ישיבת מליאה, כנסת 17, פרוטוקול מספר הישיבה המאתיים-ושלושים-ושתיים של הכנסת השבע-עשרה, 2008-05-15 00:00

דליה איציק: הנני מתכבדת לפתוח ישיבה מיוחדת של הכנסת לכבוד נשיא ארצות-הברית של אמריקה, ג'ורג' וו.

דליה איציק: בוש, והגברת לורה בוש, במלאות 60 שנה למדינת ישראל.

דליה איציק: היום יום חמישי, י' באייר התשס"ח, 15 במאי 2008.

דליה איציק: כבוד נשיא המדינה מר שמעון פרס, הוד מעלתו נשיא ארצות-הברית של אמריקה ג'ורג' וו.

דליה איציק: בוש והגברת לורה בוש, כל חברי המשלחת האורחת הנכבדה מארצות-הברית, ראש הממשלה אהוד אולמרט והגברת אולמרט, נשיאת בית-המשפט העליון דורית בייניש ושופטי בית-המשפט העליון, הנשיא החמישי יצחק נבון והגברת נבון, שרי הממשלה, ראש האופוזיציה חבר הכנסת בנימין נתניהו והגברת נתניהו, חברות וחברי הכנסת בעבר ובהווה, כבוד נשיא מדינת בורקינה-פאסו ופמלייתו, חתן פרס נובל הסופר אלי ויזל, מכובדי סגל א' של המדינה, ראשי הנציגויות הזרות בישראל, ראשי העדות הדתיות בישראל, משפחות שכולות, משפחות השבויים והנעדרים והנער אורן אלמוג – תעמוד, אורן – שחמישה מבני משפחתו נרצחו בפיגוע טרור במסעדת "מקסים" בחיפה והוא איבד את ראייתו באותו פיגוע.

דליה איציק: אדוני הנשיא, רציתי מאוד לפתוח את המעמד החגיגי, המרגש והחשוב הזה בדברי ברכה, אבל מאז אמש לא משות מנגד עיני תמונות החורבן וההרס בקניון באשקלון.

דליה איציק: מאז אמש לא מרפות ממני המחשבות על אמא צעירה ובתה התינוקת, שהולכות למרפאה ובהבזק שנייה של אש, של עשן ושל אבק הריסות מתחלפת תמונת חייהן: חלומות ושאיפות חיים, לימודים ופרנסה נקטעים כהרף עין בשל טיל קטלני ששיגר ה"חמאס" מעזה והתפוצץ באשקלון.

דליה איציק: אדוני הנשיא, רציתי להציע לך לדחות את הפגישה הבוקר עם העבר נורא-ההוד שלנו כדי שתבקר את ההווה שלנו: תינוקת, אמא שלה ורופאה שנאבקות על חייהן.

דליה איציק: במה הן חטאו?

דליה איציק: במה הן פשעו?

דליה איציק: אדוני, אין מדובר באירוע חד-פעמי; זאת מציאות חיינו בשנים האחרונות.

דליה איציק: אבל מציאות זו תשתנה, כי יש גבול למידת הרחמים והסבלנות שלנו כלפי ה"חמאס", ואנחנו נגיב, ונגיב ביד קשה.

דליה איציק: בצאתך מכאן מחר אני מבקשת שיהיו לנגד עיניך דבריו של המשורר הלאומי שלנו, חיים נחמן ביאליק, שכתב בעקבות טבח ביהודים לפני עשרות שנים: "נקמה כזאת, נקמת דם ילד קטן, עוד לא ברא השטן".

דליה איציק: אדוני הנשיא, גורלם ותקוותם של אנשים רבים ושל עמים בעולם קשורים בארצך.

דליה איציק: בבסיס פסל החירות שבמפרץ ניו-יורק חרוטות על לוח שיש מילות שירה של המשוררת האמריקנית, בת למשפחה יהודית, אמה לזרוס.

דליה איציק: בשורות האחרונות של שיר זה כתוב: "הבו לי את העייפים שלכם, הבו לי את בניכם היגעים, הבו לי את ההמונים המכונסים יחד, הכמהים לנשום בחופשיות".

דליה איציק: את העתקה של "גברת חירות" היה אפשר להציב בכניסה לישראל.

דליה איציק: המלים האלה, מילות ההשראה והתקווה לפרק חדש ולעתיד אחר, הן התשתית המשותפת לדמיון הרב בין ארצות-הברית ובין ישראל.

דליה איציק: פער הגודל, העוצמה והמשאבים הוא ענק, אבל הערכים שלנו, האמונה שלנו ומטרת קיומנו זהים.

דליה איציק: אדוני הנשיא, ארצות-הברית וישראל אינן רק מדינות; ארצות-הברית וישראל הן רעיון.

דליה איציק: אידיאה.

דליה איציק: לא לחינם כונתה ארצות-הברית בידי חלק מאבותיה המייסדים The New Jerusalem.

דליה איציק: ייסוד ארצות-הברית היה הפניית גב להיסטוריה של אירופה – למלחמות, לעריצות, לרדיפות הדת, לחוסר סובלנות, לשלילת זכויות ולשלילת חירות.

דליה איציק: הקמת מדינת ישראל היתה יותר מהפניית גב להיסטוריה; מדינת ישראל נהגתה והוקמה כהתרסה בפניה של ההיסטוריה.

דליה איציק: אנחנו משתמשים במושג "אור לגויים", וארצות-הברית היתה בעיני מייסדיה A shining city upon the hill.

דליה איציק: אדוני הנשיא, הברית בין ארצות-הברית ובין ישראל איננה רק עניין של אמנה, של הסכם אסטרטגי, של מזכרי הבנה או של קשרי ממשל וקונגרס.

דליה איציק: הברית בין ארצות-הברית ובין ישראל היא ביסודה ברית מוסרית.

דליה איציק: היא ברית בין עמים מקדשי חירות ושואפי שלום, ברית בין חברות מהגרים המתלכדות סביב ערכים משותפים – ערכי התנ"ך, ערכי הדמוקרטיה, ערכי החופש וערכי הסובלנות.

דליה איציק: אני יודעת שהיסטוריונים בני זמננו מגדירים את ארצות-הברית של אמריקה "אימפריה".

דליה איציק: אבל ארצות-הברית מעולם לא ביקשה לכבוש, מעולם לא ביקשה לנצל, מעולם לא ביקשה לספח.

דליה איציק: ארצות-הברית מעולם לא ביקשה לשעבד.

דליה איציק: קשה לתאר את התפתחות ההיסטוריה המודרנית בלא התפקיד החיוני שארצות-הברית ממלאת בה.

דליה איציק: ארצות-הברית, כמו ישראל, רואה בקיומה שליחות המחדשת את עצמה מדי דור.

דליה איציק: יש מי שיכנו זאת שליחות אלוהית; אחרים יראו בה שליחות ארצית-מדינית.

דליה איציק: האמריקני והישראלי מאמינים בחירות האישית ובחופש הלאומי כתנאי לשגשוגנו כפרטים וכחברה.

דליה איציק: מכאן, מכס יושבת-ראש הכנסת, אני מבקשת לומר לך, אדוני הנשיא: תודה.

דליה איציק: תודה על הידידות, תודה על ההכרה בדמיון בינינו כבסיס לשותפות מדינית-אסטרטגית, ותודה לך על התמיכה.

דליה איציק: בשם העם בישראל, בשם כנסת ישראל, אני מבקשת – בנימה אישית, וכן, גם רגשית – להודות לך, אדוני הנשיא.

דליה איציק: לא ל"נשיא ארצות-הברית של אמריקה" בלבד, אלא לג'ורג' בוש האדם.

דליה איציק: ידידותך ומחויבותך לביטחון ישראל, לדמוקרטיה ולשלום במזרח התיכון נובעות מערכים שאנו חולקים.

דליה איציק: זכינו שאת הברית הזאת ביצרת וטיפחת, ועל כך אנו חבים לך חוב היסטורי גדול.

דליה איציק: מדינת ישראל קמה על חלק קטן מארץ האבות שהוגלינו ממנה לפני אלפיים שנה.

דליה איציק: מורכבות הבעיות במזרח התיכון, היקפן ודחיפותן אינם תולדה של הסכסוך הישראלי-הפלסטיני בלבד, וממילא לא ייפתרו באבחת פתרון הסכסוך הזה.

