ישיבת מליאה, כנסת 17, פרוטוקול מספר הישיבה המאתיים-ושלושים-וארבע של הכנסת השבע-עשרה, 2008-05-20 00:00

קולט אביטל: חברי הכנסת, אני מתכבדת לפתוח את ישיבת הכנסת.

קולט אביטל: היום יום שלישי, ט"ו באייר תשס"ח, 20 במאי 2008.

קולט אביטל: הודעה לסגנית מזכיר הכנסת, בבקשה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושבת-ראש הישיבה, הנני מתכבדת להודיע, כי הונחה היום על שולחן הכנסת, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית, הצעת חוק ניירות ערך (תיקון מס' 36), התשס"ח–2008, שהחזירה ועדת הכספים.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

קולט אביטל: תודה רבה.

קולט אביטל: אנחנו עוברים לסעיף הראשון בסדר-יום: נאומים בני דקה.

קולט אביטל: אני מבקשת להצביע כדי שתהיה לי רשימה.

קולט אביטל: ראשון הדוברים, חבר הכנסת אברהם רביץ, בבקשה.

אברהם רביץ: גברתי היושבת-ראש, לאחרונה התפרסם כי לאחר 1,000 ימים מאז הגירוש מגוש-קטיף עדיין אף לא תושב אחד קיבל את דירתו, לא בנה את ביתו, ומכ-26 יישובים שהובטחו למתיישבים, לא הוקם אפילו אחד.

אברהם רביץ: אני רוצה לומר כך: כיום יש בינינו המדברים על פינוי של יהודה ושומרון.

אברהם רביץ: אני מקווה שלא יעלה ולא יבוא.

אברהם רביץ: אבל איך הם יכולים לחשוב על כך?

אברהם רביץ: מדינת ישראל לא יודעת ליצור – ב-1,000 ימים, כלומר שלוש שנים, לא יודעת ליצור 8,000 בתים.

אברהם רביץ: אם אנחנו מדברים על פינוי של 80,000, זאת אומרת שמדברים לפחות על 30 שנה, על 10,000 ימים.

אברהם רביץ: אז 30 שנה הם עדיין לא יקבלו לא דירה ולא שום דבר, ויסתובבו כאן במשך 30 שנה מגורשים, מפונים.

אברהם רביץ: זאת הדרך?

אברהם רביץ: לכן אני מציע, חוזר על הצעתי התמידית: יהודים, שיוכלו להמשיך ולהישאר בכל חלקי ארץ ישראל המובטחת על-ידי הקדוש-ברוך-הוא ותורתנו.

קולט אביטל: תודה.

קולט אביטל: חבר הכנסת מרציאנו, ואחריו – חברת הכנסת חילו.

יורם מרציאנו: גברתי היושבת-ראש, כבוד השרים, חברי חברי הכנסת, פתחתי הבוקר את "ידיעות אחרונות" וחשכו עיני.

יורם מרציאנו: במדינת ישראל 2008 ילדה בת 12 מבקשת, כמו שאר חברותיה וחבריה, לצאת לטיול שנתי, והנה מהנהלת בית-הספר נמסר לילדה כי היא לא יכולה לצאת לטיול כי ההורים לא שילמו חוב לבית-הספר, והילדה משלמת את המחיר של ההורים.

יורם מרציאנו: הילדה, מרוב בושה – ואנחנו יודעים מה זה ילדים – מנסה להתאבד, בולעת כדורים ומנסה לשים קץ לחייה.

יורם מרציאנו: אני קורא מפה לשרת החינוך להקים ועדה לבדוק את העניין הזה באופן דחוף.

יורם מרציאנו: לא יכול להיות שילדים לא יצאו לטיולים שנתיים, לא יקבלו ארוחות חמות, לא יקבלו את מה שמקבלים שאר הילדים כי ההורים חייבים כסף לבית-ספר.

יורם מרציאנו: אני לא חושב שההורים שלנו – אנחנו נבוא ונשפוט את הילדים האלה על המחדלים של ההורים ועל מצוקות של הורים.

יורם מרציאנו: פה מדובר, כנראה, במצוקה אמיתית של הורים שלא היה ביכולתם לשלם את התשלום לבית-הספר.

יורם מרציאנו: ומי ששילם על כך – כמעט בחייה של הילדה.

יורם מרציאנו: אני קורא לשרת החינוך להקים ועדה שתבדוק את העניין הזה ולשים קץ להתעללות בילדים שלנו.

קולט אביטל: תודה רבה.

קולט אביטל: חבר הכנסת מרציאנו, אני מציעה לך לבדוק בוועדת החינוך, כי אני יודעת שהתקבלו בזמנו החלטות שההורים ישלמו כולם יחד, או שיהיה כסף לילדים שההורים שלהם אינם יכולים להשתתף בטיולים.

קולט אביטל: אני בטוחה שהיו על כך דיונים, ויכול להיות שבית-הספר עובר על החוק.

קולט אביטל: אז תבדוק את זה.

קולט אביטל: חברת הכנסת חילו, בבקשה, ואחריה – חבר הכנסת הלפרט.

נאדיה חילו: גברתי היושבת-ראש, מנושא לנושא ובאותו נושא, לגבי התעללויות בילדים.

נאדיה חילו: כנראה מסכת ההתעללויות נמשכת, כל פעם עוד נדבך ועוד נושא.

נאדיה חילו: השבוע אנחנו פתחנו את העיתון ואנחנו רואים שיש איזו יוזמה, מאוד משונה הפעם, שרוצים לתת כרטיסי אשראי לילדים קטנים.

נאדיה חילו: ואני שואלת כאן: האם זה החינוך?

נאדיה חילו: האם אנחנו הגענו למיצוי כל הזכויות של הילדים, ועכשיו רק צריך לספק להם כרטיסי אשראי כדי לתת להם עצמאות כלכלית?

נאדיה חילו: אני הייתי מציעה להורים, במקום לחשוב על כרטיסי אשראי וכל מיני רעיונות כאלה, לשבת ולפקח ולתת הנחיות ולהדריך ולחנך איך לעשות שימוש יותר ראוי בדמי הכיס.

נאדיה חילו: אם הפיקוח ההורי והחינוך, שמאוד התערערו בתקופה האחרונה – סמכות ההורים מאוד התערערה – ילכו בכיוון של יותר הדרכה ויותר חינוך במקום האקט הזה, האוטומטי, של מתן כרטיס שרק יפגע בילדים – ולדעתי הוא גם מנוגד לחוק ובימים האלה אני בודקת את זה גם עם המועצה לצרכנות.

נאדיה חילו: צריך פשוט לפקח יותר על הדברים האלה.

נאדיה חילו: תודה.

קולט אביטל: רוב תודות.

קולט אביטל: חבר הכנסת הלפרט, בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת אלדד.

שמואל הלפרט: כבוד היושבת-ראש, מפקד חיל האוויר היוצא, מר אליעזר שקדי, אמר השבוע כי התעצמותם של סוריה ו"חיזבאללה" מטרידה, היות שבמלחמה אפשרית, חס ושלום, עלול העורף לספוג מהלומה קשה מירי של אלפי טילים ורקטות המצויים בסוריה ואצל "חיזבאללה" ו"חמאס".

שמואל הלפרט: כולנו זוכרים את ירי הטילים והרקטות על העורף במלחמת לבנון השנייה, את מאות האלפים שנאלצו לעזוב את בתיהם בצפון הארץ.

שמואל הלפרט: הציבור מודאג ורוצה לדעת מה הפתרונות שהממשלה וצה"ל יכולים להציע כדי למנוע הישנות מצב שהיה.

שמואל הלפרט: ובכל מקרה, הממשלה חייבת להבטיח תקינותם של המקלטים בכל רחבי הארץ.

קולט אביטל: תודה רבה.

קולט אביטל: חבר הכנסת אלדד, בבקשה.

אריה אלדד: גברתי היושבת-ראש, תודה רבה.

אריה אלדד: אחת התופעות הפסולות בחיים שלנו היא מכבסת המלים.

אריה אלדד: במקום לקרוא לדברים בשמם קוראים להם בשמות עקיפים, נקיים, תקינים פוליטית.

אריה אלדד: אומנם שירותי הכביסה זכו לעדנה בעת האחרונה, הרבה "כובס" ו"כובסת" מופיעים בכל מיני פרוטוקולים, "איש המכבסה", אבל אנחנו, למשל, לא אומרים יותר "מחבל" אלא אומרים "חמוש" או "פעיל 'חמאס'".

אריה אלדד: ובהקשר זה אולי נכון להפסיק לכנות ראש ממשלה בשם "עבריין" כל עוד לא הוכחה אשמתו.

אריה אלדד: אני מציע לכנות אותו "מוכר למשטרה".

קולט אביטל: חבר הכנסת ברכה, בבקשה.

קולט אביטל: אחריו – חבר הכנסת מולה.

מוחמד ברכה: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, ביום שבת האחרון, בשעות הערב, בא כוח גדול מאוד של משטרה לבית משפחת סאלימן מטירה, כיתרו את הבית והטילו אימה על באי הבית, כולל מתן מכות לילדים ולאשה מבוגרת.

מוחמד ברכה: הדברים האלה הופכים למחזה שחוזר על עצמו ככל שמדובר באזרחים ערבים.

מוחמד ברכה: אני חושב שהנושא הזה עבר מתחת לכותרות של מעטפות ותשלומים למיניהם וחקירות למיניהן, מבלי שזה ייחקר כמו שצריך.

מוחמד ברכה: אני חושב שיש מקום ששר המשפטים יורה על פתיחת חקירה על התנהגות השוטרים באותו יום שבת בערב בטירה, נגד אזרחים שלווים שנמצאים בביתם.

מוחמד ברכה: תודה רבה.

קולט אביטל: תודה רבה.

קולט אביטל: חבר הכנסת מולה, בבקשה.

שלמה מולה: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, הבוקר שמעתי ששרת החינוך קיצצה תקציב של השירות הלאומי והמכינות הקדם-צבאיות בשני-שלישים.

שלמה מולה: אני חושב שכולנו צריכים להזדעק על הקיצוץ הזה.

שלמה מולה: בסך הכול זה בא לפגוע דווקא באלה שרוצים להתגייס, באלה שמשרתים בצבא-הגנה לישראל, אלה שבגלל מצפונם לא מסוגלים לשרת בצבא – שיוכלו לתת שירות אזרחי.

שלמה מולה: כל אחד מאתנו במדינה הזאת רוצה שייתנו למען החברה – גם המיעוטים שבתוכנו, גם החרדים.

שלמה מולה: אבל לבוא ולראות ששרת החינוך – דווקא משרד החינוך מקצץ את התקציבים של השירות הלאומי, הבנות שמתגייסות לשרת באותם בתי-החולים וכן הלאה, וכמו כן לקצץ בהכנה לשירות צבאי איכותי, כשאנחנו יודעים שרוב המשתתפים בקורסים במכינות הקדם-צבאיות מגיעים לפיקוד בצבא – אני חושב שזה דבר חמור ביותר.

שלמה מולה: אני קורא לשרת החינוך לחזור בה מהקיצוץ ולאפשר את המשך השירות ואת המכינות הקדם-צבאיות, שאנשים יוכלו לשרת בהן וליהנות בהן.

קולט אביטל: תודה רבה.

קולט אביטל: חבר הכנסת מרגי, ואחריו – חבר הכנסת צבי הנדל.

יעקב מרגי: גברתי היושבת-ראש, רבותי חברי הכנסת, דוח מבקר המדינה הונח על שולחן הכנסת.

יעקב מרגי: אחת מהכותרות הזועקות: קיים חשש לקשר בין הון לשלטון.

יעקב מרגי: אני לא יודע מאיפה הוא מביא את המלה "חשש".

יעקב מרגי: אנחנו ראינו, שומעים, קוראים.

יעקב מרגי: פרשיות.

יעקב מרגי: אני חושב שכל אלה שמתמודדים, כל הפוליטיקאים שמתמודדים בפריימריס על ראשות מפלגות וחברי מפלגות עם השקעה של הון עתק, של מאות אלפי שקלים ומיליונים – אני חושב שהם צריכים לעמוד על דוכן הכנסת ולהצהיר שהשיטה נכשלה, ושיצהירו, שיורידו את החרפה הזאת של גיוס תרומות.

יעקב מרגי: אומרים לנו "קשר בין הון לשלטון".

יעקב מרגי: ראינו את כנס הנשיא – וזה המקום למחות.

יעקב מרגי: כנראה אנחנו חברי הכנסת טובים כדי לבחור נשיא, אבל כנראה לא כל כך טובים כדי להשתתף בכנס הנשיא.

יעקב מרגי: אבל שלדון אדלסון, בעלים של עיתון במדינת ישראל, יושב בשורה הראשונה, בין בכירי המדינה.

יעקב מרגי: אני לא יודע למה מחפשים קשר בין הון לשלטון בדוח מבקר המדינה.

