ישיבת מליאה, כנסת 17, פרוטוקול מספר הישיבה המאתיים-ושלושים של הכנסת השבע-עשרה, 2008-04-14 00:00

דליה איציק: אני מתכבדת לפתוח את ישיבת הכנסת, היום יום שני, ט' בניסן תשס"ח, 14 באפריל 2008.

דליה איציק: אנחנו נמתין לשרה או לשר המתאם, ואם לא – אנחנו נסגור את הישיבה.

דליה איציק: הודעה לסגנית מזכיר הכנסת – גברתי, בבקשה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושבת-ראש הכנסת, הנני מתכבדת – – –

דליה איציק: שם למעלה – אם הם לא שקטים, בבקשה לטפל בזה.

דליה איציק: מה הרדיו הזה?

דליה איציק: בבקשה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושבת-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת הצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (מס' 115), התשס"ח–2008, שהחזירה ועדת הפנים והגנת הסביבה.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

דליה איציק: גברתי, תודה לך.

דליה איציק: חברי חברי הכנסת, נעניתי לבקשתם של למעלה מ-25 חברי הכנסת לדון בהצעות לסדר-היום.

דליה איציק: חבר הכנסת פרוש, האם אני רואה את היד שלך?

דליה איציק: רצית להגיד משהו?

דליה איציק: לא.

דליה איציק: להזכירכם, זו ישיבה מיוחדת, ולכן הצעה דחופה תנומק עד עשר דקות.

מנחם בן-ששון: – – –

דליה איציק: חבר הכנסת שמואל הלפרט, שדיבר אתי גם בטלפון ולא האמין לי, כנראה, שאני אסדר את הפגישה הזאת לפני חג הפסח, בבקשה.

דליה איציק: יש לך עשר דקות – הצעה לסדר-היום שמספרה 5188 בנושא פסק-הדין של בית-המשפט בירושלים בעניין מכירת חמץ בחנויות פסח.

דליה איציק: איפה השר?

משה שרוני: השרה הגיעה.

שמואל הלפרט: – – –

דליה איציק: אדוני, בבקשה, יש לך עשר דקות.

דליה איציק: מעניין כמה חברי כנסת יש היום בבניין ומעניין כמה חברי כנסת יש כאן.

דליה איציק: דרך אגב, אני פה כל הזמן.

דליה איציק: אבל פותחים את הבית, ואלה עלויות, כמו שאתם מבינים וכו'.

דליה איציק: לפחות שאלה שחתמו יהיו כאן.

דליה איציק: הפעם זה כבר לא עניין של ראש הממשלה.

דליה איציק: אדוני, בבקשה.

שמואל הלפרט: כבוד היושבת-ראש, כנסת נכבדה, בתורתנו הקדושה נאמר:

שמואל הלפרט: שבעת ימים שאור לא יימצא בבתיכם; ולא ייראה לך חמץ – – – בכל גבולך; כל האוכל חמץ ונכרתה הנפש ההיא מישראל.

שמואל הלפרט: איסור חמץ בפסח שונה מכל יתר האיסורים שבתורה.

שמואל הלפרט: איסור חמץ הוא היחיד שעליו נאמר: בל ייראה ובל יימצא.

שמואל הלפרט: איסורו אפילו במשהו, ועונשו – כרת.

שמואל הלפרט: אלפי שנות גלות, בכל תפוצות ישראל, תחת שלטונות רשע והרדיפות הקשות ביותר, נזהר עם ישראל מאכילת חמץ במסירות נפש עילאית.

שמואל הלפרט: מי מאתנו אינו מכיר סיפורים מרטיטים על יהודים שנזהרו, אפילו בתקופת השואה, ברגעים הקשים ביותר של רעב וחולי, כאשר חייהם עמדו להם מנגד, ובכל זאת נזהרו שלא להיכשל חלילה באכילת חמץ.

שמואל הלפרט: אבי, הרב הגאון אריה דב הלפרט זצ"ל, שהיה רבה של בוקרשט, ישב בזמנו בבית-הסוהר תחת השלטון הקומוניסטי במשך שש שנים, ובחג הפסח היה צם תשעה ימים והתקיים על מים בלבד כדי שלא להיכשל באכילת חמץ בפסח.

שמואל הלפרט: כפי שידוע לכולנו, עד עצם היום הזה רוב רובו של הציבור אוכל רק מצה בפסח ונזהר מחמץ.

שמואל הלפרט: לפי סקרים שנערכו, מדובר בקרוב ל-90% מהציבור.

שמואל הלפרט: חברי הכנסת, לפני שבוע נפל דבר בישראל, כאשר שופטת בבית-משפט מקומי בירושלים – וכאן לא מדובר בבית-משפט מחוזי או עליון – החליטה שהמחוקקים נטלו לעצמם זכות יתר כאשר חוקקו את החוק האוסר מכירת חמץ בפומבי בחג הפסח.

שמואל הלפרט: לדעתה, "פומבי" לא כולל מכירת חמץ בתוך מסעדה או חנות, ולכן זיכתה בעלי מסעדות שנתבעו לדין על מכירת חמץ בפסח.

שמואל הלפרט: קביעת השופטת מלמדת שהיא סבורה כי היא מבינה יותר מהמחוקקים עצמם למה הם התכוונו, היא יודעת טוב יותר מה פירוש המלה "פומבי", והיא ראתה את עצמה מוסמכת לקבוע החלטה בנושא יהודי-מסורתי-לאומי שנמצא, לדעתי, הרבה מעל ומעבר לשיקול דעתה האישי.

שמואל הלפרט: השופטת חושבת שהיא יכולה לפסוק באחד הנושאים המקודשים ביותר, אחד הסמלים המיוחדים שעם ישראל שמר עליו בכל הדורות במסירות נפש.

שמואל הלפרט: החלטת השופטת פוגעת בזהות היהודית של מדינת ישראל תוך סילוף לא רק של ההלכה אלא של המשפט במדינה ותוך מתן פרשנות בלתי מתקבלת על הדעת למושג "פומבי", כאילו רק חמץ שניתן לראות אותו במקום פתוח, כלומר מכל זווית, הוא פומבי, ואם הוא נראה רק משלוש זוויות הוא כבר לא פומבי.

שמואל הלפרט: מסופקני אם יש משפטן רציני אחד שמצטרף לדעה מגוחכת זו.

שמואל הלפרט: לפי החלטת השופטת, חוק איסור מכירת חמץ אינו תופס למשל בפיצרייה, כי שם לא ניתן לראות אותו מכל זווית אפשרית.

שמואל הלפרט: לפי ההלכה היהודית כל דבר שנעשה בנוכחות שלושה אנשים יש לו דין פרהסיה ופומביות, ולכן לא משנה אם רואים ומכמה זוויות.

שמואל הלפרט: עצם נוכחות שלושה אנשים מוציאה את העניין מרשות הפרט והופכת אותו לפומבי.

