כהן: אפשר להיות ימני או שמאלני, אפשר להיות דתי, חילוני או חרדי, ועדיין להיות אדם הגון.

רן כהן: אבל אי-אפשר גם להקים ועדת חקירה, גם לא לקבל את מסקנותיה וגם להישאר אדם הגון.

רן כהן: זה לא הולך.

רן כהן: אם הוועדה מטילה את מלוא האחריות עליך, אדוני ראש הממשלה, ועליך, אדוני שר הביטחון, ועם מסקנות כאלה, כפי ששמענו – מלים כדרבונות – מפי השופט וינוגרד, שאתם מיניתם, אין ברירה אלא אחת – להתפטר וללכת.

רן כהן: אין לכם שום דרך מוסרית אחרת, אלא להתפטר וללכת.

רן כהן: לא להיאחז בכיסא כטובע הנאחז בקש.

רן כהן: להתפטר ולפטור את העם מעונשכם ומעונשה של ממשלת

רן כהן: כם הכושלת והמעודדת שחיתות.

רן כהן: ב-12 ביולי 2006, בבוקר חטיפת החיילים בלבנון, קראתי לניהול משא-ומתן בכל ערוץ אפשרי עם ה"חיזבאללה" – כן, עם ה"חיזבאללה" – ולשחרר את החטופים תמורת אסירים.

רן כהן: שר הביטחון אמר לי על זה בוועדת החוץ והביטחון: אני אשחרר אסירים רק תמורת שלום.

רן כהן: עכשיו מתחננים לנהל משא-ומתן ולהחזיר את החטופים שלנו תמורת אסירים.

רן כהן: בכינוס המליאה המיוחד לדיון על המערכה בצפון ב-25 ביולי 2006 אמרתי כאן: "לצערי, הממשלה נלהבת לצאת למלחמה כוללת, אולם צריך לזכור כי בכל מלחמה קוברים אנשים, ואין מה להתלהב ממנה.

רן כהן: המהלכים האלה", הוספתי, "הם עיוות הצדק ומהלך אגרסיבי ומיותר.

רן כהן: מי שישלם את המחיר יהיו החיילים והאזרחים.

רן כהן: הממשלה אינה הולכת אחרי השכל הישר אלא נגררת אחרי ה'חיזבאללה'.

רן כהן: ישראל חייבת לחתור לפעילות מדינית מיידית להפסקת הלחימה.

רן כהן: כך נעשה על-ידי בן-גוריון, בגין, רבין, וכך צריך להיעשות גם על-ידי אולמרט ופרץ".

רן כהן: ואתם סירבתם.

רן כהן: כך אמרתי ביולי 2006, ואפילו אני לא ידעתי כמה צדקתי – אני מודה על האמת.

רן כהן: והנה היום השרים פרס, לבני וגם חברי מפלגת העבודה וקדימה המכובדים יוצרים מעין מרד בראש הממשלה ומתחרים זה בזה בהקמת אוהלי מחאה ובגיוס מהיר של תוכניות מדיניות שאין בהן כלום מלבד הזדמנות צילום מזויפת.

רן כהן: איפה הייתם, גבירותי ורבותי, שרים וחברי הכנסת, בימי המלחמה?

רן כהן: מדוע לא מנעתם את המלחמה באמצעות אותו משא-ומתן שאתם מטיפים לו – כביכול – עתה?

רן כהן: מדוע שתקתם ככבשים והרמתם את ידכם בעד כחיילים ממושמעים?

רן כהן: דוח-וינוגרד מתייחס לחמשת הימים הראשונים בלבד.

רן כהן: הוועדה עוד לא אמרה את דברה על הפקרת העורף, עוד לא אמרה את דברה על הכניסה הקרקעית המיותרת והמרושלת, ועוד לא אמרה את דברה על שתי היממות האחרונות, על הפעולות הצבאיות הראוותניות שיצאו לדרך בדקות שבהן נכנסה לתוקפה הפסקת אש של האו"ם.

רן כהן: הקרבתם 33 חיילים שאיבדו את חייהם רק בשתי היממות האחרונות האלה, ודמם בראשכם, אדוני ראש הממשלה, אדוני שר הביטחון, שרים וחברי הכנסת שתמכו במהלכים הללו.

רן כהן: ועדיין, רק בשל הדוח הנוכחי – רק בשל קוצר הראות המדיני, רק בשל חוסר הסבירות של התגובות המהירות, היהירות, רק בשל חוסר המוסריות והאי-צדק של הפתיחה במלחמה ללא תכנון, ללא יעדים, ללא מטרות ובסופו של דבר ללא הישגים, רק בעבור כל אלה, אתה, אדוני ראש הממשלה, חייב להתפטר.

רן כהן: אינך ראוי להישאר בתפקידך עוד רגע אחד נוסף, ואינך ראוי לאמון הכנסת.

רן כהן: רבותי חברי הכנסת, הטיעון הכי נבזי שלכם הוא שאתם צריכים לתקן את העיוותים שהתגלו בדוח- וינוגרד.

רן כהן: אין טיעון יותר נבזי מזה.

רן כהן: איך אתם יכולים לתקן כאשר אין לכם מעמד, אין לכם זכות מוסרית לתבוע מאף אחד לתקן את דרכיו ולקבל על עצמו אחריות כשאתם לא מקבלים על עצמכם אחריות.

רן כהן: הרי אתם כאבן ריחיים על צווארו של הרמטכ"ל, גבי אשכנזי, שצריך לתקן את המעוות בצבא.

רן כהן: אתם לא מקלים עליו, אתם מכבידים עליו, לכן אין לכם שום זכות אחרת, אלא ללכת.

רן כהן: איך, אדוני היושב-ראש, יתפקדו שרי הממשלה היום, כאשר יש צורך להפסיק את ירי ה"קסאמים"?

רן כהן: איזו זכות מוסרית יש לכם?

רן כהן: איזה מעמד יש לכם?

רן כהן: אין לכם, כי מעלתם באמון העם, ואין לכם דרך אחרת אלא ללכת הביתה.

רן כהן: לכו הביתה.

רן כהן: תודה רבה.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת רן כהן.

מגלי והבה: אני מזמין את שר הפנים, השר רוני בר-און, להשיב על שלוש הצעות האי-אמון במשולב.

רוני בר-און: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אין שום ויכוח, לא ביניכם ולא בינינו, על כך שהדוח קשה ומסקנותיו מחייבות חשבון נפש אישי ולאומי.

רוני בר-און: אבל צריך לראות את הדברים מכל הצדדים שלהם.

רוני בר-און: איזה קונסנזוס היה כאן, בבית הזה, ובציבוריות הישראלית סביב ההחלטה לצאת למלחמה – אותה החלטה, שהדוח עוסק בה לא מעט, נתקבלה בממשלה פה-אחד: 24 שרים בעד, אפס מתנגדים.

רוני בר-און: הציבור תמך בה, האופוזיציה תמכה בה, אפילו התקשורת הריעה לה.

רוני בר-און: צריך לזכור את העובדות שהיו לעת קבלת ההחלטה הזאת.

אורי אריאל: נכון, רק מה עשיתם עם זה?

זהבה גלאון: – – –

רוני בר-און: יש לי בקשה אליכם; היו פה שלושה דוברים.

רוני בר-און: לי אישית היה קשה מאוד לשמוע חלקים לא קטנים מהדברים האלה.

רוני בר-און: לא היתה פה קריאת ביניים אחת.

רוני בר-און: אם אתם מתכוונים לדיון רציני, ולא לסוג של התנגחות, דברו אחר כך, למה בקריאות ביניים?

רוני בר-און: לא היתה פה קריאת ביניים אחת, הפרוטוקול יוכיח.

רוני בר-און: ותאמינו לי ששמעתי פה דברים – – –

זהבה גלאון: אדוני השר, מה נשאר – – –

רוני בר-און: גם הקואליציה לא קראה.

רוני בר-און: אתה דיברת, חבר הכנסת ליצמן, שמונה דקות.

רוני בר-און: הרי כל הזמן דיברת אל ביבי.

רוני בר-און: לא רק שהסתכלת עליו, גם מבחינת התוכן דיברת אליו, והוא עשה לך "כן כן" עם הראש.

יעקב ליצמן: דיברתי אליך, דיברתי על העוני.

רוני בר-און: זאת לא הפעם הראשונה שהוא לא מבין שמדברים אליו.

רוני בר-און: בואו נזכור מה היה ערב המלחמה.

רוני בר-און: היתה פגיעה בריבונות ישראל בגבול הצפון, בתוך שטח מדינת ישראל חטפו חיילים, פרובוקציה שכמעט לא היתה דוגמתה קודם, פרובוקציה שחייבה תגובה מוחצת.

רוני בר-און: היה צריך להגיב בעוצמה על הפרובוקציה הזאת.

רוני בר-און: היתה סכנה מתמשכת במדיניות ההבלגה.

רוני בר-און: כולנו קבענו שגם נכון וגם צודק לשים קץ למדיניות עצימת העיניים, ולכולם היה חשש מפני שחיקת ההרתעה בשל אותה מדיניות הבלגה.

רוני בר-און: אבל תקרא בדוח.

רוני בר-און: גם על-פי מה שכתוב בדוח – ואני אצטט מלה במלה – ההחלטה לצאת למלחמה היתה גם מושכלת וגם סבירה.

זהבה גלאון: אבל למה אתה לא אומר שקודם אמרו – – –

רוני בר-און: אין לי ספק שאת כל הדברים שאת רואה בהם התרסה או החלטות קשות כלפי הממשלה, אמירות כלפי הממשלה, את גם אמרת, גם תגידי.

רוני בר-און: נדמה לי שחבר הכנסת רן כהן עשה באמת מלאכה נאמנה בצורך להבליט מתוך הוועדה את הדברים שפוגעים בממשלה, אבל בשביל זה יש זכות דיבור או חופש דיבור גם לממשלה.

רוני בר-און: אומרת הוועדה – ואני מצטט – הרצון להגיב מיידית ובחומרה על אירוע כגון החטיפה ביום 12 ביולי היה טבעי, הן ברמה האישית והן ברמה הפוליטית.

רוני בר-און: הקביעה כי העדר תגובה לאירוע כזה יכולה היתה להיות בעלת משמעות שלילית מרחיקת לכת היתה לגיטימית וסבירה – לא רק לגיטימית, גם סבירה.

רוני בר-און: אני ממשיך בציטוט: גם אי-אפשר לבטל את הטענה, כי אם לא היתה תגובה מיידית, לחץ בין-לאומי היה עלול למנוע אותה בהמשך.

רוני בר-און: מה היו הישגי המלחמה אל מול הכשלים שלה?

רוני בר-און: היו הישגים רבים למלחמה, גם על זה היה קונסנזוס: הרחקת ה"חיזבאללה" מן הגבול.

רוני בר-און: הפגיעה שפגענו ב"חיזבאללה" – על-פי הערכת המודיעין איבד ארגון ה"חיזבאללה" למעלה ממחצית מלוחמיו, הוא איבד את היכולות הטקטיות והאסטרטגיות שלו, שהיו איום ממשי ומוחשי על תושבי הצפון, ולא רק על תושבי הצפון.

רוני בר-און: ה"חיזבאללה" היום מבודד מהבחינה הבין-לאומית.

רוני בר-און: לבנונים רבים תופסים את מנהיגו כמי שהמיט חורבן על תושבי ביירות ודרום-לבנון.

רוני בר-און: החלטה 1701 הניחה את התשתית להצבת צבא לבנון והכוח הרב-לאומי בגבול, אחרי למעלה מ-35 שנה.

רוני בר-און: חבר הכנסת רן כהן, מי כמוך מכיר ויודע היטב את הזירה הזאת?

רוני בר-און: הגיבוי הבין-לאומי, הרחב צריך לומר, שקיבלה מדינת ישראל, ובעיקר קביעתה גם מחיר להסלמה.

רוני בר-און: יש לי הפתעה בשבילכם, קוראי הדוח של ועדת-וינוגרד.

רוני בר-און: גם הוועדה מכירה בהישגים האלה, אבל – וצריך להודות ביושר, וזה למעלה מבינת אנוש, שלא להבין את זה – את ההישגים האלה היה בלתי ניתן לצרוב בתודעה גם נוכח רף הציפיות הגבוה, שכולנו הצבנו, וגם נוכח הכשלים שהיו במלחמה.

רוני בר-און: כולנו ציפינו שהמלחמה הזאת תשנה את המזרח התיכון.

רוני בר-און: כולנו ציפינו, מי יותר ומי פחות – מי שאמר את זה בפה מלא ומי שאמר את זה רק בחצי פה – שבעקבות המלחמה אולי תיסלל הדרך לשלום עם סוריה.

רוני בר-און: דיברנו על ניתוק ציר הרשע, דיברנו על הכרעת ה"חיזבאללה", על הדמוקרטיה בלבנון שמתחזקת ומקרינה על האזור כולו; כולנו, כולנו למעט אחדים.

רוני בר-און: מול הציפיות הלא-ריאליות האלה, כל תוצאה מתקבלת ככישלון.

רוני בר-און: הביקורת הציבורית הנוקבת, שאני לא מתווכח אתה, מנעה גם את ההכרה בצדדים החיוביים של המלחמה הזאת.

רוני בר-און: המחיר הכואב של המלחמה מאפיל תמיד על הישגיה, תמיד, וזה גם צודק וזה גם נכון.

רוני בר-און: בואו נחשוב לרגע מה היה קורה אלמלא יצאנו למלחמה באותו יום.

רוני בר-און: איפה היינו עומדים היום?

רוני בר-און: איפה היינו?

רוני בר-און: מה היינו שומעים על מדיניות ההבלגה ועל מדיניות ההכלה, ומה היינו שומעים פה בבית הזה מימין ומשמאל?

רוני בר-און: אני חוזר ואומר, אין שום ויכוח – ואני אומר את זה באמונה שלמה, בוודאי לגבי, ואני אומר על דעת כמעט כל הממשלה, בוודאי על דעת ראש הממשלה – שהדוח הזה הוא דוח קשה, והמסקנות של הדוח הזה, כפי שאמרתי בפתיח ואני מייד אפרט, מחייבות חשבון נפש אישי ולאומי.

רוני בר-און: מלחמת לבנון חשפה בפנינו בפשטות – בפשטות, אבל בכאב גדול – בעיית עומק של הרבה מאוד שנים באסטרטגיה הלאומית, במדיניות ההבלגה ובמדיניות ההרתעה שלנו.

רוני בר-און: וקונספציית היסוד שלנו לגבי המלחמה ועצם הסבירות של ההתרחשות שלה, בסדרי העדיפויות הלאומיים, אדוני יושב-ראש האופוזיציה, בעניינים של תקציב הביטחון, של מערך המילואים, של מוכנות העורף, חבר הכנסת ליצמן, וגם בתהליכי קבלת ההחלטות במינהל הציבורי ובממשלה, החל מהגדרות יעדי המלחמה – מה, מישהו לא ידע שהסיכוי להביא במהלך צבאי לשחרורם של החטופים הוא כמו למצוא מחט בערימה של שחת?

לימור לבנת: כן, ראש הממשלה הגדיר את זה כיעד המלחמה.

רוני בר-און: חברת הכנסת לימור, אפשר היה לצאת למלחמה בלי להגדיר את זה כיעד המלחמה?

רוני בר-און: היינו שומעים ממך הרצאות מפה ועד משרד החינוך.

לימור לבנת: ראש הממשלה הגדיר את זה כיעד המלחמה.

זאב בוים: הוא היה יכול שלא?

רוני בר-און: יש לך מומחיות בחוכמה, את מומחית בחוכמה, רק הבעיה היחידה שאת מומחית בחוכמה שלאחר מעשה, וזה הבדל קטן מאוד.

רוני בר-און: בחוכמה שלאחר מעשה יש פה עוד המון מומחים.

לימור לבנת: ראש הממשלה הגדיר את זה כיעד.

רוני בר-און: שמעתי, בסדר.

רוני בר-און: את רוצה שאני אגיד לך מה את אמרת?

רוני בר-און: אני לא יורד לרזולוציה הזאת.

רוני בר-און: את רוצה שאני אגיד לך מה ביבי המנהיג הנאצל שלך אמר ביום ראשון, ביום שני וביום שלישי?

רוני בר-און: הכול יש לי פה.

לימור לבנת: הכול יש לך, רק שאתם נכשלתם, וזה ההבדל.

רוני בר-און: כן, אנחנו נכשלנו.

רוני בר-און: אחרי שאמרנו שהיתה לנו בעיה בקבלת החלטות, לכולנו, לכל ממשלות ישראל לדורותיהן – איש לא יינקה – בהגדרת יעדי המלחמה, בבחינת טיב המענה האווירי והחלופות המבצעיות האחרות שהופעלו וכלה בטיב המענה לעורף.

רוני בר-און: אבל, חברי חברי הכנסת, יש סתירה פנימית קשה, בלתי ניתנת ליישוב, בניסיון הציבורי לסמן אחראים ספציפיים, ראשים ספציפיים, בשעה שהוועדה מתארת מציאות רבת שנים של עיוורון ושל כשלים עמוקים.

רוני בר-און: אתם יודעים את זה טוב בדיוק כמוני.

רוני בר-און: כשהנורמה פגומה מיסודה, והנורמה על-פי דוח הוועדה פגומה מיסודה, אין שום תועלת בסיכול ממוקד שנעשה למנהיג כזה או אחר, שלכאורה פעל על-פי אותה נורמה.

רוני בר-און: כולנו, קודם כול הממשלה, קודם כול האחראים לממשלה והעומדים בראשה, ואחר כך גם הכנסת והציבוריות הישראלית, דורשים ונדרשים לבחינה שקולה של הישגי המלחמה מול הכשלים שלה.

רן כהן: להתפטר – – –

רוני בר-און: אנחנו צריכים לבחון את זה בחינה שהיא נטולת אשליות, בחינה שהיא נטולת דמיונות שווא מהסוג של מה ניתן היה להשיג אילו הכול היה מתנהל אחרת.

רוני בר-און: זה בלתי אפשרי, זה לא רציני.

רוני בר-און: אנחנו צריכים בחינה נטולת פניות, שמכירה בכך שהרבה דברים לא היו מושלמים.

רוני בר-און: אנחנו דורשים ונדרשים לבחינה, שמכילה את אירועי המלחמה בפרופורציה הנכונה – בשום אופן לא ניצחון מזהיר, אבל בשום אופן גם לא כישלון צורב.

רוני בר-און: אולי זה milestone, אולי זאת אבן דרך, אולי היינו כולנו צריכים לחטוף את רעידת האדמה הזאת ואת הסטירה הזאת כדי שנתפרק מהגישה הפשטנית הזאת, שרואים את הכול בשחור ולבן, או שחור או לבן, גישה שמחפשת עריפת ראשים במקום הפקת לקחים, גישה שמחפשת קורבנות במקום פתרונות.

רוני בר-און: תראו מה אומרת הוועדה, ואני מצטט שוב: "מנהיג המודה בטעות יוכל להכיר גם בצורך לתקנה, אלא שלא ברור אם ניתן " – זה מפריע לי, זה בלתי אפשרי כך.

מגלי והבה: חברת הכנסת יחימוביץ.

צבי הנדל: לא במקרה היא – – –

רוני בר-און: בסדר, זה לגיטימי.

רוני בר-און: לגיטימי שהיא מתכוונת להפריע, לגיטימי שאני מבקש לא להפריע.

רוני בר-און: לא אמרתי כלום.

מגלי והבה: הבמה היא שלך.

רוני בר-און: אומרת הוועדה: "אלא שלא ברור אם ניתן להלין בישראל על מי שאינו מוכן להודות בטעות, שכן יש נטייה בתרבות הישראלית לגמול על כל הודאה בטעות בהדחה.

רוני בר-און: רק מי שאינו עושה אינו טועה.

רוני בר-און: ההתייחסות לטעות צריכה להיות דיפרנציאלית ותלויה כמובן בגודל ובחומרת הטעות.

רוני בר-און: תרבות שאינה מאפשרת למי שטעה להמשיך בתפקידו, במקרים מתאימים, אינה תרבות לומדת.

רוני בר-און: היא עלולה לאבד את האנשים המנוסים ביותר שלה רק על מנת לאפשר לאנשים שעדיין לא טעו לחזור על הטעויות שמהן היו נמנעים אלה שכבר טעו בהן".

רוני בר-און: זה כל כך פשוט וכל כך כואב.

רוני בר-און: היו כשלים במלחמה, צריך להודות בזה ביושר, ואיש לא יכול להתחמק מלומר את זה ולהכיר בזה.

רוני בר-און: סליחה, עכשיו כל הדיונים שם – זה מפריע לי.

מגלי והבה: מה קורה שם עם העוזרים?

צבי הנדל: כולם מקדימה.

מגלי והבה: שירבו.

רוני בר-און: צריך לראות את הליקויים שיש לתקן ולא להתחבא ולהיתפס לטענה שיש פה ליקוי מאורות, כי ליקוי מאורות הוא מחסום בפני תיקון.

רוני בר-און: אמרת ליקוי מאורות – אמרת הכול.

רוני בר-און: צריך לשפר ולבנות, ולא לצוד; לא עריפת ראשים.

רוני בר-און: לא רק הענשה.

רוני בר-און: אנחנו צריכים לעשות פה הליך עמוק של תיקון ברמה המיידית והדחופה, על דרך הפקת הלקחים, כפי שנעשה היום באופן מקיף ביותר בצבא.

רוני בר-און: צריך לשפר את תהליכי קבלת ההחלטות, גם בממשלה, גם בצבא וגם ביניהם, וצריך להכין ולבחון תוכניות אופרטיביות עם חלופות ריאליות לקראת האיומים שעומדים בפתח.

רוני בר-און: לא נגמרו האיומים.

רוני בר-און: אין לנו זמן עכשיו לעצור את כל המהלך הזה ולהגיד: סגור לרגל שיפוצים, נפתח אחרי הקיץ.

רוני בר-און: הכול צריך להיעשות ברמת העומק שהוועדה תובעת מאתנו ומגדירה לנו – גם בחינה מעמיקה של אסטרטגיית החוץ והביטחון של מדינת ישראל, גם בחינה חוזרת, נוקבת, של הנחות היסוד שליוו אותנו כחברה, הנחות יסוד שכל-כולן אשליות שחלקנו נהנים להיתלות בהן, כאילו מלחמות כבר לא קורות – אם תרצו – בקיץ, כמאמר השיר.

צבי הנדל: זה העיקר.

רוני בר-און: חלק גדול מהבית הזה היה תפוס באשליה הזאת, שלא יהיו יותר מלחמות.

רוני בר-און: עכשיו מתעוררים כולם.

רוני בר-און: לא שמענו את ההרצאות על תקציב הביטחון?

רוני בר-און: הגזרה המזרחית שקטה, עירק היא כבר לא איום, אירן היא כבר לא איום, בלבנון יחלידו הטילים, תחסכו במילואים, תחסכו בביטחון, תקצצו את מענקי האיזון של הרשויות המקומיות – כולנו היינו שותפים לזה.

מגלי והבה: חבר הכנסת חנין, תודה.

רוני בר-און: חברים, חברי הכנסת, צריך לעשות בחינה מעמיקה של תרבות השיח הפוליטי שהתפתחה פה – או שאתה צודק, או שאני טועה, אין אמצע, אין שיח; הקצנה.

רוני בר-און: רמת ההעמקה של השיח הציבורי, רמת הפתיחות – אני אומר לכם, הכי קל להדיח את ראש הממשלה.

רוני בר-און: זה הפתרון הכי קל.

רוני בר-און: זה יאפשר לכולנו – אנחנו ננשום לרווחה – אלה שינשמו לרווחה, ואלה שייתפסו לייאוש – וכבר לא צריך לפתור את הבעיות.

רוני בר-און: מצאנו, סילקנו, הכול בסדר, נהפוך דף ונצא ליום חדש.

רן כהן: אבל תראה כמה זה קשה.

רן כהן: כולנו מתאמצים ולא מצליחים לסלק אותו.

לימור לבנת: נצליח.

רוני בר-און: אנחנו לא יכולים לאפשר לדור שלם של מנהיגות, ולתפיסות שרווחו בחברה, כפי שהוועדה מציגה אותן, להסתפק בפתרון הקל של הדחה.

רוני בר-און: אני לא רוצה לקרוא לכם עוד – יש פרקים, יש סעיפים שלמים על הדברים האלה, שבהם הוועדה אומרת במפורש, או – אני אקרא לכם הגדרה – ואני קורא, זה ציטוט: "אנו סבורים כי מעבר לצורך לבחון את כשלי הניהול וההיערכות, מעבר לצורך לבחון את ליקויי ההחלטות, אלה הן השאלות המרכזיות שמלחמת לבנון העלתה על פני השטח.

רוני בר-און: אלה שאלות" – השאלות שעכשיו מניתי – "אלה שאלות החורגות מעבר למנדט של ועדת חקירה כזאת או אחרת, אלא הן שאלות העומדות בלב הקיום שלנו כאן כמדינה יהודית ודמוקרטית".

רוני בר-און: הוועדה אומרת, ממש-ממש לפני שהיא חותמת את הדוח שלה: "תהיה זאת טעות קשה להסתפק בבחינת ליקויים וכשלים שהתגלו במערך המלחמה ולא לטפל בבעיות יסוד אלה".

רוני בר-און: מה יכול להיות תג המחיר על כשלי המערכה?

רוני בר-און: מה יהיה המסר לממשלות העתיד אם אנחנו נלך למה שרוצים פה חלק מחברי הבית – להדחת ראש הממשלה?