יעקב מרגי: הוא מתגולל ברחובות ומתרוצץ ואומר: הנה אני.

יעקב מרגי: תודה.

קולט אביטל: תודה רבה.

קולט אביטל: חבר הכנסת צבי הנדל, ואחריו – חבר הכנסת אורי אריאל.

צבי הנדל: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, קבר יוסף הצדיק הוא אחד משלושת המקומות המקודשים לעם ישראל שבזמנו העם היהודי רכש אותם בכסף מלא, שעליהם לא יכול להיות ויכוח על בעלות.

צבי הנדל: למדנו במקורות שדווקא שלושת המקומות האלה: קבר האבות בחברון, הר-הבית וקבר יוסף הצדיק, עליהם יהיו המלחמות הכי גדולות, כי דווקא עליהם אי-אפשר להתווכח, זה שלנו.

צבי הנדל: אני אומר שבקבר יוסף יש גם החלטה, באותו הסכם אוסלו, שאני לא כל כך מצדד בו, שהוא בשליטתנו המלאה.

צבי הנדל: והדבר האחרון, ובזה אני מסיים – גם נרצח שם חייל, בבושת פנים מבחינתנו.

צבי הנדל: זאת אומרת, יש לנו כל המרכיבים, ואם אנחנו רוצים קצת להיות עם שהוא לא שפוף לגמרי, חייבים להחזיר את כוחותינו ואת הבעלות על קבר יוסף לעם ישראל.

צבי הנדל: תודה.

קולט אביטל: אני מודה לך מאוד.

קולט אביטל: חבר הכנסת אורי אריאל.

קולט אביטל: עד שהוא ידבר – אני מבקשת לברך את נשות "הדסה" שנמצאות כאן אתנו ביציע.

קולט אביטל: ברוכות הבאות, שלום.

קולט אביטל: אני רואה שיש גם גברים ב"הדסה".

קולט אביטל: אז ברוכים הבאים, כל המשלחת.

אברהם רביץ: שיעזו לא להגיע, הגברים.

אורי אריאל: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, הפעם נדבר על גזירות יולי.

אורי אריאל: גזירות יולי – זו שרת החינוך יולי תמיר.

אורי אריאל: כל דבר שיש בו משהו טוב, כל דבר שבקדושה – היא פוגעת.

אורי אריאל: היא פוגעת בשירות הלאומי, שמיועד לכל עם ישראל.

אורי אריאל: היא פוגעת במכינות הקדם-צבאיות, שיש בהן 50% דתיים ו-50% חילונים.

אורי אריאל: היא פוגעת בישיבות, היא פוגעת, היא פוגעת, היא הורסת, מנתצת.

אורי אריאל: ויש לה הסבר: זה במסגרת ה-flat, הקיצוץ, לכל הסעיפים.

אורי אריאל: סעיפי הפיתוח, היא לא יכולה לגעת במשכורות.

אורי אריאל: לא נכון הדבר.

אורי אריאל: שקר הדבר.

אורי אריאל: הגברת תמיר, בפגישה עם אחד הפקידים הבכירים ביותר במדינה, אמרה לו – אני אפסיק את ההעדפה לדתיים.

אורי אריאל: חוכמה חדשה.

אורי אריאל: היא חושבת שהיא יכולה לפגוע בדברים הכי חשובים לעם היושב בציון.

אורי אריאל: ואני מקווה שהבית הזה יגיד לה: עד כאן.

קולט אביטל: תודה רבה, אדוני.

קולט אביטל: חבר הכנסת מיכאלי, בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת כהן.

אברהם מיכאלי: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אדוני השר, אני מתייחס לפרשייה שבשבוע האחרון התגלגלה באור-יהודה בעניין של גיוס משפחות של יהודי אתיופיה על-ידי קבוצת מיסיונרים שמסתובבים שם באופן נמרץ ולוקחים פשוט משפחות בשבתות לכל מיני מקומות, להתפלל בכנסיות, כנראה, בתל-אביב.

אברהם מיכאלי: הדבר הזה התגלגל שם כמה חודשים עד שזה יצא החוצה, ואותן משפחות, כשכבר יודעים מהפרשייה, חוששות להתלונן נגד אותם שכנים שמתגוררים כנראה אתן באותה שכונה.

אברהם מיכאלי: אנחנו צריכים למחות על הדבר הזה.

קולט אביטל: יש חוק.

קולט אביטל: יש חוק נגד פעילות מיסיונרית.

קולט אביטל: צריך להפעיל אותו.

אברהם מיכאלי: צריכים למחות על הדבר הזה, גברתי.

אברהם מיכאלי: מצוקת יהודים, עולים חדשים, שנמצאים תחת לחצים כלכליים וחברתיים שונים, לנצל את מצוקתם זה דבר שזועק, זה עוול.

אברהם מיכאלי: אנחנו צריכים לא רק למחות על כך – לטפל בזה בשיא החומרה.

קולט אביטל: תודה רבה.

קולט אביטל: חבר הכנסת כהן, ואחריו – חבר הכנסת נפאע.

יעקב כהן: כבוד גברתי היושבת-ראש, חברי כנסת נכבדים, עם פתיחת כנס קיץ זה, אשר כנראה יהיה חם ומעניין, אולי האחרון בקדנציה הזאת, אני חושב שחייבים לתקן את העיוות והקיפוח לגבי החינוך הדתי החרדי, ובמיוחד בבתי-הספר העל-יסודיים החרדיים, אשר עקב פסיקת בג"ץ נקלעו למצב מצוקה קשה ובלתי נסבל, כאשר הופחתה התמיכה בהם; בעבר הם קיבלו, כפי שהיה נוהג בכל ממשלות העבר.

יעקב כהן: כן הופסק לחלוטין הסיוע למוסדות אלה ולתלמידים החלשים הטעונים טיפוח.

יעקב כהן: כן הופסקה התמיכה למוסדות הפנימייתיים שלהם.

יעקב כהן: כן הופסקה התמיכה לתגבור לימודי יהדות.

יעקב כהן: לכן יש צורך לתקן את חוק החינוך, ואני קורא לשרת החינוך ולכל חברי הבית, ובמיוחד לידידינו חברי סיעת ש"ס, אשר הובטח להם בהסכם – הבה נתאחד, נזדרז להעביר את החוק בכנס קיץ זה, כי אם לא, חס ושלום, יכול להיות שבשנת הלימודים הבאה תגדל המצוקה שבעתיים ואז הישיבות יעמדו בפני שוקת שבורה.

יעקב כהן: תודה.

קולט אביטל: תודה רבה לך.

קולט אביטל: חבר הכנסת נפאע.

קולט אביטל: אחריו – חבר הכנסת טיבי, ואחריו – חבר הכנסת זחאלקה.

סעיד נפאע: גברתי היושבת-ראש, עמיתי, מניסיוני הקצר בכנסת עדיין לא למדתי שמפרסמים הצעה – דבר חקיקה: אתמול פורסם שחברת הכנסת לבנת וקבוצה של חברי הכנסת פרסמו הצעה שמתכוונים להוריד את מעמדה של השפה הערבית.

סעיד נפאע: אילו הנימוק היה לשמר את השפה העברית הייתי מבין ואומר ניחא, אבל הנימוק היה במלים האלה: בימים אלה בפרט, שבהם מנסים ארגונים ערביים להפוך את ישראל למדינה דו-לאומית, יש להזדרז ולקבוע את מיקומה המיוחד של שפת התורה, העברית, בחוק.

סעיד נפאע: הרי למעשה השפה הערבית, גם הרוסית וגם האנגלית, הן מדרגה שנייה וכך משתמשים בהן לפחות ביום-יום.

סעיד נפאע: הייתי מעוניין להגיד בקול רם שהכיבוש הוא שיעשה מדינה דו-לאומית.

סעיד נפאע: המשך האפליה נגד המיעוט הערבי הוא שיעשה מדינה דו-לאומית.

סעיד נפאע: הלוואי שחברת הכנסת לבנת, שהיתה שרת החינוך, היתה מציעה שכל היהודים במדינה ילמדו ערבית, זה ייטיב עם כולם.

סעיד נפאע: תודה רבה.

קולט אביטל: תודה רבה.

קולט אביטל: חבר הכנסת טיבי, ואחריו – חבר הכנסת זחאלקה.

אחמד טיבי: תודה.

אחמד טיבי: גברתי היושבת-ראש, משרד הפנים, באמצעות צווים של שר הפנים, פיזר בשנים האחרונות מספר רב של מועצות ומינה תחתן ועדות קרואות ופקידים ממונים.

אחמד טיבי: משום מה, מסרב משרד הפנים לדרישות הציבור והתושבים במספר רב של יישובים, כמעט כולם, לקיים בחירות, לשים קץ לוועדות הקרואות, ולתת לציבור להכריע באופן דמוקרטי מי ינהל את השלטון המקומי בכל יישוב, ביישובים ערביים ויהודיים כאחד.

אחמד טיבי: הסגנון של הדחת ראשי ערים או פירוק מועצות הפך להיות כמעט כלי נשק קטלני בידי משרד הפנים, והוא משתמש בזה לאחרונה לרעה.

אחמד טיבי: יש להוביל לבחירות דמוקרטיות בכל היישובים שבהם מונו ועדות קרואות.

קולט אביטל: תודה רבה.

קולט אביטל: חבר הכנסת זחאלקה, ואחריו – חבר הכנסת אלסאנע.

ג'מאל זחאלקה: גברתי היושבת-ראש, רבותי חברי הכנסת, ב-8 במאי התקיימה התהלוכה המסורתית לכפר ספוריה, זו הפעם ה-11.

ג'מאל זחאלקה: בעשר הפעמים שעברו התהלוכות עברו בשקט, ללא כל בעיות.

ג'מאל זחאלקה: השנה, משום מה, החליטה המשטרה לבוא בכוחות גדולים מאוד, וכשהאנשים שהשתתפו בתהלוכה התפזרו, בדרכם לפיזור אנשים עמדו בצד הכביש, הרימו כרזות וקראו ססמאות.

ג'מאל זחאלקה: ברור שזה דבר לגיטימי, הם לא הפריעו לתנועה.

ג'מאל זחאלקה: ברגע מסוים המשטרה החליטה להיכנס במפגינים, הם הכו אותם באלות.

ג'מאל זחאלקה: אחד האנשים שנפצעו הוא חבר הכנסת ואסל טאהא.

ג'מאל זחאלקה: השוטרים ידעו בדיוק במי הם פוגעים וזו היתה פגיעה מכוונת בנציג ציבור.

ג'מאל זחאלקה: נפצעו גם כמה אנשים אחרים.

ג'מאל זחאלקה: המצב היום, גברתי היושבת-ראש, הוא שרוב אלה שנפגעו לא רוצים להתלונן למח"ש, אין להם שום אמון במוסד הזה.

ג'מאל זחאלקה: אני חושב שהגיע הזמן שיהיה בארץ מקום שאנשים יוכלו להתלונן בו.

ג'מאל זחאלקה: במח"ש אין אמון.

קולט אביטל: תודה רבה.

קולט אביטל: חבר הכנסת טלב אלסאנע, בבקשה.

קולט אביטל: אחריו – חברת הכנסת סופה לנדבר.

טלב אלסאנע: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, שמעתי את חבר הכנסת צבי הנדל, שרוצה לצרף ולספח את קבר יוסף.

טלב אלסאנע: אני יודע שיש הרבה קברים, ביקרתי בתימן ויש קבר של הרב שבזי.

טלב אלסאנע: אפשר לספח אותו, את קבר אבוחצירא במצרים, ובתוניסיה ובמרוקו, כל הקברים שיש של יהודים דגולים באירופה – ואז להפוך את זה לאימפריה ענקית.

טלב אלסאנע: איפה שיש קבר, יפקיעו אותו מהמדינה שהוא שייך לה ויספחו אותו – שזה שייך לריבונות הישראלית – יחילו עליו את המשפט, המינהל והחוק הישראליים.

טלב אלסאנע: ככה התפיסה וכך מביאים לפתרון בעיות.

טלב אלסאנע: אני לא מבין את תפיסת העולם הזאת.

טלב אלסאנע: גברתי היושבת-ראש, בתקופות הקשות ביותר של ממשל צבאי אף אחד לא חלם לבטל את העובדה שהשפה הערבית היא השפה הרשמית במדינה; בתקופה שהיו הרבה עימותים צבאיים בין מדינת ישראל למדינות ערב.

טלב אלסאנע: דווקא בעידן הזה, בתקופה שיש שלום עם ירדן ועם מצרים, יש חזון של שלום, במקום לנסות ולהתחיל לפעול כדי להשתלב במזרח התיכון, בתרבות ובהיסטוריה שלו דרך השפה שלו, השפה הערבית – שהיא שפתם של 300 מיליון ערבים במזרח התיכון, כאשר מדובר ב-9 מיליוני יהודים – באים לבטל את העובדה הזאת?

טלב אלסאנע: איזו תפיסה יש לדוגלים בניסיון האומלל הזה?