שמואל הלפרט: גם מבחינה משפטית מדובר בהחלטה מוזרה בלשון המעטה, שהרי אם "פומבי" זה רק מקום ציבורי כשאדם יכול לראות את המעשה מכל מקום שהוא, הרי שורה של חוקים במדינה לא יוכלו להתקיים.

שמואל הלפרט: למשל חוק הדגל, הסמל וההמנון קובע תנאים, הגבלות ואיסורים על השימוש בפומבי בדגל המדינה.

שמואל הלפרט: לפי החלטת השופטת, שר הפנים לא רשאי לקבוע תנאים, הגבלות ואיסורים על השימוש בדגל המדינה באולמות ובמקומות ציבוריים אלא רק במקומות פתוחים.

שמואל הלפרט: חוק מלווה עממי התש"י והתשט"ו קובע כי כל הגרלה תיערך בפומבי.

שמואל הלפרט: לפי ההחלטה האמורה, כל הגרלה חייבת להתבצע במקומות פתוחים בלבד, ולא באולמות ובמקומות ציבוריים.

שמואל הלפרט: חוק שירות המדינה אוסר על עובדי מדינה לארגן אספה פומבית בעלת אופי מדיני או פוליטי.

שמואל הלפרט: לפי ההחלטה האמורה, יחול האיסור רק במקום פתוח, ואילו במקומות ובאולמות ציבוריים ניתן יהיה לארגן אספות פוליטיות ללא הגבלה.

שמואל הלפרט: כך גם לגבי חוק איסור לשון הרע, התשכ"ה, האוסר פרסום דוח על מה שנאמר בישיבה פומבית.

שמואל הלפרט: לפי ההחלטה אפשר לפרסם הכול על ישיבות באולמות ובמקומות ציבוריים, וכך הלאה – שורה של חוקים שהחלטת השופטת הופכת אותם ללעג ולקלס.

שמואל הלפרט: חברי הכנסת, החלטת השופטת מירושלים, מלבד זה שאינה הגיונית מבחינה משפטית, עלולה לגרום הכשלת רבבות יהודים באכילת חמץ, חס וחלילה, בחנויות ומסעדות, דבר שלא קרה בצורה המונית כל כך מאז קום המדינה.

שמואל הלפרט: מצב זה מעלה מחדש את השאלה: אם גם בזה לא, במה אנחנו עוד בכלל מדינה יהודית?

שמואל הלפרט: שרת החוץ הגברת לבני פרסמה לפני כמה ימים, בצעד יוצא דופן, מאמר שבו הביעה דעה אישית שלפיה כשמדברים על חגיגות ה-60 למדינה כל ילד יודע מהי דמוקרטיה, אך כשנשאלים מהי מדינה יהודית, אנשים נשארים פעורי פה.

שמואל הלפרט: המדינה משוועת לעלייה, אבל מה היא יכולה להציע לעולים מארצות הרווחה, מהמערב או מהמזרח?

שמואל הלפרט: מצב ביטחוני אידיאלי או אלפי טילי "קסאם" ו"סקאד"?

שמואל הלפרט: מצב חברתי טוב או מאות אלפי עניים וילדים החיים מתחת לקו העוני?

שמואל הלפרט: הדבר היחיד שעוד נשאר להציע למי שרוצים לעלות זה רק מדינה יהודית, שבה לא יצטרכו לחשוש שילדיהם יתערבו בגויים; מדינה שבה נשמרים שבת, חגי ישראל וכשרות.

שמואל הלפרט: אם גם המינימום הזה לא קיים, הרי נפגעים אושיות המדינה היהודית ויסודות קיומה.

שמואל הלפרט: אין ספק שהפרשנות המתחכמת של השופטת להגדרת המושג "פומבי", בניגוד לכוונת המחוקק, פוגעת בסטטוס-קוו ופוגעת פגיעה קשה באופיה היהודי של מדינת ישראל.

שמואל הלפרט: היא מטילה כתם שחור על הזהות היהודית, ורוב הציבור מתנגד לה.

שמואל הלפרט: על היועץ המשפטי לממשלה לערער מייד על פסק-הדין כדי לנסות להחזיר את המצב לקדמותו עוד לפני החג, ובמקביל לתקן את חוק החמץ על-ידי הסרת המלה "פומבי" מנוסחו.

שמואל הלפרט: במקום המלים: "לא יציג בעל עסק בפומבי", יבוא: "לא יציג, לא ימכור ולא ישווק בעל עסק בכל דרך שהיא חמץ".

שמואל הלפרט: לצערי, אף-על-פי שהצעת התיקון לחוק הוגשה אתמול לממשלה, הממשלה לא מצאה לנכון לדון בתיקון ולאשר אותו.

שמואל הלפרט: חברי הכנסת, היום ט' בניסן, הוא יום ההילולה של מורי ורבי, כבוד קדושת מרן האדמו"ר מוויז'ניץ, זכר צדיק וקדוש לברכה.

שמואל הלפרט: מי שזכה לראות את דמות דיוקנו היוקדת והקורנת בליל הסדר, כאשר היה דומה ללפיד אש קודש, יכול להבין עד כמה מדובר כאן בפגיעה בציפור הנפש של כל יהודי.

שמואל הלפרט: האדמו"ר אמר שמצה היא ראשי תיבות של "מכל צרה הצילנו".

שמואל הלפרט: בטוחני שאם נשמור בהקפדה על ביעור החמץ, ועם ישראל יקיים את מצוות חג הפסח ואכילת מצה כהלכתה – ולא לפי פרשנותה של השופטת – נזכה גם בתקופה הקשה שעם ישראל נתון בה שיקוימו בנו ראשי התיבות "מכל צרה הצילנו".

שמואל הלפרט: נתפלל שיקוים בנו: "השיבה שופטינו כבראשונה ויועצינו כבתחילה והסר ממנו יגון ואנחה".

שמואל הלפרט: תודה.

דליה איציק: תודה, חבר הכנסת הלפרט.

דליה איציק: עכשיו נעבור לחבר הכנסת זבולון אורלב מסיעת האיחוד הלאומי – מפד"ל, גם הוא בנושא פסק-הדין של בית-המשפט בירושלים, הצעה לסדר-היום שמספרה 5189.

דליה איציק: בבקשה, אדוני.

זבולון אורלב: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, מרכז גוטמן של המכון הישראלי לדמוקרטיה מקיים זה שנים רבות מחקרי מעקב על היחס של הציבור הישראלי לדת ולמסורת ישראל.

דליה איציק: רק אם אפשר להקשיב לחבר הכנסת אורלב.

דליה איציק: תודה.

זבולון אורלב: במחקר האחרון, שנקרא "מדד 2007", נמצא כי רק 20% מהציבור היהודי בישראל מגדירים את עצמם חילונים.

זבולון אורלב: 47% מגדירים את עצמם מסורתיים ועוד 33% מגדירים את עצמם דתיים או חרדים.