רוני בר-און: נלך לבחירות.

רוני בר-און: מה התועלת בבחירות?

רוני בר-און: מה החלופה?

רוני בר-און: אני באמת מוותר על הקטע של הקנטור האישי.

רוני בר-און: אני אומר לכם: העם עייף מהבחירות האלה, כי הוא אומר סופה, בית אטום, כולם רוצים – תסתכלו מה קורה לנו.

רוני בר-און: בצרפת היו בחירות; לפני עשרה ימים היה הסיבוב הראשון – 85% הצבעה.

רוני בר-און: אתמול – 85% הצבעה.

רוני בר-און: אצלנו לפני שנה – 63% הצבעה: שיא שלילי.

רוני בר-און: רגע, עוד לא גמרנו.

רוני בר-און: היו אצלי שלושה אירועי בחירות ברשויות המקומיות בשלושת החודשים האחרונים: חברים – 30% הצבעה.

יעקב ליצמן: גם בצרפת ובמקומות – – –

רוני בר-און: 30% השתתפות בבחירות.

רוני בר-און: אני אומר לכם, אני קובע שהעם כבר סולד מהבחירות האלה פעם אחר פעם.

רוני בר-און: אני לא יודע להגיד מה הלך הרוח ומה יעשה הגל הציבורי, וביבי מבין בסערות יותר ממני – בסופות ובחמסינים הוא מבין יותר ממני.

מיכאל איתן: יש הצעה – בחירות פעם בעשור או בשניים.

רוני בר-און: מיקי, לא, באמת, זה מה שאני מבקש?

רוני בר-און: זה מה שמשתמע מהדברים שלי?

מיכאל איתן: אבל בסקרים רוב הציבור רוצה בחירות.

מנחם בן-ששון: תלוי – – –

רוני בר-און: בסקרים, בסקרים, בסקרים גם רוב הציבור רוצה את ביבי, ואתה לא מוכן שאני אשאל אותך מפה מה אתה חושב על זה.

מיכאל איתן: אני מוכן להגיד לך – –

רוני בר-און: אל תגיד.

מיכאל איתן: – – שצריך להחליף את אולמרט בביבי עכשיו, הרגע.

רוני בר-און: אל תגיד, כי אני לא רוצה להכשיל אותך באי-אמירת אמת.

לימור לבנת: הממשלה יודעת יותר טוב מהעם.

לימור לבנת: ברור שהממשלה יודעת יותר טוב מהעם.

קריאות: – – –

חיים אורון: אמרת קודם שהעניין הוא לא פרסונלי – – –

רוני בר-און: סליחה, אתה יודע מה?

רוני בר-און: אתם צודקים.

קריאה: סליחה, מה שבן-גוריון אמר – רוב הציבור רוצה – – –

מיכאל איתן: – – – הציבור לא צריך את אולמרט, זאת הבעיה.

מיכאל איתן: אני לא בטוח שאתה צריך.

רוני בר-און: מיקי, זה כבר היה חצי נאום, לא קריאת ביניים.

רוני בר-און: אתם יודעים, אני יודע, כולנו יודעים – בחירות עכשיו יהיו שיתוק לאומי, סחרור, קיפאון מערכות, מעצור מוחלט לכל התהליכים החיוניים שכולנו רוצים בהם וכולנו חפצים בהם – גם במשק, גם בכלכלה וגם בצמיחה, והאתגרים והסכנות לא עוצרים מלכת, הם בפתח.

רוני בר-און: לנו, לכולנו – כשאני אומר "לנו" אני מתכוון לכולם – אין הפריווילגיה לעצור עכשיו את המערכת ולהכניס אותה לקיפאון של שנה שלא יביא לשום שינוי מהותי.

חיים אורון: זה מה שאתם עושים, אתם מכניסים אותה לקיפאון.

חיים אורון: זה מה שיקרה עכשיו.

רוני בר-און: ג'ומס, ממש לא.

רוני בר-און: האמן לי, הצבא עושה תיקון גדול, וגם הממשלה עושה.

רן כהן: – – –

רוני בר-און: אי-אפשר ככה.

רוני בר-און: אפשר להתווכח עם אחד בכל זמן נתון, לא עם עשרה בכל זמן נתון.

מיכאל איתן: לך יש מיקרופון.

רוני בר-און: אתה יודע שאני יכול להתווכח גם בלי המיקרופון.

חיים אורון: אדוני השר, שזה יהיה הפוך – שעשרה יפריעו לנו ואנחנו נהיה שם.

רוני בר-און: זו פעם שלישית שאתה אומר לי את זה כשאני מתווכח אתך מהפוזיציה הזאת ופעם שלישית אני צוחק, כי זה נכון.

רוני בר-און: הבחירות, שמבקשים אלה שמבינים במטאורולוגיה, בסופות ובכאלה דברים ובעובי קירות, רק ייצרו פה ריק שלטוני, ריק שלטוני מסוכן, ולנו, לראש הממשלה, לכולנו, תהיה אחריות לכאוס שיהיה כאן.

רוני בר-און: מה יהיה המסר, חבר הכנסת אורון, שאנחנו ניתן היום אם נלך לבחירות?

רוני בר-און: מסר שירתיע מנהיגים בעתיד מלקבל החלטות קשות; מסר שיגרור מנהיגים לשבת על הגדר; זה יפתח את תרבות הכסת"ח; על כל דיון יהיו 50 פרוטוקולים, 60 עדויות ו-50 התייעצויות ו-100 קונסולטציות, ובסוף לא יקבלו את ההחלטות, כפי שהיה בעבר.

רוני בר-און: וכמובן, תרבות הציד אחר נאשמים, וגם אובדן המשמעות של אחריות קולקטיבית.

רוני בר-און: ולמרבית הצער, ואת זה אתה יודע טוב ממני, כי אתה נמצא בבית הזה הרבה יותר זמן, הרתעה של דור עתיד, טוב ופוטנציאלי ככל שיהיה, מלהיכנס למערכות הציבוריות ולשים מרצון את הראש בתוך המערכת של ציד המכשפות.

לימור לבנת: כל זה יקרה אם אולמרט לא יהיה ראש הממשלה?

מגלי והבה: חברת הכנסת לימור לבנת, את ראשונת הדוברים פה.

רוני בר-און: תיכף אלך לכל כתבי לבנת על ביבי, ויש לי.

רוני בר-און: הרי ידעתי מי יהיו מליצי היושר היום, האמיני לי.

גדעון סער: אדוני השר, פשוט אצלי – – –

מגלי והבה: חברת הכנסת לימור לבנת, את הראשונה שמדברת כאן, אז תני לשר לסיים את דבריו.

לימור לבנת: אני רק שואלת.

מגלי והבה: אם הוא יסכים ארשה לך.

רוני בר-און: מה אמרה הוועדה על החלטות מנהיגותיות – – –

צבי הנדל: תגיד לי את האמת, אם ביבי יציע לך שר תלך אתו או לא?

רוני בר-און: אתייעץ עם סרקוזי, יש לו חבר חדש.

רוני בר-און: היום שמענו שסרקוזי נבחר בצרפת רק מפני שהוא אימץ את תורתו הכלכלית של ביבי.

רוני בר-און: שמעתי את זה היום בבוקר ואמרתי שאם ביבי היה מכבד אותנו בנוכחותו הייתי שואל אותו כמה שאלות על סרקוזי ועל הארוחה הארוכה והיקרה שהוא אכל אתו.

רוני בר-און: יש כמה שאלות לביבי.

רוני בר-און: אפילו הסניגורית הנמלצת שלו לא תדע להשיב על השאלות האלה.

לימור לבנת: הוא חיכה שראש הממשלה יהיה פה.

רוני בר-און: אבל באמת, חברת הכנסת לבנת, את גוררת אותי לוויכוח ולפולמוס שלא רציתי לנהל.

רוני בר-און: בואו, פעם אחת – –

גדעון סער: ממש גוררת אותך.

רוני בר-און: – – פעם אחת נדבר לעניין ולא על ביבי.

לימור לבנת: בבקשה, נו, נראה אותך.

גדעון סער: אתה לא יכול לעמוד בזה, אדוני השר.

רוני בר-און: איך הוא עשה לך כל הזמן "כן, כן" עם הראש.

רוני בר-און: כל הזמן דיברת על מה שהוא עשה לחרדים, מה שהוא עשה לקצבאות הילדים, מה שהוא עשה לעורף, מה שהוא עשה בקיצוץ מענקי האיזון וקיצוץ בתקציבי הביטחון, והוא עשה "כן, כן" עם הראש, כאילו אתה מדבר על מישהו אחר.

רוני בר-און: היית צריך להגיד לו: בפני עיוור לא תשים מכשול.

רוני בר-און: ביבי, אני מתכוון אליך.

חיים אורון: כמה זמן נסבול מהצרות של הליכוד לשעבר?

חיים אורון: עזבו אותנו מזה.

רוני בר-און: אנחנו אומרים עזבו אותו מזה.

זאב בוים: אתם לא רוצים לעזוב אותו, אתם מפגינים יחד אתו.

מגלי והבה: חברי הכנסת, נא לתת לשר – – –

רוני בר-און: אם את מתחייבת אני מתחייב.

רוני בר-און: אני לא מזכיר את שמו עוד עד סוף הנאום.

לימור לבנת: בינתיים הוא פתר את כל הבעיות של ראש הממשלה עם ציפי לבני.

מגלי והבה: חברת הכנסת לימור לבנת, אני אקרא אותך לסדר פעם ראשונה.

מגלי והבה: בבקשה, אנחנו ממשיכים.

רוני בר-און: אומרת הוועדה: "יש חוסר הוגנות" – תשימו לב לדברים האלה, הם חשובים – "בכך שאנחנו מתרכזים כאן בניתוח ליקויים וכשלים.

רוני בר-און: בתפקודם של שלושת האישים שבהם אנחנו מתרכזים התגלו בתקופה הנבדקת, וגם בתקופת המערכה, נקודות עוצמה רבות, והם אחראים להישגי המערכה בלבנון ולא רק לכשליה.

רוני בר-און: אנחנו כאן מתייחסים לנקודות העוצמה כמובנות מאליהן ומתרכזים בליקויים, וחשוב לזכור את הדבר הזה בהערכה כללית של תפקודם של אישים במערכה".

רוני בר-און: חברי ממשלה לא יכולים לאחוז את המקל משני הקצוות.

רוני בר-און: אין כאן אחריות אישית ולא אחריות קולקטיבית.

רוני בר-און: השותפות לקבלת ההחלטות והניסיון להתנער מאחריות לא יצלח, לא כאשר אתה איש תם ויושב אוהלים, כמו אחד שהלך לשבת באיזה אוהל, ולא כמו אחד שרץ להתפטר, בבחינת לתפוס מקום ראשון על הבמה של קבלת אחריות אישית.

לימור לבנת: גם נשים?

רוני בר-און: די, באמת.

רוני בר-און: לימור, בשם החברות, אל תפריעי לי.

חיים אורון: זה מתייחס גם לזכר וגם לנקבה.

רוני בר-און: כחבר הממשלה וכמי שהצביע והרים את ידו בעד היציאה למלחמה, אני ניצב מאחורי ראש הממשלה, מאחורי השביעייה, מאחורי השלישייה, מאחורי הקבינט ומאחורי כל הממשלה, ואיש לא יגיד לי – גם לא חמישה מלומדים שיש לי הערכה גדולה אליהם – שלא הבנתי בעד מה הצבעתי.

רוני בר-און: הבנתי, שאלתי, חקרתי, דרשתי, הבנתי והצבעתי.

רוני בר-און: עכשיו אני מבקש מכם להתייחס לעניין נוסף.

רוני בר-און: אומרת הוועדה: "תפיסתה של הוועדה היא כי כגודל האירוע והשבר כך גודל ההזדמנות לשנות ולשפר בנושאים חיוניים לביטחון ולשגשוג של המדינה והחברה בישראל".

רוני בר-און: מי שרואה בכך, בהחלטה הזאת, דרך להגיד, אני מקבל אחריות ובורח, זה סוג של בריחה.

רוני בר-און: צריך לקבל אחריות ולתקן.

רוני בר-און: עכשיו אני רוצה לדבר על החוכמה שלאחר מעשה.

רוני בר-און: ביליתי 30 שנה בבתי-משפט.

רוני בר-און: בבתי-משפט קורה דבר מאוד נחמד; אומרים ביום זה וזה, בשעה זו וזו קרה זה וזה.

רוני בר-און: עכשיו, זה קרה ברחוב סואן ועשן ורועש, ובחום של 40 מעלות וכשאנשים כבר מוטרפים מרוב לחץ, אחד הכה את השני.

רוני בר-און: אבל הדיון המשפטי מתנהל בחדר ממוזג, פונים זה לזה בגוף שלישי, והכול נעשה בתיאור מאוד יפה ומאוד מניח את הדעת.

רוני בר-און: מפרקים את המקרה לגורמיו ואז מחברים אותו בחזרה ומקבלים פסק-דין.

רוני בר-און: זה קל נורא.

רוני בר-און: החוכמה שלאחר מעשה היא חוכמה קלה מאוד.

רוני בר-און: איפה יש פה חוכמה שלאחר מעשה?

רוני בר-און: אתם מתעלמים.

רוני בר-און: מה היו הנסיבות שקדמו למערכה?

רוני בר-און: שש שנים רמת מוכנות, עוצמת איום, רצף אירועים ובעיקר מהעובדה ששדה הקרב – אני פונה אליך, חבר הכנסת אלוף-משנה במילואים רן כהן, אתה יודע ששדה הקרב הוא תמיד, אבל תמיד, ממלכת האי-ודאי.

רן כהן: זאת לא סיבה לא לנצח.

רוני בר-און: הבחינה בדיעבד של תהליכי קבלת ההחלטות, שנערכת בתנאי מעבדה, במצב אידיאלי, כשיש זמן גם לנתח, גם לבחון את כל החלופות וגם לשוב ולדון וגם לנסות לטעות ורק אז להחליט – אנחנו יודעים, חבר הכנסת רן כהן, שהחיים, כשעמדנו מאחורי התותחים, הם הרבה יותר אכזריים, ואנחנו נתבעים לקבל החלטות קשות, ואין לנו זמן להגיד: רגע, עוד, עוד ועוד, כי אז המטרות שלנו הן כבר לא מטרות ואז כבר יורים עלינו.

רוני בר-און: גם החלטות יותר מהירות, גם החלטות שצריכות להיות הרבה יותר אמיצות בתנאים של אי-ודאות.

רוני בר-און: תהיה הוגן עם עצמך, חבר הכנסת רן כהן, תהיה הוגן עם כולם.

רוני בר-און: אלה התנאים שבהם קיבל ראש הממשלה את ההחלטות.

רוני בר-און: אתה יודע את זה.

רוני בר-און: כך פעל ראש הממשלה, כך פעלה הממשלה.

רוני בר-און: לא היה אפשר להגיד: רגע, תעצרו את העולם, אני רוצה לרדת, ללכת לעשות התייעצות כזאת ואחרת וכזאת ואחרת, ומחר בבוקר – איפה היו כל הטילים?

רן כהן: גם אי-אפשר לצאת למלחמה בפזיזות ובהרף עין.

רוני בר-און: רן, רן, אז זה עניין – – –

רן כהן: רק כשאין ברירה.

מגלי והבה: חברי הכנסת, השר צריך לסיים.

רוני בר-און: אז זה עניין שהוועדה דנה בו, ואנחנו נשקול אותו, ונבחן אותו ונתקן את הטעון תיקון.

זהבה גלאון: אין לכם עמדה ואין לכם – – –

רוני בר-און: ועד אז אני אציע לבית לדחות את כל שלוש הצעות האי-אמון.

רוני בר-און: תודה רבה.

מגלי והבה: תודה לשר רוני בר-און.

מגלי והבה: שתי הודעות לשר בשם הממשלה, בבקשה.

רוני בר-און: אני מצטער, אבל החיים נמשכים, ומעבר לדברים הדרמטיים יש גם דברים טכניים.

רוני בר-און: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני מתכבד להודיע לכנסת, בהתאם לסעיף 9א(6) לחוק הממשלה, התשס"ה-2001, כי כהונתו בממשלה של השר איתן כבל נפסקה ביום 4 במאי 2007 בשעה 15:40, לאחר ש-48 שעות קודם לכן הוא הגיש לראש הממשלה כתב התפטרות בהתאם לסעיף 22(א) לחוק-יסוד: הממשלה.

רוני בר-און: עד כאן ההודעה הראשונה.

מי ימלא את מקומו?

רוני בר-און: ההודעה השנייה – אולי פה זה יבוא, הפתרון לתעלומה.

רוני בר-און: אני לא קראתי את ההודעות.

רוני בר-און: הודעה על העברת סמכות על-פי דין משר לשר.

רוני בר-און: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני מתכבד להודיע לכנסת, כי הממשלה החליטה בישיבתה ביום 6 במאי 2007, בהתאם לסעיף 31(ב) לחוק-יסוד: הממשלה, להעביר לשר רפי איתן את הסמכות הנתונה לשר האוצר לפי סעיף 30 לחוק המניות הבנקאיות שבהסדר (הוראת שעה), התשנ"ג-1993, בעניין הארכת האופציה לקבוצתB.

רוני בר-און: V.

רוני בר-און: Barnea Investments, לפי הסכם האופציה שנחתם בין מדינת ישראל ונכסים מ.י.

רוני בר-און: בע"מ לבין הקבוצה ביום 23 בנובמבר 2005.

רוני בר-און: העברת הסמכות תעמוד בתוקפה כל עוד לא קבעה הממשלה שר אחר כממלא-מקום שר האוצר, או עד למינוי שר האוצר.

רוני בר-און: בהתאם לסעיף 31(ב) לחוק-יסוד: הממשלה, אני מבקש בשם הממשלה את אישורה של הכנסת להודעה זו, הודעה על העברת סמכויות בגלל ענייני ניגוד אינטרסים.

מגלי והבה: תודה לשר הפנים.

מגלי והבה: להודעה השנייה – אחרי הדיון.

גדעון סער: זו הודעה נפרדת, אדוני השר.

גדעון סער: זה דיון נפרד.

גדעון סער: אי-אפשר לדון בזה עכשיו.

מגלי והבה: כן, בהחלט.

מגלי והבה: אחר כך.

מגלי והבה: אמרנו את זה, חבר הכנסת סער.

רוני בר-און: בנושא העברת סמכויות אתה רוצה לעשות דיון?

גדעון סער: אני גם אגיד לך למה.

גדעון סער: כי אנחנו הרי נשאל מהו ניגוד העניינים שבגינו מבקשים להעביר את הנושא; ברמה העניינית, כמו שעשינו בזמנו.

קריאות: – – –

רוני בר-און: אין לי הודעה, אין לי.

רוני בר-און: מה אתם נזעקים.

רוני בר-און: מה אני?

רוני בר-און: מנהל את הממשלה?

מגלי והבה: חברי הכנסת, הודעה למזכיר הכנסת, ואחר כך ממשיכים לפי סדר הדוברים הרשום כאן.

ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק שירות המילואים, התשס"ז–2007; הצעת חוק כרטיסי חיוב (תיקון מס' 4), התשס"ז–2007; הצעת חוק מיסוי מקרקעין (שבח, מכירה ורכישה) (תיקון מס' 59), התשס"ז–2007; הצעת חוק לתיקון פקודת בתי-הסוהר (מס' 34), התשס"ז–2007; הצעת חוק עבודת נשים (תיקון מס' 14) (הוראת שעה) (תיקון מס' 3), התשס"ז–2007; הצעת חוק התקשורת (בזק ושידורים) (תיקון מס' 37), התשס"ז–2007; הצעת חוק המרכז לגביית קנסות, אגרות והוצאות (תיקון מס' 5) (גביית חובות בעבור הסניגוריה הציבורית), התשס"ז–2007; הצעת חוק חינוך ממלכתי (תיקון מס' 8) (השתתפות רשויות מקומיות בתמיכה במוסדות חינוך מוכרים לא רשמיים), התשס"ז–2007.

לקריאה ראשונה, מטעם חברי הכנסת: הצעת חוק לשמירת הסביבה החופית (תיקון) (מפרץ אילת), התשס"ז–2007, של חבר הכנסת וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק פיקוח על מחירי מצרכים ושירותים (תיקון מס' 4) (מצרכי מזון בריאותיים), התשס"ז–2007, של חבר הכנסת אפי איתם; הצעת חוק הספקת החשמל (הוראת שעה) (תיקון מס' 5) (הסכמת שר הפנים), התשס"ז–2007, של חבר הכנסת ניסן סלומינסקי.

החלטות ועדת הכלכלה בדבר תיקון טעות בחוק משק החשמל (תיקון מס' 6), התשס"ז–2007, ובדבר תיקון טעות בחוק הסדרים במשק המדינה (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב והמדיניות הכלכלית לשנת התקציב 2007), התשס"ז–2007.

תודה רבה.

מגלי והבה: תודה למזכיר.

מגלי והבה: 1.

מגלי והבה: הפקרת העורף ודוח ועדת-וינוגרד;

מגלי והבה: 3.

מגלי והבה: ממצאי דוח ועדת-וינוגרד

כפי שקבעה ועדת הכנסת, ארבע דקות לסיעה.

ראשונת הדוברים, חברת הכנסת לימור לבנת, בבקשה.

קריאה: אפשר לעדכן את הרשימה?

מגלי והבה: כן.

מגלי והבה: אני מבקש לעדכן את רשימת הדוברים.

מגלי והבה: בבקשה.

לימור לבנת: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ראש הממשלה הנעדר מכאן – עכשיו אני רואה שגם השר בר-און שהשיב, גם הוא נעדר מכאן – אנחנו דנים כאן היום בהצעת אי-אמון בממשלה שהוגשה – גם על-ידי סיעת הליכוד – בעניין דוח ועדת-וינוגרד שפורסם, שמוכר לכולנו.

לימור לבנת: למעשה, הנתונים כולם היו ידועים לציבור כולו עוד לפני פרסום דוח ועדת-וינוגרד.

לימור לבנת: ואנחנו מעלים את הנושאים כאן, חברי הכנסת, יושב-ראש האופוזיציה בנימין נתניהו העלה, ועולה לכאן השר רוני בר-און, ואנחנו שומעים ממנו שוב ושוב ושוב ציטוטים וציטוטים מתוך החוברת, מתוך דוח הוועדה – ואני חייבת לומר כאן, אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, שיש כאן תחושה קשה מאוד, שהממשלה הזאת פשוט מנותקת לחלוטין, באה מכוכב אחר לגמרי, לא נמצאת פה על הקרקע, לא חשה את תחושות הציבור, לא מבינה בכלל מה יש שם, מה קרה כאן, מה היה כאן, והיא עוד באה באיזה מין יהירות כזאת, בזחיחות כזאת, ודורשת לעצמה את הזכות לתקן את הליקויים.

לימור לבנת: הם אומרים: אנחנו נתקן את הליקויים.

לימור לבנת: זה באמת דורש קריאה לממשלה: תפסיקו לצטט.

לימור לבנת: תתחילו לפקוח את העיניים, לעמוד על הקרקע, להבין שנכשלתם, שכשלתם, שלא מדובר כאן באיזה ספר שמצטטים ממנו, אלא מדובר כאן בכישלון של הממשלה הזאת, של ראש הממשלה, של שר הביטחון.

לימור לבנת: אבל, אם כבר מדברים בציטוטים, אני אזכיר רק ציטוט אחד מדוח-וינוגרד: "בכישלון של הממשלה כולה וכל אחד מחבריה".

לימור לבנת: כך כתוב בדוח הוועדה.

לימור לבנת: כל אחד מחבריה, משמע הממשלה כולה צריכה להתפטר וצריכה ללכת הביתה.

לימור לבנת: אני חייבת לדבר על הפער העצום בין מה שאומר הציבור ובין מה שקורה בכנסת.

לימור לבנת: הציבור כולו עומד ואומר: הממשלה כשלה, תלכו הביתה.

לימור לבנת: 150,000 איש עמדו בכיכר, שמאל וימין, חילונים ודתיים, מכל הכיוונים, ואומר אהוד אולמרט – יושב בלשכתו ואומר:

לימור לבנת: 150,000 איש לא יגידו לי מה לעשות.

לימור לבנת: אבל לא 150,000 איש היו בכיכר.

לימור לבנת: 2 מיליוני איש היו.

לימור לבנת: אתם יודעים מדוע?

לימור לבנת: כי זו פעם ראשונה שהיתה הפגנה כזאת גדולה בכיכר בלי אוטובוסים, בלי הסעות, אף אחד לא הביא אותם בצורה מאורגנת, הם פשוט קמו, כל אחד בנפרד, ובאו מהבית, ואמרו: אתם נכשלתם, תתפטרו.

לימור לבנת: ואני אומרת לכם היום: למעשה, הכנסת היא זאת שהיום מנותקת מהציבור.

לימור לבנת: הכנסת היא זאת שהיום מתלבשת כאן ויושבת בכיסאות, לא קוראת את רחשי לב הציבור.

לימור לבנת: הכנסת היא זאת שהיום, בפער אדיר מהציבור, מהעם, מנותקת לחלוטין.

לימור לבנת: אז יש לנו כאן ממשלה כושלת ומנותקת, וכנסת מנותקת, אטומה לרחשי לב הציבור.