טלב אלסאנע: השפה הערבית תהיה השפה הרשמית של המזרח התיכון, אם לא בישראל אז במזרח התיכון כולו.

קולט אביטל: תודה.

קולט אביטל: חברת הכנסת לנדבר, ואחריה – חבר הכנסת וילן.

קולט אביטל: אחרון הדוברים – חבר הכנסת אופיר פינס.

סופה לנדבר: גברתי היושבת-ראש, רבותי חברי הכנסת, אני רוצה לדבר על תוכנית "כלבוטק" שחשפה את מסכת ההתעללות בקשישים בבית-החולים הממשלתי-פסיכיאטרי.

סופה לנדבר: אנשים מבוגרים, קשישים שנמצאים בבתי-החולים האלה ובבית-החולים הספציפי הזה, עברו מסכת התעללות קשה מאוד והמראה מאוד קשה.

סופה לנדבר: רבותי, אין שום סיבה שמשרד הבריאות לא יפקח על אנשים שנמצאים בבתי-החולים הממשלתיים.

סופה לנדבר: לא יכול להיות שלזה נצטרך תוכנית "כלבוטק", כאשר מאושפזים אנשים רבים בבתי-חולים, מדובר ב-12,000 מיטות.

סופה לנדבר: ואני לא מדברת על ההשקעה של מדינת ישראל באנשים האלה.

סופה לנדבר: לא יכול להיות שבמאה הזאת בבתי-החולים של מדינת ישראל אין פיקוח על המצב בבתי-החולים.

סופה לנדבר: לכן הנחתי את הצעת החוק שלפיה בבתי-חולים ובבתי קשישים יהיו מצלמות בכל הפינות.

סופה לנדבר: אנשים שנמצאים שם, אנחנו צריכים לדעת מה קורה שם ולא יכול להיות שהם ימשיכו להיות בלי פיקוח.

סופה לנדבר: תודה רבה.

קולט אביטל: תודה רבה.

קולט אביטל: שר הבריאות ישיב בשבוע הבא על שאילתא דחופה שהגשתי, אז כדאי שתהיי פה.

אבשלום וילן: בשבוע שעבר ארגן נשיא מדינת ישראל ועידת נשיא מפוארת על-פי כל קנה מידה.

אבשלום וילן: אני חושב שרק איש כמו שמעון פרס מסוגל לרכז כל כך הרבה אנשים מכל העולם ב-36 נושאים, בצורה כזאת מעוררת כבוד.

אבשלום וילן: אני חושב שבית-הנבחרים הישראלי לא יכול לעבור לסדר-היום על כך שוועידה כל כך חשובה, כחלק מהצדעה למדינת ישראל בשנת ה-60 להקמתה, ממומנת על-ידי בעלי הון ותורמים למיניהם, ידידים אישיים של נשיא או ראש ממשלה או מי שלא יהיה.

אבשלום וילן: את התרבות הזאת מוכרחים לשנות.

אבשלום וילן: אם ועידת הנשיא חשובה, והיא היתה חשובה מאוד לדעתי, לא היתה שום בעיה שממשלת ישראל או בית הנשיא יגישו לוועדת הכספים של הכנסת בקשה לתקציב בסך 21 מיליון שקל – – -

קריאה: – – –

קולט אביטל: 28.

אבשלום וילן: הפרסומים היו על 21 מיליון.

אבשלום וילן: תעזבו אותי ממעטפות עכשיו, תעזבו אותי מסיפורים.

אבשלום וילן: לא מעטפות ולא נעליים.

אבשלום וילן: חברים יקרים, תחשבו על זה, עצם העובדה שוועידה ברמה ממלכתית מאורגנת בידי בעלי הון פרטיים, מה גם שאחד מהם מריץ פה עיתון, שבמקרה שם לו למטרה להוריד את ראש הממשלה ויהי מה, ומקבל מסדר כבוד ועוד מדבר בסדר גודל של נשיא ארצות-הברית – לי היתה הרגשה שאנחנו לא במדינה עצמאית אלא חזרנו לעיירה היהודית ולגבירים, כמעט כמו בסיפורי שלום עליכם.

אבשלום וילן: תודה.

קולט אביטל: אני מודה לך.

קולט אביטל: חבר הכנסת אופיר פינס, אחרון הדוברים.

אופיר פינס-פז: גברתי היושבת-ראש, תודה.

אופיר פינס-פז: ראשית, אני מזדהה עם כל מלה שאמר חבר הכנסת וילן.

אופיר פינס-פז: אני רק רוצה להעלות נושא נוסף על סדר-היום – אתמול התפרסם דוח של "אדם, טבע ודין", לא דוח מחייב, שמדבר על הנושא הסביבתי בכנסת, הנושא הירוק וכדומה.

אופיר פינס-פז: הדוח הזה אומר שבעצם ברמת המודעות והתודעה יש שיפור גדול מאוד.

אופיר פינס-פז: הרבה יותר הצעות לסדר מונחות, יש הרבה יותר דיונים בנושאים סביבתיים, הרבה מאוד הצעות לסדר-היום וכדומה, אבל בשורה התחתונה, בדבר הקובע, שהוא חקיקה סביבתית, אנחנו אפילו הולכים אחורה.

אופיר פינס-פז: בדקתי ומצאתי מדוע הדבר הזה קורה.

אופיר פינס-פז: הדבר הזה קורה משום שבשנתיים האחרונות הממשלה לא יזמה ולו הצעת חוק סביבתית אחת.

אופיר פינס-פז: דבר אחר, הממשלה מטרפדת את הצעות החוק הסביבתיות של חברי הכנסת מכל הסיעות.

אופיר פינס-פז: אני אומר את זה לכם, חברי חברי הכנסת, אני חושב שנמעל בתפקידנו אם לא נעשה הכול כדי שהצעות האלה תעבורנה.

אופיר פינס-פז: היום הורדה מסדר-היום הצעת חוק של חברת הכנסת , שדנה במנורות חסכוניות.

אופיר פינס-פז: אני אומר לכם שזו שערורייה.

אופיר פינס-פז: ההצעה הורדה כי מישהו בממשלה לא כל כך אוהב את זה וכדומה.

אופיר פינס-פז: אני חושב שצריך לקבל החלטה פנימית שלנו, שלפיה הצעות חוק סביבתיות תקבלנה תמיכה מקיר לקיר והן לא ייפלו קורבן על מזבח המשמעת הקואליציונית, שבעניין הזה עושה נזק גדול מאוד למדינת ישראל.

אופיר פינס-פז: תודה.

קולט אביטל: תודה רבה לך.

קולט אביטל: לפני שנעבור לסעיף הבא – הודעה לממלא-מקום יושב-ראש ועדת הכנסת, חבר הכנסת יעקב מרגי.

קולט אביטל: לאחר מכן נעבור להצעות חוק.

): תודה, גברתי היושבת-ראש.

): אני מודיע בזאת על חילופי אישים בוועדות הבאות – מטעם סיעת גיל: בוועדת החוץ והביטחון ובוועדה לענייני ביקורת המדינה, במקום חבר הכנסת אלחנן גלזר יכהן חבר הכנסת יצחק גלנטי; בוועדת הכספים ובוועדה המיוחדת למאבק בנגע הסמים, במקום חבר הכנסת אלחנן גלזר יכהן חבר הכנסת יצחק זיו; בוועדה המיוחדת לבחינת בעיות העובדים הזרים, במקום חברת הכנסת שרה מרום-שלו יכהן חבר הכנסת יצחק זיו, ובמקום חבר הכנסת משה שרוני יכהן חבר הכנסת יצחק גלנטי.

דוד רותם: – – –

קולט אביטל: אוי ואבוי לנו.

קולט אביטל: אני מבינה שכבר יש גיליוטינות.

קריאות: – – –

קולט אביטל: די, חברים, אני מבינה שזה מרגש.

): בוועדה המיוחדת לפניות הציבור, במקום חבר הכנסת אלחנן גלזר יכהן חבר הכנסת יצחק זיו; בוועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, במקום חברת הכנסת שרה מרום-שלו יכהן חבר הכנסת יצחק זיו; בוועדת הפנים והגנת הסביבה, במקום חברת הכנסת שרה מרום-שלו יכהן חבר הכנסת אלחנן גלזר.

): זאת על-פי בקשתו של יושב-ראש סיעת גיל.

קולט אביטל: סליחה, החברים מהסיעה החדשה לא משובצים לשום ועדה?

): ציפינו לשאלה הזאת, ולכן ציידו אותי בתשובה: חבר הכנסת שרוני נשאר לכהן בוועדת החוקה; חברת הכנסת שרה מרום-שלו נשארה לכהן בוועדה לקידום מעמד האשה; חבר הכנסת גלזר נשאר להיות חבר בוועדת הפנים.

): תודה.

קולט אביטל: תודה רבה.

קולט אביטל: ממש עבודה קשה.

אופיר פינס-פז: לדעתי צריכה להיות הצבעה.

קולט אביטל: ממש לא.

קולט אביטל: [מס' מ/370; פ/2831/17; "דברי הכנסת", חוב' כ"ו, עמ' 16487 ועמ' 16621; נספחות.

קולט אביטל: ]

קולט אביטל: אנחנו עוברים להצעת חוק הרשויות המקומיות (בחירות) (הוראת שעה), התשס"ח–2008, קריאה שנייה וקריאה שלישית.

קולט אביטל: אני מבקשת מיושב-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה לעלות ולהציג את הצעת החוק.

אופיר פינס-פז: גברתי היושבת-ראש, תודה, חברי חברי הכנסת, הנני מתכבד להביא בפניכם את הצעת החוק לתיקון פקודת העיריות (מס' 115) לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

אופיר פינס-פז: מקורה של הצעת חוק זו הוא הצעת חוק שיזמה הממשלה ומצד שני הצעת חוק שאני, עבדכם הנאמן, יזמתי.

אופיר פינס-פז: סעיף 149 לפקודת העיריות קובע שעל מועצת עירייה לבחור – – –

קולט אביטל: לא, סעיף 138.

אופיר פינס-פז: סליחה, מתנצל.

אופיר פינס-פז: מדובר בהצעת חוק הרשויות המקומיות (בחירות) (הוראת שעה) – ולא כפי שאמרתי קודם – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

אופיר פינס-פז: כפי שאמרתי, מקורה של הצעת חוק זו בהצעת חוק ממשלתית ובהצעת חוק פרטית שאני יזמתי.

אופיר פינס-פז: סעיף 4 לחוק הרשויות המקומיות קובע כי הבחירות הכלליות ברשויות המקומיות יקוימו כל חמש שנים.

אופיר פינס-פז: הפעם הבאה שבה היו צריכות להתקיים הבחירות נפלה ב-4 בנובמבר 2008, שהוא יום רצח יצחק רבין לפי הלוח הלועזי.

אופיר פינס-פז: לכן מוצע לדחות את מועד הבחירות בשבוע ימים, כך שהבחירות הקרובות לרשויות המקומיות יתקיימו ביום י"ג בחשוון התשס"ט, 11 בנובמבר 2008.

אופיר פינס-פז: בהצעת החוק שלי הצעתי להקדים בשבוע, כי אני לא חושב שנכון להאריך קדנציה, אבל למשרד הפנים ולממשלה היתה חשיבה אחרת; קיבלתי אותה, ובסופו של יום מדובר על 11 בנובמבר 2008.

אופיר פינס-פז: אני מציע שגם אם נחוקק את החוק הזה נאמר בלי נדר, כי אני מעריך שאם יקדימו את הבחירות לכנסת יכול שיחול שינוי גם במועד הזה.

אופיר פינס-פז: גברתי היושבת-ראש, להצעת החוק הזאת אין הסתייגויות.

אופיר פינס-פז: תודה.

קולט אביטל: תודה רבה.

קולט אביטל: חברי הכנסת, נא לשבת.

קולט אביטל: כיוון שאין הסתייגויות, אנחנו עוברים ישר להצבעה בקריאה שנייה על הצעת חוק הרשויות המקומיות (בחירות) (הוראת שעה), התשס"ח–2008.

קולט אביטל: נא להצביע.

קולט אביטל: הצבעה מס' 2 בעד סעיף 1 – 15 נגד – אין נמנעים – אין סעיף 1 נתקבל.

קולט אביטל: ובכן, 15 הצביעו בעד, אין מתנגדים ואין נמנעים.

קולט אביטל: אני קובעת שהצעת חוק הרשויות המקומיות (בחירות) (הוראת שעה), התשס"ח–2008, עברה בקריאה שנייה.

קולט אביטל: אנחנו עוברים להצביע בקריאה שלישית.

קולט אביטל: הצבעה מס' 3 בעד החוק – 15 נגד – אין נמנעים – אין חוק הרשויות המקומיות (בחירות) (הוראת שעה), התשס"ח–2008, נתקבל.

קולט אביטל: 15 בעד, אין מתנגדים ואין נמנעים.

קולט אביטל: אני קובעת שהצעת החוק עברה בקריאה שלישית, והיא תיכנס לספר החוקים.