זבולון אורלב: סקר שהתפרסם ממש לפני ימים אחדים מעלה כי 70% מהציבור היהודי-הישראלי מקפידים לאכול מצות בפסח ולא אוכלים חמץ בכל ימי החג.

זבולון אורלב: לאמור, מסורת ישראל מושרשת באופן עמוק מאוד, ולרוב הציבור בישראל יש אליה זיקה מובהקת.

זבולון אורלב: עובדות אלה מעידות שחוק איסור הצגת חמץ בפסח בעצם איננו חוק דתי.

זבולון אורלב: צריך לומר: הוא חוק יהודי; הוא חוק של מסורת ישראל; הוא חלק מהחקיקה שמעצבת את דמותה היהודית ואת אופיה היהודי של מדינת ישראל בכל מה שקשור לרשות הרבים, לפומבי או לציבורי – תיכף ניגע במלה הזאת.

זבולון אורלב: החוקים אינם נכנסים לרשות הפרט.

זבולון אורלב: לאמור, רוב מוחלט של העם היהודי בישראל רוצה ומעוניין לשמור על המסורת היהודית, לא רק באופן פרטי אלא גם באופן ציבורי, באופן קהילתי ובאופן לאומי, כחברה וכמדינה.

זבולון אורלב: הלוואי, גברתי היושבת-ראש, שלא היינו נזקקים בכלל לחוק המצות.

זבולון אורלב: הלוואי.

זבולון אורלב: זה היה צריך להיות המצב האידיאלי.

זבולון אורלב: כמו שאיננו נזקקים לחוק יום כיפור, ורוב העם מכבד את יום כיפור; איננו נזקקים לחוק ברית מילה, ורוב העם היהודי מקיים את מצוות ברית המילה; וכמו שאין חוק של חובה לאכול מצות בפסח ורוב העם – 70% – אוכלים מצות.

זבולון אורלב: למה נזקקנו לחוק הזה לפני 22 שנה?

זבולון אורלב: נזקקנו לחוק הזה כיוון שנפרצה הגדר, כיוון שאנשים – יכול להיות שהם מיעוט, ואני חושב שהם מיעוט, בעיקר בגוש-דן, בעיקר בתל-אביב – צפצפו, לא התחשבו, לא גילו רגישות, ובעזות מצח הציגו חמץ להתריס ברשות הרבים בעסקים שלהם.

זבולון אורלב: לכן נחקק חוק החמץ – –

דליה איציק: חברי.

זבולון אורלב: – – ומי שיעיין בפרוטוקולים, בדיונים, גם בוועדות וגם במליאה, יראה את ההתלבטות הקשה מאוד.

זבולון אורלב: אני שייך לתנועה שאיננה ממהרת בחקיקה דתית, כפי שהיא נקראת.

זבולון אורלב: אמונה לא תבוא דרך חוק.

זבולון אורלב: אלא מה?

זבולון אורלב: על רשות הרבים לפעמים צריכים להגן, אם מתברר שיש פריצה, אם מתברר שיש אנשים שאינם מוכנים לקבל עליהם את עול הרוב.

זבולון אורלב: לצערי, מיעוט חילוני להכעיס – שכפי שנמצא במחקר של מרכז גוטמן אינו עולה על 20% – כיוון שהמיעוט החילוני להכעיס הזה הציג ומכר חמץ בפסח באופן בולט, באופן בוטה, באופן מתריס, הוא שגרם לחקיקה.

זבולון אורלב: לחקיקה הזאת לא גרם הציבור הדתי.

זבולון אורלב: לחקיקה הזאת גרם אותו מיעוט שלצערי מקלקל את השורה.

זבולון אורלב: יהודים מסורתיים רבים אינם רוצים לראות לחם או פיתות בפסח, וגם אם הם נכנסים למסעדה שאינה כשרה – יש יהודים שלא מקפידים להיכנס דווקא למסעדה כשרה – רובם, 70%, לא רוצים לראות ולאכול לחם בפסח.

זבולון אורלב: לכן, כשיהודי יכול להימנע מפגיעה ברגשותיו במקום ציבורי בפסח – בעיני זה חלק מהביטוי הנאמן לזהות היהודית של מדינת ישראל.

זבולון אורלב: זה ההבדל בין יהודי שנמצא במדינת ישראל לבין יהודי שנמצא בארצות הנכר.

זבולון אורלב: בארץ נכר אין לו שום ביטחון לאן הוא נכנס, מה הוא יפגוש.

זבולון אורלב: במדינת ישראל יש לו הגנה מינימלית.

זבולון אורלב: גברתי היושבת-ראש, אני חושב שבית-המשפט התבלבל קצת, במובן הזה שבית-המשפט החליף את עצמו עם האקדמיה הלאומית ללשון העברית.

זבולון אורלב: אני מכבד מאוד את האקדמיה ללשון העברית ופעלתי רבות לביצורה – היא ממלאת תפקיד חשוב מאוד – וגם את העומד בראשה, אבל אסור להתבלבל בין האקדמיה ללשון העברית לבין בית-משפט.

זבולון אורלב: אני יכול להביע צער על הפלפול המשפטי, שמנותק לחלוטין מן המציאות, שגרם להדלקת אש זרה וגרם לסכסוך מיותר לחלוטין בין רוב העם – 70% – שרוצים לאכול מצות ואינם רוצים להיפגש עם לחם ועם פיתות בחג הפסח, לבין מוכרי חמץ להכעיס, לצורך רווח.

זבולון אורלב: גברתי היושבת-ראש, איך היינו מגיבים לו שופט לעניינים מקומיים – עם כל הכבוד לו, הוא שופט, אבל לעניינים מקומיים – היה פוסק לפי אותו פלפול משפטי שמותר לפתוח מסעדה בערב יום הזיכרון לשואה, בטענה שזה בתוך המסעדה ואף אחד לא רואה?

זבולון אורלב: איך היינו מגיבים לו מסעדה או פיצרייה, שהיא סגורה, היתה נפתחת בערב יום הזיכרון לחללי צה"ל ושופט מקומי או שופטת מקומית, לצורך העניין, היתה אומרת: זה בפנים, זה לא בחוץ?

זבולון אורלב: האם היינו מקבלים את זה?

זבולון אורלב: אני בטוח שהיתה פה התקוממות.

זבולון אורלב: אני גם מעריך ששום שופט לא היה מעלה על דעתו לפסוק כזה דבר.

זבולון אורלב: לכן, אני חושב שמוטלת חובה על היועץ המשפטי לממשלה – עליו, לא על מגישי העתירה בעיריית ירושלים, כיוון שהפסיקה הזאת הוציאה את העניין מגדר עניין מקומי וירושלמי והפכה אותו לעניין לאומי – אני חושב שהיועץ המשפטי לממשלה היה צריך להזדרז להחזיר את השד לבקבוק ולהגיש ערעור, בין היתר כדי למנוע המשך איבוד האמון, במדרון חלקלק, של אנשים כמוני במערכת המשפט בכל מה שקשור בשאלות של אמונות ודעות.