לימור לבנת: ועומד כאן השר רוני בר-און – אני לא מבינה את הדבר הזה בכלל – ואומר: לא צריך בחירות – אף שהציבור רוצה בחירות; ועומד כאן השר רוני בר-און ואומר למעשה: אנחנו, הממשלה, יודעים טוב יותר מהציבור מה הציבור צריך.

לימור לבנת: אנחנו יודעים טוב יותר מהעם מה העם צריך.

לימור לבנת: זה דבר מדהים.

לימור לבנת: כנסת, ממשלה, שנבחרו על-ידי הציבור, הם עכשיו לוקחים לעצמם את הזכות?

לימור לבנת: הם לוקחים לעצמם את הסמכות להחליט מה העם רוצה ומה העם צריך?

לימור לבנת: הרי זה ההיפך מדמוקרטיה.

לימור לבנת: זה ההיפך הגמור מדמוקרטיה כלשהי.

לימור לבנת: אדוני היושב-ראש, באה הממשלה הזאת ואומרת: אנחנו נתקן.

לימור לבנת: איפה הייתם תשעה חודשים?

לימור לבנת: איפה הייתם תשעה חודשים בתיקון הליקויים בעורף?

לימור לבנת: שום דבר לא נעשה בעורף.

לימור לבנת: אני קובעת את זה.

לימור לבנת: שום דבר לא נעשה.

לימור לבנת: שום תיקון לא נעשה.

לימור לבנת: שום ליקוי לא תוקן.

לימור לבנת: היה מספיק זמן לתקן את הליקויים הללו.

לימור לבנת: לכן, התיקון הגדול ביותר שצריך לעשות לאור דוח ועדת-וינוגרד – תיקון הליקוי הגדול ביותר הוא לשלוח את הממשלה הזאת הביתה וללכת לבחירות עכשיו.

לימור לבנת: אני וחברי מביעים היום אי-אמון בממשלה הזאת.

לימור לבנת: אין לנו אמון בממשלה, לציבור אין אמון בממשלה.

לימור לבנת: תקומו, תתכבדו, תבינו, תפסיקו את ההתנתקות שלכם מהציבור ומהעם.

לימור לבנת: תלכו הביתה, נלך לבחירות חדשות והציבור יאמר את דברו.

מגלי והבה: תודה.

מגלי והבה: אני מזמין את חבר הכנסת אמנון כהן.

מגלי והבה: אחריו – חבר הכנסת ישראל חסון.

אמנון כהן: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, קיבלנו את דוח-וינוגרד, דוח קשה ביותר, וחשבתי שעשינו טעות והיינו צריכים להקים ועדת חקירה ממלכתית.

אמנון כהן: הנושא הזה עלה גם בסיעתנו, אבל כשהממשלה החליטה אמרנו: נחכה לתוצאות.

אמנון כהן: אכן, התוצאות שיקפו את האמת, הוועדה אמרה את דברה ואנחנו נמצאים כרגע בהליך שבו חייבים לתקן את הליקויים.

אמנון כהן: אני שומע את הדוברים, גם את יושב-ראש האופוזיציה וגם את החברים מסיעת הליכוד – הרי חודשים מספר לפני שהתחילה המלחמה כל הדוברים האלה היו שרים.

אמנון כהן: כל המחדלים שגילינו – ימ"חים ריקים, חיילים שלא קיבלו ציוד, מדיניות הבלגה – כל השרים שישבו בממשלה הקודמת, שלושה-ארבעה חודשים לפני פרוץ המלחמה, איפה הם היו?

אמנון כהן: למה הם לא בדקו את הדברים?

אמנון כהן: כשהפקרנו את דרום-לבנון, עזבנו את האזור ולמעשה ברחנו ממנו, הממשלה היתה צריכה לבוא ולבדוק.

חיים כץ: על מי אתה מדבר?

אמנון כהן: אני מדבר עליך.

אמנון כהן: גם אתה היית בממשלה.

חיים כץ: אני הייתי בממשלה?

חיים כץ: אהוד אולמרט היה.

מגלי והבה: חבר הכנסת כץ, תודה.

חיים כץ: הוא לא שמע.

חיים כץ: הוא התבלבל.

חיים כץ: אהוד אולמרט היה ממלא-מקום ראש הממשלה.

אמנון כהן: חברת הכנסת לימור לבנת היתה שרת החינוך של מדינת ישראל.

אמנון כהן: ביבי נתניהו היה שר האוצר של מדינת ישראל.

אמנון כהן: הוא זה שקיצץ.

אמנון כהן: קיצצו כספים בימ"חים.

אמנון כהן: אני הייתי יושב-ראש הוועדה לענייני ביקורת המדינה והתרעתי על כך.

אמנון כהן: יש דוחות עבי כרס של דיוני הוועדה לענייני ביקורת המדינה.

אמנון כהן: כל הזמן הצבא הגיע ואמר שיש קיצוצים ואין לו תקציב לתקן.

אמנון כהן: התרענו גם על האפודים הקרמיים, דנו גם במיגון הטנקים, דנו במכלול הדברים שדוח מבקר המדינה התריע עליהם.

אמנון כהן: זאת לא תורה מסיני; דוח-וינוגרד הסתמך על דברים שהיו בחקירות.

אמנון כהן: אלה דברים לא חדשים.

אמנון כהן: כל פעם ששמעתי דברים, אמרתי: על זה דנתי בוועדה לענייני ביקורת המדינה לפני שנתיים ולפני שלוש שנים.

אמנון כהן: כל אלה שמדברים כרגע היו באותן ממשלות ולא תיקנו את הליקויים.

אמנון כהן: אבל הרי אנחנו מדינה מיוחדת, נקודה אחת בגלובוס כולו.

אמנון כהן: כתוב: עיני העולם כולו בנקודה הזאת על הגלובוס.

אמנון כהן: אם לא הקדוש-ברוך-הוא ששומר על עם ישראל, שעיניו על עם ישראל מראשית השנה עד אחרית השנה, אני לא יודע על מי היה אפשר לסמוך.

אמנון כהן: ברוך השם, יש הקדוש-ברוך-הוא ששומר על עם ישראל.

אמנון כהן: גם אם נחליף את האדם, נחליף את ראש הממשלה, נביא ראש ממשלה אחר, אני לא רואה היום מנהיג שאפשר לסמוך עליו – שאפשר להגיד בפה מלא שאנחנו יכולים לסמוך על כך שהוא יתקן.

אמנון כהן: אני חושב שהיום אנחנו צריכים להתמקד בתיקון הליקויים.

אמנון כהן: אין לנו הפריווילגיה להיכנס עכשיו למהלך של בחירות במשך ארבעה חודשים.

אמנון כהן: אולי התחלנו במלחמה הזאת כדי להאיר את עינינו, שנצא משלוותנו, שנצא מהתפיסה שאנחנו הכי חזקים, שהצד השני הכי חלש ולא צריך להתחשב בידע שלו.

אמנון כהן: הם למדו את נקודות התורפה שלנו טוב טוב, ואנחנו צריכים ללמוד את האויב שלנו ולהיערך, כי אין לנו מדינה אחרת, אין לנו לאן ללכת.

אמנון כהן: כולנו התקבצנו מכל העולם למדינת ישראל, ואנחנו חייבים לשמור על המדינה שלנו למען ילדינו ולמען עתידם.

אמנון כהן: תודה.

מגלי והבה: תודה.

מגלי והבה: חבר הכנסת ישראל חסון – אינו נוכח.

מגלי והבה: אני מזמין את חבר הכנסת צבי הנדל.

מגלי והבה: אחריו ידבר חבר הכנסת יצחק גלנטי.

מגלי והבה: בבקשה.

צבי הנדל: מכובדי היושב בראש, אדוני השר, חברות וחברי הכנסת, חבר הכנסת ריבלין, אני רוצה שתשמע.

צבי הנדל: התכוננתי – רציתי לומר שהיתה החלטה אחת שצריך להודות שתמכתי בה, חברי תמכו בה, רוב עם ישראל תמך בה – זאת היתה החלטת הממשלה שהוביל ראש הממשלה בתחילת המערכה, מייד לאחר האסון של החטיפה ושל הרג החיילים – שאי-אפשר להמשיך לשבת בחיבוק ידיים וצריך מייד לצאת בתגובה חריפה.

צבי הנדל: צר לי על כך שהיום תוקפים את הקטע שעליו היה קונסנזוס לאומי אדיר, ומותר גם ברגעים קשים להגיד את דברי האמת האלה.

צבי הנדל: זה היה הדבר הבסיסי הראשוני, הבריאות הנפשית הטבעית היהודית, שאומרת: הקם להורגך, השכם להורגו.

צבי הנדל: מייד לאחר מכן נזכר ראש הממשלה, שהוא כבר לא כל כך לאומי היום, אלא קצת יותר בשמאל, בכל מיני ביטויים כגון "מזרח תיכון חדש" ו"לא לשקוע בבוץ הלבנוני".

צבי הנדל: זה וקצת יוהרה הם שהדריכו את המשך פעילותו.

צבי הנדל: לא הכול אפשר לספר, אבל יש דברים גלויים, שכבר נאמרו בוועדת החוץ והביטחון.

צבי הנדל: גם הרמטכ"ל וגם ראש הממשלה שמעו מכל חברי הוועדה כמעט – לא מכולם – על הצורך המיידי בגיוס מילואים.

צבי הנדל: בשחצנות הם ענו: אנחנו לא ניכנס לבוץ הלבנוני.

צבי הנדל: יש שם כאלה שהיו גנרלים לא מזמן, והם אמרו: אבל כך תכננו; חייבת להיות פעולה קרקעית.

צבי הנדל: במין זלזול כזה.

צבי הנדל: אחר כך, כשהבינו שזה בלתי אפשרי בלי לגייס צבא – אין פה ניצחונות אינסטנט – גייסו את המילואים.

צבי הנדל: רק כשהוא הבין שהולכת להיות ועדת חקירה, כי עובר עוד שבוע, עוד שבוע ועוד שבוע, וזה לא מתקדם, ביום האחרון, כשכבר היה ברור שהאו"ם, ארצות-הברית וצרפת מביאים לידי הסכם, הוא הכניס מהר את החיילים כדי שהוא יוכל להגיד: הכנסתי חי"ר.

צבי הנדל: הוא עשה זאת אף שידע שזה כבר מאוחר מדי וזה לא יועיל.

צבי הנדל: על זה אנחנו בוכים, לא על ההחלטה הראשונית.

צבי הנדל: ההחלטה היתה גבורה.

צבי הנדל: אמרנו לו את זה – לא רק אני.

צבי הנדל: כולנו.

צבי הנדל: כך היה צריך לנהוג במשך שנים.

צבי הנדל: אם יש נקודה אחת שבה חייבים להכות על חטא – צריך להגיד את האמת, אפילו שהם כרגע הפרטנרים שלי: השמאל יחד אתי רוצה בהחלפת הממשלה – הנקודה הזאת היא שטיפת מוח של שנים, מאז אוסלו.

צבי הנדל: זו שטיפת מוח חולנית, כאילו אנחנו כבר במזרח תיכון חדש, לא שעתיד להיות.

צבי הנדל: המלחמות מאחורינו, וכבר לא צריך שיהיה לנו עומק שטח, כי הכול טילים, ואנחנו יכולים הכול בזבנג וגמרנו.

צבי הנדל: מין יוהרה כזאת.

צבי הנדל: ואחרי ששטפו את המוח, גם החיילים וגם הצבא, וכולם, נכנסו לעניין.

צבי הנדל: וכשהרמטכ"ל מופיע הוא מדבר אתי על לא להיכנס לבוץ הלבנוני.

צבי הנדל: זאת אמירה פוליטית, אבל גם הוא כבר נכנס למדמנה הזאת, וכולם כאילו מסביב לסוגיה.

צבי הנדל: צריך לזכור, עדיין יש לנו אויב.

צבי הנדל: אנחנו במלחמה.

צבי הנדל: הממשלה הזאת לא ידעה לנהל את המלחמה הזאת.

צבי הנדל: לא היו לה הכלים להנהיג מערכה כל כך משמעותית.

צבי הנדל: לכן, לא כעונש, אלא מאחר שאנחנו בפתח של מערכה מול חבל-עזה – קורה שם אותו הדבר, אם לא יותר חמור – אני יכול לסמוך על ראש הממשלה שיש לו כוחות הנפש להוביל את הממשלה למערכה אמיתית היום בדרום כדי להבטיח שאנשי שדרות יוכלו לישון בלילה?

צבי הנדל: זה לא עונש, אלא כי חפצי חיים אנחנו – חייבים מייד להחליף את הממשלה, ולא לחכות.

צבי הנדל: לא לבזות זה את זה, לא לריב, בשקט ובביטחון גמור ללכת לבחירות.

צבי הנדל: העם יכריע.

צבי הנדל: וכששומעים – אז מה האלטרנטיבה, ביבי יהיה ראש הממשלה?

צבי הנדל: אם העם רוצה את ביבי – העם יחליט; לא שמאל כזה ולא מרכז אחר.

צבי הנדל: תודה.

מגלי והבה: תודה.

מגלי והבה: אני מזמין את חבר הכנסת .

מגלי והבה: בבקשה.

יצחק גלנטי: אדוני היושב-ראש, רבותי השרים, חברי הכנסת וצופים נכבדים, קל מאוד להיות בצד של האי-עשייה ולתקוף את העושים במלאכה.

יצחק גלנטי: הבעיה היא איך להחזיר את המדינה, את הציבור ואת השלטון לשפיות הדעת ולתפקוד חכם ונבון בלי לגרור את העם ואת המשק לסחרחרת של בחירות מיותרות, בחירות שגם על-פי הסקרים האחרונים אינן מציבות יעדים חברתיים, מדיניים או ביטחוניים, אלא עוסקות בהשמצות ובחיפוש אחר עמודי תלייה.

יצחק גלנטי: אין ספק שמלחמת לבנון השנייה לא התנהלה באופן משביע רצון, בלשון המעטה, אך האחריות לתוצאותיה מוטלת על כל ממשלות ישראל מאז היציאה החפוזה והמיותרת של צה"ל מלבנון בלחץ המובן אך הבלתי-אחראי של ארגון "ארבע אמהות".

יצחק גלנטי: הפתרון אינו בהחלפת צוות כושל בצוות שכשל.

יצחק גלנטי: במציאות של היום אבד אמון העם בכל מערכות השלטון, האכיפה, הכלכלה והמשפט.

יצחק גלנטי: העם מרגיש כי אין מנהיגות אלטרנטיבית ראויה שמסוגלת להחזיר את אשר אבד בעשור האחרון.

יצחק גלנטי: המשבר הוא משבר מנהיגות.

יצחק גלנטי: אין אמון במי שהיה ויש חשש רב ממי שיהיה.

יצחק גלנטי: המדיניות שהוביל הליכוד בראשות בנימין נתניהו היתה נגועה לא פחות מהנוכחית בנגעי שחיתות, שחצנות והתנשאות, המלוות בכלכלה קפיטליסטית חמסנית ודורסנית אשר פגעה ברגל גסה בכל שכבות העם, להוציא אי-אלו מקורבי שלטון שטיפחו את כיסם ואת כרסם על חשבון העם הנמק בהקטנת הכנסותיו ובהגדלת הוצאותיו על מה שהמדינה היתה – ועודנה – חייבת לספק לו, קרי בריאות, ביטחון, חינוך, משפט וצורכי קיום בסיסיים.

יצחק גלנטי: הסגידה למולך ההפרטה גרמה לכך שהעם עסוק יותר בקיומו הפיזי מאשר בערכים דמוקרטיים ובסולידריות חברתית, שהיו מנת חלקנו בעבר.

יצחק גלנטי: המדיניות הכלכלית של הליכוד הפכה את ציבור הגמלאים ומעוטי היכולת לציבור נובר באשפתות שידו אינה משגת לקנות תרופות לקיומו המיידי.

יצחק גלנטי: אומר היום יושב-ראש האופוזיציה: "משרתי הציבור אינם שומעים את זעקת העם"; את זה הוא אמר כאן לפני דקות ספורות.

יצחק גלנטי: האם שר האוצר וראש הממשלה לשעבר מר נתניהו כן שומע?

יצחק גלנטי: כן שמע?

יצחק גלנטי: עם החרפה הזאת הממשלה הנוכחית נאלצת להתמודד, ושנים יעברו עד שיהיה אפשר להתקיים כאן בכבוד לעת זיקנה.

יצחק גלנטי: אני תקווה שהעם ידע להעריך את הניסיון של הממשלה הנוכחית לתקן את העוולות שעשו כל הממשלות בעבר, שהובילו אותנו למצב שבו צה"ל לא היה ערוך מספיק לבאות.

יצחק גלנטי: אשר על כן צריכים אנו להתלכד סביב הקואליציה הנוכחית, גם אם יהיה צורך לשנות את הרכב הממשלה.

יצחק גלנטי: תודה לכם.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת יצחק גלנטי.

מגלי והבה: חבר הכנסת אברהם רביץ, ואחריו – חבר הכנסת יוסי ביילין.

אברהם רביץ: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני רוצה להקדים ולומר: אני שייך לאופוזיציה, ואני נוהג כמנהג האופוזיציה, אבל כאיש האופוזיציה לפעמים בא לי להגיד גם את האמת בנושא שאנחנו מדברים בו.

אברהם רביץ: אני אינני מרגיש את עצמי מחויב להיות חלק מגל המחאות או ההפגנות הקוראות לאולמרט להתפטר מהממשלה.

אברהם רביץ: החלק הרציני של המוחים והזועקים הם בני המשפחות השכולות שאיבדו את יקיריהם במלחמת לבנון השנייה.

אברהם רביץ: אלה הן קריאות כאב וצער הפורצות מעומק הלב, ויש לכבדן ולהעריכן עד בלי די.

אברהם רביץ: צעקתם ואבלם חייבים להכתיב לנו את קצב החיים.

אברהם רביץ: זכותם למחות ולבקר אינה מוגבלת בכללי התנהגות מוגבלים.

אברהם רביץ: רק אמירה כמו "תנוחמו מן השמים" תהיה אמירה במקום.

אברהם רביץ: אבל, אדוני היושב-ראש, אינני מבין את המוני המפגינים אשר טורחים להסביר למשפחות השכולות מעל כל במה שקורבנן היה לשווא.

אברהם רביץ: לפי דעתי זה ניצול אכזרי של אבל המשפחות, אשר הוסטו מעומק ההתייחדות באבלן לשנאה ולמאבק בלתי מבוקר עד כדי הטחת אשמה בראש הממשלה בהריגת יקיריהן.

אברהם רביץ: בוויכוח הסוער חשוב מאוד, רבותי חברי הכנסת, שנזכור כמה אמיתות בלתי מופרכות.

אברהם רביץ: ראשית, אף אדם לא בחר באהוד אולמרט משום שייחס לו ידע ביטחוני או הבנה בדרכי ניהול מלחמה.

אברהם רביץ: לכן, תמורת הטענה כי אולמרט לא ניהל את המלחמה, נתאר לעצמנו מה היתה תגובתנו הציבורית לו אולמרט חלילה כן היה מנהל את המלחמה.

אברהם רביץ: הרי הכול היו אומרים, ובצדק: מי שמך למצביא?

אברהם רביץ: מדוע אינך משאיר את העבודה הזאת לכוחות הביטחון ולצבא, שהם הממונים על כך?

אברהם רביץ: האם היתה ציפייה מאולמרט שהוא יכוון את הלחימה הקשה בבינת-ג'בל, או שמא אולמרט היה צריך ויכול למנוע את הפצצת בית-הילדים או למנוע את הטרגדיה בתל-חי?

אברהם רביץ: לגבי עצם היציאה למלחמה הרי היתה הסכמה כללית – הממשלה, הכנסת והעם כמעט כולו.

אברהם רביץ: ועל מה אנחנו מאשימים?

אברהם רביץ: נכון, יש לתקן את הפגמים, שעיקרם מתבטא בחוסר תיאום בין הכוחות הלוחמים, בינם לבין המפקדים, בינם לבין הפיקוד העליון ובין אלה לבין המופקדים על המדיניות.

אברהם רביץ: כשנבחר ראש ממשלה אין בוחרים סופרמן שיודע ומבין בכל שטח, כגדול הדור.

אברהם רביץ: לכן, רבותי חברי הכנסת, מדברים על תיקונים.

אברהם רביץ: התיקון הגדול ביותר שיש לתקן, מלבד התיקונים הרגילים, יהיה אם נחוקק חוק שיקבע כי הכרזת מלחמה אינה נתונה בידי אדם אחד; צריך שהכרעה כזאת תיבחן על-ידי כמה אנשים קבועים, אשר יסכימו ויביאו זאת לפני קבינט מדיני-ביטחוני, ורק לאחר מכן לפני הממשלה, וזו תחליט סופית אם להכריז מלחמה.

אברהם רביץ: רק מהלך כזה יוכל למנוע יציאה חפוזה למלחמה, בתקווה שהכול יבינו כי מלחמה נשארה האפשרות היחידה להתמודד עם מצב מיוחד.

אברהם רביץ: פנינו חייבים להיות לשלום, ולשלום בכל מחיר, אבל אם למלחמה – ההחלטה חייבת להתקבל בדרך שונה לחלוטין.

אברהם רביץ: תודה, אדוני.

מגלי והבה: תודה רבה, אדוני.

מגלי והבה: חבר הכנסת יוסי ביילין, ואחריו – חבר הכנסת טלב אלסאנע.

יוסי ביילין: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני רוצה לומר מלה לחברי חבר הכנסת הרב רביץ.

יוסי ביילין: יש בחוק דרך להכרזת מלחמה, בחוק-יסוד: הממשלה.

יוסי ביילין: הבעיה היא שהממשלה לא החליטה שיש מלחמה, ולכן היא עקפה את מה שאתה אומר.

יוסי ביילין: הגשתי עתירה לבג"ץ על כך שהיא לא הכריזה מלחמה, והתשובה של הממשלה היתה: מה פתאום מלחמה?

יוסי ביילין: איזו מלחמה יש כאן?

יוסי ביילין: יש כאן פעולות צבאיות.

יוסי ביילין: לכן, זה לא היה פותר את הבעיה.

יוסי ביילין: חברי הכנסת, אני רוצה לצטט לפניכם ציטוט מדויק: "כיום, בחודש מאי 2007, אהוד אולמרט כראש ממשלה מהווה סכנה לאומית לישראל.

יוסי ביילין: זהו איש במצוקה, שיהיה מוכן לעשות כל דבר אשר יציל אותו מהמצב שאליו נקלע.

יוסי ביילין: כשם שהוא עלול לעשות מעשה מדיני פזיז, הוא עלול להוביל את ישראל למלחמה מיותרת, יהיה מחירה אשר יהיה".

יוסי ביילין: הדברים הללו לא נכתבו בתקשורת; הם לא נאמרו על-ידי יריב פוליטי מספסלי האופוזיציה, הם לא נאמרו בחמת זעם בהפגנה בכיכר או תוך כדי ויכוח מתלהט.

יוסי ביילין: הם לא נאמרו מפי שר ממפלגת העבודה, מש"ס, מישראל ביתנו או מהגמלאים.

יוסי ביילין: הם נאמרו לי מפיו של שר במפלגתו של ראש הממשלה.

יוסי ביילין: הם נאמרו בקור רוח, מתוך דאגה, ולא מתוך שנאה, מפי מי שעוד מעט יצביע אמון בממשלה, והוא יושב כאן.

יוסי ביילין: העובדה שמקור הציטוט הוא שר בקדימה אינה אומרת בהכרח שהדברים נכונים, אבל היא אומרת דבר אחד: זה לא מצב רגיל שבו האופוזיציה מציעה אי-אמון והקואליציה דוחה את ההצעה.

יוסי ביילין: האי-אמון חלחל לכל מקום; הוא ברחבי העולם, הוא בכל שכבות האוכלוסייה בישראל, הוא מחבר ימין ושמאל, הוא נמצא בכנסת והוא נמצא בממשלה – בחוג הקרוב ביותר לאהוד אולמרט.

יוסי ביילין: דרך אגב, ייתכן שכולם טועים.

יוסי ביילין: אני מניח שראש הממשלה סבור שמבקר המדינה מנסה בכל מחיר לפגוע בו משום שהוא רודף תקשורת ואין תקשורת טובה מזו; החשב הכללי מנסה להתחשבן אתו משום שהוא שליחו המובהק של בנימין נתניהו והוא חפץ לפגוע בו פוליטית; היועץ המשפטי לממשלה מנסה לפגוע בו כדי להוכיח שבניגוד לפרשת האי היווני הוא אינו עושה דברו של הממסד; ועדת-וינוגרד הפתיעה בדבריה החמורים משום שידעה כי כל הנחה שתעשה לאולמרט תציג אותה בפני הציבור והתקשורת כ"ועדת מחמד".

יוסי ביילין: ייתכן שאהוד אולמרט הוא ראש הממשלה הטוב ביותר לישראל, ויכול להיות שיש לו יכולת מדהימה לתקן את כל העיוותים שוועדות החקירה הצביעו עליהן, אבל איש לא יאמין בכך מלבד אולמרט עצמו.

יוסי ביילין: שום פעולה שיעשה, גם הנכונה ביותר, לא תתקבל כמעשה אמיתי.

יוסי ביילין: הוא משותק לחלוטין, מבודד לחלוטין, ומשום כך הוא מסוכן.

יוסי ביילין: אני אומר לחברי הקואליציה המסכימים עם אביגדור יצחקי, עם אופיר פינס ועם איתן כבל: אם לא תעשו היום את מה שאתם מאמינים בו, תבגדו במי ששלחו אתכם לבית הזה.