קולט אביטל: אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה, ובהזדמנות זו בטח תרצה להודות על הצעת החוק שעברה.

אופיר פינס-פז: אני רוצה להודות.

אופיר פינס-פז: תודה.

קולט אביטל: תודה רבה.

קולט אביטל: [מס' מ/365; "דברי הכנסת", חוב' כ"ב עמ' 15619; נספחות.

קולט אביטל: ]

קולט אביטל: אנחנו עוברים להצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (מס' 115), התשס"ח–2008, קריאה שנייה וקריאה שלישית.

אופיר פינס-פז: גברתי היושבת-ראש, תודה, חברי חברי הכנסת, הנני מתכבד להביא בפניכם, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית, את הצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (מס' 115).

אופיר פינס-פז: מקורה של הצעת חוק זו הוא בהצעת חוק ממשלתית.

אופיר פינס-פז: סעיף 149 לפקודת העיריות קובע כי על מועצת עירייה לבחור ועדה לאיכות הסביבה, שתפקידה ליזום ולתכנן פעילות בתחומים הנוגעים לשמירה על איכות הסביבה.

אופיר פינס-פז: בסעיף קטן (ב) נקבע כי אחד מחברי הוועדה יהיה נציג השר לאיכות הסביבה.

אופיר פינס-פז: היום זה השר להגנת הסביבה.

אופיר פינס-פז: במרוצת הזמן, מאז נחקק החוק שבו הוספה הוועדה לשמירת איכות הסביבה בעיריות, התברר כי המשרד להגנת הסביבה מתקשה למנות את נציגיו לוועדות אלה, בשל מצוקת כוח-אדם מחד גיסא וריבוי הוועדות מאידך גיסא.

אופיר פינס-פז: כמו כן, הועלה קושי הכרוך במעורבותו של השלטון המרכזי בניהול ענייניהן של הרשויות המקומיות.

אופיר פינס-פז: חוות דעת שנתן משרד המשפטים קבעה כי כל עוד לא מונו נציגי השר להגנת הסביבה בוועדות לאיכות הסביבה של העיריות, ועדות אלה אינן יכולות להתכנס.

אופיר פינס-פז: וכך למעשה שותקה פעילותן, וזה כמובן דבר מצער, שצריך לטפל בו.

אופיר פינס-פז: לכן מציעה הממשלה לבטל את חובת מינוי החבר מטעם השר להגנת הסביבה בוועדות אלה.

אופיר פינס-פז: הוועדה קיבלה בקשה זו, אך הוסיפה במהלך דיוניה כי נציג השר להגנת הסביבה יוזמן להשתתף, אם ירצה בכך, בדיוניהן של ועדות איכות הסביבה בעיריות.

אופיר פינס-פז: אנחנו קיבלנו את עמדת הממשלה בוועדת הפנים והגנת הסביבה, והצעת החוק הזאת מוגשת ללא הסתייגויות.

אופיר פינס-פז: לפיכך, אבקש מהכנסת לאשרה על-פי הצעת הוועדה.

אופיר פינס-פז: תודה.

קולט אביטל: תודה רבה.

קולט אביטל: לפני שאנחנו עוברים להצבעה בקריאה שנייה, אני רוצה לברך את 90 תלמידי חטיבת הביניים על שם יצחק רבין מקריית-מוצקין: ברוכים הבאים.

קולט אביטל: אנחנו עוברים עכשיו להצבעה.

קולט אביטל: נא להצביע בקריאה שנייה על הצעת החוק לתיקון פקודת העיריות – כנוסח הוועדה.

קולט אביטל: הצבעה מס' 4 בעד סעיף 1 – 18 נגד – אין נמנעים – אין סעיף 1 נתקבל.

קולט אביטל: 18 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

קולט אביטל: אנחנו עוברים להצבעה על הצעת החוק בקריאה שלישית.

קולט אביטל: נא להצביע.

קולט אביטל: הצבעה מס' 5 בעד החוק – 17 נגד – אין נמנעים – אין חוק לתיקון פקודת העיריות (מס' 115), התשס"ח–2008, נתקבל.

קולט אביטל: בעד – 17, אין מתנגדים, אין נמנעים.

קולט אביטל: אני קובעת שהצעת החוק לתיקון פקודת העיריות (מס' 115) התקבלה בקריאה שלישית ותיכנס לספר החוקים.

קולט אביטל: [הצעת חוק פ/2851/17; "דברי הכנסת", חוב' י"ד, עמ' 14042.

קולט אביטל: ]

קולט אביטל: הודעת יושב-ראש ועדת הכלכלה כי חברת הכנסת אורית נוקד חוזרת בה מהצעת חוק התקשורת (בזק ושידורים) (תיקון – כיסוי הוצאות שידורים קהילתיים).

קולט אביטל: בבקשה, חבר הכנסת גלעד ארדן.

גלעד ארדן: גברתי היושבת-ראש, תודה, חברי הכנסת, ביום ח' באב התשס"ז, 23 ביולי 2007, הונחה על שולחן הכנסת הצעת חוק התקשורת (בזק ושידורים) (תיקון – כיסוי הוצאות שידורים קהילתיים), התשס"ז–2007, פ/2851/17, של חברת הכנסת אורית נוקד – להלן הצעת החוק.

גלעד ארדן: הצעת החוק התקבלה בדיון מוקדם ביום 9 בינואר 2008 והועברה לוועדת הכלכלה לשם הכנתה לקריאה הראשונה.

גלעד ארדן: בהתאם להוראות סעיף 142(ב) לתקנון הכנסת, אני מבקש להודיע לכנסת כי ביום כ"ו באדר ב' התשס"ח, 3 במאי 2008, הודיעה חברת הכנסת אורית נוקד כי היא חוזרת בה מהצעת החוק האמורה.

גלעד ארדן: לפיכך ובהתאם להוראות אותו סעיף, עם מסירת הודעתי מורדת ההצעה מסדר-יומה של הכנסת.

גלעד ארדן: תודה.

קולט אביטל: תודה רבה.

קולט אביטל: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/228).

קולט אביטל: ]

קולט אביטל: אנחנו עוברים להצעת חוק הטבות למשפחות אומנה (תיקוני חקיקה), של חבר הכנסת זבולון אורלב, קריאה ראשונה.

קולט אביטל: בבקשה, אדוני.

זבולון אורלב: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, מכובדי שר המדע, התרבות והספורט, עניינו של החוק שהכנסת מתבקשת לאשר בקריאה ראשונה הוא תחילה בצעד משמעותי, בהסדרת זכויותיהן של משפחות אומנות.

זבולון אורלב: יש שלושה מצבים שבהם אפשר לטפל בילדים בסיכון.

זבולון אורלב: הצעד הדרסטי ביותר, הקיצוני ביותר, הוא מסירת ילד מהורים ביולוגיים למשפחה מאמצת.

זבולון אורלב: זהו ניתוק לכל ימי חייו של הילד, זה נעשה במקרים קיצוניים מאוד, לפעמים בהסכמת האמא והאבא, לפעמים על-פי צו בית-משפט גם נגד הסכמת האמא והאבא.

זבולון אורלב: יש מצב נוסף של טיפול בילדים בסיכון והוא סידור מוסדי, בעברית – פנימייה, מעון, כפר-נוער וכדומה, שבהם מטופלים ילדים במדינת ישראל.

זבולון אורלב: כ-8,000 ילדים נמצאים במוסדות המוגדרים לטיפול בילדים בסיכון.

זבולון אורלב: בין שני המצבים האלה, בין האימוץ לבין הפנימייה, יש מצב נוסף, והוא משפחה אומנת.

זבולון אורלב: פירושו של דבר שהמשפחה מקבלת את הילד לתקופה קצובה מראש, לא לכל ימי חייו של הילד אלא בדרך כלל לשלוש שנים, חמש שנים, שבע שנים – כדי שהמשפחה הביולוגית תוכל להתאושש ממשבר כלשהו וכדי שהילד בתקופה הזאת יוכל לקבל בית חם, בית תומך, סביבה סוציו-אקונומית תומכת, יוכל להתקדם בלימודיו ולהצליח, גם אם הוא לומד בבית-ספר רבין בקריות.

זבולון אורלב: המשפחה האומנת איננה מקבלת שכר עבור פעולתה אלא אך ורק החזר הוצאות.

זבולון אורלב: כלומר, משפחות אומנות עושות את פעילותן בהתנדבות ומקבלות את החזר ההוצאות עבור החזקת הילד.

זבולון אורלב: משרדי הממשלה עוסקים כבר שנים רבות בהסדרת הזכויות של המשפחות האומנות.

זבולון אורלב: האם יש זכויות של הורים ביולוגיים?

זבולון אורלב: אם כן, במה?

זבולון אורלב: וכדומה.

זבולון אורלב: הצעת החוק שלי באה להסדיר כמה עניינים בזכויות של המשפחות האומנות.

זבולון אורלב: הדבר הראשון, לאפשר לאם האומנת להיעדר ממקום עבודתה כדי לסעוד את הילד הנאמן – אם מותר לקרוא לו כך – כאשר הוא חולה, כפי שהדבר מתאפשר גם להורים ביולוגיים.

זבולון אורלב: כידוע, החוק מאפשר להורים ביולוגיים, כאשר ילדם חולה, להמיר חלק מהחופשה שלהם עבור ימי מחלה כדי לטפל בילדים.

זבולון אורלב: את הזכות הזאת אנחנו רוצים לתת גם למשפחות אומנות.

זבולון אורלב: הזכות השנייה שאנחנו רוצים לאפשר לאותם הורים היא לקבל את דמי הלידה במקרה שהמשפחה האומנת מקבלת את הילד, ולרגל קבלת הילד, על מנת לקלוט אותו במשפחה, נאלצת האמא להיעדר מעבודתה כמה חודשים.

זבולון אורלב: במקום שהיא תיאלץ לתת את הילד למטפלת נוספת, היא תישאר בביתה ותקבל את הזכאות לדמי לידה.

זבולון אורלב: אני מדווח לכנסת שעל-פי הצעת החוק בנושא הזה של דמי הלידה יש הבחנה בין קליטת ילד עד גיל שלוש, שזקוק לקשר יותר אינטנסיבי, ובין גיל אחר.

זבולון אורלב: החוק הזה, יש בו הוצאה תקציבית, ולכן ביקשנו מאוד את תמיכת הממשלה, על מנת שלא נתחיל לעשות פה קואליציות ואופוזיציות ונגייס 50 קולות.

זבולון אורלב: ואכן החוק עבר בקריאה טרומית בתמיכת הממשלה, בתנאי שנמתין חצי שנה עד שתגיע הצעת החוק הממשלתית, כי גם הצעת החוק הממשלתית מתכוונת לתת את אותן הטבות.

זבולון אורלב: אלא שהתברר שעברה כמעט שנה והחוק לא עבר, ולכן החליטה ועדת העבודה והרווחה, על חברי הקואליציה שלה, לקדם את החוק הזה לקריאה הראשונה.

זבולון אורלב: גם אחרי שהחוק יעבור בקריאה הראשונה אנחנו נמתין פרק זמן סביר כדי שהממשלה תביא את הצעת החוק שלה לפני הקריאה השנייה והשלישית.

זבולון אורלב: חברי חברי הכנסת, אני חושב שבדברים כגון אלה אי-אפשר להמתין עד אין קץ להצעות חוק ממשלתיות, בעיקר לא לשם משחקי יוקרה.

זבולון אורלב: כלומר, אם הצעת חוק פרטית סותרת לחלוטין גישה ממשלתית, אני מקבל את הדבר הזה.

זבולון אורלב: אבל אני אומר לכם מידיעה ברורה, כמי שהיה גם שר הרווחה קרוב לשנתיים, שהצעת החוק הממשלתית תדבר בדיוק על אותם נושאים.

זבולון אורלב: דרך אגב, היא מקיפה יותר ורחבה יותר, וטוב שכך; הצעת חוק פרטית איננה יכולה להקיף.

זבולון אורלב: אבל באותם שניים-שלושה נושאים עיקריים צריך לאפשר למשפחה האומנת, שהדגשתי שאיננה מקבלת שכר, לפחות לקבל את מעט הזכויות בדברים שקשורים גם בדמי לידה וגם בסוגיית ניצול ימי מחלה עבור אותם ילדים חולים.

זבולון אורלב: אם אינני טועה, אלה שני הזכויות העיקריות שהחוק הזה מקנה למשפחות אומנות.

קולט אביטל: שתי.

זבולון אורלב: תודה.

זבולון אורלב: אלה שתי הזכויות העיקריות שהמשפחות האומנות אמורות לקבל על-פי החוק.

זבולון אורלב: אני אודה לחברי הכנסת על התמיכה בחוק.

קולט אביטל: תודה רבה.

קולט אביטל: אנחנו עוברים לדיון.

קולט אביטל: ראשון הדוברים, חבר הכנסת אברהם רביץ – אינו נמצא.