זבולון אורלב: צר לי, גברתי, אני אינני מגיש בג"צים כבר כשמונה שנים בשאלות שנוגעות לדת ומדינה, בשאלות של השקפות, לא רק מפני שאני חושב שהזירה של חבר הכנסת היא כאן בכנסת, ההתמודדות שלו היא כאן ולא בבתי-משפט, אלא גם במקרים זועקים, אני אומר שהאמון שלי בהחלט נסדק.

זבולון אורלב: פניתי אל היועץ המשפטי לממשלה וציינתי שלעניות דעתי פסק-הדין הוא שגוי מכל היבט משפטי וציבורי, והוא בעצם מציג את החוק ככלי ריק, תוך פגיעה באחד היסודות של ההוויה היהודית של העם היהודי כאן בארץ-ישראל.

זבולון אורלב: אני חושב שאנחנו כמחוקקים יודעים שיש לפרש חוק על-פי מטרתו – לכל חוק יש מטרה, יש תכלית – ולא להיתפס לפרשנות טכנית.

זבולון אורלב: זה, אגב, העיקרון שאני מכיר שבתי-המשפט נוהגים לפיו במשך שנים רבות.

זבולון אורלב: אני שואל את עצמי: האומנם אין מסעדות או פיצריות הפתוחות לקהל שהן גם מקום פומבי?

זבולון אורלב: זה דבר מוזר מאוד.

זבולון אורלב: במדינת ישראל, שהגדירה את עצמה כמדינה יהודית ודמוקרטית, בוודאי צריך לפרש את החוק על-פי מהותה של מדינת ישראל כמדינה יהודית, ולמותר לציין כי חמץ בפסח סותר באופן בוטה את אחד המאפיינים של מדינה יהודית.

ראובן ריבלין: גם דמוקרטית, כי לא יעלה על הדעת שניתן לפתוח פאב ברמדאן בעיר מוסלמית ערבית.

ראובן ריבלין: בגלל הדמוקרטית, לא רק בגלל היהודית.

ראובן ריבלין: גם יהודית וגם דמוקרטית.

זבולון אורלב: אני מסכים.

זבולון אורלב: לצערי, גברתי היושבת-ראש, אף שפניתי סמוך לפסק-הדין, ואת ליל הסדר נחגוג במוצאי-שבת, אם ירצה השם, והדבר דחוף ומובן לכול שהוא דחוף – ופה לא מדובר בחקיקת חוק חדש, מדובר בערעור – גם זאת היועץ המשפטי לממשלה לא ראה לנכון.

זבולון אורלב: משום מה יש לו זמן.

זבולון אורלב: לצערי, גם ראש הממשלה לא אפשר לקיים דיון בהצעת חוק ממשלתית ולהתמודד עם הבעיה, בטענה מגוחכת שההצעה הוגשה באיחור.

זבולון אורלב: גברתי היושבת-ראש היתה שרה, וגם לי היתה הזכות להיות שר, ואנחנו יודעים שלא מעט החלטות ממשלה מתבססות על החלטות שהוגשו אחרי יום רביעי אחר-הצהריים.

זבולון אורלב: לכן, גם הטענה הזאת היא טענת סרק.

זבולון אורלב: לצערי, הממשלה וגם בתי-המשפט נכשלו כישלון חרוץ.

זבולון אורלב: אז החוק לא יתוקן, אבל אני חושב שדעת הקהל – יש לה הרבה מאוד מה לעשות.

זבולון אורלב: אני רוצה לומר משפט אחרון, גם לאלה שירצו למכור חמץ בפומבי להכעיס: אל לכם.

זבולון אורלב: אל לכם לפגוע ברגשות 70% מהעם היהודי.

זבולון אורלב: אני קורא לרוב העם היהודי לבוא בדברי נועם ובנתיבות שלום ולהתווכח ולשכנע ולעשות כל דבר אפשרי כדי לשמור מכל משמר על היות מדינת ישראל מדינה יהודית ודמוקרטית.

זבולון אורלב: חג פסח כשר ושמח לכולם.

דליה איציק: תודה לך, חבר הכנסת אורלב.

דליה איציק: השרה רוחמה אברהם, בבקשה.

דליה איציק: מייד לאחר מכן אנחנו עוברים להצבעה.

דליה איציק: אני רוצה לומר שלא אני דיברתי עם היועץ המשפטי לממשלה, אבל דיבר אתו מזכיר הכנסת, בתשובתי לחבר הכנסת אברהם רביץ.

דליה איציק: היועץ המשפטי לממשלה אמור להידרש לעניין, אבל אני מוכרחה להגיד שתחושתי היא שזה שייך לבית הזה ולא למערכת המשפט, ולא מערכת המשפט צריכה לקבוע את הדברים הללו אלא הבית הזה.

דליה איציק: בבקשה, השרה רוחמה אברהם.

רוחמה אברהם-בלילא: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, חוק חג המצות (איסורי חמץ) הוא חוק שיזמו חברי הכנסת אבנר שאקי מהמפד"ל ואברהם שפירא מאגודת ישראל.

רוחמה אברהם-בלילא: החוק הזה אושר בכנסת בשנת 1986.

רוחמה אברהם-בלילא: בדברי ההסבר להצעת החוק נאמר כך: "בשנים האחרונות פשה נגע מכירת החמץ בחוצות הערים.

רוחמה אברהם-בלילא: למרות העובדה שלפחות 80% מכלל הציבור היהודי בארץ אינם אוכלים לחם ופיתות בחג הפסח, הולך וגואה גל מכירת החמץ בחנויות, ומוצרי החמץ מוצגים לראווה בפרהסיה, דבר הפוגע ברגשותיו של רוב הציבור".

רוחמה אברהם-בלילא: מטרתה של הצעת החוק לא היתה מניעת מכירת חמץ, אלא איסור הצגתו, מתוך רצון למנוע פגיעה ברגשות הציבור.

רוחמה אברהם-בלילא: במהלך 20 השנים שחלפו מחקיקת החוק הצליח עם ישראל לשמר את אופיה היהודי של המדינה, ופסיקתו של בית-המשפט לעניינים מקומיים מהשבוע שעבר אינה צריכה לפגוע במרקם החיים היהודיים הקיים בארץ.

רוחמה אברהם-בלילא: אני סבורה כי החלטתה של השופטת מציבה אתגר לפתחה של הממשלה.

רוחמה אברהם-בלילא: עלינו לבחון את הסוגיה באופן יסודי ומעמיק, כדי שזהותה היהודית של המדינה תישמר.

רוחמה אברהם-בלילא: מעבר לכך, אני בטוחה כי עם ישראל ימשיך לקיים את מורשתו ויימנע מהצגת חמץ בפרהסיה.

דוד רותם: כמה זמן לוקח לממשלה הזאת לבדוק משהו בצורה רצינית?

רוחמה אברהם-בלילא: בהזדמנות הזאת, גברתי היושבת-ראש, אני מבקשת להעביר את ההצעות לסדר-היום לדיון בוועדת הפנים של הכנסת.