יוסי ביילין: זה לא רגע לחלוקת הכנסת בין קואליציה לאופוזיציה, אלא לאחריות לאומית, ואין אחריות לאומית גדולה מאשר להביע היום אי-אמון בממשלת אולמרט.

יוסי ביילין: תודה, אדוני.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת יוסי ביילין, ותודה על העמידה בלוח הזמנים שנקבע לדיון.

מגלי והבה: חבר הכנסת טלב אלסאנע, ואחריו – חבר הכנסת חנא סוייד.

זאב בוים: חבר הכנסת ביילין, התכוונת למי שיושב כאן ברגע זה?

יוסי ביילין: לא לא, סליחה.

יוסי ביילין: אם היתה אי-הבנה, אני מתנצל.

זאב בוים: אולי לפרוטוקול – – –

יוסי ביילין: התכוונתי לכך שהוא בדרך כלל יושב כאן, סביב שולחן הממשלה.

זאב בוים: הסתכלתי על השר הזה, אבל – – –

טלב אלסאנע: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, השאלה הנשאלת היא אם הבעיה היא עם ראש הממשלה, אשר לכל הדעות נכשל – והוא אכן נכשל – או שהבעיה היא הרבה יותר עמוקה מאשר ראש ממשלה זה או אחר.

טלב אלסאנע: בעצם משנת 1996 ועד היום נבחר ראש ממשלה עם הרבה ציפיות, עם הרבה תקוות, וכגודל הציפיות כן האכזבות.

טלב אלסאנע: הוא עולה – ואחר כך נכשל.

טלב אלסאנע: היה נתניהו, ולאחר מכן היתה ציפייה מברק, שעלה ונכשל, ולאחר מכן היה אולמרט.

טלב אלסאנע: אולי הבעיה אינה במנהיגות אלא בקונספציה, בתפיסה, שלא מצליחה להתמודד עם המציאות.

טלב אלסאנע: היום מנסים למחזר את נתניהו ולשווק אותו כאילו הוא המושיע; הרי בסרט הזה כבר היינו.

טלב אלסאנע: רבותי, הבעיה אינה במנהיגות הקיימת, אלא בתפיסה.

טלב אלסאנע: צריך לזכור שבזה חטאה גם ועדת-וינוגרד, שלא עסקה בשאלה איך התקבלו ההחלטות בעם.

טלב אלסאנע: לא ראיתי עוד עם שמגלה אחדות אחרי החלטה לצאת למלחמה שמתקבלת בתוך דקות אחדות – בלי שאלות, בלי תהיות, בתרועת שמחה וששון כאילו יוצאים לטיול.

טלב אלסאנע: אולי יש כאן בעיה בתפיסה, באופן שבו אנשים מגדירים את עצמם ובהשתעבדות לכוח.

טלב אלסאנע: בעצם הופכים להיות שבויים בתפיסה שצה"ל הוא כול יכול; חושבים במושגים של אימפריה במזרח התיכון.

טלב אלסאנע: אולי מדינת ישראל היא מדינה קטנה שהיכולת שלה מוגבלת, שיש גבול גם לתפיסת הכוח וליכולת הכוח וצריך להשתחרר מההשתעבדות הזאת, לשנות תפיסה, לשנות מגמה ולהתחיל לחשוב במושגים אחרים?

טלב אלסאנע: לא יכול להיות שתהליך מדיני מוביל להפגנות, למחאות ולשנים של התלבטות, אבל ביציאה למלחמה אין שאלות.

טלב אלסאנע: הוציאו אותנו ממליאת הכנסת רק כי העזנו להשמיע קריאת ביניים, משום שאנחנו מערערים את האחדות, קוראים תיגר על האחדות המזויפת שהמחיר שלה הוא הרבה דם ומתים בשני הצדדים.

טלב אלסאנע: היום הם מכים על חטא.

טלב אלסאנע: שום ממשלה לא תצליח להתמודד עם המציאות אם לא תשתנה תפיסת העולם הקיימת.

טלב אלסאנע: התפיסה חייבת להשתחרר מהמנטליות של השתעבדות לכוח.

טלב אלסאנע: יצאתם מעזה, אבל לא הוצאתם מהראש את התפיסה של הכיבוש.

טלב אלסאנע: בעצם ממשיכים עם התפיסה שמה שלא הצליח כאן יצליח עם מנהיג אחר.

טלב אלסאנע: שום מנהיג לא יצליח – לא שרון, לא נתניהו, אף אחד.

טלב אלסאנע: אף אחד לא יכול להצליח, כי הבעיה היא בעיה מדינית, וההתמודדות והפתרון הם מדיניים.

טלב אלסאנע: לכן, רבותי, לא יכול להיות שהברירה היא בין הנהגה כושלת ובין הנהגה כושלת יותר; לא יכול להיות שזה המצב.

טלב אלסאנע: הרי בין אולמרט כושל לבין נתניהו כושל צריך למצוא ברירה אחרת: מנהיגות שתבוא לכאן ותציג חזון אחר, תפיסת עולם אחרת, שתיקח את היוזמה הערבית לשלום כולל באזור.

טלב אלסאנע: זאת מנהיגות שיכולה לשנות את פני האזור, שיכולה להתמודד עם המציאות ולא להשלים אתה, שיכולה להנהיג ולא להיות מונהגת על-ידי סקרים.

טלב אלסאנע: לדעתי, ועדת-וינוגרד הלכה לחפש את המטבע מתחת לפנס.

טלב אלסאנע: אם מאשימים את אולמרט שנכשל, והוא נכשל, ואת עמיר פרץ, זה כאילו הממשלה, העם, המדינה, המדיניות, התפיסה – הכול בסדר: אנחנו כול יכולים, תפיסת הכיבוש שלנו מצליחה, הבעיה אך ורק במנהיגות.

טלב אלסאנע: זה לא המצב.

טלב אלסאנע: אני תומך בוועדה ובהמלצותיה, אבל אני חולק על התפיסה.

טלב אלסאנע: המגמה היא הרבה יותר עמוקה, כי התפיסה נכשלה, וצריך לשנות אותה ולאמץ תפיסת עולם אחרת – של שלום, של דו-קיום, מושגים שהגיע הזמן לאמץ אותם, להפנים אותם, במקום מושגים של כוח, כיבוש, שליטה ודיכוי.

טלב אלסאנע: תודה רבה.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת טלב אלסאנע.

מגלי והבה: חבר הכנסת חנא סוייד, ואחריו – חבר הכנסת סעיד נפאע.

מגלי והבה: יסגור את הרשימה חבר הכנסת שלמה ברזניץ.

מגלי והבה: בבקשה.

חנא סוייד: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, הוויכוח סביב ממצאי ועדת-וינוגרד הוא מאוד מעניין.

חנא סוייד: מצד אחד, הממשלה, שמינתה את הוועדה הזאת ולא רצתה ועדת חקירה ממלכתית, מתווכחת וחולקת על הדוח של הוועדה, ומצד שני האופוזיציה, שדווקא דרשה ועדת חקירה ממלכתית, סומכת את ידיה על ממצאי הוועדה הזאת.

חנא סוייד: זה מצב מעניין.

חנא סוייד: אני רק צריך להזכיר – והזכיר זאת השר בר-און כשדיבר בשם הממשלה – שכמעט כל סיעות הבית הזה היו בקונסנזוס סביב המלחמה הזאת והצדיקו את היציאה למלחמה.

חנא סוייד: אנחנו מהרגע הראשון אמרנו שזאת יציאה פזיזה למלחמה, שיש עוד אלטרנטיבות ויש אופציות אחרות.

חנא סוייד: ואם ועדת-וינוגרד מדברת על אלטרנטיבות, ואומרת שהממשלה נכשלה בכך שלא בדקה עוד אלטרנטיבות במהלך המלחמה, אנחנו אומרים שמלכתחילה הממשלה היתה צריכה לבדוק עוד אלטרנטיבה – אם בכלל להיכנס למלחמה הזאת או לא.

חנא סוייד: אני חושב שאחת החובות של ועדת-וינוגרד היא דווקא לעשות קצת רוורס ולבחון את הנקודה הזאת.

חנא סוייד: לדעתנו, והתרענו על כך, כל המלחמה הזאת היתה מיותרת.

חנא סוייד: היא לא השיגה את המטרות שהציבה הממשלה ביום הראשון, וכל אחד יודע שלמעשה לא היה אפשר להשיג את המטרות שהממשלה הזאת הציבה למלחמה.

חנא סוייד: לא היה שום קשר פונקציונלי בין המטרות ובין הכלים, בין המטרה ובין המלחמה עצמה, שהיתה כלי להשיג הישג מסוים שבסופו של דבר לא הושג.

חנא סוייד: אנחנו חושבים שהממשלה נכנסת לשלב של טיעונים לעונש.

חנא סוייד: במקום להתווכח עם הממצאים של הוועדה היא מודה שהיא אומנם עשתה טעויות, את כל הטעויות המיוחסות לה בדוח של הוועדה.

חנא סוייד: היא לא מתווכחת עם הממצאים בשום פנים ואופן, היא כבר טוענת לעונש.

חנא סוייד: יש פטנט מאוד מעניין, והוא שדווקא מי שעושה את הטעויות הוא מי שהכי מוכשר והכי טוב ומתאים לתקן את הטעויות האלה.

חנא סוייד: אני אומר שזה פטנט כושל.

חנא סוייד: זה יכול להיות אך ורק בפוליטיקה הישראלית.

חנא סוייד: לא מצאתי בשום מקום אחר בעולם – לא בחיים הפרלמנטריים והפוליטיים ולא בתחומים אחרים – שמי שצריך לתקן הוא מי שצריך להיענש.

חנא סוייד: הממשלה מציגה פטנט חדש, כפי שאמרתי.

חנא סוייד: הדוח הזה הוא ודאי דוח קשה כלפי הממשלה.

חנא סוייד: הממשלה הזאת לא תדע בשום פנים ואופן להתמודד ולתקן, והחשש הגדול ביותר הוא שהתיקון שהממשלה תמצא לדוח הזה הוא דווקא הסכנה של עוד מלחמה.

חנא סוייד: אנחנו שומעים קולות שמנסים לחרחר מלחמה, או ליזום מלחמה חדשה, נוספת, שלא תהיה פחות כושלת מהמלחמה הקודמת.

חנא סוייד: מכיוון שהממשלה הזאת לא מסוגלת לתקן, והיא עלולה להיכנס למלחמה קשה נוספת, אנחנו חושבים שהממשלה הזאת צריכה ללכת, צריכה להתפטר, ולכן אנחנו תומכים בהצעות האי-אמון.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת סוייד, גם על העמידה במסגרת הזמן.

מגלי והבה: חבר הכנסת סעיד נפאע, וסוגר את הרשימה חבר הכנסת שלמה ברזניץ.

סעיד נפאע: אדוני היושב-ראש, גבירותי ורבותי חברי הכנסת, אני לא יודע אם עדיין עומדת לי הפריווילגיה של נאום ראשון בכנסת, אבל בכל אופן אני מקווה שלא אקטע.

סעיד נפאע: עיינתי לעומק – לאמיתו של דבר לפחות בכותרות ההצעות אשר הונחו לפנינו – והתקשיתי מאוד למצוא את ההבדלים.

סעיד נפאע: לפחות בין הכותרות.

סעיד נפאע: ניסיתי בכל זאת לדלות מהחברים שהציגו את ההצעות, אולי בכל זאת יש הבדל כלשהו, ולא הצלחתי.

סעיד נפאע: המשותף לכל ההצעות האלה, למעשה, הוא שהן דנות בפן אחד של המלחמה הזאת, ובכלל מתעלמות מפן אחר, לא פחות חשוב – שהמלחמה הזאת הרי לא היתה בין האופוזיציה לבין הקואליציה; המלחמה הזאת היתה נגד מדינה אחרת.

סעיד נפאע: המלחמה הזאת גרמה הרס, גרמה הרג גם אצל עם אחר, ופן אחר של הדוח הזה היה צריך להיות שכישלונות היו לא רק בצד הזה, אלא גם במתקפה על הצד השני.

סעיד נפאע: יאמר מי שיאמר: בכל זאת, מי האחראי?

סעיד נפאע: התשובה, לעניות דעתי, היא בנקודת המוצא, אם אכן המלחמה הזאת החלה ב-12 ביולי – זאת שאלת השאלות לדעתי.

סעיד נפאע: המלחמה הזאת החלה משום שיש אדמה כבושה.

סעיד נפאע: כדאי להזכיר שעדיין שטח רציני מאדמת לבנון כבוש, וכאן נקודת המוצא למלחמה הזאת, ולא אשר אירע ב-12 ביולי.

סעיד נפאע: כדי שלא תקום עוד ועדה – שלא תבדוק כשלים ולא תבדוק כישלונות, אלא תבדוק אולי אסונות והרג רב עוד יותר משני הצדדים – כדי שלא תקום ועדה כזאת, שכנראה כן תקום לנוכח המדיניות שאנחנו רואים, יש יוזמת שלום המתדפקת על דלתות המדינה הזאת, יוזמת פז.

סעיד נפאע: אם לא נדע לקחת אותה בידיים, נראה שהוועדה שתקום בבוא היום לא תבדוק את המלחמה בין האופוזיציה לקואליציה, אלא את גודל האסונות שייגרמו מכך.

סעיד נפאע: תודה רבה.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת נפאע.

מגלי והבה: אני מזמין את חבר הכנסת שלמה ברזניץ.

מגלי והבה: אני כמובן מברך את חבר הכנסת נפאע על הנאום הראשון, וגם על כך שאף אחד לא הפריע לך.

מגלי והבה: בבקשה, אדוני.

שלמה ברזניץ: כבוד ראש הממשלה, כבוד היושב-ראש, שרים, אני רוצה תחילה לברך את חבר הכנסת סעיד נפאע על נאומו הראשון – איש ציבור ידוע שהצטרף אלינו.

שלמה ברזניץ: ברכות.

שלמה ברזניץ: אני גם רוצה לתת קומפלימנט לסיעות האופוזיציה על הצעת האי-אמון הזאת, שהיא הצעת אי-אמון אמיתית.

שלמה ברזניץ: לא פעם אנחנו מבזבזים פה את זמננו – למעשה מדי שבוע – על שתיים-שלוש הצעות אי-אמון שחבל שעוסקים בהן.

שלמה ברזניץ: זה בעצם מוריד במידה רבה את המשמעות של האירוע הזה.

שלמה ברזניץ: הפעם אנחנו באירוע אמיתי, וכדאי לשמור זאת להזדמנויות כאלה.

שלמה ברזניץ: אני לא בטוח שישמעו בקולי ויפסיקו את הדברים האחרים, אבל על כל פנים ניסיתי.

שלמה ברזניץ: כששאלו את צ'ו אן לאי, באמרה המפורסמת, מה דעתו על המהפכה הצרפתית, התשובה שלו היתה: too soon to tell: עוד מוקדם מדי לקבוע עמדה על משהו שקרה רק לפני כמה מאות שנים.

שלמה ברזניץ: אני מציע לכולנו שנזכור טוב-טוב את התבונה שבאמרה הזאת ולא נקבע כל כך בקלות מה דעתנו על מלחמת לבנון השנייה.

רן כהן: הוא קיבל החלטות מאוד אמיצות לעם – – –

מגלי והבה: חברי הכנסת.

מגלי והבה: בבקשה, אדוני.

שלמה ברזניץ: תוצאות המלחמה הזאת רבות, ועל אחדות מהן עדיין אי-אפשר לעמוד כלל, משום שלתהליכים יש הדרך שלהם, הם לוקחים קצת יותר זמן, דבר משפיע על דבר, ואי-אפשר לדעת מאיפה זה פתאום יצוץ.

שלמה ברזניץ: בינתיים שמענו לא פעם – ובסיפוק רב – מתושבי הצפון שהיו להם עד עכשיו תשעה חודשי שקט שכמותם לא זכורים להם.

שלמה ברזניץ: נוצר דבר נוסף, והוא סיכוי מדיני – אולי בפעם הראשונה מבחינת ההיקף שלו, ואני מקווה שיהיה אפשר למצות אותו.

מגלי והבה: העוזרים שם בצדדים, וגם חברי הכנסת; כל הזמן אתם בחוץ, יכולתם לדבר.

מגלי והבה: נא לשבת במקומות.

מגלי והבה: חברת הכנסת , אני לא צריך לקרוא לך כדי שתביני שאני מדבר אלייך.

מגלי והבה: תודה.

מגלי והבה: נא לשבת, כל העוזרים – מי שאין לו מקום שיעמוד בצד.

מגלי והבה: בבקשה, אדוני.

שלמה ברזניץ: אני אקח עוד דקה, ברשותך.

מגלי והבה: בבקשה.

שלמה ברזניץ: הדוח מציין כאחד הכשלים הראשונים – אולי העיקריים – של הממשלה את היציאה החפוזה, המהירה, לקרב.

שלמה ברזניץ: אני מוכרח לציין שקל מאוד לחשוב מה היה קורה ללא ההחלטה המהירה: עקרון ההפתעה היה נעלם, טילים ארוכי טווח ובינוניים היו נופלים על תל-אביב, והיתה מוקמת ועדת חקירה כדי לבדוק מדוע זה לקח כל כך הרבה זמן ומדוע ויתרנו על יתרון ההפתעה.

שלמה ברזניץ: צריך גם לזכור שהתמיכה הגורפת שישראל קיבלה מהעולם בשבועות הראשונים של המלחמה – גם מארצות ערביות, בפעם הראשונה בהיסטוריה – נבעה מזה שההחלטה היתה צמודה לפרובוקציה.

שלמה ברזניץ: אי-אפשר לצפות שהממשלה תיקח פסק זמן של שבוע-שבועיים לאחר חטיפת החיילים ולאחר הפגזת היישובים, ואז תצא להפצצת הרובע בביירות וכולם יתמכו בזה.

שלמה ברזניץ: אדרבה, אני חושב שהסיכוי לזה שואף לאפס.

שלמה ברזניץ: ועוד נקודה אחת, ברשותכם, שהיא לא כל כך מתאימה.

שלמה ברזניץ: התלבטתי אם להעלות אותה בכלל, כי זה מאוד לא פוליטי מה שאני הולך להגיד, אבל יש משהו מתחום ההגינות הבסיסית שנדמה לי שכדאי לפעמים לזכור.

שלמה ברזניץ: מי היה יכול לצפות, בפעם הראשונה בתולדות מדינתנו, שכשהממשלה שואלת את הדרג הביטחוני מה הם מציעים, הם אומרים: נעשה כך וכך, הדרג המדיני צריך לחשוב שאולי הם אומרים את זה אבל לא יוכלו לבצע את זה.

שלמה ברזניץ: זאת מחשבה שעד המלחמה האחרונה – הזאת – היתה לא סבירה בכלל, לא מתקבלת על הדעת, אבל לומדים כל הזמן – – –

יובל שטייניץ: פרופסור ברזניץ, זה מושכל יסוד באחריות של הדרג האזרחי להטיל ספק, לבדוק מה שהצבא אומר – – –

שלמה ברזניץ: אני מקבל את מה שאתה אומר, שצריך להטיל ספק, אבל יש גם דבר שקוראים לו למידה מהניסיון, ויש גם דבר שכרוך בהיסטוריה שאתה שופט לאורה את האירועים, ואני מדבר באמת על כך שאנשים ישימו את עצמם במקום ויחשבו אם זה לא קצת חורג מההגינות הבסיסית.

שלמה ברזניץ: ההערה האחרונה שלי נוגעת בטענה החוזרת ונשנית על רחשי הלב בציבור.

שלמה ברזניץ: הציבור בישראל הוא ציבור גדול, מגוון ודי חכם, והמלה האחרונה על רחשי הלב בציבור גם היא עדיין לא נאמרה.

שלמה ברזניץ: אחרי הצעקות של אלה שיש להם תשובה מיידית לכל דבר באות המלים היותר-שקטות, היותר-שקולות, היותר-מהססות, של אלה שלקחו פסק זמן לפני שהביעו אותן.

שלמה ברזניץ: ואל נבנה – אני לא מציע לאף אחד לבנות – על כך שהתגובה הראשונה, האינסטינקטיבית, הכועסת, היא שמייצגת בצורה נאמנה את הציבור בישראל.

שלמה ברזניץ: לכן אני מציע לדחות את כל ההצעות.

שלמה ברזניץ: תודה.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת שלמה ברזניץ.

מגלי והבה: חברי הכנסת שעומדים, נא לשבת.

מגלי והבה: חבר הכנסת אורי אריאל, אתה רוצה לרוץ למקום שלך, או שאתה לא רוצה להשתתף בהצבעה?

מגלי והבה: אנחנו עוברים לשלוש הצבעות – כל הצבעה על אי-אמון לחוד.

מגלי והבה: נא לשבת.

מגלי והבה: חברי הכנסת, תחילה נצביע על הצעת סיעת יהדות התורה – האיחוד הלאומי –מפד"ל להביע אי-אמון בממשלה בשל הפקרת העורף ודוח ועדת-וינוגרד.

מגלי והבה: הצבעה מס' 1 בעד הצעת סיעת יהדות התורה – האיחוד הלאומי – מפד"ל להביע אי-אמון בממשלה – 28 נגד – 60 נמנעים – 9 הצעת סיעת יהדות התורה – האיחוד הלאומי – מפד"ל להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

מגלי והבה: בעד – 28, נגד – 61, אני מוסיף את קולה של יושבת-ראש הכנסת וממלאת-מקום הנשיא, נמנעים – 9.

מגלי והבה: אם כך, הצעת האי-אמון לא מתקבלת.

מגלי והבה: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה על הצעת האי-אמון מטעם סיעת הליכוד בשל מחדלי הממשלה ודוח ועדת-וינוגרד.

מגלי והבה: אנחנו עוברים להצבעה.

מגלי והבה: הצבעה מס' 2 בעד הצעת סיעת הליכוד להביע אי-אמון בממשלה – 26 נגד – 60 נמנעים – 9 הצעת סיעת הליכוד להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

מגלי והבה: בעד – 26, נגד – 61, בתוספת קולה של יושבת-ראש הכנסת, נמנעים – 9.

גדעון סער: – – –

מגלי והבה: חברי הכנסת, אנחנו באמצע ההצבעה.

מגלי והבה: אני קורא אותך לסדר, חבר הכנסת .

מגלי והבה: לא מפריעים בהצבעה.

מגלי והבה: אם כן, הצעת האי-אמון של סיעת הליכוד לא התקבלה.

דליה איציק: תוריד קול אחד, שלא יספרו פעמיים.

מגלי והבה: אני מודה ליושבת-ראש על התיקון.

מגלי והבה: הפעם התוצאה היא נגד – 60, מכיוון שההצבעה של היושבת-ראש נקלטה.

מגלי והבה: אנו ממשיכים – הצבעת האי-אמון השלישית, של סיעת מרצ.

מגלי והבה: אנו עוברים להצבעה.

מגלי והבה: הצבעה מס' 3 בעד הצעת סיעת מרצ להביע אי-אמון בממשלה – 28 נגד – 62 נמנעים – 6 הצעת סיעות מרצ להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

מגלי והבה: בעד – 28, נגד – 62, נמנעים – 6.

מגלי והבה: אם כך, אני קובע כי גם הצעת האי-אמון של מרצ-יחד לא התקבלה.

מגלי והבה: הודעה לשר רוני בר-און, ואחריו – הודעה אישית לשר אבי דיכטר.

מגלי והבה: בבקשה, אדוני השר רוני בר-און.

רוני בר-און: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני מתכבד להודיע כי שר האוצר, אברהם הירשזון, הודיע בהתאם לסעיף 24(ב) לחוק-יסוד: הממשלה על נבצרותו הזמנית למלא את תפקידו עקב חקירת המשטרה המתנהלת בעניינו.

רוני בר-און: הנבצרות הזמנית נכנסה לתוקף ביום ראשון, 22 באפריל 2007, בשעה 10:05.

רוני בר-און: בהתאם לחוק ימלא ראש הממשלה את תפקיד שר האוצר.

רוני בר-און: בהתאם לסעיף 9(א)(7) לחוק הממשלה – – –

ישראל כץ: זה לא נעים, נכון?

ישראל כץ: לא שומעים אותך.

רוני בר-און: שמעת על מה הוא נבצר?

רוני בר-און: למה אתה שואל שאלות?

רוני בר-און: אתה?

רוני בר-און: בהתאם לסעיף 9(א)(7) לחוק הממשלה, התשס"א–2001, נמסרת על כך הודעה לכנסת.

רוני בר-און: אני מבקש עכשיו, אם אפשר, להצביע על העברת הסמכויות.

רוני בר-און: איפה יושב-ראש הקואליציה?

קריאה: בדיון.

רוני בר-און: אה, בדיון.

יובל שטייניץ: לא שמענו את ההצהרה.

רוני בר-און: אני אשמיע לך, שאל רק אם החברים רוצים שאני אשמיע לך.

מגלי והבה: הודעה אישית לשר לביטחון הפנים, השר אבי דיכטר.

מגלי והבה: אני מבקש מהעוזרים בצדדים לא להפריע.

אבי דיכטר: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, בדקות אלה מובא לקבורה בבית-העלמין ירקון משה חי ישראלי, זכרו לברכה.

אבי דיכטר: משה חי ישראלי היה בן 62 במותו.

אבי דיכטר: משה נהרג אתמול בתאונת דרכים כשהוא רכוב על אופנועו בצומת אזור.

אבי דיכטר: בצהרי יום, בלבה של המדינה, נפגע משה אנושות ממשאית כבדה והוטח אל הכביש.