דליה איציק: בעולם האסלאמי מתפתח פונדמנטליזם קיצוני, שמתעב את השונה, מחצין את בעיותיו הפנימיות ומייצא אלימות וקנאות.

דליה איציק: הקושי של חלקים – ואני מדגישה, חלקים – מהעולם האסלאמי ליישב מסורות עם מודרנה, עקרונות דת עם חופש הפרט והבחירה ומבנים ישנים עם מסגרות מדיניות הפועלות בעולם פתוח המורכב ממדינות לאום, יוצר איום ממשי על האזור ומעבר לו.

דליה איציק: אני שואלת את עצמי, אדוני הנשיא: לו היה בידי הטרוריסטים שביצעו את פיגועי ה-11 בספטמבר 2001 נשק גרעיני, האם הם היו מהססים להשתמש בו?

דליה איציק: אני מעריכה שתשובתך זהה לזו שלי.

דליה איציק: הברית בין ארצות-הברית ובין ישראל איננה עוד בלם דיפלומטי-צבאי נגד ברית-המועצות ומדינות חסותה הערביות.

דליה איציק: זאת ברית שמטרתה – כיום ובשנים הקרובות – לעמוד כמגדלור המזהיר ומרתיע נגד התפשטות אותו זן מסוכן של קיצוניות אלימה.

דליה איציק: אם ישראל לא תוכל לקיצוניות ולפונדמנטליזם, העולם הדמוקרטי כולו לא יוכל להם.

דליה איציק: הג'יהאד האסלאמי לא התחיל בגלל ישראל ולא יסתיים בסיום העימות עם ישראל.

דליה איציק: את הברית שלנו צריך לטפח ולהרחיב, וצריך אולי לשקול, ברצינות ובזהירות, את האפשרות להעלות אותה שלב.

דליה איציק: השאלה כאן היא לא רק מה עוד ארצות-הברית יכולה לעשות למען ישראל, אלא גם – וזאת שאלה שאנחנו שואלים את עצמנו ומנסים לפתח נוסחה נכונה של מענה עליה: מה ישראל צריכה לעשות כדי לשמר את הברית ולטפח אותה.

דליה איציק: אדוני הנשיא, מדינת ישראל קמה כנגד כל הסיכויים.

דליה איציק: יישוב יהודי של 600,000 בני-אדם, חלקם ניצולי שואת אירופה, כלכלה זעירה, אוצר מדולדל, צבא עשוי טלאים, מוקף בעולם ערבי עוין.

דליה איציק: בהתחשב בנתונים שעמדו לרשות דוד בן-גוריון ב-14 במאי 1948, רק אדם בסדר-גודל היסטורי כשלו היה יכול לקבל החלטה כזאת.

דליה איציק: כנגד כל הסיכויים – הצלחנו.

דליה איציק: הצלחנו לבנות כוח מגן עצמאי, לחדש את השפה העברית, הקמנו דמוקרטיה, פיתחנו כלכלה יוצאת מן הכלל, חקלאות נפלאה, מדע מדהים בהישגיו.

דליה איציק: הקמנו את ישראל, המצאנו את הישראליות, אבל יש לנו עוד חלום אחד להגשים – שלום.

דליה איציק: במעמד הזה אני מעלה את זכרו של אדם יקר, ראש ממשלת ישראל יצחק רבין, זיכרונו לברכה, אדם שהקדיש את חייו להגנת המולדת, נלחם במלחמות, ניצח בקרבות והיה לוחם אמיץ בקרב הגדול, הקרב על השלום, אשר בו נפל בידי מרצח.

דליה איציק: שלום – אותו מושג, איכות חיים, מצב לאומי שאחרים מקבלים כמובן מאליו – שלום עם סוריה, עם סעודיה, עם לבנון החופשית, ומה שחשוב מכול: שלום עם שכנינו הפלסטינים.

דליה איציק: אבל איך אפשר להשיג שלום כאשר צד אחד אינו מכיר בזכות הקיום הבסיסית של האחר?

דליה איציק: קשה לנו לחשוב במונחי שלום ולדבר שפת שלום כאשר יש מדינה, אירן, שמצהירה בגלוי כי בכוונתה להשמיד את ישראל ומנסה לפתח את האמצעים לכך.

דליה איציק: קשה לנו להשיג שלום כאשר העולם הערבי אינו מקצה גם דולר אחד – ממאות המיליארדים העומדים לרשותו – לטובת הפליטים הפלסטינים, אבל הדבר קשה שבעתיים כאשר אותם פלסטינים מפוצצים את עצמם בתוך מסעדות ואוטובוסים בישראל.

דליה איציק: האמן לי, אדוני הנשיא, אנחנו לא רוצים לשלוט בפלסטינים.

דליה איציק: מאז ראשית הציונות ומאז הקמת מדינת ישראל ייחלנו לדו-קיום וביקשנו אותו; דו-קיום של כבוד ושל הכרה בזכויות הזולת.

דליה איציק: הציבור הישראלי מתבונן במציאות ושואל את עצמו: כמה יכולנו עוד להצליח אלמלא הסכסוך?

דליה איציק: כמה גני-ילדים, אוניברסיטאות, מחקר ועושר יכולנו לייצר?

דליה איציק: כמה כיתות לימוד, כמה כבישים?

דליה איציק: כמה אמהות גאות במקום אמהות שכולות?

דליה איציק: כמה חיים ולא מוות?

דליה איציק: ולשכנינו הפלסטינים אני אומרת: ילדיכם זכאים לאותו הדבר.

דליה איציק: ילדיכם זכאים לעתיד טוב יותר.

דליה איציק: אל תחזיקו בעתיד ילדינו כבבן ערובה לפוליטיקה של אלימות.

דליה איציק: לילדינו ולילדיכם מגיע עתיד טוב יותר; עתיד של שגשוג, עתיד ללא טרור – עתיד עם עתיד.

דליה איציק: ולסיום, אדוני הנשיא, כפי שהבחנת בביקוריך הקודמים, אנחנו הישראלים אוהבים את אמריקה.

דליה איציק: כשאמריקה בכתה – בכינו אתה.

דליה איציק: כשאמריקה שמחה – אנחנו שמחים אתה.

דליה איציק: אדוני הנשיא, בעוד חודשים אחדים תגיע כהונתך לסיומה.

דליה איציק: אתה והגברת בוש תחזרו לביתכם ואמצעי התקשורת יסכמו את כהונתך בתפקיד נשיא ארצות הברית – מיליוני מלים ייאמרו וייכתבו אז בכל פינה בעולם.

דליה איציק: אנו כאן מבקשים שתדע כי גם כשתהיה רחוק מן הכהונה והשררה נראה בך ידיד גדול; מהגדולים שהיו לנו.

דליה איציק: תודה לך על השתתפותך בחג עצמאותנו ה-60.

דליה איציק: היא מבטאת בעבורנו הרבה יותר מביקור.

דליה איציק: God bless , אלוהים, ברך את ישראל! אדוני ראש הממשלה, בבקשה.

אהוד אולמרט: גברתי יושבת-ראש הכנסת דליה איציק, כבוד נשיא מדינת ישראל מר שמעון פרס, אורח הכבוד של הבית, כבוד נשיא ארצות-הברית של אמריקה מר ג'ורג' בוש, והגברת בוש, כבוד נשיאת בית-המשפט העליון השופטת דורית בייניש, גברתי מזכירת המדינה הגברת קונדוליסה רייס, שרי ממשלת ישראל, חברי הכנסת, כבוד שגריר ארצות-הברית בישראל מר ריצ'ארד ג'ונס, כבוד שגריר ישראל בארה"ב מר סלי מרידור, אורחים יקרים, מכובדי כולם, מדינת ישראל וּכנסת ישראל מתכבדות לארח אותך, אדוני הנשיא, במשכנה של הדמוקרטיה הישראלית, בית שבו בא לידי ביטוי רצונו של העם בישראל, באמצעות נציגיו ונבחריו.

אהוד אולמרט: בשמם של אזרחי ישראל, בשמה של ממשלת ישראל ובשמם של חברי הבית הזה אני מקדם את פניך בברכה, כנשיאה של אומה גדולה, מנהיגת העולם החופשי, וכידיד אמיתי, עקבי ונאמן של מדינת ישראל.