רוחמה אברהם-בלילא: מעבר לזה, אני מאחלת לכולם פסח כשר ושמח, ומתפללת שבחג החירות הזה השבויים והנעדרים שלנו יקבלו את החירות האמיתית ויחגגו את החג עם בני משפחותיהם.

רוחמה אברהם-בלילא: תודה.

דליה איציק: חבר הכנסת סלומינסקי, בבקשה.

ניסן סלומינסקי: גברתי היושבת-ראש, כבוד השרה, את אומרת שהדבר הזה מציב אתגר לממשלה.

ניסן סלומינסקי: אבל את הרי מייצגת את הממשלה ואת באה לענות בשם הממשלה, אז מה האתגר שזה מציב ומה התשובה של הממשלה?

ניסן סלומינסקי: את הרי צריכה לומר לנו מה התשובה של הממשלה בנושא הזה.

גדעון סער: מאימתי הממשלה הזאת מתמודדת עם אתגרים?

רוחמה אברהם-בלילא: חבר הכנסת סלומינסקי, אמרתי בפירוש שלנו חשוב מאוד לשמור על צביונה היהודי של מדינת ישראל.

ניסן סלומינסקי: ועל כן?

רוחמה אברהם-בלילא: ועל כן אין לי שום התנגדות להעברת הנושא לוועדת הפנים של הכנסת.

רוחמה אברהם-בלילא: את אותו חוק שהצגתי יזמו חברי כנסת מהמפלגה שלך.

רוחמה אברהם-בלילא: אני מציעה לך שגם אתה תקום ותעשה מעשה, תתקן את החוק הזה וזהו.

ניסן סלומינסקי: זה בסדר, אבל שהממשלה תנחה את היועץ המשפטי.

דליה איציק: תודה, חבר הכנסת סלומינסקי.

דליה איציק: הרב רביץ רצה הצעה אחרת, ולאחר מכן ניתן גם לחבר הכנסת גפני וגם לחברת הכנסת זהבה גלאון, לא נקפח אותה.

דליה איציק: אתן גם לחבר הכנסת ביילין ואפילו לחבר הכנסת אופיר פינס.

דליה איציק: אולי ניתן לכל הבית, נעשה דיון אישי.

דליה איציק: בבקשה, חבר הכנסת הרב רביץ.

אברהם רביץ: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, אני מבקש לקבוע שהחוק המקורי, לפני שקולקל על-ידי בית-המשפט, לא היה חוק שאוסר מכירת חמץ, בוודאי לא אכילת חמץ.

אברהם רביץ: בשעת עשיית החוק, לפני למעלה מ-20 שנה, היה ויכוח גדול בעניין, ובאמת חלק מחברי הכנסת רצו לאסור בחוק מכירת חמץ, וזה לא התקבל.

אברהם רביץ: לכן, לאורך כל השנים, החוק לא עסק במכירת חמץ, ובוודאי ובוודאי לא באכילת חמץ.

אברהם רביץ: הקלקול שנעשה נעשה באמת למטרת החוק.

אברהם רביץ: החוק מדבר על הצגת החמץ, והקלקול – אני רוצה שכולם יבינו – הביא לידי כך שבקניון או בסופרמרקט ענק, שמסתובבים בהם אלפי בני-אדם, יהיה מותר להציג חמץ, ובאיזו בסטה, עגלה שמוכרת בייגלך בסמטה חשוכה – הוא יעבור על החוק, לפי הפרשנות של כבוד השופטת.

אברהם רביץ: ראשית, אני מוחה על חוסר האינטליגנציה בקריאת החוק.

אברהם רביץ: מה זה פומבי?

אברהם רביץ: זה בכלל לא מלה בעברית.

אברהם רביץ: לעשות פלפלנות על זה בכיוון של ליברליזם עודף – אני חושב שזה לא היה במקום.

אברהם רביץ: גברתי היושבת-ראש, זה לא חוק שצריך להביא אותו חבר הכנסת, גם לא חבר כנסת חרדי – ודאי שלא, מכיוון שלו חברי כנסת חרדים היו מביאים חוק, הם באמת היו צריכים לאסור את מכירת החמץ וגם את אכילת החמץ.

אברהם רביץ: אבל מדינת ישראל מתהדרת בכך שהיא מדינה יהודית ודמוקרטית.

אברהם רביץ: היא חייבת מצד עצמה לתת סממנים, ובוודאי לא לבטל סממנים שמציגים את מדינת ישראל כמדינה יהודית.

אברהם רביץ: על זה יש לנו טרוניה, ולפיכך התיקון לכך הוא לפחות שממשלת ישראל היא שתתקן את החוק הזה, ולא שייראה כאן – דתיים עליך ישראל.

אברהם רביץ: תודה.

דליה איציק: תודה, אדוני.

דליה איציק: חבר הכנסת משה גפני, ואחריו – חברת הכנסת זהבה גלאון.

משה גפני: גברתי היושבת-ראש, רבותי השרים, חברי הכנסת, אני מבקש, גברתי היושבת-ראש, להודות לך – להודות לך על שאת מצילה את כבוד הכנסת.

משה גפני: אני יודע כמה משאבים וכמה לוגיסטיקה צריך בשביל לכנס את הכנסת בפגרה, ועשית את זה רק על הנושא, כי את יודעת שפסח חל בסוף השבוע, ואני מודה לך על כך.

משה גפני: ותראי, רבים מחברי הכנסת הגיעו עקב חשיבות הנושא.

משה גפני: אבל, את והכנסת יודעות מתי פסח.

משה גפני: מי שלא יודע זה הממשלה.

משה גפני: הממשלה היתה צריכה לקיים דיון – השר אטיאס – ביום ראשון.

משה גפני: לא רוצים לתקן את החוק – לא לתקן את החוק, אבל לומר לשר הפנים:

משה גפני: הרי כתוב בחוק בסעיף 4 ששר הפנים צריך לשלוח פקחים, גם בפרהסיה.

משה גפני: הרי צריך לדון על העניין הזה, קרה משהו.

משה גפני: רוב הציבור בישראל לא רוצה את התופעה הזאת.

משה גפני: כך – אחרת כל אחד לפי עניינו.

משה גפני: הכנסת יודעת מתי פסח; הממשלה – השר אטיאס – לא יודעת מתי פסח בגלל שהיא לא יודעת מי זה ש"ס, היא לא יודעת מי זה דתיים.

דליה איציק: תודה.

דליה איציק: חברת הכנסת זהבה גלאון.

זהבה גלאון: גברתי היושבת-ראש, לא צריך לתקן את חוק החמץ, צריך לבטל את חוק החמץ.

זהבה גלאון: כל הזהות היהודית עומדת על פיתות בפסח?

קריאות: כן.

זהבה גלאון: אני שומעת את חברי הכנסת.

זהבה גלאון: בסדר, ככה אתם נראים, באמת.