אבי דיכטר: במשך דקה וחצי, המשולה לנצח, הוא דימם למוות על הכביש, בצומת הסואן, ואיש לא ניגש, לא שלח יד ולא הושיט לו עזרה.

אבי דיכטר: משה קיפד את חייו בצהרי היום, בלב המדינה, לעיני נהגים ונהגות, רוכבים ורוכבות, שעברו, ראו, והמשיכו הלאה.

אבי דיכטר: אדוני היושב-ראש, אתמול נפל דבר בישראל.

אבי דיכטר: ביקשתי היום להודיע הודעה אישית מטעמי, כי נפשי אינה מוצאת מנוח, בטני מתהפכת בקרבי מאז צפיתי אתמול בתמונות הבלתי-נתפסות מהצומת ובחלל המוטל במרכזן ללא נוע.

אבי דיכטר: עד אנה אנו באים?

אבי דיכטר: עד אנה נושאים אותנו האטימות ואובדן הרגישות?

אבי דיכטר: מהו המסך הזה שעטף את כולנו וטחו עינינו מראות את מצוקת האחר ומשמוע את נהמת הגסיסה?

אבי דיכטר: העזרה ההדדית, האחים לצרה, ואפילו הססמה הצה"לית המבוססת על ערך הרעות – כולם בשביל אחד ואחד בשביל כולם – היו והינם בעבורנו קוד חיים, כך חונכנו וכך חינכנו בארץ הזאת; היה לי חבר, היה לי אח, הושט לי יד בעת צרה, כך שרנו; תן יד לנזקק, כך דקלמנו, ומשה חי מת במרכז הצומת, ואפילו יד אחת לא הושטה לעברו.

אבי דיכטר: עוצמתה של התמונה החזקה מפלחת כל כך עד שנדמה כי היא לא מותירה כל מקום להרהור נוסף.

אבי דיכטר: נשתבשו דרכינו.

אבי דיכטר: חברי הכנסת, חברי, אני עומד בוש ונכלם מול המחזה הבלתי-נתפס הזה.

אבי דיכטר: אני מרכין ראש בבושה ובחרדה רבה אל מול בני משפחת ישראלי על הדרך הכל-כך אכזרית שבה מצא אבי המשפחה את מותו, ובעיקר אני עומד חסר יכולת ביטוי מול המציאות הנוראה הזאת.

אבי דיכטר: מן הבית הזה, מכל אחת ואחת מהשורות האלה, מכל מושב ומושב באולם הזה, צריכה לצאת הקריאה האחת והיחידה הראויה ליום קשה זה: די, די לאטימות ולניכור, די לאכזריות ולהתעלמות.

אבי דיכטר: די.

אבי דיכטר: תאונות דרכים ומפגעים, כמו גם פיגועים ואסונות, הם לחם חוקנו בארץ הזאת.

אבי דיכטר: תמיד ידענו כי אנו אחים לצרה, ותמיד ידענו כי אם וכאשר יקרה המקרה חלילה, יימצא לידנו מי שיושיט יד וייתן כתף.

אבי דיכטר: חלק גדול מכוחנו טבוע בתחושתנו זו.

אבי דיכטר: אתם, הנהגים והנהגות שעברתם אתמול ליד גופתו המוטלת של משה חי, אתם חייבים, בראש ובראשונה למענכם, לעצור ולבדוק מה קרה לכם, מדוע לא הייתם שם כשאדם היה זקוק לעזרתכם.

אבי דיכטר: את הצילומים שהוקרנו שוב ושוב מאז אתמול ראוי שנשוב ונראה כולנו במוסדות הלימוד, בתקשורת, בכל מסגרת שיש לחיי אדם ערך בעיניה.

אבי דיכטר: על האירוע הנורא הזה ראוי שידברו בבתי-הכנסת, במסגדים ובכנסיות.

אבי דיכטר: נצפה, נראה, נתבייש ונישבע – לנו זה לא יקרה.

מגלי והבה: תודה לשר לביטחון הפנים אבי דיכטר.

מגלי והבה: כולנו מצטרפים לדבריך.

מגלי והבה: [מס' כ/145; "דברי הכנסת", חוב' כ"ג, עמ' 8128; נספחות.

מגלי והבה: ]

מגלי והבה: אנו ממשיכים בסדר-היום: הצעת חוק עבודת נשים (תיקון מס' 37), התשס"ז–2007, קריאה שנייה וקריאה שלישית.

מגלי והבה: אני מזמין את יושב-ראש הוועדה לקידום מעמד האשה, חבר הכנסת , להציג את הצעת החוק.

מגלי והבה: בבקשה.

גדעון סער: אדוני היושב-ראש, חברי וחברות הכנסת, בהצעת חוק זו, שעניינה הארכת חופשת הלידה, משולבות שלוש הצעות חוק שהוגשו ביוזמת 19 מחברי הכנסת, ואני מבקש לקרוא את שמות היוזמים: חברי הכנסת דב חנין, טלב אלסאנע, , שלי יחימוביץ, אורית נוקד, חנא סוייד, נאדיה חילו, שרה מרום-שלו, יצחק גלנטי, מיכאל מלכיאור, קולט אביטל, מיכאל נודלמן, רונית תירוש, זאב אלקין, עמירה דותן, יורם מרציאנו, מתן וילנאי, אחמד טיבי ואנוכי.

גדעון סער: סעיף 6 לחוק עבודת נשים קובע כי חופשת הלידה היא 12 שבועות, וחוק הביטוח הלאומי מסדיר את התשלום בעבור תקופה זו.

גדעון סער: אני רוצה לומר לכנסת שהחוק בדבר אורך תקופת חופשת הלידה לא שונה 53 שנים, מאז חקיקת חוק עבודת נשים בשנת 1954.

גדעון סער: אז היינו מהאומות המתקדמות בעולם בעניין משך חופשת הלידה.

גדעון סער: היום, למרבה הצער, אנו מהמדינות המפגרות בעולם המערבי.

גדעון סער: אם אני אתן כמה דוגמאות, אז באירלנד – 18 שבועות, בבריטניה – 26 שבועות, ואני יכול לתת עוד דוגמאות רבות, רק שאני מעוניין לקצר, אדוני היושב-ראש.

גדעון סער: הצעת החוק הזאת מבקשת להאריך את חופשת הלידה בשבועיים.

גדעון סער: אני חושב שברור ממחקרים שהארכה כזאת תסייע לטפח את הקשר שבין היילוד לבין אמו, שיש לו חשיבות מיוחדת בחודשים הראשונים לחייו של היילוד.

גדעון סער: יהיה בכך גם לאפשר הארכה של תקופת הנקה, במקרים שהדבר הזה קיים, שעלולה להיקטע כאשר האם חוזרת לעבודה.

גדעון סער: ההארכה שאנחנו מציעים תואמת את הרף התחתון שקבעה מועצת האיחוד האירופי וגם את האמנה של ארגון העבודה הבין-לאומי.

גדעון סער: הנוסח שלפניכם, חברי הכנסת, כולל גם הארכה נוספת של חופשת הלידה במקרים של לידה מרובת עוברים, דהיינו לידה של תאומים או למעלה מכך.

גדעון סער: בכל מקרה כזה יש שלושה שבועות נוספים לכל ילד.

גדעון סער: בהתאם, אנחנו גם מתקנים את החלוקה של חופשת הלידה לפני יום הלידה ואחריו.

גדעון סער: חשוב לי לציין שהצעת החוק הינה הצעת חוק תקציבית כמשמעה בחוק-יסוד: משק המדינה, ולכן נדרשים 50 חברי כנסת כדי להעבירה.

גדעון סער: אני מזכיר שבקריאה הראשונה 79 חברי הכנסת ובהם שרים בממשלה תמכו בחוק.

גדעון סער: אני שב ופונה לכל חברי הבית לתמוך בהצעת הוועדה.

גדעון סער: אני חושב שאם נעשה את זה זה יהיה מההישגים החשובים ביותר של הבית הזה בתחום החברתי.

גדעון סער: אני רוצה להדגיש שתחולת החוק תהיה מיידית, דהיינו לאחר פרסום החוק, כל מי שתצא לחופשת לידה – ופרסום החוק הוא לאחר ימים מספר – הדבר הזה ייכנס לתוקף מיידי.

גדעון סער: אני רוצה לציין – כדי שנבין מה ההיקף של האוכלוסייה, הציבור, שהחוק הזה בא להיטיב עמם – שיש במדינת ישראל 139,000 לידות בשנה, לערך.

גדעון סער: אני מבקש לציין גם יוזמת חקיקה – – –

יעקב כהן: הבנו.

יעקב כהן: הבנו.

גדעון סער: אני מסיים.

גדעון סער: אני רק מבקש לציין שבשנת 1994 יזם חברנו, חבר הכנסת סילבן שלום, חוק שקבע שבמקום 75% מהשכר כמודד בזמן חופשת הלידה, זה יהיה 100%, כפי שהדבר מקובל היום.

גדעון סער: אני מודה לכל חברי הכנסת על התמיכה בהצעת החוק.

מגלי והבה: תודה ליושב-ראש הוועדה למעמד האשה.

מגלי והבה: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק עבודת נשים (תיקון מס' 37), התשס"ז–2007 – ואדוני חבר הכנסת פרוש, כן, תודה – בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

מגלי והבה: נא לשבת, אנחנו עוברים להצבעה.

מגלי והבה: כמובן, אני אומר לכם שזו קריאה שנייה, ואחריה מייד עוברים להצבעה בקריאה שלישית.

מגלי והבה: הצבעה מס' 4 בעד סעיפים 1–3 – 91 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–3 נתקבלו.

מגלי והבה: בעד – 91, נגד – אין, נמנעים – אין.

מגלי והבה: אני קובע שהצעת חוק עבודת נשים (תיקון מס' 37), התשס"ז–2007, עברה בקריאה שנייה.

מגלי והבה: אנחנו מייד עוברים לקריאה שלישית.

מגלי והבה: נא לא להפריע.

אורי אריאל: למה הממשלה התנגדה לחוק הזה?

אורי אריאל: הצבעה מס' 5 בעד החוק – 95 נגד – אין נמנעים – אין חוק עבודת נשים (תיקון מס' 37), התשס"ז–2007, נתקבל.

מגלי והבה: בעד – 95, נגד – אין, נמנעים – אין.

מגלי והבה: בבקשה, אדוני יושב-ראש הוועדה למעמד האשה.

מגלי והבה: אחרי זה אנחנו עוברים לדיון על הודעת הממשלה לפי סדר הדוברים.

מגלי והבה: בבקשה.

גדעון סער: אדוני היושב-ראש, אני רוצה להודות קודם כול ל-95 חברי הכנסת אשר העבירו את החוק.

גדעון סער: אני חייב להודות שזה גם מקור לגאווה, מבחינתי, שזה החוק הראשון שעובר בכנס הקיץ של הכנסת, ומכל החוקים שהעברתי אני מתגאה במיוחד בחוק הזה.

גדעון סער: אני מודה קודם כול לשותפים שלי: לחברת הכנסת יחימוביץ, לחברת הכנסת , לחבר הכנסת , לכל החותמים האחרים; לצוות של הוועדה, ליועצת המשפטית, עורכת-הדין הלית מגידו, למנהלת הוועדה, דלית אזולאי; אני מודה לכל ארגוני הנשים שהיו שותפים למאבק הזה, אשר על-פי לוח התוצאות נראה פשוט, אבל הוא לא היה כזה.

גדעון סער: אני רוצה להודות במיוחד לחברת הכנסת, חברת הוועדה, שליוותה אותי ואת העבודה בכל המשברים, בכל הליכי החקיקה, חברת הכנסת מרינה סולודקין, ואני גם רוצה להודות ליושב-ראש הקואליציה הקודם, חבר הכנסת אביגדור יצחקי, וליושב-ראש הנוכחי, חבר הכנסת צחי הנגבי, אשר היה להם משקל בהעברת החוק.

גדעון סער: תודה לכולכם.

מגלי והבה: תודה ליושב-ראש הוועדה לקידום מעמד האשה.

חברי הכנסת, אנחנו ממשיכים בדיון.

אני לא מבין למה חברי הכנסת עדיין עומדים ולא יושבים במקומות שלהם.

הדיון הוא על הודעת הממשלה, בהתאם לסעיף 31(ב) לחוק-יסוד: הממשלה, על החלטתה להעביר לשר רפי איתן את הסמכות הנתונה לשר האוצר לפי סעיף 30 לחוק המניות הבנקאיות שבהסדר (הוראת שעה), התשנ"ג–1993, בעניין הארכת האופציה לקבוצת Barnea Investments B.V.

ההחלטה טעונה אישור הכנסת, כמובן.

אנחנו עוברים לדיון, מכיוון שהשר רוני בר-און הודיע את ההודעה קודם לכנסת.

ראשון הדוברים – יש רשימת דוברים לדיון – ליכוד.

סיעת הליכוד לא נתנו שם דובר.

העברת הסמכויות לשר רפי איתן.

אתם מוותרים?

גדעון סער: לא, לא.

גדעון סער: אני לא מוותר, אדוני היושב-ראש, אני מבקש רק – קודם הציג את הנושא הזה שר הפנים.

גדעון סער: וביקשתי משר הפנים – כי הדבר הזה נחוץ לנו, גם לצורך קביעת העמדה – להבהיר מהו הטעם להעברת הסמכויות.

גדעון סער: הדבר הזה לא נמסר על-ידי הממשלה.

גדעון סער: אם נדע מה הטעם, יכול להיות שנוכל גם לתמוך.

גדעון סער: מאחר שאנחנו לא יודעים מה הטעם – – –

קריאות: – – –

מגלי והבה: טוב.

מגלי והבה: אנחנו – אישור הכנסת על ההודעה.

גדעון סער: אני מוכן לדבר, אבל – – –

מגלי והבה: נכון.

מגלי והבה: אז בבקשה, חבר הכנסת , יש לך שלוש דקות.

מגלי והבה: בבקשה.

גדעון סער: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, בנושא כזה, מה שהכנסת צריכה לדעת לפני שהיא מאשרת, לפי סמכותה בחוק, בנושא של העברת סמכויות, הוא מה עילת העברת הסמכויות.

גדעון סער: במקרה קודם, שבו השר הירשזון, שר האוצר לשעבר, העביר מסמכותו, כמדומני לשר נהרי, אנחנו הצבענו בעד לאחר שהדבר הובהר על-ידי נציגי הממשלה.

גדעון סער: אני חושב שזה לא – – –

אורי אריאל: סלח לי, הוא לא שר האוצר לשעבר.

גדעון סער: הוא שר האוצר שכרגע נמצא בהשעיה.

מגלי והבה: בנבצרות.

גדעון סער: בסדר.

גדעון סער: אז ברגע זה, מה שאני מבקש מנציגי הממשלה, אם יינתן – קודם כול, אני חושב שזה מן הדין.

גדעון סער: זאת אומרת: כשמבקשים מהכנסת לעשות שימוש בסמכותה או לתת אישור, היא לא חותמת גומי, היא צריכה לקבל טעם וסיבה.

גדעון סער: אם יהיה טעם ענייני, אנחנו בוודאי נתמוך בהעברת הסמכויות.

גדעון סער: אם לא נדע מה הטעם, ניאלץ להתנגד.

גדעון סער: תודה.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת סער.

מגלי והבה: אני ממשיך בסדר הדוברים.

מגלי והבה: חבר הכנסת דוד אזולאי – איננו כאן.

צבי הנדל: – – –

מגלי והבה: אדוני, שמעת את ההודעה, או שאתה מצביע בעדה או שאתה מצביע נגדה.

צבי הנדל: לא שמעתי את ההודעה.

מגלי והבה: שמעת.

מגלי והבה: השר רוני בר-און – – –

צבי הנדל: לא שמעתי את ההודעה.

מגלי והבה: אז לא היית כאן, אנחנו ממשיכים בדיון.

צבי הנדל: אבל אף אחד לא שמע את הרמקול.

מגלי והבה: בסדר.

מגלי והבה: תודה רבה לך.

צבי הנדל: מה בסדר?

צבי הנדל: זה לא משחק ילדים.

צבי הנדל: עמד שם שר – – –

מגלי והבה: חבר הכנסת צבי הנדל.

צבי הנדל: כולנו צעקנו שלא שומעים.

צבי הנדל: לא שמעתי כלום.

מגלי והבה: שמעתי אותך.

מגלי והבה: שמעתי אותך.

מגלי והבה: היתה הודעה לשר הפנים.

מגלי והבה: אם לא שמעת – – –

צבי הנדל: גם אתה לא שמעת, אף אחד בחדר הזה לא שמע.

צבי הנדל: מה החוצפה הזאת?

צבי הנדל: מה, אסור – – –

מגלי והבה: אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה, רק בגלל ששמעתי אותך ועניתי לך ואתה ממשיך.

אריה אלדד: אבל, אדוני היושב-ראש, באמת.

מגלי והבה: חבר הכנסת אלדד.

מגלי והבה: חבר הכנסת אלדד.

צבי הנדל: כי אף אחד לא שמע – – –

אריה אלדד: באמת אף אחד לא שמע.

אריה אלדד: מה לעשות?

מגלי והבה: חבר הכנסת אלדד.

מגלי והבה: חבר הכנסת אלדד.

אריה אלדד: טעות בידך, לא היה אפשר לשמוע, מה לעשות?

מגלי והבה: חבר הכנסת אלדד.

צבי הנדל: זה לא אופוזיציה-קואליציה.

צבי הנדל: באמת, משחק ילדים?

מגלי והבה: אני קורא אותך לסדר פעם שנייה, חבר הכנסת צבי הנדל.

מגלי והבה: חבר הכנסת אלדד, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

קריאות: – – –

צבי הנדל: – – –

מגלי והבה: אני קורא אותך לסדר פעם שנייה.

מגלי והבה: אני מבין שאתה רוצה שיכתבו שיצאת, הוצאתי אותך.

מגלי והבה: הסברתי לך, אתה לא שמעת את ההודעה.

מגלי והבה: זכותך – – –

צבי הנדל: אף אחד לא שמע.

מגלי והבה: אני קורא אותך לסדר פעם שלישית, חבר הכנסת הנדל.

אריה אלדד: אבל המיקרופון לא פעל, אין סיבה להרחיק חבר כנסת.

מגלי והבה: חבר הכנסת אפללו, אתה מפריע לי, לא עוזר לי.

מגלי והבה: חבר הכנסת הנדל.

גדעון סער: אדוני – – –

מגלי והבה: אנחנו ממשיכים בסדר הדוברים, חבר הכנסת דוד רותם, בבקשה.

דוד רותם: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, טוב עשתה הממשלה שהעבירה את הסמכויות.

דוד רותם: הדברים הוסברו בהודעתו של שר הפנים שאמר במפורש שעל מנת למנוע לזות שפתיים, מאחר שיש חקירה, החליט השר שלא לטפל בעניין, ולכן הסמכות מועברת לשר איתן.

דוד רותם: אני חושב שהדבר ראוי, הגון ונכון, וצריך לאשר את הודעת הממשלה.

דוד רותם: תודה רבה.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת דוד רותם.

מגלי והבה: חבר הכנסת אריה אלדד, יש לך עכשיו שלוש דקות במקום להביע את דעתך מהמקום.

מגלי והבה: בבקשה.

אריה אלדד: אדוני היושב-ראש, אדוני ראש הממשלה, רבותי השרים, חברי חברי הכנסת, מצב אבסורדי, מגוחך, שהממשלה רוצה להגיד משהו לכנסת, וממלמלת בפי שר הפנים משהו שהוא יודע שאיש אינו יכול לשמוע אותו באולם.

אריה אלדד: אבל נראה שהבושה של הממשלה כל כך גדולה שלא רוצים שהדברים יישמעו בקול רם.

אריה אלדד: הלוא לפרוטוקול נגיע רק בעוד שבוע.

אריה אלדד: מצב מביש.

אריה אלדד: מדובר לכאורה בהארכת אופציה, להעביר אופציות לאיזה קבוצה בנקאית.

אריה אלדד: אנחנו רוצים לדעת על מה אנחנו מצביעים, אם לא להתנגד סתם.

אריה אלדד: שר האוצר איננו כאן, ראש הממשלה שביקש להחליף את שר האוצר קיבל הודעה מהיועץ המשפטי לממשלה שהוא מנוע מלשמש באופן קבוע מחליף זמני לראש הממשלה.

אריה אלדד: שר האוצר בנבצרות, ראש הממשלה בנמנעות, שר הפנים ממלמל משהו כדי שלא נשמע.

אריה אלדד: זאת ממשלה שיש עמה קלון.

אריה אלדד: רק משום שאיש לא טרח להסביר לכנסת כפי שצריך מה מבקשים, צריכה הכנסת כולה להתנגד להודעה עד שיבואו ויסבירו כבני-אדם מה הכוונה, ואז נוכל להחליט לגופם של דברים אם אנחנו תומכים או מתנגדים.

אריה אלדד: עד אז, כיוון שעל הממשלה כולה מרחפת עננה של קלון, של ניגוד עניינים, של שחיתות, אנחנו נצביע נגד.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת אלדד.

מגלי והבה: אנחנו ממשיכים לפי סדר הדוברים.

מגלי והבה: חבר הכנסת משה שרוני, יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, בבקשה.

משה שרוני: אדוני היושב-ראש, שרים מכובדים, חברי כנסת, בסך הכול הממשלה מביאה הודעה לכנסת.

משה שרוני: מה הבעיה?

משה שרוני: כולנו מכירים את השר איתן, אנחנו יודעים על כל הפעילויות שלו בעבר, ואנחנו יודעים על יושרו, על המוסר שלו, מה הבעיה?

משה שרוני: בסך הכול רוצים לתת בנושא מניות בנקאיות שבהסדר, בעניין ההארכה – האופציה של חברת .B.V.

משה שרוני: מה עושים מזה?

משה שרוני: האם אנחנו לא מאמינים לשר איתן?

משה שרוני: כולנו מכירים אותו.

משה שרוני: רוצים לעשות איזה מהלך פופוליסטי כאן.

משה שרוני: אני חושב שזה יהיה לא מכובד לא לאשר את הצעת הממשלה למינוי השר איתן.

משה שרוני: תודה.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת .

מגלי והבה: אני מזמין את חבר הכנסת דוד אזולאי, שהיה בשולי האולם ולא שמע אותי כשקראתי את שמו והוא רשום כאן.

מגלי והבה: אחריו יהיה חבר הכנסת מאיר פרוש – הוא כאן.

מגלי והבה: אחריו – חבר הכנסת חיים אורון.

דוד אזולאי: אדוני היושב-ראש, מכובדי השרים, קודם כול, אני רוצה לנצל את ההזדמנות הזאת ולאחל מכל הלב לשר הנבצר, השר הירשזון, שיצא מהכול.

דוד אזולאי: אני יכול רק להתפלל בשבילו, ולאחל לו שלא רק שלא תצא תקלה מתחת ידו, אלא שהשם יעזור שיצליח בכול.

ראובן ריבלין: – – – מליץ יושר – – –

דוד אזולאי: ונהיה מליצי יושר עליו.

דוד אזולאי: דבר שני, אני באמת רוצה להגיד בשבחו של השר איתן שכולנו מכירים, וכולנו יודעים.

דוד אזולאי: בסך הכול מדובר על עוד איזה בעיה שהתעוררה כנראה בהליך משפטי.

דוד אזולאי: ביקשו להעביר את הסמכויות לשר איתן.

דוד אזולאי: כמו שבפעם שעברה העברנו סמכויות מהשר הירשזון לשר משולם נהרי, אני חושב שאפשר גם הפעם לעשות אותה פעולה מבלי להיכנס לעימותים מיותרים.

דוד אזולאי: נראה שזה צורך השעה.

משה גפני: אין בעיה, אפשר להעביר סמכויות – – –

מגלי והבה: חבר הכנסת גפני, זה לא מתאים לך.

דוד אזולאי: אבל אני חושב שיש שר הממונה על שירותי הדת, וגם שם צריך להעביר לו את הסמכויות.

דוד אזולאי: אני מצפה מהממשלה שתנצל את ההזדמנות ותמצא את הזמן הנכון לתת לשר את הסמכויות, ולא תשאיר אותן בידי ראש הממשלה.

דוד אזולאי: זה לא מכובד לא לראש הממשלה ולא לשר האוצר.

דוד אזולאי: לכן, אני פונה מכאן לשני השרים המכובדים שנמצאים במליאה ומבקש מהם לפעול בעניין הזה על מנת שהשר יקבל את סמכויותיו לאלתר, ונעשה את זה מהר כפי שעושים כאן גם היום.

דוד אזולאי: תודה רבה, אדוני.

אריה אלדד: אולי שר תורן שיש לו סמכויות.

מגלי והבה: תודה.

מגלי והבה: אני מזמין את חבר הכנסת מאיר פרוש.

מגלי והבה: אחריו – חבר הכנסת חיים אורון.

מאיר פרוש: אדוני היושב-ראש, עמיתי חברי הכנסת, יש משהו מגוחך ונלעג – חלילה, שום כוונה אישית – – –

מגלי והבה: רק רגע, חבר הכנסת פרוש.

מגלי והבה: נא לשמור על השקט, חבר הכנסת סער; זה היום שלך, אבל תתאפק קצת.

מגלי והבה: תודה.

מאיר פרוש: אדוני היושב-ראש, עמיתי חברי הכנסת, בראשית דברי אני רוצה לומר לשר רפי איתן שאין לי שום דבר אישי בדברי.