אהוד אולמרט: הידידות המושרשת והעמוקה בין ארצות-הברית ובין מדינת ישראל אינה מקרית ואינה ברורה מאליה.

אהוד אולמרט: זוהי ידידות המושתתת על ערכים משותפים ועל ייעוד מוסרי, אנושי וחברתי, שעיקריו חירות האדם, צדק חברתי ושלום.

אהוד אולמרט: גדולתה של ארצות-הברית נעוצה ביכולתה ובנכונותה לפעול ולהקריב למען סדר בין-לאומי כלל-עולמי המבוסס על דמוקרטיה, על זכויות האדם, על כלכלה חופשית ועל השכנת שלום.

אהוד אולמרט: ההבחנה בין אורח חיים שראוי להגן עליו ובין כזה שחובה להתנגד לו היתה ועודנה ברורה וחדה; במילותיו של הנשיא האמריקני הארי טרומן, אשר תמך לפני 60 שנה, בהקמת מדינת ישראל: "דרך חיים אחת מבוססת על רצונו של הרוב, ומתאפיינת במוסדות חופשיים, בממשלה ייצוגית, בבחירות חופשיות ובערבויות לחירויות הפרט, לחופש הביטוי והדת ולהעדר דיכוי פוליטי; דרך חיים אחרת מבוססת על רצונו של המיעוט, הנכפה על הרוב.

אהוד אולמרט: דרך זו מסתמכת על טרור ועל עריצות, על שליטה באמצעי התקשורת, על בחירות שתוצאותיהן נקבעות מראש ועל דיכוי החירויות האישיות".

אהוד אולמרט: בעולם שבו ניצח מגדלור הדרור האמריקני קם העם היהודי במאמצים כבירים והתנער מתהום השואה אל פסגת התקומה, וכונן בגבורת בניו את מדינת ישראל הדמוקרטית.

אהוד אולמרט: מאז ולאורך השנים, גם בחילופי הממשלים בוושינגטון והממשלות בירושלים, ברית הידידות בין עמינו וארצותינו נותרה איתנה, ורק הלכה והתחזקה, הלכה והתעצמה.

אהוד אולמרט: הזדהותה של ארצות-הברית עם מאבקו של העם היהודי לתקומה לאומית הופגנה עוד לפני הקמתה של מדינת ישראל, בתביעתה לפתוח את שערי ארץ-ישראל לפליטי השואה.

אהוד אולמרט: לפני 60 שנה בדיוק, דקות מעטות לאחר הכרזת העצמאות של מדינת ישראל, היתה ארצות-הברית המדינה הראשונה שהעניקה לה את הכרתה.

אהוד אולמרט: כאשר נטלה המדינה הצעירה ודלת האמצעים על עצמה את אתגר קליטתם של מאות אלפי פליטים יהודים חסרי כול מאירופה ומארצות ערב, הושיטה לה ארצך את ידה במלווה ובסיוע כלכלי.

אהוד אולמרט: מאוחר יותר, כאשר חימשה ברית-המועצות את אויבי ישראל שזממו להשמידה, סיפקה ארצות-הברית לישראל את הכלים להגן על עצמה.

אהוד אולמרט: כשנשמעה הזעקה האמיצה מאחורי מסך הברזל – "שלח את עמי", הביא הלחץ האמריקני לפתיחת השערים לעליית המוני אחינו מברית-המועצות לישראל.

אהוד אולמרט: והנשיא האמריקני ג'ורג' בוש האב הוא כמובן מי שפעל למען העלאת המוני יהודי אתיופיה במבצע שנודע לימים בשם "מבצע משה".

אהוד אולמרט: בזירה הבין-לאומית – בעצרת האו"ם, במועצת הביטחון ובאין-ספור הזדמנויות אחרות – התמידה ארצות-הברית בעמידה לימין ישראל, לעתים קרובות בבדידות מזהרת מול גוש אוטומטי אינטרסנטי ומרושע שרובו הגדול מדינות טוטליטריות ודיקטטוריות.

אהוד אולמרט: היום, בביקורך בישראל, הרשה לי להביע את הערכת העם בישראל ואת הוקרתו למנהיגותה של אומתך ולמסירותה לתפקיד המוסרי ההיסטורי והאוניברסלי שהיא ממלאת כנושאת לפיד הדמוקרטיה, הצדק, הדרור והשלום.

אהוד אולמרט: אדוני הנשיא, לארצות-הברית ולישראל ברית אסטרטגית רבת שנים.

אהוד אולמרט: ברית זו לא פסחה גם על הקשרים הכלכליים בין שתי המדינות.

אהוד אולמרט: בעשורים הראשונים שלאחר קום מדינת ישראל היה הסיוע הכלכלי חד-כיווני, ואין ספק שהיה לו חלק חשוב בביסוסו של המשק הישראלי.

אהוד אולמרט: כיום אני גאה להגיד שהיחסים אינם עוד יחסים של תלות בלבד, אלא של שיתוף פעולה ושל הפריה הדדית.

אהוד אולמרט: בתחומי המסחר, הטכנולוגיה, המחקר והפיתוח יש שותפות אמת בין שתי המדינות.

אהוד אולמרט: שותפות המבוססת על שיקולים כלכליים, אך גם על ערכים משותפים ועל תפיסת עולם הרואה ערך גדול ביזמות ובכושר ההמצאה.

אהוד אולמרט: ארצות-הברית וישראל חולקות גם את התפיסה שדמוקרטיה וכלכלת שוק הולכות יד ביד ושילוב זה הוא המתכון המנצח לצמיחה ולרווחה.

אהוד אולמרט: ארצות-הברית פתחה את דלתותיה לכוחות היזמיים של ישראל, כדי שיוכלו לפרוח במסגרת הכלכלית התוססת שהיא מובילה.

אהוד אולמרט: חברות ישראליות רבות נסחרות בבורסה בניו-יורק, ושיתוף הפעולה בתחום ההיי-טק בין ישראל ובין ארצות-הברית הניב הצלחות פורצות דרך בקנה-מידה עולמי.

אהוד אולמרט: ידיד יקר, ביקורך בישראל לרגל חגיגות שנת ה-60 למדינתנו הוא מחווה נפלאה של ידידות אישית ובין-מדינתית, אבל הוא אינו ביקור נימוסין בלבד.

אהוד אולמרט: במהלכו ניתנה לנו הזדמנות חשובה נוספת לדון בקידומו של פתרון שלום לסכסוך הישראלי-הפלסטיני בהתאם לחזונך, אדוני הנשיא, של שתי מדינות לשני העמים.

אהוד אולמרט: מעורבותך האישית, ומאמציה הראויים להערכה של מזכירת המדינה, הגברת קונדוליסה רייס, חיוניים להצלחת המשא-ומתן האינטנסיבי המתנהל בינינו ובין הפלסטינים.

אהוד אולמרט: כאשר נגיע, בעזרת השם, בבוא היום, להסכם שלום היסטורי בינינו ובין שכנינו הפלסטינים, הוא יובא לאישור הבית הזה, שיש בו ייצוג לכל קשת הדעות במדינת ישראל.

אהוד אולמרט: ביודעי את התפלגות העמדות בבית הזה ואת רחשי הלב של אזרחי ישראל, אני משוכנע שהסכם שלום שישקף במלואו את החזון שהצגת לפני העולם ביוני 2002, ויושתת על העיקרון של שתי מדינות לשני העמים – מדינה יהודית ומדינה פלסטינית – השוכנות בביטחון ובשלום זו לצד זו, הסכם שלום כזה יאושר בכנסת ברוב גדול ויזכה לתמיכת רובו המכריע של הציבור הישראלי.

קריאה: חלומות בלילה.

אהוד אולמרט: אדוני הנשיא, אני מסתכל עליך בעת שאני נואם ואני רואה מין מבט של תדהמה אין קץ על פניך.

אהוד אולמרט: אמרו לך, ודאי סיפרו לך – בהכירי את יועציך, שמכירים כל פרט ומכינים כל פרט, אני משוכנע שוודאי אמרו לך שהכנסת הישראלית היא פרלמנט רגוע במיוחד, אבל אני בטוח – כשראיתי את המבט התמה על פניך – שאתה אומר לעצמך, אוקיי, רגוע רגוע, אבל עד כדי כך?