קולט אביטל: חבר הכנסת יעקב מרגי – אינו נמצא.

קולט אביטל: חבר הכנסת משה גפני, בבקשה.

משה גפני: מוותר.

קולט אביטל: אתה מוותר?

קולט אביטל: חבר הכנסת אורי אריאל – אינו נמצא.

קולט אביטל: חבר הכנסת ?

מוותר.

קולט אביטל: מוותר.

קולט אביטל: חבר הכנסת נסים זאב – לא מוותר.

קולט אביטל: בבקשה.

קולט אביטל: יש לך שלוש דקות.

נסים זאב: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, אני מבין שחבר הכנסת אורלב רוצה להיטיב עם משפחות אומנה, שבעצם עושות את מלאכת ההורים הביולוגיים.

נסים זאב: אבל למה להשתמש במונחים שלא מקובלים בכלל?

נסים זאב: חופשת לידה – כאילו מדובר בהורים שעכשיו בדיוק האשה יצאה מחדר הלידה והיא מקבלת חופשת לידה.

נסים זאב: אפשר להגיד את זה בלשון פשוטה יותר.

נסים זאב: לומר "מענק אומנה" זה הרבה יותר נכון והרבה יותר יפה, כי דמי לידה וחופשת לידה זה אחרת.

נסים זאב: דבר נוסף שאני רוצה להעיר: צריך לקחת בחשבון שאפשר שפעמיים יקבלו חופשת לידה, לפי המונח הזה, עבור אותו ילד – –

קולט אביטל: חבר הכנסת מרגי.

נסים זאב: – – פעם כשילדו אותו ופעם כשמסרו אותו, ורק אלה הורים אחרים.

נסים זאב: כלומר, לגבי חופשת הלידה, הילד נולד פעמיים.

זבולון אורלב: גם באימוץ זה אותו דבר.

נסים זאב: בסדר.

נסים זאב: אני אומר שזה נשמע שהילד הזה נולד פעמיים: פעם כשהוא נולד להוריו הביולוגיים, ופעם להורים שקיבלו על עצמם את האומנה ואת המשמורת של אותו ילד.

נסים זאב: ידידי חבר הכנסת זבולון אורלב, דבר נוסף אני רוצה להעיר לתשומת לבך: ראיתי את הסעיף, בין הסעיפים שהוזכרו שם, שזה לא יחול על הורים שבאותה שנה כבר קיבלו דמי לידה וחופשת לידה.

נסים זאב: אני חושב שזו טעות.

נסים זאב: העובדים הסוציאליים ופקידות הסעד חושבים שהמשפחה המתאימה ביותר היא משפחה X או Y, ואני אומר לך שזה לא הולך באופן אוטומטי.

זבולון אורלב: אני מסכים אתך.

זבולון אורלב: רק שהקואליציה תסכים.

נסים זאב: הקואליציה חייבת להסכים, כי זו פשוט שערורייה.

נסים זאב: זה לא יכול להיות.

נסים זאב: השיקול הוא כאילו אם ההורים האלה קיבלו דמי לידה פעם, אז עכשיו לא יקבלו חופשה של אומנה.

נסים זאב: לכן אני אומר שההגדרה צריכה להיות שונה לחלוטין.

נסים זאב: לכן, יהיה אפשר לבוא ולומר: לפני שמונה חודשים קיבלו חופשת לידה, ועכשיו מקבלים עבור הילד הזה החזקה של אומנה – או חופשת אומנה או איך שתרצה, ואפשר להגדיר את זה ברוח הדברים כפי שהזכרתי.

נסים זאב: הוא הדין לגבי ארנונה.

נסים זאב: אני בהחלט ער לעניין הזה כאשר אנחנו מדברים על משפחות שבהן מחזיקים לפעמים הורים או בן דוד אפילו.

נסים זאב: חבר הכנסת אורלב, אני רוצה לומר לך שתהיה מופתע: הייתי בירושלים יושב-ראש ועדה לפטור, וכן התחשבו ותמיד ספרו את מספר הנפשות ששוהות בבית שאינן עובדות.

קולט אביטל: לכן – אבקש ממך לסיים.

נסים זאב: לכן, אני מבקש גם לסיים בעניין הזה – לקחת את זה בחשבון, אבל צריך להבין דבר נוסף – –

קולט אביטל: לא.

קולט אביטל: כשאתה מסיים, אתה לא אומר דבר נוסף.

נסים זאב: – – לוקחים גם את ההכנסה שמקבלים מהאומנה, ואז לפעמים זה יכול מצד אחד להועיל ומצד שני רף השכר של אותה משפחה עולה ולכן הם לא יהיו זכאים.

נסים זאב: צריך לתמרן בוועדה כדי שבאמת נוכל למצות את העניין שהזיכוי הזה יבוא לידי ביטוי.

קולט אביטל: תודה.

קולט אביטל: חברת הכנסת נאדיה חילו, אחרונת הדוברים, בבקשה.

קולט אביטל: לאחר מכן אנחנו עוברים להצבעה.

נאדיה חילו: גברתי היושבת-ראש, אני חושבת שמונחת לפנינו הצעת חוק חשובה מאוד, שיש לה כמה מהויות בסיסיות מאוד בנושא הורות ובנושא זכויות ילדים.

נאדיה חילו: כולנו יודעים שהמצב האידיאלי, בדרך כלל, הוא שילד מתחנך, מתפתח וגדל בחיק משפחתו – ואנחנו מכאן נרשה לעצמנו להגיד שאנחנו גם רוצים שכל הילדים יזכו לחיק משפחה חם וחיובי ויתפתחו בצורה תקינה.

נאדיה חילו: אבל הרבה פעמים המציאות היא מציאות קשה, מציאות שהיא לא בבחירה, מציאות שלא מאפשרת הרבה פעמים את אותה התפתחות תקינה של אותו ילד בחיק משפחתו מכל מיני סיבות.

נאדיה חילו: אני פה סומכת את ידי גם על החלטות מערכת הרווחה, שבאים ומחליטים על הוצאת ילד מהבית מכל מיני סיבות.

נאדיה חילו: לפעמים זה גם סיכון, אבל לפעמים אותה מסגרת משפחתית, מכל מיני סיבות, אפילו מעשיות, לא יכולה לבוא ולחבק את אותו ילד ולתת לו את כל האפשרויות ואת כל התנאים להתפתחות.

נאדיה חילו: לכן באה מערכת הרווחה ויצרה כלי נוסף על כל הכלים שעומדים לרשותה, שהוא אחד המענים הטובים ביותר שבידיה לאפשר לאותו ילד שנמנע ממנו לגדול במשפחתו – לגדול בסביבה של משפחה אומנת.

נאדיה חילו: חבר הכנסת אורלב, אולי זה הזמן לברך מכאן את כל אותן משפחות.

נאדיה חילו: זו לא בחירה קלה.

נאדיה חילו: זו התמודדות קשה מאוד.

נאדיה חילו: אני, שעסקתי גם בעניין הזה, ראיתי כמה באמת ההתמודדות לא קלה.

נאדיה חילו: אני חושבת שמן הראוי שהמערכת הציבורית והמערכות החברתיות של המדינה גם יירתמו למאמץ ויהיו שותפות ופרטנריות לאותן משפחות שלקחו על עצמן לגדל את הילדים במשפחות אומנה.

נאדיה חילו: איך הם יהיו פרטנרים ויקלו אם לא במתן תנאים בסיסיים מאוד להקלה ולאפשרות לקליטת אותו ילד?

נאדיה חילו: אני לא רואה רק את העניין הפיננסי בעניין הזה.

נאדיה חילו: אני חושבת שחופשת הלידה ודמי הלידה יאפשרו לאותו הורה להיות גם רגוע נפשית ויאפשרו לו אפילו חופש פעולה וייתנו לו את האפשרות להיות באותה סביבה בתנאים כאלה שהוא גם יוכל להעניק נפשית לאותו ילד שהוא קלט, ולתת לו את האפשרות להתפתח ולגדול בסביבה, בתקופת הקליטה שהיא קשה.

נאדיה חילו: תקופת הקליטה קשה לשני הצדדים.

נאדיה חילו: כשאנחנו מדברים על תינוקות קטנים מאוד, בשבילם היא לא כל כך חשובה, אבל בשביל ההורים היא גם תקופה טובה להתארגנות משפחתית חדשה.

קולט אביטל: נא לסיים.

נאדיה חילו: לכן, אני חושבת שההצעה בהחלט ראויה, ובהחלט ראויה גם לתמיכה.

נאדיה חילו: תודה.

קולט אביטל: גברתי, אני מודה לך.

קולט אביטל: חבר הכנסת חסון, נא לשבת.

קולט אביטל: אנחנו צריכים להצביע.

קולט אביטל: אני מפעילה את ההצבעה.

קולט אביטל: אנחנו מצביעים בקריאה ראשונה על הצעת חוק הטבות למשפחות אומנה (תיקוני חקיקה).

קולט אביטל: הצבעה מס' 6 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 13 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הטבות למשפחות אומנה (תיקוני חקיקה), התשס"ח–2008, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

קולט אביטל: בעד – 13, אין מתנגדים ואין נמנעים.

קולט אביטל: אני קובעת בזאת שהצעת חוק הטבות למשפחות אומנה (תיקוני חקיקה) נתקבלה בקריאה ראשונה, והיא תעבור לדיון בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות לשם הכנתה לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

קולט אביטל: הודעה לסגנית מזכיר הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושבת-ראש הישיבה, אני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה ראשונה, מטעם הכנסת:

ירדנה מלר-הורוביץ: הצעת חוק-יסוד: הכנסת (תיקון מס' 41) (מועמד ששהה במדינת אויב שלא כדין), של חבר הכנסת זבולון אורלב וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק לתיקון פקודת בתי-הסוהר (מס' 36) (אישור תקן כליאה), התשס"ח–2008, של חבר הכנסת יצחק לוי; הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון מס' 41) (תושב ששהה מחוץ לישראל בשל לימודים אקדמיים), התשס"ח–2008, של חבר הכנסת חיים אורון וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 113) (עבודה מועדפת או נדרשת בטיפול ובסיוע אישי), התשס"ח–2008, של חברת הכנסת אורית נוקד; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 114) (עבודה מועדפת או נדרשת באבטחה), התשס"ח–2008, של חבר הכנסת דוד אזולאי.

ירדנה מלר-הורוביץ: דוח ביקורת שנתי 58ב של מבקר המדינה; והערות ראש הממשלה לדוח מבקר המדינה 58ב.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

קולט אביטל: תודה רבה.

קולט אביטל: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/230).

קולט אביטל: ]

קולט אביטל: ובכן, אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה, הצעת חוק בית העצמאות, התשס"ח–2008, קריאה ראשונה.

קולט אביטל: חבר הכנסת זבולון אורלב, בבקשה.

זבולון אורלב: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מצטער שבהצעת חוק חשובה כמו הצעת חוק בית העצמאות אין מי שמייצג את הממשלה.

זבולון אורלב: אני יכול רק להצטער על הדבר הזה.

זבולון אורלב: גברתי היושבת-ראש, אני מציג את הצעת החוק כשליח מצווה.

זבולון אורלב: מי שיזם את הצעת החוק והיה ראש וראשון ליוזמי הצעת החוק הוא חבר הכנסת אפרים סנה, אלא שעל-פי הוראות התקנון ברגע שהוא התמנה לסגן שר הביטחון בקדנציה הנוכחית שמו נמחק מהצעת החוק, והואיל והייתי היוזם השני, הפכתי פורמלית להיות המוביל של הצעת החוק.

זבולון אורלב: אבל אני עושה זאת בשמחה רבה, ואינני רוצה שייגרעו, ולו במעט, חלקו וזכויותיו של חבר הכנסת אפרים סנה, שזאת לא הכנסת הראשונה שבה הוא יוזם את הצעת החוק הזאת, ואני מנסה לסייע בידו, אני מקווה הפעם בהצלחה יתירה.

זבולון אורלב: אני מבין שהוא יסכם את הדיון או תינתן לו אפשרות לביטוי הולם כמי שהיה ראש וראשון ליוזמי הצעת החוק.

זבולון אורלב: כידוע, אנחנו מדברים על הבניין שבו הכריז דוד בן-גוריון, ראש הממשלה הראשון, על הקמתה של מדינת ישראל ביום ה' באייר התש"ח, בניין שמצוי בשדרות-רוטשילד, אם אינני טועה מס' 16, ובו, בבניין הזה, גם התכנסה מועצת המדינה הזמנית.

זבולון אורלב: מובן שכיום, במרחק של 60 שנות עצמאות, יש לכך משמעות היסטורית ייחודית, וזה חלק חשוב ממורשת התקומה והקוממיות של עם ישראל בארץ-ישראל.

זבולון אורלב: כל עם שמכבד את עצמו יודע גם לכבד את האתרים שקשורים בתקומתו, ואין ספק שבית העצמאות הוא בעל מעמד מאוד-מאוד ייחודי.