דוד רותם: הזהות היהודית עומדת – – –

דליה איציק: ככה זה בבית הזה, צריך להקשיב גם כשלא נעים.

דליה איציק: מה לעשות?

זהבה גלאון: גברתי היושבת-ראש, אני מכבדת את זכותם של אנשים להאמין ולאכול כשר בפסח.

זהבה גלאון: כך אני עושה.

זהבה גלאון: אבל אני מכבדת את זכותם של אנשים להיכנס למקומות שהם לא פומביים ולאכול כאוות נפשם, וההתקבצות הזאת פה והניסיון להמשיך ולכפות על אנשים מה לאכול, איך לאכול, איפה לאכול – לא על זה עומדת הזהות היהודית ולא על זה עומדת המדינה היהודית.

זהבה גלאון: זבולון אורלב עומד פה על הבמה – מדינת ישראל, איזו פגיעה בזהותה היהודית והדמוקרטית, הפיתות בפסח?

זבולון אורלב: יש עם יהודי עם פיתות בפסח?

זבולון אורלב: אין עם יהודי עם פיתות בפסח.

זהבה גלאון: אנחנו לא מוכנים – – –

דליה איציק: חבר הכנסת ביילין, בבקשה.

יוסי ביילין: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, אני חושב שההצעה הזאת צריכה לרדת מסדר-היום.

יוסי ביילין: הרגע שבו החוק הזה עבר, חוק החמץ, היה אחד מרגעי השפל הגדולים ביותר דווקא של היהדות הדתית בישראל.

יוסי ביילין: זאת בושה שבמדינה יהודית דמוקרטית צריכים להעביר חוק חמץ.

יוסי ביילין: הרי מה הגדולה של המדינה הזאת?

יוסי ביילין: שתרבותה, שחייה, בעיקרם הם חיים יהודיים.

יוסי ביילין: לא ברית מילה ולא יום כיפור ולא נסיעה של אוטובוסים ומכוניות ביום כיפור ולא שום דבר כזה הם תוצאה של החוק.

יוסי ביילין: מי שמרגיש שהוא צריך חוק בנושא החמץ בעצם אומר שיש כאן פשיטת רגל נוראה.

יוסי ביילין: זה לא יביא אנשים חילונים לא לאכול ולא לראות את זה.

יוסי ביילין: אני אומר לדתיים כאן

יוסי ביילין: בבית הזה: בשבילכם זו הזדמנות פז לרדת מטעות היסטורית שלכם.

יוסי ביילין: תנסו לשכנע, תנסו לדבר עם חילונים, אל תנסו לכפות עלינו, משום שכל כפייה מהסוג הזה רק תרחיק אותנו מכם.

דליה איציק: תודה, אדוני.

דליה איציק: חבר הכנסת ביילין, אתה היית שר המשפטים.

דליה איציק: בלי להגיד כמובן מה היא עמדתי – אם כי עמדתי די ברורה, אני לא מסתירה אותה – נראה שפסק-הדין הזה, תודה, הוא קצת פרשנות שהיא לא בכוונת המחוקק.

דליה איציק: זו שאלה אחרת, מה שאתה וחברת הכנסת גלאון מעלים, אבל אין ספק שהשופטת נטלה על עצמה פה, איזו תחושה שהיא לא – חבר הכנסת בן-ששון, משפט אחד בבקשה.

מנחם בן-ששון: פסח שמח, כי כשר הוא בטח יהיה.

דליה איציק: גברתי השרה, את תוכלי אחר כך להשיב.

דליה איציק: חבר הכנסת שטייניץ רצה?

דליה איציק: איננו.

דליה איציק: בבקשה, אדוני השר אלי ישי.

אליהו ישי: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, ראשית, אני רוצה לברך את המשתתפים בכינוס הזה.

אליהו ישי: הרוב המכריע פה מתכנסים למחות על ההחלטה ועל הפרשנות שהשופטת קבעה בפסיקה, בעיני – הפסיקה המוזרה שלה.

אליהו ישי: חלק מחברי הכנסת כמובן באו לפה להציג עמדה אחרת.

אליהו ישי: צר לי על כך, כי יכולה לומר הגברת זהבה גלאון: האם על הפיתה תקום או תיפול הזהות היהודית של מדינת ישראל?

אליהו ישי: לצערנו הרב, זו בדיוק הגישה שמאז הקמת המדינה חתרה לעקור מהשורש את הערכים היהודיים.

אליהו ישי: פעם זה פסח, פעם זו המצה; לשיטתך זו הפיתה.

זהבה גלאון: – – –

אליהו ישי: הפעם השנייה זה יום כיפור, ושבתות, ובתי-כנסת – –

גדעון סער: הפעם זה ירושלים, אדוני השר – – –

אליהו ישי: – – וירושלים.

אליהו ישי: לכן, גברתי היושבת-ראש – – –

דליה איציק: חבר הכנסת סער – – –

גדעון סער: – – – כן, שאתם מוכרים את המדינה.

דליה איציק: מה אתה אומר – כן?

גדעון סער: אתם מוכרים את המדינה.

גדעון סער: אתם מוכרים את המדינה.

דליה איציק: תודה רבה לך.

דליה איציק: שמענו, אנחנו מוכרים את המדינה.

דליה איציק: תודה.

גדעון סער: אתם מוכרים את המדינה.

גדעון סער: מוכרים חמץ ומוכרים את המדינה.

דליה איציק: ולכן, חבר הכנסת סער, עכשיו אני קוראת לך פעם ראשונה.

אליהו ישי: אני רק רוצה לומר שאנחנו נכין תיקון להצעת החוק – תיקון כדי שלא יהיה מקום לפרשנויות.

אליהו ישי: הזהות היהודית של מדינת ישראל צריכה להישמר.

אליהו ישי: ולך, גפני, אני רוצה לומר משפט אחד בהמשך לדברים שלך: אתה בוחר בדרך הפוכה מהדרך שבה צריכים לתקן.

אליהו ישי: אתה אומר: ש"ס בממשלה.

אליהו ישי: אני יכול למנות לך עשרות דברים שכשהייתם בקואליציה ובממשלה – – –

אלי אפללו: זה מה שהם רוצים – – –

אליהו ישי: אלי, אל תפריע לי.

אליהו ישי: גפני, גם כשאתם הייתם בממשלה ובקואליציה נעשו דברים נוראיים ותיקנו ביחד, בתוך הקואליציה.

אליהו ישי: אז במקום לתקוף את ש"ס, כרגיל, כהרגלך בקודש – – –

משה גפני: אז תעזבו את הממשלה הזאת, זה אבוד – – –

אליהו ישי: דיברנו על זה בממשלה, העליתי את זה בממשלה, קיימתי על כך דיון – – –

דליה איציק: אדוני השר, רק שנייה.

דליה איציק: חבר הכנסת גפני, עכשיו אני קוראת לך פעם ראשונה, ותיכף אני גם אנעל את הישיבה.