אהוד אולמרט: אז – כבוד הנשיא, אני חוזר על מה שאמרתי: כשנביא לכנסת ישראל הסכם המבוסס על חזונך, בדבר שתי מדינות לשני העמים, אני משוכנע שהוא יאושר ברוב גדול בכנסת ובעם ישראל כולו.

צבי הנדל: לא תזכה לזה.

ראובן ריבלין: מה זה, זאת דמוקרטיה?

אהוד אולמרט: אדוני הנשיא, המזרח התיכון הוא אזור רווי סכנות.

אהוד אולמרט: פעילותה התקיפה של ארצות-הברית במשך השנים נגד מוקדים של תוקפנות, של אלימות ושל טרור, תכליתה הגנת הצדק ומניעת ערעור יסודי של היציבות באזורנו, יציבות החיונית כל כך לשלום העולם, למשק האנרגיה הבין-לאומי ולכלכלה הגלובלית.

אהוד אולמרט: אין צל של ספק שההתמודדות עם איום הטרור הפונדמנטליסטי הרצחני ונטול המעצורים המוסריים היא בעת הזאת האתגר החשוב ביותר הניצב בפני החברות הדמוקרטיות ברחבי תבל.

אהוד אולמרט: רק אתמול אחר-הצהריים, עת נפל טיל בקניון באשקלון ופצע אזרחים תמימים, קיבלנו תזכורת לכך.

אהוד אולמרט: לתוצאות ההתמודדות הזאת תהיינה השלכות מרחיקות לכת על עתידו ועל אורח חייו של העולם החופשי.

אהוד אולמרט: אתה, אדוני הנשיא, תירשם כמי שנטל באומץ וללא היסוס את הגה המנהיגות בהתייצבות הנחושה וההחלטית עם האתגר הגדול הזה.

אהוד אולמרט: המוקד הנוכחי המאיים איום חמור ביותר על יציבות המזרח התיכון ועל שלום העולם הוא, כידוע לך, אירן.

אהוד אולמרט: הסכנה טמונה ביומרותיו של השלטון בטהרן להגמוניה אזורית, בשימוש הציני שהוא עושה בטרור ובליבוי שנאה דתית להשגת יעדיו ובחתירה, שאי-אפשר להסוותה, להשגת יכולת גרעינית.

אהוד אולמרט: איומיו של נשיא אירן למחוק את ישראל מהמפה, והיערכותו כדי לבצע זאת באמצעות טילים ארוכי-טווח ויכולת גרעינית, מחייבים אותנו להיות ערוכים להגן על עצמנו.

אהוד אולמרט: אבל האיום איננו על ישראל בלבד, ורוב מדינות האזור רואות את עצמן מאוימות אף הן.

אהוד אולמרט: ישראל סבורה כי אף שחומרת האיום האירני מחייבת שלא להוציא מכלל חשבון שום אמצעי אחר, הרי כיום הצבת חזית מדינית וכלכלית בין-לאומית אחידה ונחרצת מול אירן וסנקציות קשות ואפקטיביות יותר הן שלב הכרחי, גם אם לא סופי, בדרך הנכונה לבלום את הסכנה האירנית.

אהוד אולמרט: אדוני הנשיא, במלאות 60 שנה למדינת ישראל אין לה שאיפה חזקה יותר מהשגת שלום עם שכניה הפלסטינים ועם מדינות ערביות נוספות.

אהוד אולמרט: המשך עזרתה של ארצות-הברית בהשכנת שלום וביטחון באזורנו הוא המתנה הגדולה ביותר של אמריקה למדינת ישראל בשנתה ה-60.

אהוד אולמרט: הרשה נא לי להעביר באמצעותך לעם האמריקני ולשני בתי הקונגרס ולמזכירת המדינה הגברת קונדוליסה רייס, שהתמידו לאורך כל השנים בתמיכתם חוצת-המפלגות בישראל, את הוקרתנו העצומה על הסיוע המדיני, הכלכלי והביטחוני – הנדיב והחיוני כל כך – שזכינו לקבל מהם.

אהוד אולמרט: הנביא ישעיהו בן אמוץ, שהשמיע את קולו ואת חזון השלום והצדק האוניברסלי שלו כאן, בבירת הנצח ירושלים, לפני 2,700 שנה, קרא בנבואתו לפתוח את שערי העיר לבואו של "גוי צדיק": "פתחו שערים ויבוא גוי צדיק שמר אמונים" – ישעיהו, פרק כ"ו, פסוק ב'.

אהוד אולמרט: שעריה של ירושלים, שערי מדינת ישראל ושערי הלב של עם ישראל פתוחים לפניך, אדוני הנשיא, כראשה של אומה ידידה גדולה שוחרת צדק, חירות ושלום.

אהוד אולמרט: ברוך בואך וברוכים כל הנלווים אליך בביקור חשוב זה המסמל יותר מכול את רוחה ועומקה של ברית היחסים המיוחדים בין עמינו וּמדינותינו.

אהוד אולמרט: ועוד מלה אישית: אולי זה לא תמיד מקובל במעמדים כאלה, שיש בהם לא מעט כללים נוקשים של פרוטוקול, אבל אני חושש שמעמד כזה לא יחזור עוד בתפקידך הנוכחי כנשיא ארצות-הברית, ולפיכך אני רוצה לומר לך באופן אישי כאדם לאדם, כאב לאב, כבן להורים דגולים לבן של הורים דגולים, ולאיש משפחה כל כך חם ורגיש כמוך: החיים הפוליטיים מזמנים לכולנו לא-מעט אירועים שבהם נשמעים דברים שנרשמים בפרוטוקול, מהדהדים בחלל האוויר ואחר כך פורחים להם כלא היו.

אהוד אולמרט: מה ששמעת כאן היום, יחד עם רעייתך המקסימה והצוות האוהד והתומך שלך, הם דברי אמת.

אהוד אולמרט: הם לא יפרחו ולא ייעלמו.

אהוד אולמרט: לאו דווקא כי הם רשומים ב"דברי הכנסת", אלא כי הם יוצאים מן הלב – הלב האישי שלי, הלב של הכנסת כולה והלב של עם ישראל.

אהוד אולמרט: היום יותר מכל יום אחר הכנסת נותנת ביטוי מדויק, אמיתי ועמוק לעם ישראל כולו, וכל זה בזכותך ולמענך.

אהוד אולמרט: ברוך תהיה.

דליה איציק: אדוני יושב-ראש האופוזיציה, חבר הכנסת בנימין נתניהו.

בנימין נתניהו: אדוני נשיא מדינת ישראל, מר שמעון פרס, גברתי יושבת-ראש הכנסת, הגברת דליה איציק, מכובדי ראש ממשלת ישראל, מר אהוד אולמרט, חברי הכנסת, אורחים נכבדים מהארץ ומהעולם, We welcome today a great friend of Israel, a great American patriot, the leader of the Free World, President George W.

בנימין נתניהו: Bush and First Lady Mrs.

בנימין נתניהו: Laura Bush.

בנימין נתניהו: Mr.

בנימין נתניהו: President, the rebirth of is one of history's great parables.

בנימין נתניהו: In the heart of countless people around the world, and especially in the , burns the hope that the Jews will continue to overcome the insurmountable obstacles strewn in their path, will continue to perform miracles.

בנימין נתניהו: For the story of is not the story of the Jews alone, but of a human spirit that refuses to succumb to history's horrors.

בנימין נתניהו: It is the incomparable quest of a people seeking, at the end of an unending march, to be a free people in its own land, the of and .

בנימין נתניהו: מכובדי, ישראל וארצות-הברית הן מדינות שהוקמו סביב רעיון מכונן אחד – החירות: חירות האדם, חופש האמונה, השאיפה להיות אור לגויים והנכונות להיאבק על הערכים הללו מול אלה הרוצים לעוקרם מן השורש.

בנימין נתניהו: תולדות עם ישראל מושרשות עמוק בתולדות הקמתה של ארצות-הברית.

בנימין נתניהו: החלוצים הראשונים שהגיעו לחופי אמריקה ראו עצמם כממשיכיהם של בני ישראל היוצאים מעבדות לחירות בארץ המובטחת החדשה.