זבולון אורלב: אין לנו עוד מקום שבו הוכרזה עצמאות מדינת ישראל.

זבולון אורלב: בהצעת החוק מוצע לקבוע שבית העצמאות, בגלל חשיבותו הלאומית המיוחדת, ינוהל ויופעל בידי המדינה.

זבולון אורלב: עדיין אין החלטה סופית, ייתכן שזה יהיה גנז המדינה או מישהו אחר שימונה לעניין זה.

זבולון אורלב: המטרות של החוק הזה הן להבטיח שהבניין הזה יישמר בצורה ראויה, בצורה מכובדת, ולא כפי שהוא נראה כיום, לצערנו.

זבולון אורלב: המטרה היא כמובן גם לשחזר את מה שצריך לשחזר, בעיקר באולם העצמאות, שבו התקיימה הכרזת העצמאות, וההצעה של החוק היא שבית העצמאות יפעל כמוזיאון לתולדות עם ישראל בארץ-ישראל וגם, כמובן, כמרכז חינוכי ותרבותי.

זבולון אורלב: כדי להמחיש את הקשר בין מורשת ישראל, המורשת היהודית, וזיקת העם היהודי לארץ-ישראל, לרבות בתקופת המקרא, ובין הקמת המדינה, הבניין הזה, בית העצמאות, יצטרך לחבר – כמו שלמשל כיום מתקיים בו גם בית התנ"ך.

זבולון אורלב: כידוע, דוד בן-גוריון גם ייסד חוג קבוע ללימוד התנ"ך, כדי לציין את הקשר ההדוק בין המורשת ארוכת השנים של העם היהודי לבין תקומתנו כאן בארץ-ישראל.

זבולון אורלב: הבניין הזה במקורו היה ביתו של מאיר דיזנגוף, ראש העירייה הראשון של תל-אביב, שהיה הבעלים, ועם מות רעייתו, צינה דיזנגוף, בשנת 1930, הוא החליט להקדיש את הבית לזכרה של אשתו, ואני מצטט, "למפעל האמנותי והתרבותי", ולייסד בו את מוזיאון תל-אביב.

זבולון אורלב: ואכן ב-1932 נפתח שם מוזיאון בשתי הקומות הראשונות, ומאיר דיזנגוף עבר להתגורר רק בקומה העליונה עד מותו ב-1936, ובצוואתו הוא הוריש את המקום לילדי תל-אביב ולתושבי העיר.

זבולון אורלב: הבניין הועבר מידי עיריית תל-אביב למדינת ישראל ב-1969, וכאמור ביוזמתו של בן-גוריון והחברה לחקר המקרא הוקם בו בית התנ"ך, שפועל עד היום על-ידי חבורה רצינית מאוד של אנשים, וזאת הזדמנות מצוינת להכיר להם תודה ולהביע הערכה על פועלם בהתנדבות לאורך כל השנים להפיח בבית העצמאות את רוח התנ"ך, את רוח מורשת ישראל.

זבולון אורלב: בפועל, במציאות היום, יש שחזור לא הכי מכובד בעולם של אולם הכרזת העצמאות, ובקומות השנייה והשלישית פועל בית התנ"ך.

זבולון אורלב: רק לפני שבוע התכנסנו כמה חברי הכנסת עם רשת בתי-מדרש ללימוד פרשת השבוע, פרשת בהר, שעוסקת בפרשת היובל, והדגמנו איך בית התנ"ך פועל הלכה למעשה.

זבולון אורלב: בהצעת החוק שלנו יש הוראות לעניין הפעלת בית העצמאות.

זבולון אורלב: תוקם גם מועצה, ויש למועצה תפקידים בכל מה שקשור להפעלה, וכמובן חובת המדינה אשר למימון.

זבולון אורלב: ההצעה המובאת לקריאה הראשונה עדיין איננה מושלמת, אבל רצינו לקדם את הצעת החוק סמוך ליום העצמאות.

זבולון אורלב: גם הכנסת מחויבת לכך בראש ובראשונה, כדי לסמל את פעולתה בתאריכים שהם בלוח השנה הישראלי.

זבולון אורלב: עדיין נותר לנו לדון בוועדת החינוך והתרבות בנושאים נוספים שקשורים להסדרת מעמדו של בית העצמאות, בין היתר האפשרות להכריז עליו אתר לאומי לפי חוק גנים לאומיים, שמורות הטבע, אתרים לאומיים ואתרי הנצחה, ואופן תחולתן של הוראות החוק האמורות על הפעלתו, לרבות קביעת הגורם הממונה על ביצוע הוראות הפרק השישי לחוק האמור לעניין בית העצמאות ונושאים נוספים שצריך לדון בהם עדיין – ההוראות לגבי שימור הבניין כבניין, שמירת ייעודו, זהות יושב-ראש המועצה, הוראות לעניין הגוף המנהל שיהיה מופקד על הפעלת בית העצמאות – – –

קולט אביטל: האם הצעת החוק מתייחסת גם לבעלות על הבניין?

זבולון אורלב: כן, הבעלות עוברת למדינה.

קולט אביטל: היא היתה אמורה להיות של המדינה.

זבולון אורלב: זה ייעודו.

זבולון אורלב: הואיל והעירייה העבירה ב-1969– – –

קולט אביטל: נכון.

קולט אביטל: יש ויכוח בין הממשלה לעירייה.

זבולון אורלב: הבעלות היא של המדינה, הבעיה היא שהמדינה די התחמקה עד היום מאחריותה באשר לתפעול הבניין הזה, להשקיע את הסכומים הדרושים, ואנחנו כבר אומרים שלפי הערכה החוק הזה הוא לא עשרות מיליונים: בערך 6 מיליוני שקלים יעלה שיפוץ הבניין, וכמיליון שקלים נדרשים לצורך הפעלתו.

זבולון אורלב: אני מאמין ומקווה מאוד שהכנסת תאשר את זה היום פה אחד, ונוכל לזרז את החקיקה בוועדת החינוך והתרבות.

זבולון אורלב: כאן המקום גם להגיד מלת תודה ליושב-ראש ועדת החינוך והתרבות, הרב מלכיאור, שעמל לא מעט כדי לתווך בין משרדי הממשלה.

זבולון אורלב: היתה מחלוקת בין משרדי הממשלה המעורבים בעניין.

זבולון אורלב: אגב, משרד המדע, התרבות והספורט ראוי מאוד להערכה ולהוקרה, מנכ"ל המשרד הופיע לפחות פעמיים בישיבות ועדת החינוך והתרבות ותמך בגישה של הכנסת, על מנת לשמור על עצמאותו.

זבולון אורלב: האוצר כמובן רצה להרחיק את הבניין הזה מהמדינה, כדי שלא יצטרך להשקיע אף אגורה אחת, אבל בעזרתו של משרד המדע, התרבות והספורט אנו יכולים היום להביא גרסה שהיא גרסה ראויה, שהבית הזה הוא בעצם בית ממלכתי, בית לאומי, והמדינה תהיה ממונה על הפעלתו.

זבולון אורלב: אני מודה, ומקווה שכל חברי הכנסת יתמכו בהצעת החוק.

זבולון אורלב: תודה.

קולט אביטל: תודה, אדוני, על הצעת החוק, וגם לחבר הכנסת סנה, יוזם החוק.

קולט אביטל: אנחנו עוברים לדיון.

קולט אביטל: חבר הכנסת שי חרמש – אינו נמצא.

קולט אביטל: חבר הכנסת רן כהן – אינו נמצא.

קולט אביטל: חברת הכנסת לימור לבנת – אינה נמצאת.

קולט אביטל: גם חברת הכנסת אורית נוקד – אינה נמצאת.

קולט אביטל: גם חבר הכנסת משה שרוני – אינו נמצא, ולכן חבר הכנסת אפרים סנה יעלה.

קולט אביטל: אחריו – חבר הכנסת נסים זאב, ואתה לא אחרון הדוברים.

קולט אביטל: בבקשה, אדוני.

אפרים סנה: גברתי היושבת-ראש, נכבדי חברי הכנסת, ראשית אני מבקש להודות לחבר הכנסת זבולון אורלב, שנשא בגאון את לפיד הובלת החוק, ולעמיתי השר גאלב מג'אדלה ויושב-ראש ועדת החינוך הרב מיכאל מלכיאור, שכל אחד במקומו סייע בתהליך הממושך, לפעמים הפתלתל, של העברת החוק הזה.

רונית תירוש: ולחברי הוועדה גם.

אפרים סנה: ולחברי הוועדה, שחלקם טרח ותמך.

אפרים סנה: אנחנו נמצאים פה היום במעמד הזה של הצבעה על החוק בקריאה הראשונה.

אפרים סנה: חוק בית העצמאות עושה צדק היסטורי לא רק עם בית העצמאות אלא גם עם בית התנ"ך – שניהם דרים בכפיפה אחת – והוא מוחזק על-ידי קבוצה נלהבת ומסורה מאוד של מתנדבים, שנותנים את מיטב כוחם ונשמתם כדי שהבית הזה יתקיים ויפעל בתנאים מאוד צנועים.

אפרים סנה: התעקשנו על השכנות הזאת כל עוד לא בוצע חזונו של בן-גוריון שיקום בית תנ"ך ראוי בירושלים.

אפרים סנה: התעקשנו על השכנות הזאת מטעמים ערכיים.

ראובן ריבלין: יש שלטים מאז 1956 מאחורי ה"אמריקן קולוני".

קולט אביטל: יש גם פה בקריית המוזיאונים, במוזיאון התנ"ך.

אפרים סנה: השאיפה היא שבית התנ"ך ימצא את מקומו בירושלים עירך.

אפרים סנה: עד שזה יקרה, אנו מתעקשים על הצוותא, על השכנות הזו.

אפרים סנה: הרעיון היה להדגיש שתקומת ישראל שורשה בתנ"ך, בתולדות ישראל.

אפרים סנה: לכן התעקשנו ודחינו את כל הניסיונות להפריד ולהזיז את בית התנ"ך למקומות אחרים.

אפרים סנה: בשנה הבאה תציין העיר תל-אביב את יום הולדתה ה-100, וזה יהיה ראוי, גברתי היושבת-ראש, שממשלת ישראל תכנס ישיבה חגיגית בבית הזה, שבו הוכרזה עצמאות ישראל.

אפרים סנה: תודה רבה.

קולט אביטל: תודה רבה לך, אדוני.

קולט אביטל: חבר הכנסת נסים זאב, לאחר מכן – חבר הכנסת יואל חסון.

נסים זאב: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, אני בהחלט בעד שימור ושחזור של בניין היסטורי, כל בניין היסטורי, למען הציבור, ובוודאי כאשר מדובר בהנצחת זכרו ופועלו של מאיר דיזנגוף, שבוודאי יש מקום להנציח, לכבד ולזכור אותו.

נסים זאב: השאלה היא אם זה נכון שהבית המרכזי של מדינת ישראל יהיה בתל-אביב אף שהיא לא עיר הבירה של מדינת ישראל.

נסים זאב: רק בשנה שעברה היתה פה שערורייה כאשר בית-פרומין היה בשלבי בנייה.

נסים זאב: אנחנו עיכבנו זאת והכנסת פה התנגדה, ואמרנו שזה הבניין ההיסטורי שלנו, שהוא ראשון במעלה.

נסים זאב: שם הכנסת הראשונה של מדינת ישראל, שם דוד בן-גוריון הכריז את כל ההכרזות הראשונות שלו עם קום מדינת ישראל.

נסים זאב: יכול להיות שההכרזה על עצמאותה של מדינת ישראל לא נעשתה שם, אבל צריכים להסתכל גם על האלמנטים הנוספים.

נסים זאב: לבית-פרומין יש היסטוריה.

נסים זאב: זה היה משכן הכנסת.

נסים זאב: דבר שני, זה בירושלים עיר הבירה.

נסים זאב: כאשר אני שם את בית דיזנגוף לעומת בית-פרומין מבחינת ההיסטוריה, מבחינת המיקום ומבחינת גודל הבניין, אני מסופק.

נסים זאב: אני לא אומר שזה צריך להיות במקום זה – אולי זה וזה.

נסים זאב: לבוא היום ולשנות את הבניין המרכזי של בית העצמאות, זה נותן מסר כלשהו, אמירה.

נסים זאב: קודם כול, זה לא בירושלים.

קולט אביטל: מה לעשות?

קולט אביטל: שם הם הכריזו עצמאות.

נסים זאב: לא משום שהכריזו שם עצמאות זה צריך להיות הבניין ההיסטורי.

נסים זאב: אני חושב שבכנסת הראשונה יש היסטוריה של שנים רבות.

זבולון אורלב: אין סתירה בין הדברים.

ראובן ריבלין: אין זה מוציא מיד זה.

נסים זאב: אני מסכים, אבל כאשר אנו באים ואומרים: ביום העצמאות, מהו המקום המרכזי שהציבור צריך ללכת אליו, בית העצמאות או מקום אחר?