אליהו ישי: אפשר לבחור באחת מהדרכים הבאות: או לתקוף, ואז אחינו החילונים התועים ייהנו, כמו זהבה גלאון – ייהנו מהוויכוחים בין ש"ס לבין יהדות התורה – –

זהבה גלאון: – – –

אליהו ישי: – – ואנחנו חוטאים למטרה.

זהבה גלאון: אתה וגפני אוהבים – – –

שמואל הלפרט: – – –

דליה איציק: חברת הכנסת זהבה גלאון, אני מבקשת.

דליה איציק: שמרתי עלייך כשאת דיברת.

שמואל הלפרט: – – – בשביל מה את צורחת.

גדעון סער: – – – הממשלה בסכנה.

גדעון סער: זה כבוד לצאת מהממשלה.

אליהו ישי: חבר הכנסת גפני, בכל הדברים האלה, ללא יוצא מהכלל – לפחות בוא נסכם דבר אחד: בנושאים היהודיים, הערכיים, בוא נעבוד ביחד.

אליהו ישי: פעם אני בממשלה, פעם אתה.

אליהו ישי: פעם אתה באופוזיציה ופעם אני באופוזיציה.

אליהו ישי: גם כשאנחנו היינו באופוזיציה, בנושאים הערכיים של היהדות נלחמנו יחד ולא תקפנו מעולם.

אליהו ישי: אפשר לא לעשות את החילול השם הזה ואת הוויכוחים המיותרים האלה.

אליהו ישי: הגשנו הצעת חוק לממשלה, תיקון לחוק, והנחנו את זה על שולחן הממשלה.

אליהו ישי: אנחנו נפעל להביא לשינוי הזה, בעזרת השם.

אליהו ישי: אני קורא לכל חברי הכנסת, תאמינו לי שבנושאים הערכיים והחשובים רוב אזרחי מדינת ישראל בעד השינוי הזה.

אליהו ישי: ראש עיריית נתניה, מרים פיירברג, כתבה לשר הפנים בקשה לשלוח מפקחים או להסמיך פקחים לאכוף את החוק.

אליהו ישי: היא קראה את המכתב לכל חברי המליאה בהמשך לשיחה שהיתה לי אתה, וגם חברי המועצה מטעם שינוי לא התנגדו למכתב ולפנייה הזאת.

אליהו ישי: כלומר, כל יהודי רוצה לשמור על הזהות היהודית של מדינת ישראל, אבל יש כאלה שרוצים להישאר חמצים כל השנה וגם בפסח.

דליה איציק: תודה, אדוני.

דליה איציק: חבר הכנסת ריבלין רצה, אבל אין יותר, אנחנו לא נוכל עד אין-סוף.

גלעד ארדן: לאן אנחנו ממהרים?

ראובן ריבלין: גברתי יושבת-ראש הכנסת, אדוני השר, פסח הוא לא רק חג דתי, הוא חלק מהאפוס של העם היהודי, והמצה היא סמלו.

ראובן ריבלין: כל הדורות המצה היתה סמל כך כך גדול בעמנו, עד אשר מבקשי נפשנו באינקוויזיציה באו והעלילו עלילת דם הקשורה במצה.

ראובן ריבלין: המצה היא חלק מסמלי המדינה, כמו המנורה.

ראובן ריבלין: אני מוכרח לומר שבעניין המשפטי, כאשר עלתה השאלה בפני בית-המשפט, לשון החוק אפשרה לכנסת השש-עשרה להתקיים עד 2007.

ראובן ריבלין: בא בית-המשפט ואמר: רוח החוק קובעת שהדמוקרטיה מחייבת שפעם בארבע שנים תהיינה בחירות, והכריע על-פי רוח החוק.

ראובן ריבלין: חוק החמץ, חברי הטובים ממרצ, לא היה חוק של כפייה דתית.

ראובן ריבלין: הוא היה חוק שביקש לתת לחמץ ולמצה את אותו ערך לאומי שיש לה מלבד הרבותא והחשיבות הדתית.

ראובן ריבלין: רוח החוק, אשר לא היתה בו שום כפייה דתית, היתה לא לאפשר חמץ בפרהסיה, משום שהדבר פוגע בעם היהודי וברצונו לקיים מדינה יהודית ודמוקרטית.

ראובן ריבלין: לכן, אני מבקש רק לאחל לכל חברי: לשנה הבאה בירושלים הבנויה והשלמה, כי יש סכנה לירושלים.

דליה איציק: טוב, יכול להיות שאני טועה שאני מאפשרת דיון כזה.

דליה איציק: חבר הכנסת יורם מרציאנו, בבקשה.

דליה איציק: אחריו – חבר הכנסת אופיר פינס, ומסיימים.

דליה איציק: לאחר מכן נעבור להצבעה.

יורם מרציאנו: גברתי היושבת-ראש, חברי השרים, חברי חברי הכנסת, מאז ההחלטה האומללה של שופטת בית-המשפט השלום בעניין מכירת החמץ בפומבי, אני נפגש עם הרבה מאוד אזרחים, לאו דווקא חובשי כיפות.

יורם מרציאנו: אני רוצה להזכיר לחברתי, חברת הכנסת זהבה גלאון, שלפני שאת מדברת על כפייה שכופים על החילונים – כפי שאמרתם את וחברך יוסי ביילין – כדאי שגם אתם תלמדו שצריך לחיות בסובלנות כלפי אנשים, לא רק דתיים, אלא גם כלפי אנשים כמוני וכמו האנשים שאני מייצג.

יורם מרציאנו: משום שאנשים כמוני, הם לא חובשי כיפות אבל חיים לפי המסורת.

יורם מרציאנו: באנו לכאן לחיות במדינת היהודים, ואני לא חושב שבמדינת היהודים, בשנת 2008, אנחנו צריכים לראות תופעות כאלה של מכירת חמץ בפרהסיה כדי לפגוע ברגשות של יהודים במדינת ישראל.

יוסי ביילין: תעשה חוק ליום כיפור – – –

יורם מרציאנו: לא, לא, אני לא רוצה לעשות חוק ליום כיפור, אבל אני לא רוצה שתאכל חמץ מול הפנים שלי כדי להרגיז אותי, עם כל הכבוד, משום שזאת מדינת יהודים.

יורם מרציאנו: עם כל הכבוד.

יורם מרציאנו: ואחר כך אל תבואו בטענות על סובלנות.

דליה איציק: חבר הכנסת מרציאנו, תודה.

יורם מרציאנו: בדיוק כמו שאתם לא רוצים – – –

דליה איציק: חבר הכנסת מרציאנו.

דליה איציק: חבר הכנסת מרציאנו.

יורם מרציאנו: אתם רוצים מצעד גאווה בירושלים, אתם רוצים מכירת חמץ בפסח.

יורם מרציאנו: מה עוד אתם רוצים?

יורם מרציאנו: בואו נבטל את מדינת היהודים ותנהלו אותה אתם.

יורם מרציאנו: על איזה בסיס?