בנימין נתניהו: הם קראו לבניהם בשמות עבריים וליישוביהם בשמות תנ"כיים – שלם, כנען, ציון, בית-אל, בית-לחם.

בנימין נתניהו: בנג'מין פרנקלין ותומס ג'

בנימין נתניהו: פרסון רצו שהסמל הרשמי של ארה"ב יראה את משה רבנו מוליך את עם ישראל לארץ-ישראל.

בנימין נתניהו: ארצות-הברית, להשקפת אבותיה המייסדים, היתה ירושלים החדשה, העיר על הגבעה שממנה יפיץ מגדלור החופש את בשורת החירות לכל חלקי העולם.

בנימין נתניהו: נשיאים אמריקנים דגולים, מג'ון אדמס דרך אברהם לינקולן ועד וודרו וילסון, תמכו בהתלהבות ברעיון שיבת ציון וחידוש הריבונות היהודית בארץ-ישראל.

בנימין נתניהו: לינקולן אמר: "אמריקנים רבים רוצים לראות בשיבת היהודים למולדתם".

בנימין נתניהו: ואכן, הנשיא הארי טרומן הכיר בישראל דקות ספורות אחר הכרזת העצמאות, ובכך נתן תמיכה עצומה ללידתה של מדינת ישראל.

בנימין נתניהו: אתה, אדוני הנשיא, ממשיך בדרכם של נשיאים אלה.

בנימין נתניהו: אתה מחזיק בלפיד.

בנימין נתניהו: ברוך בואך לכנסת ישראל, ברוך בואך לירושלים, בירת הנצח של עם ישראל.

בנימין נתניהו: מאז הקמת מדינת ישראל עמדה ארצות-הברית לצדנו פעם אחר פעם.

בנימין נתניהו: היא סייעה רבות בחיזוקה ובשגשוגה של המדינה.

בנימין נתניהו: ועל כך, אדוני הנשיא, אומרים היום לך ולעמך כל אזרחי ישראל – תודה.

בנימין נתניהו: ב-60 השנים שחלפו הראינו מה יכול חזון החירות של עם להשיג.

בנימין נתניהו: בנינו את מדינתנו תוך שמירה על ערכי הדמוקרטיה, בדיוק כפי שניבאה במאה ה-19 הסופרת האנגליה, הגדולה, הציונית, ג'ורג' אליוט, באומרה שמדינת היהודים תהיה אי של חירות וקדמה בין משטרי העריצות של המזרח.

בנימין נתניהו: בנינו את ארצנו, השבנו את פזורינו, החיינו את שפתנו, פיתחנו את כלכלתנו, והושטנו יד לשלום עם שכנינו.

בנימין נתניהו: ראינו את הברכה בלהיות עם חופשי בארצנו, כשם שקודם לכן חווינו את הקללה של היותנו עם ללא ארץ וללא כוח מגן.

בנימין נתניהו: הטרגדיה הנוראה ביותר בתולדות עמנו ובתולדות האנושות התרחשה במחצית הראשונה של המאה ה-20, כשמדינת ישראל עדיין לא הוקמה כדי להגן על העם היהודי, וכשארצות-הברית טרם קיבלה על עצמה את הנהגת העולם החופשי.

בנימין נתניהו: הדמוקרטיות התייצבו מאוחר מדי מול אידיאולוגיה טוטליטרית רצחנית.

בנימין נתניהו: התוצאה היתה רציחתם של מיליונים והשמדת שליש מבני עמנו.

בנימין נתניהו: אז נשבענו – לא עוד.

בנימין נתניהו: במחצית השנייה של המאה ה-20 השתנו הגורל היהודי וגורל האנושות מן הקצה לקצה.

בנימין נתניהו: בהקמת מדינת ישראל החזירו היהודים לעצמם את השליטה בגורלם ואת היכולת להגן על עצמם.

בנימין נתניהו: ואילו ארצות-הברית התייצבה כמנהיגת העולם החופשי וניצחה במלחמה הקרה.

בנימין נתניהו: היום, בתחילתה של המאה ה-21, אנו ניצבים מול האיום הטוטליטרי השלישי – העריצות האלימה והפנאטית של האסלאם הקיצוני.

בנימין נתניהו: חסידיו מנהלים מלחמת טרור וג'יהאד נגד ארצות-הברית וישראל, המייצגות המובהקות של תרבות החופש השנואה עליהם כל כך.

בנימין נתניהו: אתה, אדוני הנשיא, התייצבת באומץ לב מול איום זה, וזה שבע שנים אתה עומד בראש המאבק נגדו.

בנימין נתניהו: אתה עושה זאת כמנהיג אמיתי; אינך נכנע לרוחות האופנה ואינך מפסיק לרגע את המאבק נגד העריצות ולמען החופש.

בנימין נתניהו: אזרחי ישראל עומדים עמך ועם ארצך במאבק זה.

בנימין נתניהו: המשימה הראשונה שלנו היא למנוע מאירן, שמכריזה על כוונתה להשמידנו, את ההתחמשות בנשק גרעיני.

בנימין נתניהו: לפני 12 שנה, בנאומי כראש הממשלה לפני שני בתי הקונגרס האמריקני, אמרתי שהאיום הגדול ביותר העומד בפני האנושות הוא התחמשותה של אירן בנשק גרעיני.

בנימין נתניהו: מכובדי, הזמן אוזל.

בנימין נתניהו: המשימה השנייה היא לא לאפשר לאירן להקים בסיסים נוספים סביבנו, דוגמת לבנון ועזה.

בנימין נתניהו: הנסיגות החד-צדדיות של ישראל רק בנו את בסיסי הטרור האלה, הרחיקו את השלום וקירבו את הטרור.

בנימין נתניהו: כך קרה שוב אתמול באשקלון.

בנימין נתניהו: אל לנו לחזור על טעות זו.

בנימין נתניהו: זה חייב להיפסק.

בנימין נתניהו: מול הטרור ישראל חייבת לעבור ממדיניות של התשה למדיניות של הכרעה, כפי שעשית אתה, אדוני הנשיא.

בנימין נתניהו: המשימה השלישית היא להביא שלום לאזורנו.

בנימין נתניהו: מדינת ישראל חותרת לשלום מאז הקמתה.

בנימין נתניהו: מעולם לא הפסקנו לייחל לשלום או לפעול להשגתו.

בנימין נתניהו: השלום יגיע – מעגל השלום יושלם – כשהעמים עצמם יראו בו צורך אנושי בסיסי המאפשר להם לשפר את רמת חייהם.

בנימין נתניהו: על כן, עלינו לקדם היום את השלום הכלכלי עם שכנינו הפלסטינים.

בנימין נתניהו: כך נחזק את המתונים ונחליש את הקיצונים.

בנימין נתניהו: ישראל יכולה לקדם פיתוח כלכלי נרחב באזורנו בשיתוף הפלסטינים, ירדן ומדינות ערב נוספות.

בנימין נתניהו: אך כדי שנצליח, כדי שהקיצונים לא ישתלטו על המתונים, ישראל חייבת להמשיך להחזיק בידיה את הביטחון.

בנימין נתניהו: עלינו לזכור שמטרת השלום היא לחזק את הביטחון ולא להחלישו.

בנימין נתניהו: הביטחון והשלום הכלכלי יהיו הפרוזדור לשלום המדיני.

בנימין נתניהו: אבל גם בהסדר קבע תהיה ישראל חייבת להמשיך להחזיק בגבולות הגנה – בגבולות בני הגנה, כי רק שלום שאפשר להגן עליו יתקיים לאורך זמן.

בנימין נתניהו: מכובדי, נצטרך לשמור על דבר נוסף; דבר זה אינו מתמצה רק בגבולות ביטחון או בטריטוריה, אלא הוא חלק בלתי נפרד מיסוד קיומנו כאן – ירושלים.

בנימין נתניהו: אדוני הנשיא, בביקורך האחרון כאן נתתי לך מטבע עתיק מתקופת המרד הגדול נגד הרומאים.

בנימין נתניהו: בצדו האחד הוטבעו המלים "שקל ישראל", ובצדו השני – "שנה ג'", כלומר השנה השלישית לעצמאות ישראל, וכן המלים "ירושלים הקדושה".