נסים זאב: אני לא יודע.

זבולון אורלב: גם לפה וגם לפה.

נסים זאב: נכון, אבל כאשר אתה מעגן את זה בחוק אתה אומר שזה בית העצמאות.

זבולון אורלב: גם לגבי בית-פרומין יש חוק, שמעכבים אותו.

קולט אביטל: נכון.

נסים זאב: אני מבקש לקחת את זה בחשבון.

נסים זאב: אני לא בא, חלילה, לשלול.

נסים זאב: אני בעד ואני אצביע בעד החוק, חבר הכנסת זבולון אורלב.

נסים זאב: אני אומר שצריך לקחת בחשבון שיכול להיות שבאותן הנקודות שאני מעלה יש עניין.

קולט אביטל: תודה.

קולט אביטל: חבר הכנסת יואל חסון, ואחריו – חבר הכנסת ראובן ריבלין.

יואל חסון: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, אני קודם כול מבקש לברך את יוזם החוק הראשון, אפרים סנה, ולברך את יוזם החוק השני, זבולון אורלב, שמקדם את החוק היום.

יואל חסון: בעיני זה חוק חשוב.

יואל חסון: קודמי כאן פירטו את חשיבותו.

יואל חסון: הוא מסמל התחלה של כיוון, כדי שתהיה כאן יותר התייחסות לסמלים לאומיים, שתהיה כאן יותר התייחסות לציוני דרך שקרו גם לפני הקמת המדינה וגם לאחריה, אם זה באמצעות בניינים ומקומות מסוימים שבהם קרו והיו דברים היסטוריים שהיו משמעותיים לעם היהודי, ואם באמצעות חומרים.

יואל חסון: אתה רואה היום מחוץ לתל-אביב וירושלים מקומות שאירעו בהם אירועים משמעותיים.

יואל חסון: אני יכול לספר שכאשר הייתי בבית "יד לבנים" בדאלית-אל-כרמל היה בניין – כך כתוב, לפחות לפי מה שפורט בדפי ההיסטוריה – – –

ראובן ריבלין: של נפתלי הרץ אימבר.

יואל חסון: של נפתלי הרץ אימבר, שכתב את מילות ההמנון הלאומי שלנו בבית הזה על המרפסת.

יואל חסון: הייתי על המרפסת הזאת, וכל מה שיש שם זה שלט.

יואל חסון: אתה יודע מה?

יואל חסון: השלט של חנויות "קסטרו" מהודר יותר, ראוי יותר ומכובד יותר.

יואל חסון: כל כך פשוט וכל כך לא מושקע.

יואל חסון: מי שדאג שהשלט הזה יהיה זה מי שמאכלס את הבניין.

יואל חסון: הם שמו את השלט ביוזמתם.

יואל חסון: אף אחד לא כיוון אותם לזה.

יואל חסון: אף אחד מרשויות המדינה לא בחר לציין ולשפץ את המקום הזה ולהפוך אותו למקום אחר.

יואל חסון: אני לא יודע מה היה קורה בבניין הזה אם הוא לא היה שייך לבית "יד לבנים" המקומי.

יואל חסון: יכול להיות שהוא היה נהרס או נעלם, כמו בניינים רבים שהיו משמעותיים מאוד בהיסטוריה שלנו ונעלמו, כי עלו עליהם מגדלים או כי הם היו בבעלויות אחרות.

יואל חסון: אני חושב שהחוק הזה חשוב, כי הוא מסמל כיוון ראשוני.

יואל חסון: כל מקום, כל נקודת דרך, כל מבנה, כל דבר שיש בו משהו משמעותי באמת לנו כעם, לנו כאומה – המדינה חייבת לדאוג שיישמר.

יואל חסון: לא יוזמה פרטית, לא בעלי הבית; המדינה חייבת שהבית הזה, המקום הזה, יישמר.

יואל חסון: זה דבר שאני חושב שהבית הזה צריך להוביל.

יואל חסון: לסיום, גברתי היושבת-ראש, אין לזה בכלל שיקולים תקציביים.

יואל חסון: הרי האחזקה הזאת או הטיפוח של הבתים האלה והבניינים האלה, זה בטל בשישים.

יואל חסון: ודאי שאני לא מוכן שהביורוקרטיה היא שתשבש את היכולת שלנו לעשות את הדבר הזה.

יואל חסון: זה נחוץ לדורי דורות.

יואל חסון: זה נחוץ לחינוך, זה נחוץ לנו כאומה.

יואל חסון: לכן אני מקווה מאוד שהצעת החוק הזאת תהיה פתח להמשך שימור בתים ובניינים אחרים שהם חשובים לנו ולהיסטוריה שלנו.

יואל חסון: תודה רבה.

קולט אביטל: אני מודה לך מאוד.

קולט אביטל: ואם אפשר להוסיף לדבריך, אותו הדין צריך לחול גם על ארכיונים.

קולט אביטל: לצערנו אנחנו לא מכבדים מאוד מסמכים היסטוריים.

קולט אביטל: צריך להתחיל לטפל גם בעניין הזה.

קולט אביטל: חבר הכנסת ראובן ריבלין.

קולט אביטל: אחריו – חברת הכנסת רונית תירוש.

קולט אביטל: אחרון הדוברים – חבר הכנסת שלמה מולה.

ראובן ריבלין: גברתי סגנית יושבת-ראש הכנסת, אדוני השר הנכבד, שר התרבות והספורט, אבל בעניין זה שר התרבות חשוב ביותר.

ראובן ריבלין: הדור שלנו, או יותר נכון בנינו ונכדינו, חושבים שהפלא של מדינת ישראל הוא מובן מאליו.

ראובן ריבלין: בשבילם הנפת הדגל ושירת ההמנון שעליו דיבר יואל חסון הן דבר מובן מאליו, כאילו אנחנו עם ככל העמים.

ראובן ריבלין: והנה רק לפני דור וחצי הקמתה של מדינת ישראל היתה בעיני רבים נפלאה שאינה מובנת בכלל, נס של ראשית צמיחת גאולתנו שבא כמעט מאין; יותר מכך, מאסונו של העם היהודי באירופה.

ראובן ריבלין: הדברים המובנים מאליהם נדבקים גם לקברניטים שאנחנו חלק מהם, כאשר אנחנו חושבים על הצורך להמשיך ולחזק, ולא שמים לב שהילדים שלנו מתרחקים מהמקורות ולא מבינים.

ראובן ריבלין: נפש יהודי הומייה היום זה רק החברים שהגיעו ממקום שבו הם נכספו להגיע לאותו פלא של מדינת ישראל.

ראובן ריבלין: אבל הדברים האלה לא יכולים להתגשם אם אנחנו לא ניתן את דעתנו עליהם.

ראובן ריבלין: אני רוצה לומר לכם שבית-פרומין, שהוא הכנסת הראשונה, נמכר לקבלן ירושלמי עתיר מעשים, חבר מועצת העיר ירושלים, ואם לא היו מבקשים להגדיל את אחוזי הבנייה הוא היה נהרס על-פי חוק והיה מוקם עליו בניין בן שלוש-ארבע קומות.

ראובן ריבלין: הואיל ורוצים להקים שם גורד שחקים התעכבה הבנייה כדי לקבל ולראות איך אנחנו משיגים את אחוזי הבנייה הנדרשים – זאת אומרת, אלה אשר רכשו.

ראובן ריבלין: המדינה מכרה את זה כדבר מובן מאליו, כנכס דלא ניידי.

ראובן ריבלין: כנסת ישראל עצרה זאת.

ראובן ריבלין: אני מוכרח לומר לכם שבי"א באדר השתתפתי בטקס בתל-חי, שהיה לאחר הטקס של נשיא המדינה, עם הבית"רים העולים ופוקדים את המצבה ואת המקום.

ראובן ריבלין: והנה נתגלה לעיני מחזה נפלא, שהעמותה, או האגודה לשימור אתרים, הלכה ושחזרה בעזרת תקציב דל את מצודת תל-חי, את חצר תל-חי, ובו סיפור אורקולי על הקרב הכמעט בלתי נתפס ועל הוויכוח ביישוב הציוני אם צריך להילחם בתל-חי או צריך לסגת, כאשר בן-גוריון וז'בוטינסקי מתגוששים.

ראובן ריבלין: אחד אומר: אנחנו צריכים להישאר שם משום שגבולות המדינה היהודית ייקבעו בכל מקום שבו יהודי יהיה מוכן להגן עליו.

ראובן ריבלין: אחד אמר: לא, נחזור לראש-פינה, ואחר כך נחזור לתל-חי ביתר שאת וביתר און.

ראובן ריבלין: כמובן מי אמר שצריך לאחוז?

ראובן ריבלין: בן-גוריון, וז'בוטינסקי חשב שטוב לחיות בעד ארצנו ולהילחם עליה.

ראובן ריבלין: ובן-גוריון צדק, ואני תלמידו של זאב ז'בוטינסקי.

ראובן ריבלין: אבל כל הדבר הזה והסיפור הזה יכול לבוא לידי ביטוי כאשר ילדינו מגיעים לביקור באתר כזה, ואנחנו צריכים לעודד אותו.

ראובן ריבלין: אני מברך אתכם, אם כי בית בן-גוריון קיים, והוא בשיממונו ברחוב קרן קיימת.

ראובן ריבלין: צריך לבוא ולדאוג ולראות איך אנחנו עושים זאת.

ראובן ריבלין: אם חוק זה לא ילווה בהצעה תקציבית, אשר תהיה לדורות, כדי שלא נאחז פילים לבנים ולא יהיה בחולשת רגע רצון לבוא ולמכור נכסי דלא ניידי כדי לממן דבר כזה או אחר ולוותר על פעמוני החירות שלנו – ששום אמריקני לא יעלה על דעתו לא לכבד אותם, משום שעם שלא מכבד את עברו איש לא יכבד את עתידו.

ראובן ריבלין: תודה.

קולט אביטל: רוב תודות.

קולט אביטל: חברת הכנסת רונית תירוש.

קולט אביטל: אחרון הדוברים – חבר הכנסת שלמה מולה.

רונית תירוש: צריך לציין את שר האוצר הירשזון שהיה פתוח לכל נושא של תולדות הציונות.

קולט אביטל: זה יירשם לזכותו.

קולט אביטל: גברתי, בבקשה.

רונית תירוש: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, אני חייבת להודות שאחת הפעמים הבודדות שהרגשתי קנאה, בבחינת קנאת סופרים, היתה כאשר ראיתי את הצעת החוק הזאת מונחת בפני ועדת החינוך התרבות והספורט של הכנסת.

רונית תירוש: ועל שום מה הקנאה?

רונית תירוש: משום שכל כך הרבה פעמים בחיי כמחנכת בישראל, כמי שניהלה לא רק בית-ספר בתל-אביב, מקום מושבו של הבית, וגם כמנהלת מינהל החינוך שם, תמיד חשתי התבזות למראה המקום.

רונית תירוש: כשהגעתי לכאן והיתה בידי ההזדמנות לחוקק חוק, לא עלה בדעתי שזה מה שצריך לעשות – כל כך פשוט, כל כך טריוויאלי, כל כך מתבקש.

רונית תירוש: רק כשזומנה לידי האפשרות לדון במסגרת הוועדה, פתאום אמרתי: איך לא חשבתי על זה קודם לכן?

רונית תירוש: אבל זו באמת קנאת סופרים, ואני מברכת אותך, סגן השר סנה, וגם את חבר הכנסת זבולון אורלב.

רונית תירוש: אני מצטרפת לברכות לשר האוצר דאז מר הירשזון.

קולט אביטל: קידמת את אפרים סנה, ואני שמחה על כך.

קולט אביטל: אולי את יודעת משהו שאנחנו לא יודעים.

רונית תירוש: מהרהורי לבי.

רונית תירוש: אני פשוט סומכת עליו כשהוא בביטחון.

רונית תירוש: אבל זו טעות לטובה.

רונית תירוש: אני חייבת לומר שכשהבאנו לשם תלמידים היתה אי-נוחות רבתי ממראה המקום, כי תלמידים רואים סרטי ארכיון שהם בשחור לבן, ושומעים את בן-גוריון מצהיר על הקמת המדינה, ושם זה לגיטימי כי זה משהו אותנטי של אז ופעם, ולא צריך להפוך את זה לצבעוני אפילו.

רונית תירוש: אבל כשבאים לבית הזה ורואים כיצד הוא מתנהל, ואיך הוא נראה, וגם הפוליטיקות לא נחסכו מהבית הזה – בין אנשי מועצת בית התנ"ך ואנשי מועצת בית העצמאות.

רונית תירוש: אני שמחה שבסופו של יום הגיעו להסכמות, והמדינה הכירה במחויבות שלה למקום הכל-כך חשוב, והכל-כך היסטורי הזה, שמסמל את תקומתנו.

רונית תירוש: השיפוץ והשימור לעתיד יביאו כבוד גם למקום אבל בעיקר לנו כמדינה ששומרת על כבודה.