מאיר פרוש: מובן שמדובר פה על עצם הממשלה ופעולותיה.

מאיר פרוש: אני אומר שיש משהו מגוחך ונלעג כאשר הממשלה מבקשת להביא לאישור הכנסת העברת סמכויות משר האוצר לשר רפי איתן.

מאיר פרוש: ראשית, נשאלת שאלה, באיזו ממשלה מדובר כאן?

מאיר פרוש: האם הכוונה באמת לממשלת אולמרט?

מאיר פרוש: וכי יש מישהו בכנסת, או בעם, או בעולם הגדול, שחושב ברצינות שממשלת אולמרט יש לה תקווה?

מאיר פרוש: הרי זו ממשלה המשולה למכונית מקרטעת שנוסעת עם טיפות הדלק האחרונות שלה.

מאיר פרוש: איזו ממשלה היא זאת?

מאיר פרוש: שואלים כולם.

מאיר פרוש: זו הרי לא ממשלה, זו מהתלה.

מאיר פרוש: קראנו בעיון את דוח ועדת-וינוגרד, וברור לכולנו שהממשלה הזאת איננה רלוונטית עוד לניהול ענייניה של מדינת ישראל.

מאיר פרוש: צריך לשמוע שרים בממשלה, לא כאשר הם מדברים באורח רשמי, אלא בשיחות אישיות.

מאיר פרוש: צריך לשוחח עם חברי כנסת מסיעת קדימה בשיחות בארבע עיניים כדי להבין שהממשלה הזאת אינה קיימת עוד, שהיא הגיעה לסוף דרכה.

מאיר פרוש: אבל, אדוני היושב-ראש, אני מציע שבכל זאת נשתף פעולה בדיון זה עם הממשלה המתפרקת, נשתף פעולה ונשחק במשחק של "נדמה לי".

מאיר פרוש: וממשלה זו רוצה להעביר סמכויות בתחום הכלכלה משר אחד לשר אחר, ובמשחק הזה, של "נדמה לי", נשאל את עצמנו כמה שאלות – בתחום הכלכלי כמובן.

מאיר פרוש: כאשר האוצר מציג תחזית כלכלית אופטימית לשנת 2007 – כאשר האוצר מעריך שהמשק יזכה לצמיחה של 5% ויהיו גידול של 4.9% בצריכה הפרטית וירידה באבטלה של 7.4% – זוהי לכאורה תחזית טובה, אבל רק לכאורה, כי בפועל זוהי תחזית שזורה מלח על פצעי השכבות החלשות.

מאיר פרוש: הנה דוח "מרכז אדוה", שחובר בידי צוות כלכלנים נכבד ומציג את הנתונים הקשים, נתונים המוכיחים כי מפירות הצמיחה הכלכלית נהנים בפועל בעלי ההכנסות הגבוהות בלבד; נתונים המוכיחים כי בשנים שבהן גדל שכרם של בעלי השכר הנמוך ב-200 שקל בחודש, גדל שכרם של שני העשירונים העליונים ב-10,000 שקלים.

מאיר פרוש: אלה הנתונים האמיתיים, ואותם האוצר מנסה דווקא להסתיר.

מאיר פרוש: מעניין שהממשלה הזאת מדברת גבוהה גבוהה גם על כך שהדרך להבטחת קיומם בכבוד של העניים תימצא בשילוב הנזקקים בעבודה.

מאיר פרוש: עמיתי חברי הכנסת, הנתונים מציגים תמונה שונה לחלוטין: 12% מכלל המשפחות העובדות הוגדרו במוסד לביטוח הלאומי משפחות עניות.

מאיר פרוש: הנתונים מוכיחים ש-22.6% מכלל המשפחות שבהן מפרנס יחיד הן עניות.

מאיר פרוש: כלומר, התיאוריה שהירידה בשיעור האבטלה היא תחליף לקצבאות שנועדו להשלים את ההכנסה אינה נכונה, אלא מנוגדת למציאות.

מאיר פרוש: אדוני היושב-ראש, אסור להעביר סמכויות משר אחד לאחר, אבל טעות היא להעביר את הבלוף של תחזית האוצר – התחזית ה"אופטימית" הזאת, גם במקרה הזה.

מאיר פרוש: תודה.

מגלי והבה: תודה.

מגלי והבה: חבר הכנסת חיים אורון, ואחריו – חבר הכנסת עבאס זכור; ואם הוא לא יהיה כאן – חבר הכנסת .

חיים אורון: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אין לי בעיה עם העברת סמכויות משר לשר במקרה שיש מראית עין של ניגוד עניינים.

חיים אורון: זה לא מקרה ראשון, ולצערי הרב אני חושב שגם לא האחרון, בעיקר כשנושא ניגוד העניינים כנראה לא הולך לעבור מן העולם.

חיים אורון: יש לי שתי בעיות, שלדעתי הן הרבה יותר חמורות מאשר הארכת האופציה של הקבוצה שבה מדובר לרכישת בנק לאומי.

חיים אורון: יש לי מחלוקת גדולה מאוד על כל התהליך של מכירת בנק לאומי, אבל בזה אנחנו לא עוסקים.

חיים אורון: אדוני השר איתן, יש לי שאלה הרבה יותר גדולה, כי אתה היחיד פה מטעם הממשלה.

חיים אורון: זה שאין שר אוצר זה לא בעיה יותר גדולה?

חיים אורון: אין שר אוצר.

חיים אורון: נכון שהמשק מוכיח כל פעם מחדש שהוא לא כל כך צריך את הממשלה, לטוב ולרע, ואני אומר שזה תהליך חיובי.

אביגדור יצחקי: ובכל פעם ששר האוצר מתפטר, הבורסה עולה.

חיים אורון: אם הבורסה היא אינדיקציה, לפי דעתי הפיטורין הם מנוע שמישהו מרוויח ממנו להרצת מניות, כי יש לי הרגשה שמישהו יושב באיזה מקום – אביגדור יצחקי, אולי זה אתה, כי אתה הכי קרוב שם לעניינים – נותן שוס, והבורסה קופצת.

חיים אורון: השר עף, הבורסה קופצת.

חיים אורון: אבל הלוואי שהנושא היה בתחום ההומור, שבו אנחנו מדברים כרגע.

חיים אורון: מה שקורה במשרד האוצר הוא ביטוי למצבה של הממשלה כולה.

חיים אורון: היה פה קודם דיון על דוח- וינוגרד, והיה פה דיון על קבלת אחריות, והשר מטעם הממשלה שעלה לענות השמיע הנחה שאני רוצה לפסול מכול וכול – שהעולם שלנו נע בין שתי דמויות: האחת ראש הממשלה עכשיו, אהוד אולמרט, והאחרת ראש הממשלה לשעבר, ביבי נתניהו, ומה שיש לי לבחור הוא אחד משניהם.

חיים אורון: חברי חברי הכנסת, אני רוצה לדווח לכם שיש לי הרגשה שחבר הכנסת אביגדור יצחקי לא צריך את הדיווח הזה ממני, כי על-פי מה שהוא פעל בתקופה האחרונה הוא מבין שאלה לא שני הקטבים היחידים שסביבם השמש נעה.

חיים אורון: נראה שהשמש נעה באופן רב-קוטבי יותר, אפילו עד כדי כך שאני לא עומד פה על הבמה ואומר לכם באיזה כוכב לבחור.

חיים אורון: אבל עשו טובה, אל תבחרו דווקא בכוכבים קבועים.

חיים אורון: יש עוד כוכבים, שאני מקווה שאינם קבועים.

חיים אורון: זה מאוד קשור לנושא שר האוצר.

אביגדור יצחקי: אתה לא נותן שמות?

חיים אורון: אני אפילו משאיר את זה לך.

חיים אורון: אתה רואה איזה רוחב לב?

חיים אורון: אני אפילו משאיר את זה לך.

חיים אורון: אני מראש אומר לך – אנחנו בחוץ.

חיים אורון: הסר דאגה מלבך.

חיים אורון: אני יודע שפעם היית מודאג שמא ניכנס.

חיים אורון: אנחנו בחוץ.

חיים אורון: דחילק, לא כך, אדוני חבר הכנסת.

חיים אורון: זאת הבעיה הגדולה, ולא העברת סמכויות לשר – שאין לי שום בעיה אתה – שכן או לא ינהל משא-ומתן על הארכת אופציות.

חיים אורון: כפי שאמרתי קודם, יש לי בעיה עם האופציות, ויש לי בעיה עם מה שעומד להיות בבנקאות הישראלית.

ראובן ריבלין: היום השווינו את מעמד האופציות, שלא בנוכחותך – – –

חיים אורון: כן, הבטיחו לנו שהסקטור הפרטי מנהל ביעילות, ואני בכל שבוע רואה מחדש את סיפורי "בזק", סיפורי דיסקונט.

חיים אורון: אלוהים ישמור, זה כבר לא ציבורי, זה פרטי לגמרי.

מגלי והבה: תודה.

מגלי והבה: חבר הכנסת עבאס זכור – אינו נוכח.

מגלי והבה: חבר הכנסת דב חנין, ואחריו – חבר הכנסת ואסל טאהא.

מגלי והבה: יסגור את הרשימה חבר הכנסת מיכאל נודלמן, ולאחר מכן נעבור להצבעה על הודעת הממשלה.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, עמיתי חברי הכנסת, זאת פעם נוספת שאנחנו נדרשים בכנסת הזאת לאשר העברת סמכויות משר לשר.

דב חנין: אני מבין שזה אחד הדברים שמעסיקים את ממשלת ישראל הנוכחית, ובאמת אחת לכמה זמן היא מחליטה לעשות שינויים, מעבירה תיקים, מעבירה סמכויות, מעבירה תחומי פעילות משר לשר – זה כנראה מעסיק אותה מאוד, כי אני לא כל כך רואה אותה מתמודדת עם הבעיות של ישראל.

דב חנין: מרוב עיסוק בהעברת סמכויות משר לשר ובהעברת משרדים משר אחד למשנהו, בעיות היסוד של ישראל נותרות יתומות.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, הממשלה הזאת מציינת שנה לכינונה, ותראו איזו שנה רעה זאת היתה: ממשלה שנבחרה על סדר-יום חברתי מובילה מדיניות כלכלית-חברתית אנטי-חברתית; ממשלה שהבטיחה שינוי ממשיכה את הקו הכלכלי-החברתי של ביבי נתניהו; ממשלה שהבטיחה התקדמות להסדר מדיני הובילה אותנו למלחמה נוראה ומיותרת שגרמה סבל גם אצלנו, גם בצד השני, ולא פתרה שום בעיה אלא רק החריפה את כל הבעיות הקיימות, כמו שאמרנו כאן מעל לדוכן הזה כאשר המלחמה הזאת נפתחה.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, הממשלה הזאת לא יכולה להמשיך בקומבינות של העברת תחומים ומשרדים משר לשר.

דב חנין: הגיע הזמן שהציבור הישראלי יתחיל לקבל תשובות של אמת לבעיות הקשות.

דב חנין: הגיע הזמן להתחלה אמיתית של תהליך מדיני; הגיע הזמן לשינוי אמיתי בתחום החברתי-הכלכלי, למדיניות של שוויון לאוכלוסייה הערבית, לאזרחים הערבים בישראל.

דב חנין: הגיע הזמן לפעול לחיזוקה ולהרחבתה של הדמוקרטיה אצלנו, לא במהלכים כמו שהקואליציה הנוכחית יוזמת – ואני מבין שביום רביעי ידונו אצלך, אדוני יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט, בצמצום הדמוקרטיה באמצעות העלאת אחוז החסימה.

דב חנין: הגיע הזמן שנתחיל לקבל תשובות של אמת.

דב חנין: הגיע הזמן שנתחיל במעשים של אמת לשינוי.

דב חנין: יש הרבה בעיות בישראל.

דב חנין: העברת תחומים ממשרד למשרד היא לא התחלה של טיפול בהם.

דב חנין: הציבור הישראלי דורש – הציבור הישראלי זקוק למעשים: לפתרון בעיית הסטודנטים, לפתרון בעיית המורים – כל כך הרבה בעיות יש לכם להתעסק בהן.

דב חנין: תתחילו לעבוד, הגיע הזמן.

דב חנין: תודה רבה.

קולט אביטל: תודה רבה.

קולט אביטל: חבר הכנסת ואסל טאהא, בבקשה.

ואסל טאהא: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, קודם כול אני חייב לברך את חברי לסיעה, חבר הכנסת סעיד נפאע, ששירת את הציבור נאמנה, שירת את כפרו כראש רשות בצורה מוצלחת, מצוינת, שירת את הציבור הערבי כעורך-דין בצורה מצוינת.

ואסל טאהא: אני מאחל לו עבודה פורייה ואני בטוח שהוא ייצג את הציבור ששלח אותו לכאן על הצד הטוב ביותר.

ואסל טאהא: גברתי, בנושא העברת סמכויות, יש טעם למה שאמר חבר הכנסת אלדד, ויש יותר טעם למה שאמרו חברי הכנסת שמחו על הצורה של ההודעה, כאילו גנבו את ההודעה במהירות בלי לנמק, בלי להסביר, על מנת לחטוף החלטה ולקבל את אישור הכנסת.

ואסל טאהא: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, העברת סמכויות ממשרד למשרד הפכה להיות קונספציה בממשלה הזאת.

ואסל טאהא: אם הכנסת תזמין סקר על משרדים שונים שהועברו מכאן לכאן נמצא שהציבור לא עוקב.

ואסל טאהא: ממשיכים לשאול מי אחראי על המשרד הזה, מי מטפל במה, וכל פעם מעבירים משרד, וכל פעם מעבירים סמכויות, עד כדי כך שהציבור מטורטר.

ואסל טאהא: מטרטרים אותו ממשרד למשרד בלי שיעקוב.

ואסל טאהא: אי-אפשר לחשוב שרק כאן

ואסל טאהא: בכנסת יעקבו, צריך להביא בחשבון גם את הציבור הרחב, שידע מי מטפל בבעיות שלו.

ואסל טאהא: גברתי היושבת-ראש, הקונספציה הזאת מצביעה על דבר אחד – על התנהלות לא נכונה של הממשלה.

ואסל טאהא: העברת הסמכויות ממשרד למשרד מצביעה גם על כך שרוצים לרצות שרים שונים, לרצות סיעות שונות, על מנת לקבל את תמיכתם.

ואסל טאהא: אני חושב שאת הקונספציה הזאת צריך להפסיק וצריך לבדוק בצורה נכונה אם העברת סמכות ממשרד האוצר לשר הזה או האחר תפתור את תפקוד משרד האוצר.

ואסל טאהא: האם זאת הבעיה היחידה שעומדת בפני הממשלה?

ואסל טאהא: האם זאת הבעיה היחידה שעומדת בפני משרד האוצר?

ואסל טאהא: אני חושב שיש צורך בבדק-בית.

ואסל טאהא: יש צורך לבדוק את התנהלותה האמיתית של הממשלה בבעיות הגורליות, בבעיות החשובות, היותר קשות, שעומדות בפניה.

קולט אביטל: תודה רבה.

קולט אביטל: חבר הכנסת מיכאל נודלמן, אחרון הדוברים לפני ההצבעה.

מיכאל נודלמן: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, כבוד ראש הממשלה, כבוד השר, אין ספק שהעברת סמכויות זה דבר רגיל, דבר שבתוקף ואין ניגוד אינטרסים.

מיכאל נודלמן: אני חושב שרוב הדיבורים פה הם דיבורים פוליטיים, לא דיבורים כלכליים.

מיכאל נודלמן: אם הממשלה החליטה להעביר סמכויות לשר אחר והוא מוכן לקחת את הסמכויות, למה אנחנו צריכים להיות נגד?

מיכאל נודלמן: זה פשוט להגיד, אבל כאשר אני שומע שיש חברי כנסת שאומרים שהכלכלה שלנו גרועה, ששיטת הכלכלה גרועה – באמת, אתם צריכים להבין שזאת כלכלה ליברלית, לא כלכלה קומוניסטית או כלכלה סוציאליסטית.

מיכאל נודלמן: מה גרוע?

מיכאל נודלמן: 5% צמיחה זה גרוע?

מיכאל נודלמן: 7% אבטלה אחרי 11% זה גרוע?

מיכאל נודלמן: 6 מיליארדים פרופיציט זה גרוע?

מיכאל נודלמן: על מה אנחנו מדברים?

מיכאל נודלמן: פוליטיקה זאת פוליטיקה, חברים, אבל עבודה זאת עבודה.

מיכאל נודלמן: החליטו להעביר לשר סמכויות, אני חושב שאין ספק שאפשר להעביר, ואנחנו נהיה בעד זה.

מיכאל נודלמן: תודה.

קולט אביטל: תודה רבה.

קולט אביטל: אנחנו עוברים להצבעה.

קולט אביטל: אני מביאה להצבעה את הודעת הממשלה, בהתאם לסעיף 31(ב) לחוק-יסוד: הממשלה, על החלטתה להעביר לשר רפי איתן את הסמכות הנתונה לשר האוצר לפי סעיף 30 לחוק המניות הבנקאיות שבהסדר (הוראת שעה), התשנ"ג-1993, בעניין הארכת האופציה לקבוצת Barnea Investments B.V.

קולט אביטל: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה.

קולט אביטל: נא להצביע.

קולט אביטל: הצבעה מס' 6 בעד הודעת הממשלה – 32 נגד – 10 נמנעים – 1 הודעת הממשלה על העברת סמכות משר לשר נתקבלה.

קולט אביטל: בעד – 32, עשרה מתנגדים, נמנע אחד.

קולט אביטל: אני קובעת אפוא שהודעת הממשלה, כפי שנמסרה על-ידי השר בר-און, התקבלה.

קולט אביטל: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/296).

קולט אביטל: ]

קולט אביטל: אנחנו עוברים להצעת חוק חינוך ממלכתי (תיקון מס' 8) (השתתפות רשויות מקומיות בתמיכה במוסדות חינוך מוכרים לא רשמיים), התשס"ז–2007, קריאה ראשונה.

קולט אביטל: אני מזמינה את השר משולם נהרי להציג את הצעת החוק.

קולט אביטל: בבקשה, אדוני.

משולם נהרי: גברתי היושבת בראש, אדוני ראש הממשלה, חברי חברי הכנסת, שרים, הצעת החוק של השתתפות הרשויות המקומיות בתמיכה במוסדות חינוך מוכרים לא רשמיים באה לתקן עוולה של שנים, כאשר הרשויות המקומיות, חלקן תקצבו וחלקן לא תקצבו אלא עשו ככל העולה על רוחן בכל הקשור למוסדות החינוך המוכר שאינו רשמי.

משולם נהרי: אני רוצה להבהיר כמה דברים, שאולי לא מספיק מודעים להם או שיכולים להבין אותם בצורה לא נכונה.

משולם נהרי: אין מדובר בתקציב מדינה, אין מדובר בתקציב שהמדינה הקצתה לצורך זה ומעבירה אותו דרך הרשויות המקומיות, אלא מדובר בתקציב שהרשות המקומית מקצה לצורך החינוך מההכנסות שלה, קרי מהמסים שהיא גובה, מהארנונה, מכל המסים שהרשות גובה מכל התושבים ביישוב.

משולם נהרי: מההכנסות האלה אותה רשות מקצה.

משולם נהרי: אין פה כללים, כל ראש רשות קובע לעצמו את אחוז התקציב מתוך ההכנסות שלו, שהוא יקצה לנושא החינוך.

משולם נהרי: התקציב הזה מממן את בתי-הספר הממלכתיים, ואת בתי-הספר המוכרים שאינם רשמיים אין שום חובה לתקצב.

משולם נהרי: הווי אומר, בעוד כל התושבים חייבים לשלם מסים, הרי אין להם זכויות שוות.

משולם נהרי: לשלם – כולם חייבים, אבל זכויות יש רק לחלק.

משולם נהרי: שלי – שלי ושלך – לך לאוצר, לך תביא כסף.

משולם נהרי: זה דבר שאין הדעת סובלת.

משולם נהרי: ילדי היישוב צריכים לקבל כולם באופן שוויוני.

משולם נהרי: החוק הזה בא לקיים את עקרון השוויון, הוא לא בא לפגוע בשום מסגרת ממלכתית.

משולם נהרי: עדיין למסגרת הממלכתית תהיה עדיפות, מפני שהחוק אומר שבאותם שיעורים שמשרד החינוך מתקצב את הזרמים השונים, באותם שיעורים גם הרשויות המקומיות תתקצבנה את בתי-הספר המוכרים שאינם רשמיים.

משולם נהרי: לא מדובר בהעדפה.

משולם נהרי: אני אומר לשרת החינוך, שמאוד דואגת שחלילה מערכת החינוך הממלכתי תיפגע.

משולם נהרי: היא לא תיפגע ועדיין תישמר לה עדיפות.

משולם נהרי: החוק הזה אינו מפלה בין הזרמים אלא כולל גם את המגזר החרדי, גם את בתי-הספר הדמוקרטיים וגם את המגזר הערבי.

משולם נהרי: כל בתי-הספר הפרטיים ללא יוצא מן הכלל יקבלו בצורה שוויונית.

משולם נהרי: אני שמח שבהצעת החוק הממשלתית, שהיא חשובה מאוד מפני שהיא מדברת על עקרון השוויון שכולם מאמינים בו, כך אני מאמין, לא רק כססמה אלא גם הלכה למעשה, ראש הממשלה תמך לאורך כל הדרך; הוא לא רק תמך אלא הוביל, ולא רק משום שהוא ראש ממשלה.

משולם נהרי: אני לא יודע אם יש מישהו שמכיר את הצרכים ואת הקשיים של מערכת החינוך בשלטון המקומי כמו ראש הממשלה.

משולם נהרי: ידוע שהוא היה ראש עיריית ירושלים, תקצב ודאג למגזר החרדי, הערבי, לדמוקרטים ולכולם.

משולם נהרי: היה חשוב מאוד שראש הממשלה הטיל את כל כובד משקלו כדי לתקן את העוולה הזאת.

משולם נהרי: חברי הכנסת, מדובר בילדי ישראל שיקרים לנו.

משולם נהרי: מדובר במערכת חינוך יקרה, והאמינו לי שהייתי רוצה לעזור ולסייע למערכת החינוך הממלכתי, שזקוקה לניעור, זקוקה לשדרוג, ויש הרבה מה לעשות, אבל לא נעשה זאת על חורבנם של התלמידים במוכר שאינו רשמי.

משולם נהרי: לצערי הרב, הרשויות המקומיות, בגלל העדר החוק, סגרו את הברזים, סגרו את המים ואת החשמל, ואף אחד לא רוצה שבמדינת ישראל יהיה ילד שימשיך לסבול.

משולם נהרי: אנחנו צריכים לעשות את זה בהקדם האפשרי ולכן ביקשנו פטור מחובת הנחה.

משולם נהרי: זה בגלל הדחיפות, משום שכבר חודשים רבים תלמידים סובלים בתנאים-לא-תנאים ואסור לנו לתת לזה להימשך.

משולם נהרי: אני מבקש מכולם לתמוך בהצעת החוק.

משולם נהרי: תודה.

קולט אביטל: תודה רבה.

קולט אביטל: אנחנו עוברים לדיון.

קולט אביטל: חבר הכנסת דב חנין – אינו נמצא; חבר הכנסת זבולון אורלב – אינו נמצא; חבר הכנסת טלב אלסאנע – אינו נמצא; חבר הכנסת אברהם רביץ – אינו נמצא.

קולט אביטל: חבר הכנסת משה גפני, בבקשה.

קולט אביטל: אחריו – חבר הכנסת יואל חסון.

משה גפני: גברתי היושבת-ראש, רבותי השרים, אדוני ראש הממשלה, חברי הכנסת, בראשית דברי אני רוצה לברך את השר משולם נהרי, שסוף-סוף מביא את החוק הצודק הזה למליאת הכנסת לאישור בקריאה ראשונה.

משה גפני: אני מבקש להקדים הקדמה נוספת.

משה גפני: אני לא מבין למה רבים על ראשות הממשלה ועל כך שרוצים להיות שר בממשלה.

משה גפני: הרי בלאו הכי מי ששולט היום במדינה הם היועצים המשפטיים של המשרדים השונים.

משה גפני: אף אחד לא יכול לעשות שום דבר.

גדעון סער: הנה יש לך הוכחה שלא.

משה גפני: לא, גדעון, חכה.

משה גפני: יש לנו עוד דרך ארוכה.

משה גפני: אתה תראה את הדיונים בוועדת החינוך.

משה גפני: אתם לא שמים לב למה שקורה.

משה גפני: המשרדים היום פשוט משותקים.

מיכאל מלכיאור: אני מבקש לשמור על כבודה של ועדת החינוך.

משה גפני: ועדת החינוך היא ועדה מאוד חשובה.

משה גפני: היא עושה את מלאכתה נאמנה.

משה גפני: אמרתי שעדיף להיות יושב-ראש ועדת החינוך מאשר שר בממשלה.

משה גפני: למה הגיעה הצעת החוק הזאת לעולם?

משה גפני: הרי לא היתה בעיה.

משה גפני: במשך כל השנים קבע חוק יסודות התקציב שצריך לתקצב את החינוך העצמאי ואת "מעיין החינוך התורני" באופן שווה, ובאותה שנה, ב-1992, כאשר הבאנו את החוק הזה, לא היתה בעיה עם הרשויות המקומיות.