בנימין נתניהו: כשמטבע זה הוטבע, בשנת 70 לספירה, הלגיונות הרומיים – מכונת המלחמה החזקה ביותר בעולם העתיק – הלגיונות הרומיים כבר לפתו וחנקו את ירושלים.

בנימין נתניהו: מגיני ירושלים, כמו מגיני מצדה, שבה ביקרת היום, כבר ידעו שסופם קרב.

בנימין נתניהו: הם לא טבעו מטבע זה למטרות מסחר; הם טבעו אותו כמסר לדורות הבאים – כמסר לנו – שהעם היהודי יחזור לארצו ולבירתו ויחדש בהן את עצמאותו.

בנימין נתניהו: זה מקור זהותנו ומשאת כיסופינו.

בנימין נתניהו: לכן קרא הרצל לתנועת התחייה הלאומית של העם היהודי בשם "ציונות" – על שם הר-ציון שבלב ירושלים.

בנימין נתניהו: לכן התפללו יהודים בכל הדורות – בטולדו, ערב גירוש ספרד, ובגטו ורשה, בזמן השואה – "לשנה הבאה בירושלים".

בנימין נתניהו: בכל שנות גלותנו, וגם בראשית עצמאותנו, לא שכחנו אפילו לרגע אחד את ירושלים, את הכותל, את הר-הבית ואת העיר העתיקה.

בנימין נתניהו: והנה, לפני 40 שנה שחררנו ואיחדנו אותה.

בנימין נתניהו: הדבר הראשון שעשינו היה הבטחת חופש הפולחן של הדתות האחרות, שנמנע קודם לכן.

בנימין נתניהו: חופש דת זה, שהוא כל כך יקר לאזרחי ארצות-הברית וכל כך חשוב לשלום העולם, יתקיים כל עוד תישאר ירושלים מאוחדת בריבונות ישראל.

בנימין נתניהו: מכובדי, תחייתו של עם ישראל היא אחד הסמלים הגדולים של האנושות.

בנימין נתניהו: בתחילת דברי אמרתי שסיפורה של ישראל אינו רק סיפורם של היהודים, אלא של רוח האדם הנשגבת, המסרבת בעקשנות להיכנע לאיומי ההיסטוריה.

בנימין נתניהו: זה מסע שאין דומה לו, מסעו המפרך והמרומם של עם הנחוש בדעתו לשוב להיות עם חופשי בארצו, ארץ ציון וירושלים.

בנימין נתניהו: וכך יהיה.

דליה איציק: תודה.

דליה איציק: חברי חברי הכנסת, אורחים נכבדים, נשיא ארצות-הברית של אמריקה, בבקשה, אדוני, ג'ורג' וו.

דליה איציק: בוש.

וו. בוש: (נושא דברים בשפה האנגלית; להלן תרגומם הסימולטני לעברית) תודה רבה.

וו. בוש: הנשיא פרס, ראש הממשלה, גברתי יושבת-ראש הכנסת, תודה רבה לך על כך שאת מקיימת את המושב המיוחד הזה, נשיאת בית-המשפט העליון הגברת בייניש, מנהיג האופוזיציה מר נתניהו, חברי הכנסת ואורחים נכבדים, שלום.

וו. בוש: לורה ואני מאושרים להיות שוב כאן בישראל.

וו. בוש: אנחנו נפעמים לנוכח הטקסים והחגיגות של היומיים האחרונים, והיום לכבוד הוא לי לעמוד כאן לפני אחד מבתי-המחוקקים המהוללים, הגדולים, הטובים והדמוקרטיים ביותר בעולם ולשגר את איחולי העם האמריקני במלים אלה: (בעברית) יום עצמאות שמח.

וו. בוש: (מחיאות כפיים)

דליה איציק: תודה רבה.

דליה איציק: חברים, אני מבקשת גם מהאורחים: גם במחיאות הכפיים – במידה.

וו. בוש: (נושא דברים בשפה האנגלית; להלן תרגומם הסימולטני לעברית) תודה.

וו. בוש: זכות גדולה היא זו, ונדירה, לנשיא אמריקני לנאום בכנסת.

וו. בוש: אומנם ראש הממשלה אמר לי שנדיר עוד יותר הוא שאדם אחד מדבר ברגע מסוים, ולא יותר...

וו. בוש: אני רק מצטער שאחד ממנהיגיה הדגולים ביותר של ישראל אינו כאן כדי לחלוק את הרגע הזה – לוחם, איש שלום, ידיד יקר.

וו. בוש: תפילותיו של העם באמריקה נשואות לשלומו של אריאל שרון.

וו. בוש: (מחיאות כפיים) התכנסנו כדי לציין אירוע היסטורי.

וו. בוש: לפני 60 שנה הכריז דוד בן-גוריון בתל-אביב על עצמאותה של מדינת ישראל, אשר נוסדה על בסיס זכותו הטבעית של העם היהודי להיות אדון לגורלו.

וו. בוש: ההמשך היה לא רק הקמתה של מדינה חדשה, אלא למעשה גם הגשמתה של הבטחה עתיקת יומין אשר ניתנה לאברהם, למשה ולדוד: מולדת לעם הנבחר – ארץ-ישראל.

וו. בוש: (מחיאות כפיים) כעבור 11 דקות, בהנחיית נשיא ארצות-הברית דאז, הארי טרומן, זכתה ארצות-הברית להיות המדינה הראשונה אשר הכירה בעצמאות ישראל.

וו. בוש: ובצייננו את יום השנה לאותו יום, אמריקה גאה להיות בעלת-הברית הקרובה ביותר לישראל וידידתה האמיצה ביותר.

וו. בוש: (מחיאות כפיים) הברית בין שתי הממשלות שלנו לא תופר, אך יסודות הידידות הללו עמוקים אף יותר מאותה ברית, מחוזה או הסכם כלשהו.

וו. בוש: יסודותיה נעוצים ברוח המשותפת, בספר הספרים, בנבכי הנפש.

וו. בוש: כאשר ירד ויליאם ברדפורד מה"מייפלאואר" בשנת 1620, הוא ציטט את הנביא ירמיהו: ונספרה בציון את מעשי ה' אלוהינו.

וו. בוש: מייסדי מדינתי ראו ארץ מובטחת חדשה והעניקו לערים שם שמות כמו בית-לחם וכנען החדשה, וברבות הימים הפכו אמריקנים רבים להיות תומכים נלהבים במדינה היהודית.

וו. בוש: מאות שנים של סבל והקרבה חלפו לפני שהתגשם החלום.

וו. בוש: העם היהודי סבל את זוועות הפוגרומים, את הטרגדיה של המלחמה הגדולה ואת זוועות השואה, שאלי ויזל כינה אותה "ממלכת הלילה".

וו. בוש: אנשים חסרי נשמה נטלו חיים ופירקו משפחות, אך לא עלה בידם להפקיע את הנשמה מן העם היהודי, וגם לא להפר את הבטחת האל.

וו. בוש: (מחיאות כפיים) כאשר יצאה הבשורה בדבר הקמתה של מדינת ישראל, גולדה מאיר, אשה ללא חת אשר גדלה בוויסקונסין, לא היתה יכולה שלא לבכות.

וו. בוש: מאוחר יותר אמרה: במשך 2,000 שנה ייחלנו לגאולה, והנה הגיעה אותה גאולה.

וו. בוש: היא כה גדולה וכה אדירה, שאי-אפשר לתאר אותה במלים.

וו. בוש: שמחת העצמאות נתקלה בקרבות עזים ובמאבק אשר נמשך שישה עשורים, אבל למרות אותה אלימות, וחרף האיומים, בנתה ישראל דמוקרטיה משגשגת בלב ארץ הקודש.

וו. בוש: קיבלתם לתוככם מהגרים – עולים – מארבע קצוות תבל; בניתם חברה חופשית ומודרנית המושתתת על אהבה לחירות, על אהבת הצדק ועל כבוד האדם; עמלתם בלא לאות לקידום השלום ונלחמתם באומץ לב למען החירות.