יורם מרציאנו: על מה?

דליה איציק: חבר הכנסת מרציאנו, חבל שנתתי לך לדבר.

דליה איציק: אתה לא מנהל ויכוחים כאלה מהמיקרופון.

יוסי ביילין: – – –

אופיר פינס-פז: גברתי היושבת-ראש, קודם כול, אני רוצה לומר שאני לא אוכל חמץ בפסח, לפחות לא במודע.

אופיר פינס-פז: כך חינכו אותי וכך אני מחנך את ילדי.

אופיר פינס-פז: אין לי בעיה עם זה ואני שמח על כך.

אופיר פינס-פז: עם זה, אני רוצה לומר שחוק החמץ לא תורם לאי-אכילת חמץ; ההיפך.

אופיר פינס-פז: אפשר לבדוק את הנתונים – מאז שהחוק הזה חוקק יותר יהודים בישראל אוכלים חמץ בפסח.

אסתרינה טרטמן: לא בגלל החוק, אלא בגלל – – –

אופיר פינס-פז: יכול להיות.

אופיר פינס-פז: השופטת שפסקה את הפסיקה – לידיעתכם, חברי, אני יודע שזה לא מסתדר לכם – היא דתייה, היא שומרת מצוות.

גלעד ארדן: – – – ספגה את רוח המפד"ל.

אופיר פינס-פז: מדויק וחצי.

יובל שטייניץ: גם דתיים עשויים לטעות.

אופיר פינס-פז: חברים, חבר הכנסת שטייניץ, יש בעיה עם חקיקת החוק הזה.

אופיר פינס-פז: הוא חוקק רע, ואי-אפשר לאכוף אותו.

אופיר פינס-פז: זו אמת שכולנו יודעים אותה, דתיים וחילונים.

אופיר פינס-פז: יש בעיה עם הדבר הזה.

אופיר פינס-פז: יש שתי אפשרויות: או לתקן את החוק – ואז זו באמת סכנה של שינוי הסטטוס-קוו, ולעשות חוק שאפילו אנחנו לא רוצים, שבסוף באמת יגיע לצלחת של כל אחד – או לבטל את החוק.

אופיר פינס-פז: לבטל את החוק המפלגות הדתיות לא ירצו, כי עושים מזה לא מעט מטעמים פוליטיים.

אופיר פינס-פז: גברתי היושבת-ראש, אנחנו צריכים לקיים דיון רציני איך אנחנו שומרים על המסורת, איך אנחנו שומרים על המורשת מתוך רצון ולא מתוך כפייה, לטובת עם ישראל.

דליה איציק: תודה, אדוני.

דליה איציק: השרה רוחמה אברהם, בבקשה.

דליה איציק: לאחר מכן נעבור להצבעה.

דליה איציק: לאחר מכן יביא חבר הכנסת הנדל תיקון לחוק המילואים ונצביע עליו.

רוחמה אברהם-בלילא: גברתי היושבת-ראש, רבותי השרים, חברי חברי הכנסת, אני מבקשת להוסיף להודעה הקודמת שלי שני סעיפים: 1.

רוחמה אברהם-בלילא: הממשלה לא תתנגד שהתכלית הראויה של החוק תישמר; 2.

רוחמה אברהם-בלילא: אני מתכוונת לתמוך בהצעת החוק של שר התמ"ת כאשר תוגש לממשלה ובכוונתי לפעול להעברתה.

רוחמה אברהם-בלילא: תודה.

דליה איציק: אנחנו עוברים להצבעה.

דליה איציק: חבר הכנסת גפני, זו פעם שנייה ואני אוציא אותך.

דליה איציק: מי שמצביע בעד – מצביע בעד ועדה.

דליה איציק: גברתי מציעה בעד ועדת הפנים ואתה מציע ועדת החוקה, ומי שתקבע תהיה ועדת הכנסת.

דליה איציק: חבר הכנסת ריבלין, נתתי לך לפנים משורת הדין.

דליה איציק: מי שמצביע נגד – מצביע להסיר את ההצעה.

דליה איציק: עוברים להצבעה.

דליה איציק: הצבעה מס' 1 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 46 בעד ההצעה שלא לכלול את הנושא בסדר-היום – 4 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדה שתקבע ועדת הכנסת נתקבלה.

דליה איציק: כמו שאתם רואים, בעד – 46, נגד – 4.

דליה איציק: ועדת הכנסת תחליט איזו ועדה.

דוד טל: יכול להיות שוועדת הכנסת תחליט שהנושא יישאר בוועדת הכנסת כדי ליישר את ההדורים.

דליה איציק: חבר הכנסת דוד טל.

): גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, אני רוצה להודיע על חילופי אישים בוועדה המשותפת לוועדת החוץ והביטחון ולוועדת החוקה, חוק ומשפט לבחינת הצורך להכריז על מצב חירום, מטעם ועדת החוקה: במקום חבר הכנסת יצחק גלנטי יכהן חבר הכנסת אברהם מיכאלי.

): תודה.

דליה איציק: תודה.

דליה איציק: [נספחות.

דליה איציק: ]

דליה איציק: אני רואה שנמצאת אצלנו קבוצת חיילים מחטיבת המחקר.

דליה איציק: שלום לכם.

דליה איציק: בבקשה, החלטה בדבר תיקון טעות בחוק שירות המילואים.

צבי הנדל: גברתי היושבת בראש, שרים, חברי הכנסת, הצעירים הנחמדים האלה היו שותפים היום לדיון על תיקון החוק הזה, שהיה דיון ארוך ומייגע של ארבע שניות וחצי.

דליה איציק: השר משולם נהרי.

צבי הנדל: בשל טעות הדפסה, לא צורף לנוסח החוק שעליו הצבענו לפני שבוע והונח על שולחן הכנסת דף שכלל נוסחם של סעיפים 39–41 כולל.

צבי הנדל: הם אושרו בוועדת החוץ והביטחון, ובטעות לא צורפו.

צבי הנדל: אלה דפים שמתייחסים לחוקים קיימים ושינויים שצריכים לחול בהם עקב חקיקת חוק המילואים, דבר טכני.

צבי הנדל: אני מבקש לאשר.

דליה איציק: ובכן, אנחנו עוברים להצבעה, נכון?

דליה איציק: נמתין לחבר הכנסת מולה.

דליה איציק: אנחנו מצביעים בעד או נגד התיקון.

דליה איציק: הצבעה מס' 2 בעד ההחלטה – 35 נגד – אין נמנעים – אין החלטת ועדת החוץ והביטחון בדבר תיקון טעות בחוק שירות המילואים, התשס"ח–2008, נתקבלה.

דליה איציק: אני מודיעה שהתיקון התקבל: בעד – 35, נגד – אין, ונמנעים – אין.

דליה איציק: קריאה שנייה וקריאה שלישית.

דליה איציק: אני מאחלת לכולכם חג שמח וכשר.

דליה איציק: תודה רבה לכם.

דליה איציק: הישיבה נעולה.