משה גפני: לפני כשנתיים הגיש "מעיין החינוך התורני" כפר-אברהם, עמותה מקומית בפתח-תקווה, עתירה לבג"ץ, וראש תחום תמיכות במשרד המשפטים ענה לבית-המשפט ואמר שבאמת צריך לדחות את העתירה הזאת, כי על-פי חוק יסודות התקציב לא מגיע לחינוך החרדי כלום דרך הרשויות המקומיות.

משה גפני: אחרי שבית-המשפט קיבל את עמדת ראש תחום תמיכות במשרד המשפטים, הודיע ראש תחום תמיכות במשרד המשפטים במכתב לכל הרשויות המקומיות שאסור להן לתקצב את החינוך החרדי.

משה גפני: כששאלתי את שרת החינוך מה עושים, כי הרי אי-אפשר להשאיר את הילדים בלי חשמל, בלי מים ובלי כלום, היא אמרה: אין בעיה.

משה גפני: אני אפנה לרשויות המקומיות שבהן יש בעיות ואני אומר להן שצריך לתקצב.

משה גפני: יפה.

משה גפני: לא צריך חוק.

משולם נהרי: מי שנתן, סגר.

משה גפני: השר נהרי, אני רוצה לספר לכנסת.

קולט אביטל: לא נותר לך הרבה זמן.

קולט אביטל: חבל.

משה גפני: באמת?

משה גפני: תרשי לי.

משה גפני: באור-יהודה ניתקו את החשמל בערב פסח לבית-הספר של החינוך העצמאי, שמונה 500 תלמידים.

משה גפני: בית-הספר הזה קיים מאז ומתמיד והרשות המקומית משלמת את החשמל.

משה גפני: הודיעה להם שרת החינוך, שהתקשרה בעצמה, שהיא מבקשת לשלם את החשמל כפי שהיה במשך כל השנים.

משה גפני: אמרו לה: אי-אפשר.

משה גפני: למה?

משה גפני: כי אין ועדת תמיכות, וכמו רוב הרשויות, אור-יהודה נמצאת בתוכנית הבראה.

משה גפני: ראש תחום תמיכות הודיע שאי-אפשר לתקצב ואי-אפשר לעשות ועדת תמיכות, מכיוון שהיא נמצאת בתוכנית הבראה.

משה גפני: ראש הממשלה, שרת החינוך, שר התשתיות וחברת החשמל היו צריכים להתערב כדי לחבר לשבועיים.

משה גפני: אנחנו לפני תום אספקת החשמל באור-יהודה.

משה גפני: אדוני ראש הממשלה, ילדה קטועת גפיים בירושלים היתה צריכה ממלאת-מקום סייעת, כי הסייעת שלה היתה בחופשת לידה.

משה גפני: משרד המשפטים הודיע שאסור.

משה גפני: יש גבול כמה אנחנו מוכנים להיות בגיהינום הזה.

משה גפני: כמה.

משה גפני: אתם לא שולטים.

משה גפני: שולטים בכם היועצים המשפטיים.

משה גפני: הם אומרים לכם מה לעשות.

קולט אביטל: חבר הכנסת גפני, נא לסיים.

משה גפני: גברתי היושבת-ראש, סיימתי.

משה גפני: הייתי יכול לדבר פה יום ולילה על הגיהינום שאנחנו עוברים עם העניין הזה, והממשלה לא שולטת.

קולט אביטל: תודה רבה.

קולט אביטל: חבר הכנסת , בבקשה.

קולט אביטל: אחריו – חבר הכנסת נסים זאב.

קולט אביטל: רציתי להודיע שרשימת הדוברים סגורה.

שמואל הלפרט: כבוד היושבת-ראש, כנסת נכבדה, הצעת החוק של השר משולם נהרי מטרתה לעשות צדק ולהביא שוויון במדינה המתיימרת להיות שוויונית ולהיקרא דמוקרטית.

שמואל הלפרט: אולם בפועל, קרוב ל-60 שנה היתה אפליה משוועת כלפי מאות אלפי ילדים שהוריהם החליטו להעניק להם חינוך בהתאם להשקפת עולמם.

שמואל הלפרט: קרוב ל-60 שנה היתה אפליה בין דם לדם, בין ילד לילד.

שמואל הלפרט: שני ילדים שגרים באותה שכונה, הילד החילוני קיבל את כל צרכיו החילוניים בשירותים העירוניים, החל מבנייני פאר רחבי ידיים ועד שירותים שונים רבים – אולמי ספורט, מתנ"סים, הסעות ומפעלי הזנה.

שמואל הלפרט: לעומת זאת, ילד ממשפחה חרדית לא זוכה אפילו לתנאים הבסיסיים והאלמנטריים ביותר.

שמואל הלפרט: עד עצם היום הזה יש רבבות ילדים הלומדים בתנאים מחפירים, באזבסטונים ובקרוונים.

שמואל הלפרט: לילדים אלה לא מגיעה כיתת לימוד מסודרת עם כיסא ושולחן וציוד בסיסי שהם תנאים בסיסיים לקיום סדרי לימוד; לילדים אלה לא מגיעות הסעות; וודאי שלא מגיעה להם הזנה, ארוחת חמה.

שמואל הלפרט: כיום חסרות רק בירושלים כ-1,000 כיתות לימוד למגזר החרדי.

שמואל הלפרט: הרשויות המוניציפליות סירבו להעניק שירותים אלמנטריים המגיעים לפי חוק לימוד חובה לילדי החינוך המוכר ומוסדות הפטור.

שמואל הלפרט: אני רוצה לקוות שסוף-סוף תוסר החרפה הגדולה, וכל ילדי ישראל יקבלו את המגיע להם לפי חוק, בלא הבדל אמונה והשקפת עולם.

שמואל הלפרט: בהזדמנות זו אני רוצה להודות לידידי השר משולם נהרי, איש חינוך הפועל בלא לאות לקבלת החוק שיהדות התורה נלחמת בעבורו מאז קום המדינה, ולאחל לו היום, יום הולדתו, ברכת מזל טוב, אריכות ימים ושנים טובות.

שמואל הלפרט: אני מקווה ששרת החינוך, שרוממות הדמוקרטיה והשוויון בגרונה, תתמוך בחוק שאומר דבר אחד: שוויון בין ילדי ישראל.

שמואל הלפרט: תודה.

קולט אביטל: אני מודה לך, ותודה שעמדת בלוח הזמנים.

קולט אביטל: חבר הכנסת נסים זאב, ואחריו – חבר הכנסת חיים אורון.

נסים זאב: גברתי היושבת בראש, כנסת נכבדה, ראשית ברצוני להודות לכבוד השר משולם נהרי, שהביא את הצעת החוק הממשלתית בלא דיחוי, בתמיכת ראש הממשלה, שמי כמוני מכיר אותו – כשנכנס להיות ראש עיריית ירושלים, הדבר הראשון שהוא עשה היה מלח"ח – מינהל חינוך חרדי, ונתן אוטונומיה לחינוך הזה.

נסים זאב: מה משמעות הקביעה בחוק ששר החינוך רשאי לקבוע סדרים ותנאים מתמיכת המדינה בתקציביהם של מוסדות חינוך אלה?

נסים זאב: מה זה "אלה"?

נסים זאב: של המצורעים האלה?

נסים זאב: מי האנשים האלה?

נסים זאב: מי הילדים האלה?

נסים זאב: זה תלוי בשרירות לבו של השר.

נסים זאב: אם יחליט השר על תמיכה, ובמידה שיחליט – הכול תלוי בחסדיו של אותו שר, ואם יבוא לנו שר משינוי ויחליט מה שיחליט, גם אז אנחנו צריכים להיות תלויים בכבוד השר, באידיאולוגיה שלו ובערכים שלו.

נסים זאב: לכן אני אומר – עד היום המצב היה שמשרד החינוך, אף שלא היה חייב לעשות זאת, קבע לעצמו קריטריונים ועל-פיהם הוא נהג במשך עשרות שנים, ובאופן מפתיע הרשויות המקומיות החליטו לעשות דין לעצמן, וכמובן קיבלו תמיכה מלאה מהיועץ המשפטי של משרד המשפטים שלנו.

נסים זאב: לכן אני אומר, אדוני ראש הממשלה – אנחנו צריכים לקיים את הפסוק: והשיב את הגזלה אשר גזל או את העושק אשר עשק או את האבדה, אבל יש תוספת: וחמישיתו יוסף עליו ושילם אותו בראשו – וצריך להחזיר את זה רטרואקטיבית.

נסים זאב: השר נהרי, צריך לדעת שיש היום פער תקציבי, ומוסדות לא קיבלו במשך חודשים ושנים וצריך להשלים להם.

נסים זאב: תארו לכם שחברת החשמל היתה מחליטה שבאיזו שכונה לא צריך חשמל כי הם יכולים להסתדר בלי חשמל, או חברת "הגיחון" היתה מחליטה שאין צורך לתת מים לשכונה מסוימת.

נסים זאב: מה שרירות הלב הזאת?

נסים זאב: אז אם האזרחים שווים, ודאי שהילדים שווים בזכויות, והזכויות האלה צריכות להיות מעוגנות בחוק.

נסים זאב: לכן, אני חושב שהעוולות שהיו עד היום, שמצאנו מציאות בלתי סבירה ובלתי מתקבלת, כמו שבבניין עירוני, אדוני השר, בחלק מהבניין לומדים תלמידים של החינוך המוכר הרשמי ובחלק מהבניין תלמידים של חינוך מוכר לא רשמי, אז העיריות – הרשויות – שיפצו רק חצי מהבניין.

נסים זאב: זה בניין עירוני, אבל זה מוכר לא רשמי.

נסים זאב: לכן תודה לך, אדוני השר, שהבאת את זה עוד היום.

קולט אביטל: רוב תודות.

קולט אביטל: חבר הכנסת חיים אורון ואחריו – חבר הכנסת דוד אזולאי.

חיים אורון: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, אני בעד השוואת הזכויות של ילדים שלומדים בכל מוסד מוכר ולא מוכר בהגדרה שמופיעה פה, כי בסופו של דבר הוא כן מוכר, ומהבחינה הזאת אין לי בעיה.

חיים אורון: איפה מתחילה הבעיה שלי, השר נהרי?

חיים אורון: אתה יודע, כי היה לנו מבחן בתקופה מסוימת, ואני מצטער שהוא נגמר כמו שהוא נגמר, ואתה יודע מה היתה עמדתי אז.

חיים אורון: מה שמדובר פה – בהצעת החוק הזאת הכנסת מעבירה חוק ומטילה על הרשויות המקומיות לשלם.

חיים אורון: בסדר גמור.

חיים אורון: הרשויות המקומיות האלה זועקות חזור וזעוק – ואתה יודע את זה – שתקציב החינוך המתוקצב לחלק גדול מהן אינו עומד בהוצאות שלהן.

משולם נהרי: אתה לא הקשבת לדברי.

משולם נהרי: מדובר בכסף שהם גובים מהתושבים, ולא במה שהם מקבלים מהממשלה.

משולם נהרי: הצעת החוק היא לא תקציב ממשלתי – –

חיים אורון: בדיוק ככה.

משולם נהרי: – – היא על חשבון משלם המסים.

חיים אורון: הצעת החוק היא לא תקציב ממשלתי – היא הנותנת.

חיים אורון: הצעת החוק אומרת: יש דברים שהרשויות צריכות לשלם.

חיים אורון: אין להן מאיפה לשלם אותם, זה לא רצון רע – – –

משולם נהרי: ממי הם גובים את זה?

משולם נהרי: ממשלם המסים – – –

חיים אורון: אתה יודע טוב כמוני שברשויות החלשות שמדובר בהן המרכיב של משלם המסים הוא מאוד נמוך.

חיים אורון: אתה לא מתכוון לשירותים שניתנים בגובה הגבייה.

חיים אורון: אתה מתכוון לשירותים שניתנים מעל גובה הגבייה, ובצדק אתה מתכוון לכך, כי בגובה הגבייה בחלק מהרשויות לא יהיה.

חיים אורון: נקודה שנייה שעולה בכל פעם בהקשר זה, ואני יודע שהיא מאוד רגישה, וברור לי שחברי הסיעות החרדיות יקפצו עלי, היא שפעם הנושאים האלה היו הולכים צמוד עם סיפור הליבה.

חיים אורון: היו באים ואומרים: בואו נסדיר את כל המערכת.

יעקב מרגי: נשארה ליבה במערכת החינוך: אלכוהול וסמים.

קולט אביטל: נא להפסיק להפריע.

חיים אורון: חברי הכנסת, אתם מפריעים לשר אלי ישי.

חיים אורון: הוא רוצה לגמור מהר וצריך לסיים את זה.

חיים אורון: מה אתם מתווכחים אתי על אלכוהול עכשיו.

חיים אורון: חברי הכנסת, מה אתם דואגים?

חיים אורון: יש לכם רוב.

חיים אורון: הממשלה היום תלך לקראתכם, יש לה כמה סיבות טובות לעשות את זה.

חיים אורון: לפני חודשיים היתה בעיה, עכשיו יתגברו על הבעיה.

חיים אורון: אני חי בארץ, תאמין לי, משולם נהרי.

חיים אורון: אני אפילו מכיר את החיוכים שלך.

חיים אורון: אבל אל תאמר לי שהדיון על הדבר הנורא, שיהיו כמה מרכיבים בחינוך העצמאי ובחינוך המוכר – קוראים לזה ליבה.

חיים אורון: אתם תקבעו מהי הליבה.

יצחק כהן: לימוד תורה.

חיים אורון: אם רק לימוד תורה – – –

אליהו ישי: אתה משעשע את כולם – – –

חיים אורון: מה נשאר לי בחיים חוץ מלשעשע אותך.

חיים אורון: תודה רבה.

קולט אביטל: תודה.

קולט אביטל: חבר הכנסת דוד אזולאי, אתה מוותר?

קולט אביטל: חבר הכנסת ואסל טאהא, ואחריו – חבר הכנסת מאיר פרוש.

ואסל טאהא: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, הגיע הזמן להפסיק את ההתייחסות הלא-שוויונית כלפי התלמידים השונים במדינה.

ואסל טאהא: החינוך המוכר הלא-רשמי חסך למדינה בניית כיתות לאורך כל הזמן.

ואסל טאהא: אני עד שבסקטור הערבי זה חסך בניית בתי-ספר שלמים, והממשלה ומשרד החינוך לא התייחסו.

ואסל טאהא: לכן, אדוני ראש הממשלה, הגיע הזמן להפסיק את ההתייחסות הלא-שוויונית ולתקצב את החינוך המוכר שאינו רשמי, מפני שזה יועיל.

ואסל טאהא: אני כראש רשות התביישתי כשפנו אלי מבתי-ספר, ממוסדות מוכרים שאינם רשמיים.

ואסל טאהא: התביישתי לא לעזור ועזרתי כמיטב יכולתי.

ואסל טאהא: אי-אפשר להפלות בין תלמידים כראש רשות, כשר חינוך, כראש ממשלה.

ואסל טאהא: אי-אפשר.

ואסל טאהא: התלמידים הם התלמידים של כולנו והם צריכים לקבל תקצוב הולם שיאפשר להם ללמוד בצורה טובה.

ואסל טאהא: לכן הצעת חוק זו ראויה ואני אתמוך בה.

קולט אביטל: תודה רבה.

קולט אביטל: חבר הכנסת מאיר פרוש, בבקשה.

קולט אביטל: אחריו – חבר הכנסת .

מאיר פרוש: גברתי היושבת-ראש, עמיתי חברי הכנסת, אני רוצה להודות לשר, הרב משולם נהרי, על פעילותו ועל הצעת החוק שמגיעה עתה לקריאה ראשונה.

מאיר פרוש: אני יודע וחברי יודעים על ההשקעה הרבה שהוא השקיע.

מאיר פרוש: בואו נקווה שזו התחלה שתביא אותנו לסוף טוב.

מאיר פרוש: לפני דקות מספר נאמתי פה נאום אופוזיציוני תקיף, עד כדי כך שגם ראש הממשלה שאל אותי: עד כדי כך?

מאיר פרוש: בכזה נאום אופוזיציוני אתה מדבר נגד הממשלה, נגדי?

מאיר פרוש: מה שאמרתי קודם אמרתי ביישוב הדעת וידעתי בדיוק מה שאני אומר.

מאיר פרוש: ובניגוד למה שאמרתי קודם – אם כי אני לא חוזר בי ממה שאמרתי קודם – אני רוצה להודות לראש הממשלה על כך שהוא נתן יד להובלת החוק, כפי שהוא מובא כרגע, כדי לתקן עיוות גדול ביחס כלפי ילדי ישראל.

מאיר פרוש: אני חושב שראש הממשלה בהיותו ראש עיר ידע את העיוותים, ידע את המצוקות, ידע איך הדברים האלה נולדים, ואם הוא נמצא בתפקיד הזה ויכול לעזור, ואולי לתפקיד הזה לבד הוא נשלח, הייתי אומר שגם זה מאוד מאוד חשוב.

מאיר פרוש: אני מבקש ממנו שימשיך הלאה ויתמיד.

מאיר פרוש: אני רוצה לדבר על נושא אחר כאשר ראש הממשלה יושב פה.

מאיר פרוש: לפי ההנחיות שניתנו על-ידי משרד החינוך ומשרד הפנים, נותרו לתלמידים מחוץ-לארץ שצריכים אשרת שהייה בארץ עוד שלושה ימים להסדיר את העניינים כדי שיהיו מוכרים בארץ וכדי שמשרד החינוך יוכל לתמוך בהם.

מאיר פרוש: אני פונה למשרד הפנים שיתגבר את הלשכות בכוח-אדם, כי מי שמגיע היום למשרד הפנים ודורש לקבל הארכה של אשרת השהייה, זה לוקח חודשים רבים.

מאיר פרוש: המשמעות של חודשים רבים היא שהכוללים והישיבות וכל אלה שנתמכים לא יקבלו את התקציב.

מאיר פרוש: לכן אני פונה מפה גם למשרד הפנים, ואם ראש הממשלה יכול לעזור בזה, אדרבה ואדרבה.

קולט אביטל: אני מודה לך.

קולט אביטל: חבר הכנסת , בבקשה.

קולט אביטל: אחרון הדוברים – חבר הכנסת .

ראובן ריבלין: גברתי היושבת-ראש, כבוד ראש הממשלה, כבוד השרים, חברותי וחברי חברי הכנסת, תחילתה של הפרשה בפסק-דין של בית-המשפט העליון.

ראובן ריבלין: אני מוכרח לומר לאחד ממורי ורבותי וקרוב משפחתי, השופט חשין, אחד מגדולי השופטים של ישראל, שלא הסכמתי אתו כאשר יצא מתחת ידו פסק-הדין, ובעיקר אותה טרוניה ומחאה שכביכול אותם מוסדות לא מוכרים או מוכרים שאינם רשמיים קיימים וניזונים מהתקציב הציבורי.

ראובן ריבלין: כל ילד בישראל זכאי ורשאי לקבל חינוך חינם, ואין הבדל בין ילד לילד.

ראובן ריבלין: כאשר הצלחנו למסד את החינוך העצמאי כדבר שמביא תורה וברכה, ופעמים רבות גם אוכל לילדי ישראל הנמצאים בבית-מדרש של קטנים, לא הבנתי מדוע יצא הקצף של בית-המשפט העליון על אותם ילדים ומדוע יצאה גזירה שיכולה להיות בבחינת מכה שאין ממנה מרפא לעשרות ומאות אלפי ילדי ישראל.

ראובן ריבלין: אני מברך את הממשלה – ואני מבין שראש הממשלה הפעיל פה את משקל היתר שלו כדי לאזור אומץ ולחוקק את החוק הזה מטעם הממשלה.

ראובן ריבלין: אני חושב שראוי שנתמוך בחוק זה, שכן חוק זה מבקש שלא להפלות בין ילד לילד בישראל, ללא הבדל דת, ללא הבדל עדה, ללא הבדל מין.

ראובן ריבלין: הרי אלה הדברים שעולים בקנה אחד עם מחשבה אוניברסלית, ולא נורא אם במדינת ישראל תהיה מחשבה על היהודים, מה עוד שחבר הכנסת ואסל טאהא אומר שמדובר בילדי ישראל ולא רק בילדים כאלה או אחרים.

ראובן ריבלין: צריך רק להיזהר שלא יקומו ויצוצו כפטריות מוסדות אשר ינסו לחקות מוסדות ראויים קיימים ובני-קיימא ויהפכו את העניין הזה לקרדום לחפור בו.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

קולט אביטל: תודה רבה.

קולט אביטל: אחרון הדוברים – חבר הכנסת גדעון סער.

קולט אביטל: לאחר מכן נעבור להצבעה.

גדעון סער: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה – – –

קולט אביטל: מה קרה לך?

קולט אביטל: אני אדוני?

קולט אביטל: מה קורה לי היום?

גדעון סער: גברתי היושבת-ראש, אני מתנצל.

גדעון סער: הדבר רק מעיד על חוסר ריכוז מסוים.

מנחם בן-ששון: גברתי יושבת-ראש ועדת הנשים...

גדעון סער: גברתי, אנחנו, בסיעת הליכוד, קיימנו היום דיון בהצעת החוק והחלטנו לתמוך בה.

גדעון סער: יש לכך כמה טעמים.

גדעון סער: הטעם העיקרי הוא שאנחנו מאמינים בשוויון בין כל ילדי ישראל.

גדעון סער: הילדים שלנו אינם לומדים בזרמים שיושפעו מחקיקת החוק, אבל אנחנו מאמינים שצריך להיות שוויון בין כל ילדי ישראל.

גדעון סער: הסיבה השנייה היא שאנחנו אופוזיציה עניינית, וכל דבר ודבר שעולה על הפרק אנחנו בוחנים לגופו.

גדעון סער: כך עשינו היום לגבי שני נושאים שעולים השבוע, ובנושא זה קיבלנו החלטה סיעתית.

גדעון סער: אינני יודע מדוע החוק הובא השבוע לכנסת, אם זה בגלל ההסכם הקואליציוני מלפני שנה או בגלל ההסכם הקואליציוני שמעוניינים לחתום.

גדעון סער: אדוני השר, אתה רואה שאפילו זה לא יכול להשפיע על שיקול דעתנו בדבר שאנחנו מאמינים שהוא צודק לגופו.

יצחק כהן: נכון, נכון.

גדעון סער: גם עניין זה, הרי אנחנו צריכים להיות כנים ופתוחים, בכל זאת הרי אנחנו יושבים פה בבניין, אנחנו זוכרים מתי הדבר הזה עלה לראשונה, אנחנו זוכרים את ההסכמים, וזה קצת התעכב.

גדעון סער: בכל זאת זה עורר אצלנו שאלות.

גדעון סער: אף-על-פי שיש עניין פוליטי, שמנו אותו בצד, קיבלנו החלטה וכך נצביע.

גדעון סער: תודה.

חיים אורון: אתה מוכן – – – או רק להסתפק.

קולט אביטל: אנחנו עוברים להצבעה בקריאה ראשונה על הצעת חוק חינוך ממלכתי (תיקון מס' 8) (השתתפות רשויות מקומיות בתמיכה במוסדות חינוך מוכרים לא רשמיים), התשס"ז–2007.

קולט אביטל: נא להצביע.

קולט אביטל: הצבעה מס' 7 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 44 נגד – 1 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק חינוך ממלכתי (תיקון מס' 8) (השתתפות רשויות מקומיות בתמיכה במוסדות חינוך מוכרים לא רשמיים), התשס"ז–2007, לוועדת החינוך, התרבות והספורט נתקבלה.

קולט אביטל: בעד הצביעו 44, אחד התנגד, אין נמנעים.

קולט אביטל: אני קובעת שהצעת חוק חינוך ממלכתי (תיקון מס' 8) (השתתפות רשויות מקומיות בתמיכה במוסדות חינוך מוכרים לא רשמיים), התשס"ז–2007, התקבלה בקריאה ראשונה והיא תעבור לדיון בוועדת החינוך לשם הכנתה לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

קולט אביטל: נוסיף את קולו של השר פרס, 45 בעד.

קולט אביטל: ["דברי הכנסת", חוב' ט"ו, עמ' 6358.

קולט אביטל: ]

קולט אביטל: הצעת סיעת הליכוד שלא להחיל דין רציפות על הצעת חוק התקשורת (בזק ושידורים) (הוראת שעה) (שידור משנה), התשס"ד–2004.

קולט אביטל: אני מזמינה את נציג סיעת הליכוד, חבר הכנסת גדעון סער, לנמק את התנגדות סיעתו להחלת דין רציפות על הצעת החוק הזאת.

קולט אביטל: בבקשה.

גדעון סער: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, על מנת להסיר דאגה מלבו של יושב-ראש הקואליציה – – –

מנחם בן-ששון: החדש.

גדעון סער: החדש והזמני – את זה אני אומר בידידות, כי אני יודע במה כרוך התפקיד הזה, וליושב-ראש ועדת החוץ והביטחון יש תפקיד נכבד.

גדעון סער: למלא את שני התפקידים האלה ביחד, אפילו לאדם רב-כשרונות כמו צחי הנגבי, לאורך זמן, זה נראה לי קצת בגדר התעמרות.

גדעון סער: בכל אופן, לא נבקש להצביע על בקשתנו.

גדעון סער: בסוף דברי אחזור בי מהבקשה, אבל אנצל את זמן הדיבור – – –

קולט אביטל: גמרת את כל המתח, מה יהיה?

גדעון סער: בעניין זה נגמר המתח.

מנחם בן-ששון: הוא רוצה להיות ראש הקואליציה.