וו. בוש: מדינתי מעריצה את ישראל, ולא רק על זאת; כאשר אנחנו, האמריקנים, מתבוננים בישראל, אנו רואים את הרוח החלוצית אשר חוללה נס חקלאי וכעת מחוללת נס בתחום הטכנולוגיה; אנו רואים אוניברסיטאות מהשורה הראשונה; אנו רואים מדינה שהיא מנהיגה עולמית בתחומי העסקים, החדשנות והאמנויות; אנו רואים משאב חשוב יותר מנפט או מזהב – כשרון ונחישות של עם חופשי המסרב לתת למחסום כלשהו לחבל בהגשמת הגורל שהוא שואף אליו.

וו. בוש: זכיתי לראות את ישראל מקרוב, לראות את אופיה – נגעתי בכותל המערבי, ראיתי את השמש המשתקפת בכינרת והתפללתי ב"יד ושם".

וו. בוש: הבוקר ביקרתי במצדה – אתר המנציח באופן מעורר השראה את אומץ הלב ואת ההקרבה.

וו. בוש: באתר היסטורי זה החיילים הישראלים נשבעים אמונים: "שנית מצדה לא תיפול".

וו. בוש: אזרחי ישראל, שנית מצדה לא תיפול, וארצות-הברית של אמריקה תעמוד לצדכם תמיד.

וו. בוש: (מחיאות כפיים) יום עצמאות הוא זמן נאות להרהר בעבר, וגם הזדמנות להסתכל לעתיד.

וו. בוש: כאשר אנו מתקדמים לקראת העתיד, ינחו את הברית בינינו עקרונות ברורים, ואמונה משותפת המעוגנת בטוהר מוסרי, שאינה מושפעת ממשאלים למיניהם או מדעתן המתעתעת וההפכפכה של אליטות בין-לאומיות.

וו. בוש: אנו מאמינים בערך המוחלט של כל איש, אשה וילד, ולכן אנו עומדים על כך שלכל אדם בישראל יש זכות לחיים נורמליים, טובים ושלווים, כמו לבני כל מדינה אחרת.

וו. בוש: (מחיאות כפיים) אנו מאמינים כי משטר דמוקרטי הוא הדרך היחידה להבטיח זכויות אדם, ולכן אנו מתייחסים בשאט נפש לעובדה שבארגון האומות המאוחדות נוטים להעביר החלטות נגד הדמוקרטיה החופשית ביותר בעולם ובמזרח התיכון כשמדובר בגינוי על רקע הפרה לכאורה של זכויות אדם.

וו. בוש: (מחיאות כפיים) אנו מאמינים כי החופש, חופש הדת, הוא אחד מערכי היסוד של חברה תרבותית, ולכן אנו מגנים את האנטישמיות על כל צורותיה; הן בקרב אלה המגנים את ישראל בגלוי והן בקרב אלה המעלימים עין מכך.

וו. בוש: אנו מאמינים שאנשים חופשיים חייבים לשאוף לשלום ולהקריב למען השלום, ולכן אנו מצדיעים למנהיגי ישראל על החלטותיהם האמיצות.

וו. בוש: אנו מאמינים גם שלכל אומה הזכות להגן על עצמה, ואין לאלץ שום אומה לשאת ולתת עם רוצחים הנחושים בכוונתם להשמידה.

וו. בוש: (מחיאות כפיים) אנו מאמינים כי פגיעה בחפים מפשע כדי לקדם מטרות אובייקטיביות היא דבר שאין להשלים עמו אף פעם ובשום מקום, ולכן אנו מאוחדים במאבק נגד הטרור ונגד הקיצוניות, ולעולם לא נרפה ולא נאבד מנחישותנו.

וו. בוש: (מחיאות כפיים) המלחמה נגד הטרור והקיצוניות היא האתגר המכונן של תקופתנו; אין מדובר רק בהתנגשות של צבאות.

וו. בוש: מדובר בהתנגשות של חזונות, במאבק אידיאולוגי גדול.

וו. בוש: מצד אחד אלה המגינים על אידיאלים של צדק ושל כבוד באמצעות ההיגיון הבריא והאמת, ומהצד האחר אלה שחזונם הוא צרות מוחין, אכזריות והשגת שליטה באמצעות רצח, הסתה, הפחדה והפצת שקרים.

וו. בוש: מאבק זה מתנהל בטכנולוגיה של המאה ה-21, אולם לב המאבק הוא למעשה הקרב עתיק היומין בין טוב ורע.

וו. בוש: המרצחים טוענים שהם מקיימים את דרך האסלאם, אבל הם אינם אנשי דת; אדם המתפלל לאלוהי אברהם אינו יכול להצמיד חגורת נפץ לילד תמים, להניח פצצה במקום שבו אנשים יושבים לסדר פסח או להטיס מטוסים לתוך בתי משרדים מלאים בעובדים שלא עשו כל רע.

וו. בוש: למען האמת, האנשים שעשו את המעשים הנפשעים הללו משרתים אך ורק את הרצון שלהם עצמם לשררה.

וו. בוש: הם אינם מקבלים את דבר האל, ובלבם שטנה מיוחדת כלפי כל מי שמגן על החופש, כמו האמריקנים והישראלים.

וו. בוש: זאת הסיבה לכך שבמסמך של הקמת ארגון ה"חמאס" מדובר על חיסול ישראל, וזאת הסיבה לכך שתומכי ה"חיזבאללה" קוראים "מוות לישראל" ו"מוות לאמריקה".

וו. בוש: זאת הסיבה לכך שאוסאמה בן-לאדן מלמד את אנשיו שהריגת יהודים ואמריקנים היא אחת החובות החשובות ביותר, וזאת הסיבה לכך שנשיא אירן חולם על השבת המזרח התיכון לימי הביניים ודורש את חיסולה של מדינת ישראל – את מחיקתה מהמפה.

וו. בוש: יש אנשים טובים וישרים אשר אינם מסוגלים לתפוס את אותו העוול, את אותה החשכה, ומנסים לתרץ את המלים הללו.

וו. בוש: זאת תגובה טבעית אבל היא שגויה מעיקרה.

וו. בוש: כעדים לרוע ולרשע בעבר, אנו נושאים באחריות מוחלטת לקחת במלוא הרצינות את המלים הללו.

וו. בוש: היהודים והאמריקנים צפו בתוצאות ההתעלמות מדבריהם של מנהיגים אשר דוגלים בשטנה.

וו. בוש: זו טעות שאסור לעולם לחזור עליה במאה ה-21.

וו. בוש: יש הסבורים שעלינו לשאת ולתת עם הטרוריסטים ועם הקיצוניים כאילו קיים איזה טיעון מתוחכם אשר ישכנע אותם שהם פשוט פעלו באופן שגוי.

וו. בוש: אנו שמענו את האשליה האווילית הזאת כבר בעבר.

וו. בוש: כאשר הטנקים הנאציים חצו את הגבול לתוך פולין ב-1939, הצהיר סנאטור אמריקני: אלוהים, אילו רק יכולתי לדבר עם היטלר, כל זה אולי היה נמנע.

וו. בוש: עלינו מוטלת אחריות לכנות את הדברים בשמם, לומר כי מדובר בנחמה כוזבת של פייסנות והבלגה – דבר אשר ההיסטוריה הוכיחה אותו כשגוי מיסודו.

וו. בוש: (מחיאות כפיים) יש הטוענים שלו ניתקה ארצות-הברית את קשריה עם ישראל, כל בעיותינו במזרח התיכון היו נעלמות.

וו. בוש: זהו טיעון שחוק, המתבסס על התעמולה של אויבינו, אויבי השלום, ואמריקה פוסלת מן היסוד את הטיעון הזה.

וו. בוש: (מחיאות כפיים) אוכלוסייתה של מדינת ישראל היא אולי רק מעט יותר מ-7 מיליונים, אבל כאשר מדובר בטרור ובמלחמה ברשע מדובר ב-307 מיליון בני-אדם, משום שארצות-הברית תומכת בכם.

וו. בוש: (מחיאות כפיים) ארצות-הברית תומכת בכם כשמדובר בהריסת מערך ארגוני הטרור ובסירוב לתת מקלט לקיצונים; אמריקה תומכת בכם כשמדובר בהתנגדות נחושה לשאיפות ההתחמשות הגרעינית של אירן.

וו. בוש: אם נאפשר למדינה זו, התומכת בטרור, להחזיק בנשק הקטלני ביותר בעולם – הרי שתהיה זאת בגידה בדורות הבאים.

וו. בוש: למען השלום, אל לעולם לאפשר לאירן להחזיק בנשק גרעיני.

וו. בוש: (מחיאות כפיים) בסופו של דבר, כדי לגבור במאבק הזה עלינו להציע חלופה תחת אותה אידיאולוגיה של הקיצונים.

וו. בוש: עלינו להציע מנגד את חזון הצדק והסובלנות, החירות והתקווה.

וו. בוש: ערכים אלה הם זכותם הטבעית של כל העמים, של כל הדתות בכל העולם, משום שמדובר במתת-אל.

וו. בוש: הגנה על זכויות אלה הינה גם הדרך הבטוחה ביותר להגן על השלום.

וו. בוש: מנהיגים אשר נותנים דין-וחשבון לעמיהם לא ישאפו לאותו עימות מתמשך ולשפיכות דמים.

וו. בוש: אנשים צעירים שיש להם מקום בחברה שלהם וקול בעתידם לא ינסו למצוא נחמה ברדיקליזם.

וו. בוש: חברה שבה האזרח יכול להביע את צו מצפונו ולעבוד את אלוהיו לא תייצא אלימות ולא תהיה לוחמת אלא שותפה לשלום.

וו. בוש: התובנה החשובה ביותר הזאת היא הלקח החשוב של המאה ה-20, וכעת מחובתנו להחיל את הלקח הזה גם על המאה ה-21.

וו. בוש: העבודה, המטלה הזאת, דחופה במיוחד כאן במזרח התיכון.

וו. בוש: עלינו לעמוד לצד אלה המנסים לנתץ את הדפוסים הישנים של עריצות וייאוש.

וו. בוש: עלינו לתת קול למיליוני בני-האדם החולמים על חברה טובה יותר, על חיי חופש.

וו. בוש: עלינו להתעמת עם אותה יחסיות מוסרית אשר צופה בכל צורות הממשל כאילו הן שוות-ערך ודנה בכך חברות שלמות לשעבוד.

וו. בוש: ומעל הכול, עלינו להאמין בערכים שלנו ובעצמנו בעוד אנו חותרים להרחבת דרך החירות והשלום.

וו. בוש: העתיד הזה המושתת על שלום יהיה שינוי רדיקלי לעומת המזרח התיכון של היום, ולכן בעוד אנו מציינים 60 שנה להקמתה של מדינת ישראל, הבה ננסה לשוות לנגד עינינו את מדינת ישראל ואת האזור כולו בעוד 60 שנה.

וו. בוש: החזון הזה לא יתגשם בקלות וגם לא בתוך לילה.

וו. בוש: אנחנו גם יודעים שהוא ייתקל בהתנגדות אלימה מצד חלק מאויביו, אבל אם אנו ואם נשיאי העתיד והכנסות בעתיד יחליטו בנחישות להאמין באידיאלים הללו, הרי שנוכל להגשים את החזון.

וו. בוש: והנה הוא: ישראל תציין את יום העצמאות ה-120 שלה כאחת הדמוקרטיות הגדולות בעולם – בטוחה ומשגשגת, מולדת לעם היהודי.

וו. בוש: העם הפלסטיני, תהיה לו מולדת, אותה מולדת שהוא חלם עליה וראוי לה – מדינה דמוקרטית אשר נשלטת על-ידי החוק, מכבדת זכויות אדם ודוחה את הטרור.

וו. בוש: מקהיר וריאד ועד לבגדאד וביירות אנשים יחיו בחברה חופשית ועצמאית שבה השאיפה לשלום תעוגן בדיפלומטיה, תיירות וסחר.

וו. בוש: אירן וסוריה תהיינה מדינות שוחרות שלום, והדיכוי יהיה רק זיכרון מעומעם מן העבר הרחוק.

וו. בוש: אנשים יוכלו להתבטא בחופשיות ולפתח את כשרונותיהם.

וו. בוש: "אל-קאעידה" ו"חיזבאללה" ו"חמאס" יובסו, בעוד המוסלמים בכל האזור מכירים בריקנות שבחזון הטרוריסטי ובעוול של מטרותיהם.

וו. בוש: המזרח התיכון יאופיין אפוא בסובלנות ואינטגרציה.

וו. בוש: אין פירושו של דבר שישראל ושכנותיה יהיו בהכרח ידידים מקורבים, אולם כאשר המנהיגים באזור יתנו מענה לעמיהם, הם ימקדו את האנרגיות בבתי-ספר, בעבודה, ולא בהתקפות, בטילים ובמחבלים מתאבדים.

וו. בוש: במהלך התמורה הזאת ייפתח בישראל פרק חדש שבו יוכל העם לנהל חיים נורמליים, וחזונם של הרצל ומקימי המדינה ב-1948 – חזון זה יתגשם בסופו של דבר.

וו. בוש: מדובר בחזון אמיץ, ויש הסבורים, יש שיאמרו שלעולם לא יהיה אפשר להגשימו.

וו. בוש: אבל, חשבו על מה שראינו בימינו שלנו.

וו. בוש: כאשר אירופה עסקה בהשמדה עצמית באמצעות מלחמה ורצח-עם, קשה היה להעלות לנגד עינינו יבשת אשר כעבור 60 שנה תהיה חופשית ותשכון בשלום.

וו. בוש: כאשר טייסים יפנים יצאו למשימות התאבדות ופגעו בספינות מלחמה אמריקניות, לא היה אפשר לדמיין יפן אשר תהיה דמוקרטיה כעבור 60 שנה – עמוד תווך לביטחון באסיה ואחת מידידותיה הקרובות ביותר של אמריקה.

וו. בוש: וכאשר גלי הפליטים, המהגרים, הגיעו לכאן במדבר, חסרי-כול, מוקפים צבאות עוינים, כמעט לא היה אפשר להעלות על הדעת שישראל תהפוך לאחת המדינות המצליחות ביותר והחופשיות ביותר עלי אדמות.

וו. בוש: אבל, כל השינויים הללו אכן התחוללו.

וו. בוש: אפשר אפוא לחולל שינוי גם במזרח התיכון, בתנאי שיקום דור חדש של מנהיגים אשר יהיה לו האומץ להביס את אויבי החירות, לקבל החלטות אמיצות ולעמוד איתנים על קרקע הערכים האוניברסליים.

וו. בוש: לפני 60 שנה, ערב הקמתה של מדינת ישראל, נעצרו החיילים הבריטים האחרונים שיצאו מירושלים ליד בניין ברובע היהודי בעיר העתיקה.

וו. בוש: קצין בריטי דפק על הדלת של אחד מרבני הקהילה והושיט לו מוט ברזל קצר.

וו. בוש: היה זה המפתח לשער-ציון.

וו. בוש: הוא אמר שזאת הפעם הראשונה זה 1,800 שנה שמפתח לשערי ירושלים נמסר בידי יהודי.

וו. בוש: ידיו של הרב רעדו והוא העלה תפילה לאל: "שהחיינו וקיימנו והגיענו לזמן הזה".

וו. בוש: ואז הוא פנה לאותו הקצין והביע מלים שיהודים ציפו להן זמן כה רב: אני מקבל את המפתח הזה בשם עמי.

וו. בוש: במהלך 60 השנה שחלפו הקים העם היהודי מדינה אשר ללא ספק היתה מקור גאווה לאותו הרב.

וו. בוש: אתם יצרתם חברה מודרנית בארץ המובטחת; אתם אור לגויים.

וו. בוש: אתם משמרים את מורשת אברהם, יצחק ויעקב.

וו. בוש: אתם בניתם דמוקרטיה אדירה אשר תשכון לנצח ואשר תוכל תמיד לסמוך על ארצות-הברית לצדה.

וו. בוש: יברך האל את ישראל.

וו. בוש: (מחיאות כפיים)

איל ינון: הקהל וחברי הכנסת מתבקשים לקום לשירת "התקווה".

איל ינון: "התקווה".

איל ינון: (שירת "התקווה")

איל ינון: כבוד הנשיאים! (תרועת חצוצרות)

דליה איציק: תם סדר-היום.

דליה איציק: הישיבה הבאה ביום שני, י"ד באייר, 19 במאי, בשעה 16:00.

דליה איציק: ישיבה זו נעולה.