גדעון סער: אני כבר לא מועמד לתפקיד הזה, חבר הכנסת בן-ששון.

עתניאל שנלר: אם כבר, הוא יהיה שר בממשלה.

גדעון סער: דבר אחד אני יכול להגיד לך, את התפקיד הזה כבר לא אעשה.

גדעון סער: שלוש שנים זה די והותר.

גדעון סער: אני רוצה להסביר לחבר הכנסת אורון, שכאשר ירדתי התרשמתי שהוא לא הבין את הדברים שחתמו את דברי בנושא הקודם.

גדעון סער: כמובן, אנחנו שמים את הסוגיה הפוליטית בצד, אנחנו תומכים בחוק שהביא כבוד השר נהרי לגופו, אבל אמרתי שאינני יודע אם ראש הממשלה הביא את החוק בשל ההסכם הקואליציוני שחתם לפני שנה, דהיינו עם סיעת ש"ס, ושעד היום לא בוצע, על מנת לחזק את אחיזתה בממשלה ברגע זה, או אם הוא הביא אותו עתה כדי לקרב סיעה אחרת או פלג של סיעה אחרת, שיושב לידנו שם, אל הקואליציה.

גדעון סער: אני מתכוון לפרסומים שהיו על אודות דגל התורה, אם כי אני חייב לומר שיושב-ראש סיעת דגל התורה – אין סיעה, יש סיעה מאוחדת – חבר הכנסת גפני, שהיה אצלנו היום בישיבה אופוזיציונית, ואני מאמין לו כאשר הוא אומר לי את זה, לא בישר לי שיש להם כוונות בכיוון הזה.

גדעון סער: אבל על כל פנים, יש כאלה שחושדים.

גדעון סער: באתי והוכחתי, חבר הכנסת אורון, שאף שהיו לנו חשדות כבדים – ובכל זאת, אתה רואה שראש הממשלה ישב ונשאר עד להעברת החוק הזה.

גדעון סער: זה לא דבר של מה בכך.

גדעון סער: הרי על סדר-היום יש עוד כמה חוקים.

חיים אורון: המחשבה שאתם מסתכלים ימינה ושמאלה, אולי תבוא הישועה משם, היא הזויה.

גדעון סער: אדוני יבאר את דבריו.

רונית תירוש: הוא חיכה לחוק שלי ואמרתי לו שאין הצבעה היום אז הוא הלך.

גדעון סער: אני חיכיתי לחוק שלך, אני הייתי נשאר.

גדעון סער: יש לי ספק אם ראש הממשלה היה נשאר.

גדעון סער: ואני לא אומר את זה לגנותו של ראש הממשלה; הוא ראש ממשלה, הוא אדם עסוק.

גדעון סער: למרות זאת הוא הקפיד להישאר עד תום הסעיף הזה בסדר-היום.

חיים אורון: למה ראש הממשלה נשאר זה ברור, אפילו אמרתי, אבל אותי מעניין למה אתם, חוץ מזה שאתם רק באופן ענייני – לא הגיוני לחשוב שאולי יש מחשבה נוספת.

גדעון סער: נהפוך הוא, חבר הכנסת אורון.

גדעון סער: אני ביארתי שאף שהיתה לנו מחשבה שמניע פוליטי עלול – – –

חיים אורון: מניע פוליטי אחר.

חיים אורון: מניע פוליטי אחד לא מוציא מן הכלל מניע פוליטי אחר.

גדעון סער: אתה בעצם מרמז לכך, אם אני מתחיל להתחקות אחרי הלך המחשבה שלך, שלסיעת הליכוד בהחלטותיה יש מניעים פוליטיים.

מנחם בן-ששון: חס וחלילה.

חיים אורון: חס וחלילה וחס.

חיים אורון: לא יעלה על הדעת.

גדעון סער: כאשר אתה שומע את קולות המחאה העולים מכל קצוות האולם הזה, ברור שאינני צריך אפילו להשיב על שאלתך.

חיים אורון: מעניין שקולות המחאה הם מליכודניקים לשעבר.

גדעון סער: חבר הכנסת בן-ששון או חבר הכנסת שנלר – אין שם אף ליכודניק לשעבר.

קולט אביטל: אני שמה לב שחבר הכנסת אורון יושב בספסלי הליכוד עכשיו.

חיים אורון: וקצת משתעשע.

גדעון סער: זה בסדר בסך הכול, אבל אני חייב להגיד לך שברגע זה באולם, למיטב ידיעתי, אין אף ליכודניק לשעבר.

גדעון סער: יש ליכודניק אחד בהווה, וכל השאר אף פעם לא היו, לצערי, בליכוד.

גדעון סער: אם כי זה לא מוציא את האפשרות שהם יהיו בעתיד.

גדעון סער: תודה.

קולט אביטל: מה רצית להודיע?

גדעון סער: אני מושך את הבקשה, ואנחנו – "אנחנו" ברגע זה הוא אני בסיעה שלי – נצביע בעד הבקשה להחלת דין הרציפות.

קולט אביטל: כיוון שההתנגדות הוסרה, אנחנו הופכים עכשיו את הסדר ואנחנו עוברים להצבעה על החלת דין הרציפות על חוק התקשורת (בזק ושידורים) (הוראת שעה) (שידור משנה), התשס"ד–2004.

קולט אביטל: מי בעד?

קולט אביטל: מי נגד?

קולט אביטל: הצבעה מס' 8 בעד הודעת הממשלה – 12 נגד – 1 נמנעים – אין הודעת הממשלה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק התקשורת (בזק ושידורים) (הוראת שעה) (שידור משנה), התשס"ד–2004, נתקבלה.

קולט אביטל: בעד הצביעו 12, אחד התנגד, אין נמנעים.

קולט אביטל: אני קובעת שדין הרציפות הוחל על הצעת החוק הזאת והיא תועבר לטיפול בוועדת הכלכלה.

קולט אביטל: יושב-ראש ועדת הכלכלה לא נמצא.

גדעון סער: מדוע השר דיכטר הצביע בניגוד לבקשת הממשלה?

גדעון סער: אני תוהה האם יש לכך טעם מיוחד.

קולט אביטל: אם השר דיכטר ירצה, הוא יודיע לך למה.

קולט אביטל: אנחנו עוברים לנושא הבא בסדר-היום: הצבעה על הודעת הממשלה להחיל דין רציפות על הצעת חוק לתיקון פקודת הפטנטים והמדגמים (מס' 8) (שימוש במדגם לטובת המדינה), התשס"ה–2005.

קולט אביטל: אנחנו עוברים ישר להצבעה.

קולט אביטל: מי בעד החלת דין הרציפות?

קולט אביטל: מי נגד?

קולט אביטל: הצבעה מס' 9 בעד הודעת הממשלה – 14 נגד – אין נמנעים – אין הודעת הממשלה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק לתיקון פקודת הפטנטים והמדגמים (מס' 8) (שימוש במדגם לטובת המדינה), התשס"ה–2005, נתקבלה.

קולט אביטל: בעד הצביעו 14, אין מתנגדים.

קולט אביטל: אני קובעת כי הודעת הממשלה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק לתיקון פקודת הפטנטים והמדגמים (מס' 8) (שימוש במדגם לטובת המדינה), התשס"ה–2005, עברה והיא תעבור להמשך הדיון והכנה לקריאה שנייה ושלישית לוועדת החוקה, חוק ומשפט.

קולט אביטל: ["דברי הכנסת", חוב' כ"ב, עמ' 7806.]

קולט אביטל: אנחנו עוברים לנושא הבא בסדר-היום: הצבעה על הודעת ועדת החוץ והביטחון להחיל דין רציפות על הצעת חוק שירות ביטחון (תיקון – פטור משירות למיועד לשירות ביטחון), התשס"ה–2005.

קולט אביטל: אנחנו עוברים להצבעה.

קולט אביטל: הצבעה מס' 10 בעד הודעת הוועדה – 14 נגד – אין נמנעים – אין הודעת ועדת החוץ והביטחון על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק שירות ביטחון (תיקון – פטור משירות למיועד לשירות ביטחון), התשס"ה–2005, נתקבלה.

קולט אביטל: בעד הצביעו 14, אין מתנגדים, אין נמנעים.

קולט אביטל: אני קובעת כי בקשת ועדת החוץ והביטחון להחיל דין רציפות על הצעת חוק שירות ביטחון (תיקון – פטור משירות למיועד לשירות ביטחון), התשס"ה–2005, התקבלה, והיא תעבור להמשך דיון והכנה לקריאה שנייה ולקריאה שלישית בוועדת החוץ והביטחון.

קולט אביטל: ["דברי הכנסת", חוב' כ"ב, עמ' 7806.]

קולט אביטל: אנחנו עוברים להצבעה על הודעת ועדת הפנים והגנת הסביבה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק בית יד לבנים, התשס"ו–2005.

קולט אביטל: אנחנו עוברים ישר להצבעה.

קולט אביטל: מי בעד?

קולט אביטל: מי נגד?

קולט אביטל: הצבעה מס' 11 בעד הודעת הוועדה – 14 נגד – אין נמנעים – אין הודעת ועדת הפנים והגנת הסביבה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק בית יד לבנים, התשס"ו–2005, נתקבלה.

קולט אביטל: 14 בעד, אין מתנגדים ואין נמנעים.

קולט אביטל: אני קובעת בזאת כי הודעת ועדת הפנים והגנת הסביבה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק בית יד לבנים, תשס"ו–2005, התקבלה.

קולט אביטל: היא תעבור להמשך דיון ולהכנה לקריאה שנייה ולקריאה שלישית בוועדת הפנים והגנת הסביבה.

קולט אביטל: ["דברי הכנסת", חוב' כ', עמ' 7421.

קולט אביטל: ]

קולט אביטל: אנחנו עוברים לסעיף הבא: הצבעה על הודעת ועדת החינוך, התרבות והספורט על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק הספרייה הלאומית, התשס"ו–2005.

קולט אביטל: אנחנו עוברים להצבעה.

קולט אביטל: נא להצביע.

קולט אביטל: הצבעה מס' 12 בעד הודעת הוועדה – 14 נגד – אין נמנעים – אין הודעת ועדת החינוך, התרבות והספורט על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק הספרייה הלאומית, התשס"ו–2005, נתקבלה.

קולט אביטל: 14 בעד, אין מתנגדים ואין נמנעים.

קולט אביטל: אני קובעת כי הודעת ועדת החינוך, התרבות והספורט על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק הספרייה הלאומית, התשס"ו–2005, התקבלה, והיא תועבר להמשך דיון ולהכנה לקריאה שנייה ולקריאה שלישית בוועדת החינוך, התרבות והספורט.

קולט אביטל: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/140).

קולט אביטל: ]

קולט אביטל: אנחנו עוברים לסעיף הבא בסדר-היום: הצעת חוק לימוד חובה (תיקון מס' 28) (הגבלת מספר התלמידים בגני-ילדים ובכיתות היסוד), התשס"ו–2007, של חברת הכנסת רונית תירוש – קריאה ראשונה.

קולט אביטל: בבקשה, גברתי.

קולט אביטל: יש לך עשר דקות.

רונית תירוש: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, מאחר שלא תתקיים הצבעה היום, אלא ביום רביעי, אני לא ארחיב את הדיבור.

רונית תירוש: אני מעריכה שגם דיון לא ממש יתקיים, ובכל זאת אני רוצה להעלות את הטיעונים של האוצר, מדוע בעצם הם התנגדו, ולכן אני זקוקה ל-50–51 קולות מחברי המליאה.

רונית תירוש: החוק מדבר על הקטנת כיתות א'-ב' רק בשליש משעות הלימוד, דהיינו בין שבע לעשר שעות שבועיות, שבהן הכיתה תתפצל לקבוצות של עד 20 תלמידים.

רונית תירוש: מדובר גם על גני-ילדים.

רונית תירוש: הסיבה פשוטה, ונעוצה בכך שבגיל הזה התלמידים – הן בגנים הן בכיתות היסוד – רוכשים את הבסיס, את מיומנויות היסוד של קריאה, כתיבה וחשבון, וזה מה שמשרת ומשמש אותם בהמשך הדרך בכל מקצוע לאחר הגיל הקריטי הזה.

רונית תירוש: אני הלכתי באמת על חבל דק בעניין הזה; לא ביקשתי לפצל את הכיתות בכל השעות, משום שידעתי שמדובר בהוצאה תקציבית גדולה וגבוהה, ולכן ביקשתי את המינימום הנדרש.

רונית תירוש: גם לא עמדתי על כך שהכול ייעשה מייד, ואני חושבת שאפשר להתייחס לנושא הזה באופן דיפרנציאלי ולהתחיל באוכלוסיות בלמ"ס, כלומר במעמד סוציו-אקונומי נמוך, ואחר כך לעלות עד סיווג הלמ"ס היותר מבוסס.

רונית תירוש: כלומר, אפשר לעשות את זה במינונים נכונים, כדי שחלילה לא תהיה התמוטטות תקציבית באוצר.

רונית תירוש: אני אומרת את זה קצת בציניות, משום שמדובר – במקרה הגרוע ביותר – בכ-300 מיליון שקלים, כשמדובר גם בכיתות א', גם בכיתות ב' וגם בגני-הילדים.

רונית תירוש: שוב – אני חושבת שאם נסתכל על הנתונים נוכל להפחית הרבה מאוד מיליוני שקלים מההצעה הגורפת הזאת אם נביא בחשבון שכבר היום, בתשס"ז – שנת הלימודים הנוכחית – כ-2,000 כיתות עוברות את הניסוי הזה, של פיצול הכיתות, דהיינו כבר אפשר להפחית כ-80 מיליון שקלים מה-300.

רונית תירוש: מעבר לכך, יש כ-350 כיתות ברחבי הארץ שכבר לומדים בהן פחות מ-20 ילדים, מאוכלוסיות כאלה ואחרות, וגם זה מפחית לפחות כ-10 מיליוני שקלים.

רונית תירוש: כלומר, אם אנחנו ממש בודקים אחד לאחד, מדובר, להערכתי, בתקציב שמגיע כדי 226 מיליון שקלים.

רונית תירוש: לכן אני חושבת שההתעקשות הזאת של האוצר שלא לאשר את זה, אין לה מקום, ובסך הכול הצעת החוק הזאת היא בשורה טובה לכל עם ישראל.

רונית תירוש: אני אפילו הייתי מציעה לממשלת ישראל לקחת את ההצעה הפרטית שלי ולהפוך אותה להצעת חוק ממשלתית.

רונית תירוש: אני מתכוונת להעלות את ההצעה להצבעה ביום רביעי הקרוב.

רונית תירוש: אני מקווה שאמצא את 51 האצבעות שדרושות לי – בגלל ההתנגדות של האוצר כרגע – ואני אשמח מאוד, שוב, אם הממשלה תאמץ את החוק הזה, כי יש בו משום בשורה לאומה כולה ותחילתה של דרך חדשה, שמשנה קצת את פני מערכת החינוך ואת סביבת הלמידה.

רונית תירוש: תודה רבה.

עתניאל שנלר: אני רוצה לשאול שאלה, אם אפשר.

קולט אביטל: בבקשה.

קולט אביטל: חברת הכנסת תירוש, את רוצה להישאר?

עתניאל שנלר: לפני דקות אחדות אישרנו כאן חוק מאוד משמעותי ב-95 מול אפס, משהו כזה.

עתניאל שנלר: האם את יכולה לציין מה ההשוואה בין החוק שאושר פה-אחד ובין הצעתך?

רונית תירוש: החוק שאושר הוא חוק מבורך – להארכת תקופת – – –

קולט אביטל: זה בכלל לא – – –

רונית תירוש: לא, הוא רוצה לדעת, אני אומר – פשוט כדי לסבר את האוזן.

רונית תירוש: החוק הזה – להאריך בשבועיים את חופשת הלידה – עולה למדינה 300 מיליון שקלים.

רונית תירוש: זה בדיוק שווה ושווה-ערך לחוק שאני מציעה, שבו אני אומרת:

רונית תירוש: תנו לילדי ישראל אפשרות ללמוד בקבוצות קטנות, כך שהמורה זמינה ויכולה לעמוד מקרוב על הבעיות של כל תלמיד, על לקות הלמידה, אם קיימת אצלו, על החסכים שלו, ולתקן בשלב הקריטי של חייו את מה שטעון תיקון.

רונית תירוש: והאמינו לי – בהמשך הדרך ירווח לכל עם ישראל, משום שתלמידים שיקבלו את הטיפול הנכון בזמן הנכון לא יהיו לנטל על החברה בהמשך הדרך ולא יצטרכו לקבל תגבור ושיעורי עזר, שלא לדבר על הפגיעה בדימוי העצמי שלהם ועל האפשרות שהם יהפכו לתלמידים מפריעים כי הם לא מתאקלמים ולא משתלבים, ולבסוף נמצא אותם אולי בשוליים, והחברה תממן – אני לא יודעת – אולי את הטיפול בהם אפילו במסגרת בתי-כלא.

רונית תירוש: באמת, בחשיבה לטווח ארוך יש פה הרבה צרות והרבה רעות חולות שאפשר לפתור מבעוד מועד אם נאפשר לילדים ללמוד בקבוצות קטנות.

רונית תירוש: תודה רבה.

קולט אביטל: תודה רבה.

קולט אביטל: אנחנו עוברים לדיון.

קולט אביטל: ראשון הדוברים, חבר הכנסת אברהם רביץ – אינו נוכח.

קולט אביטל: חבר הכנסת אורי אריאל – גם הוא אינו נוכח.

קולט אביטל: חבר הכנסת – אינו נוכח.

קולט אביטל: חבר הכנסת מאיר פרוש – אינו נוכח.

קולט אביטל: חבר הכנסת – אינו נוכח.

קולט אביטל: חבר הכנסת – אינו נוכח.

קולט אביטל: חבר הכנסת טלב אלסאנע – אינו נוכח.

קולט אביטל: והנה, חבר הכנסת מציל את המצב – נוכח.

קולט אביטל: אחריו – חבר הכנסת , ואם הוא לא יהיה – חבר הכנסת נסים זאב, אחרון הדוברים.

משה גפני: יש הצבעה?

קולט אביטל: לא, אין הצבעה היום.

קולט אביטל: הרשימה סגורה.

משה גפני: למה?

משה גפני: הממשלה מתנגדת?

קולט אביטל: אתה רוצה להתחיל לדבר?

משה גפני: סליחה.

משה גפני: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, חברי הכנסת, חברת הכנסת , אני תומך בהצעת החוק הזאת.

משה גפני: היא הצעת חוק ראויה.

משה גפני: את ודאי יודעת מה קרה בשנים האחרונות בתחום של מערכת החינוך – כמה פעמים מערכת החינוך קוצצה, כמה פעמים פגעו פגיעה ועוד פגיעה ועוד פגיעה בתלמידים, והתוצאות לא איחרו לבוא.

משה גפני: היום, גבר ואשה אינם רוצים ללכת להוראה.

משה גפני: זה הפך להיות מקצוע שקודם כול אין שכרו בצדו – בעבר היה מאוד חשוב ללכת להוראה; היום זה כבר לא נושא חשוב.

משה גפני: אם המדינה היתה ענייה – מדינה ענייה, מה אפשר לעשות, מקצצים בכול ופוגעים בכול ואין כסף.

משה גפני: מה אפשר לעשות – זה המצב.

משה גפני: המצב הוא בדיוק הפוך.

משה גפני: המדינה היא עשירה.

משה גפני: היא עשירה, היא נחשבת במדינות המערב מדינה מאוד מתקדמת.

משה גפני: ההיי-טק פורח, התעשייה – יש רזרבות תקציביות, ורק, משום-מה, מי שצריך להחליט על סדר העדיפויות מחליט על סדרי עדיפויות מעוותים, ובמקום להשקיע במערכת החינוך – אני לא יודע במה משקיעים.

משה גפני: הילדים העשירים מקבלים את החינוך הפרטי – מביאים מורה פרטי הביתה, אז יכולים לשבת בכיתה צפופה, אבל אחר הצהריים הם לומדים בחוגים, בשיעורים, דברים שלא מקבלים בבתי-הספר; אך אלה שנמצאים במעמד הביניים מבחינה כלכלית, ודאי בשכבות החלשות, המדינה פשוט מפקירה אותם והתוצאות לא מאחרות לבוא.

משה גפני: בתקופה שלך, חברת הכנסת רונית תירוש, בתקופה שהיית מנכ"לית, היה סקר PISA.

משה גפני: לא היינו במצב של בינוניים במדינות המערב.

משה גפני: היינו בתחתית המדרג בסקרים הבין-לאומיים.

משה גפני: אנו, עם הספר, העם שהתהדר כל השנים בזה שהוא עם חכם ונבון.

משה גפני: יש פה סדרי עדיפויות מעוותים שאין להם שום הסבר הגיוני, וההיסטוריה תשפוט אותנו, את מה שנעשה פה היום.

משה גפני: יושבים חברי כנסת בקואליציה.

משה גפני: מה השעה עכשיו?

משה גפני: עכשיו אני לא בקואליציה, אני פשוט לא מבין, יושבים חברי כנסת בקואליציה, למה לא לשנות את זה?

משה גפני: למה אי-אפשר להצביע עכשיו על החוק שלך?

משה גפני: יש סיבה?

משה גפני: אין פה אף אחד שמתנגד לחוק.

משה גפני: לא צריך 50 חברי כנסת אם הממשלה תומכת.

משה גפני: כולם חוץ ממני חברי קואליציה, אבל אני תומך.

משה גפני: לא צריך 50 חברי כנסת.

עתניאל שנלר: דברים טובים צריכים להיראות ברוב עם.

משה גפני: צריך לצמצם את מספר הילדים בכיתות, בגני-הילדים.

משה גפני: חברת הכנסת תירוש צודקת.

משה גפני: אין שום סיבה בעולם – ואת עושה את זה מדורג, לפי מה שהבנתי – למה לא לתמוך.

משה גפני: למה לא להצביע על זה היום, להעביר את זה לדיון בוועדת החינוך ולהתקדם עם העניין?

משה גפני: אלא מה?

משה גפני: סדרי עדיפויות מעוותים שנשארו כנראה עוד מתקופת ביבי.

משה גפני: תודה רבה.

קולט אביטל: תודה.

קולט אביטל: חבר הכנסת יואל חסון – אינו נמצא.

קולט אביטל: חבר הכנסת נסים זאב, אחרון הדוברים להיום.

נסים זאב: גברתי היושבת בראש, חברי חבר הכנסת גפני, הזכרת את תקופת ביבי, ואני רוצה להזכיר לך שביבי אמר בזמנו: מחשב לכל תלמיד.

נסים זאב: אולי עכשיו חברת הכנסת תירוש חיה באותה אשליה, אולי מורה לכל תלמיד.

נסים זאב: אולי נגיע לימים האלה.

נסים זאב: צריך להבין שאנו נמצאים בתקציב מסוים, ועל סדר עדיפויות יחליט משרד החינוך.

נסים זאב: יכול להיות שמשרד החינוך, בסדר העדיפויות שלו יהיה שעל חשבון בניית כיתות שחסרות – ואף אחד לא יגיד לי שפיצול, ש-36 או 40 תלמידים – – –

רונית תירוש: זה תקציב אחר.

נסים זאב: אך אם את רוצה לפצל כיתה, אפילו לשעה אחת – – –

רונית תירוש: שתי מורות באותו חדר.

נסים זאב: אדרבה, תסבירי את הכוונה.

נסים זאב: אם בהצעת החוק היית אומרת: מורה מסייעת, זה הרבה יותר מובן.

נסים זאב: כשאת מדברת על פיצול כיתה, המשמעות היא שזה מחייב כיתה.

נסים זאב: היום אין מגבלה.

נסים זאב: אם יש 40 תלמידים בכיתה, אני רוצה לפצל ל-20, זה מחייב לשתי כיתות נפרדות.

נסים זאב: לכן התקציב פה נראה מנופח.

נסים זאב: אם זה לא כך, אדרבה.

נסים זאב: אני גם שמח שהלכת בפרופורציה ובהדרגתיות והתמקדת רק בשעות מסוימות של הקריאה, ויש צורך, כפי שכתוב, בגישה אישית מצד המורים, ואני חושב שזה יכול לתרום רבות, והלוואי שהממשלה תתמוך בעניין הזה.

נסים זאב: אם תהיה החלטה לתמוך, אהיה עם התומכים, כי זה יכול לסייע רבות.

נסים זאב: האם מדובר גם על תלמודי-תורה והמוכרים שאינם רשמיים?

רונית תירוש: המוכר שאינו רשמי.

נסים זאב: כי המוכר שאינו רשמי מקבל הרבה פחות תקציב מהמוכר הרשמי.

נסים זאב: לכן את הלוקסוס הזה הוא לא יכול לעשות לעצמו, כי התקציב שלו הוא כמעט 60% מהמוכר הרשמי.

נסים זאב: לכן להוסיף נטל בתקציב על אותם מוסדות ועמותות, זה יהיה קשה מנשוא.

נסים זאב: אז אם את אומרת שזה לא חל, אני בהחלט אתמוך בשתי ידיים, רק שאקבל את האישור מחברי הקואליציה.

קולט אביטל: תודה רבה.

קולט אביטל: כיוון שאין הצבעה אני קובעת שהדיון בנושא זה הסתיים.

קולט אביטל: גם סדר-היום הסתיים.

קולט אביטל: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום שלישי, כ' באייר התשס"ז, 8 במאי 2007, בשעה 16:00.

קולט אביטל: ישיבה זו נעולה.