רונית תירוש: תודה רבה לכם.

קולט אביטל: תודה רבה.

קולט אביטל: חבר הכנסת שלמה מולה.

קולט אביטל: חבר הכנסת יצחק זיו – אחרון הדוברים.

שלמה מולה: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, אני רוצה לומר לכם – דווקא לחבר הכנסת נסים

שלמה מולה: זאב , שיצא מהמליאה, שעשה סינתזה כלשהי בין דברים – שכאשר אני הגעתי לארץ, דווקא כשהייתי תלמיד אולפן לעברית, המקום הראשון שלקחו אותנו לבקר בו היה הכותל המערבי.

שלמה מולה: רובנו צעדנו כ-780 ק"מ, היינו תשושים, ורצינו לראות את ירושלים.

שלמה מולה: המקום השני שרצינו לראות הוא המקום שבו המדינה שלנו קמה, שבו היתה ההכרזה.

שלמה מולה: אני מוכרח לומר לכם שאני הייתי מלא התרגשות.

שלמה מולה: לפני כחצי שנה, בתפקידי הקודם, כשביקרנו, חברי הכנסת מוועדת החינוך בבית העצמאות, ראיתי איך באמת נראה המקום.

שלמה מולה: אפשר להגיד שבמידה מסוימת יש איזו עזובה, וזה הכניס בי עצב רב.

שלמה מולה: אבל כשאני בא לכאן היום אני רואה שחברי כנסת יזמו חקיקה שמעגנת את שימור המקום, וגם את החינוך הערכי הציוני.

שלמה מולה: אנחנו רוצים שדווקא התלמידים יראו, יתרשמו וילמדו מזה.

שלמה מולה: אנחנו חיים בעולם שבו הצעירים, הילדים שלנו והנוער – יש כאלה שאפילו לא זוכרים מי זה דוד בן-גוריון, ועל אחת כמה וכמה באיזה מקום הוכרזה המדינה.

שלמה מולה: לכן אני חושב שדווקא עיגון המקום הזה כמרכז – חשוב לשמר אותו.

שלמה מולה: הייתי מציע, אפילו במסגרת הצעת החוק, אם יזדמן לי להיות בוועדת החינוך או בכל ועדה שתדון בזה, לחשוב שכל שנה ביום הכרזת עצמאותנו צריך להביא הרבה בני נוער – להביא חינוך ערכי שבעזרתו נוכל לאפשר להרבה בני נוער ללמוד.

שלמה מולה: אנחנו חיים בזמן שבו החינוך הציוני הערכי נמצא במקום לא טוב, ולכן אני חושב שאם דווקא נחזור לאותם מקורות, לאותם מקומות שבהם חוזי המדינה עשו מעשה ונראה את הסמלים שלהם, כולנו נצא נשכרים.

שלמה מולה: לכן, כל מה שיש לי להגיד לעושים במלאכה, ליוזמים ולמשתתפים הוא שתבוא עליהם הברכה.

שלמה מולה: תודה רבה.

קולט אביטל: תודה רבה.

קולט אביטל: חבר הכנסת יצחק זיו, בבקשה.

יצחק זיו: כבוד היושבת-ראש, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, מתי אנחנו נשכיל להבין ששימור אתרים הוא אחד הדברים החשובים במדינה?

יצחק זיו: לא ייתכן שבכל מבנה – כמו שהיום בוכים על גימנסיה הרצלייה, פשוט בוכים, הלכו והקימו איזה מבנה מפלצתי ומחקו את אחד הסמלים הכי גדולים של תל-אביב; כמו שהיום מדברים על מוזיאון התנ"ך וראש העיר חולדאי רוצה להרוס את המקום.

יצחק זיו: מוזיאון התנ"ך הוא המקום שבו הכריזו על הקמת המדינה.

יצחק זיו: יש שם כל המוצגים, וחבל שכל חברי הכנסת לא הולכים לסייר שם ולראות את השולחן ואת המיקרופון במקום שהכריזו בו על המדינה.

יצחק זיו: אני רוצה לציין שאם מקום כמו מוזיאון התנ"ך ייהרס, זה יהיה בכי לדורות, כמו כל המבנים שחייבים לשמר.

יצחק זיו: לא ייתכן שפתאום יגיע מישהו ובתיאום עם ראש העיר יהרסו מבנים.

יצחק זיו: למזלנו, כאן היה שינוי.

יצחק זיו: במקום שלוש קומות, מבנה מפלצתי.

יצחק זיו: אני מקווה שחברי הכנסת לא ייתנו יד להריסת האתרים של המדינה.

יצחק זיו: תודה.

קולט אביטל: תודה רבה.

קולט אביטל: חברי חברי הכנסת, כיוון שחבר הכנסת זיו היה אחרון הדוברים, אנחנו עוברים להצבעה בקריאה ראשונה על הצעת חוק בית העצמאות.

קולט אביטל: אני מפעילה את ההצבעה.

קולט אביטל: אנא שבו במקומותיכם.

קולט אביטל: נא להצביע.

קולט אביטל: הצבעה מס' 7 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 17 נגד – 1 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק בית העצמאות, התשס"ח–2008, לוועדת החינוך, התרבות והספורט נתקבלה.

קולט אביטל: ובכן, בעד הצביעו 17, יש מתנגד אחד, אין נמנעים.

קולט אביטל: אני קובעת שהצעת החוק עברה בקריאה ראשונה.

זבולון אורלב: נודלמן, למה אתה מתנגד?

מיכאל נודלמן: – – –

קולט אביטל: זאת טעות?

קולט אביטל: אז לפרוטוקול אני מודיעה שאתה לא מתנגד, אלא אתה בעד.

קולט אביטל: בסדר, חבר הכנסת נודלמן אינו מתנגד.

קולט אביטל: אני קובעת שהצעת החוק התקבלה בקריאה ראשונה, והיא תעבור לדיון בוועדת החינוך, התרבות והספורט לשם הכנתה לקריאה שנייה ושלישית.

קולט אביטל: אני מודה לך.

קולט אביטל: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/206).

קולט אביטל: ]

קולט אביטל: אנחנו עוברים להצעת החוק האחרונה בסדר-היום: הצעת חוק הסדרת מקומות רחצה (תיקון מס' 5) (הגבלת גביית דמי כניסה).

ראובן ריבלין: יש איזה טקס אחרי?

קולט אביטל: לא, זה הסעיף האחרון בסדר-היום.

קולט אביטל: חבר הכנסת רוברט אילטוב, בבקשה.

רוברט אילטוב: שגאל ידבר.

קולט אביטל: בסדר גמור.

קולט אביטל: בבקשה, חבר הכנסת שגאל.

נסים זאב: – – –

קולט אביטל: אינני יודעת, אני קיבלתי סדר-יום והוא ירד.

יוסף שגל: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, הצעת החוק שלי ושל חבר הכנסת רוברט אילטוב היא רק צעד קטן בניסיון להחזיר את החופים לבעלים החוקיים שלהם, לאזרחי המדינה.

יוסף שגל: אינני מתיימר לומר שהצעד מהפכני, כי הבעיה העיקרית היא שחלק גדול מהחופים נתפסים באופן לא חוקי או נהרסים כליל.

יוסף שגל: בג"ץ בזמנו קבע שלא חוקי לגבות סכום מסוים עבור כניסה לחוף ים.

יוסף שגל: אפשר להסכים עם פסיקה כזאת או לא, אבל לכולנו ברור שכדי לשמור על החוף ולספק תנאים טובים למתרחצים נחוץ כסף.

יוסף שגל: אני לא אתווכח על כך.

יוסף שגל: עם זאת, אני חושב שיש מקום לפטור את הילדים מתשלום זה – יותר נכון את ההורים שלהם.

יוסף שגל: אינני מתיימר לומר שמדובר כאן על מעמסה רצינית על התקציב המשפחתי, אבל יש משפחות שעבורן אין דבר כזה כסף קטן, בעיקר משפחות עם הרבה ילדים; עבורן לכל שקל יש חשיבות, זאת אומרת שחופים מוסדרים ומסודרים סגורים בפניהם.

יוסף שגל: לכן פעמים רבות אנשים בוחרים ללכת לחופים ללא מצילים, לחופים מסוכנים לרחצה, ואז אנחנו שומעים בחדשות על אנשים שטבעו בים.

יוסף שגל: שוב, אינני מתיימר לומר שהחוק מציל אנשים, אבל אפילו אם יש סיכוי לכך, יש מקום לתמוך בו.

יוסף שגל: על כן אני מבקש את תמיכתכם בחוק זה.

יוסף שגל: תודה רבה.

קולט אביטל: תודה רבה, חבר הכנסת שגאל.

קולט אביטל: אנחנו עוברים לדיון בהצעת החוק.

קולט אביטל: אתה היית אמור להיות ראשון הדוברים, אבל אני מניחה שלא תרצה לחזור, ולכן אני קוראת לחבר הכנסת יעקב מרגי, ואחריו – לחבר הכנסת אורי אריאל.

יעקב מרגי: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, חברי המציעים, אני חושב שהצעת החוק הזאת היא הצעת חוק מתבקשת.

יעקב מרגי: כמו שפתח חבר הכנסת שגאל, הגיע הזמן להחזיר את החופים לבעליהם.

יעקב מרגי: אני חושב שמה שקורה היום זה דבר שהמדינה בגללו תכה על חטא בעוד – כבר היום אפשר להכות על חטא בגלל כל מה שקורה עם החופים.

יעקב מרגי: לכן, אני חושב שהסדרת מקומות רחצה לאזרח, לתושב, בצורה שהחוק הזה מסדיר – מתבקשת.

יעקב מרגי: אני מקווה שהליך החקיקה יהיה מהיר, כך שכבר, בעזרת השם, בעונת הרחצה הקרובה – כמובן אנחנו נדרוש את חלקנו בחופים נפרדים.

יעקב מרגי: שאלת איפה אני מתרחץ – בחופים הנפרדים.

דוד רותם: – – –

יעקב מרגי: אני רוצה לברך שוב את חברי הכנסת המציעים, ואני מצטרף לקריאה לכל חברי הכנסת לתמוך בהצעת החוק.

קולט אביטל: תודה רבה.

קולט אביטל: חבר הכנסת אורי אריאל, אתה מוותר או שאתה רוצה לעלות?

אורי אריאל: – – – אז אני מוותר.

קולט אביטל: תודה.

קולט אביטל: חבר הכנסת – אינו נמצא.

קולט אביטל: חבר הכנסת נסים זאב?

קולט אביטל: הוא אף פעם לא מוותר.

קולט אביטל: עד שהוא יגיע, אני מבקשת לברך את קבוצת התלמידים מארצות-הברית שנמצאת כאן ביציע.

קולט אביטל: אני בטוחה שהמדריכה תתרגם לה את זה.

ראובן ריבלין: נשמח עוד יותר אם הם יעלו לארץ.

קולט אביטל: נתבקשתי למסור לכם, על-ידי יושב-ראש הכנסת לשעבר, שאנחנו נקבל אתכם עוד יותר בברכה אם תעלו לארץ.

קולט אביטל: בבקשה.

נסים זאב: גברתי היושבת בראש, כנסת נכבדה, בעניין הסדרת מקומות רחצה, לפטור ילדים שמתרחצים בכלל – אני לא חושב שזה נכון.

נסים זאב: אני חושב שצריך לגבות, אולי, רבע מהמחיר.

נסים זאב: לשלם משהו.

נסים זאב: תתאר לך שמביאים הסעות של ילדים, אוטובוסים שלמים לחופי הים, ויש שם, בן פורת יוסף, אלפי ילדים, ואולי יהיו שם כמה קשישים שיצטרכו לשלם.

נסים זאב: איך אתה חושב שאפשר להחזיק את החוף הזה?

נסים זאב: אני חושב שזה נכון וראוי, כפי שזה קיים בדמי כניסה במקומות שונים, אבל להוזיל את זה באופן משמעותי לילד.

נסים זאב: דהיינו, אם כניסה למבוגר עולה 10 שקלים או 15 שקלים, שילד ישלם 2 שקלים, 3 שקלים.

נסים זאב: אני אומר לך דבר נוסף.

נסים זאב: תראה בטבריה מה קורה.

נסים זאב: יש שם חוף מאוד מעניין.

נסים זאב: מי שהוא טברייני משלם חצי או רבע מחיר או פוטרים אותו מתשלום.

נסים זאב: מי שבא מבחוץ אומרים לו: אתה באת מתל-אביב להתרחץ ושילמת 30 שקל, אז תשלם עוד 3, 4 שקלים, לא יקרה שום דבר.

נסים זאב: אני אומר לטובת העניין, אין לי בזה עניין חלילה.

נסים זאב: אני בעד שייתנו פטור, אבל יכול להיות מין מצב – כוונתך מאוד טובה, אבל לא יוכלו בסופו של דבר להחזיק את אותו חוף, כי כל הילדים יבואו, והמבוגרים הם אולי מעטים מאוד ואז ההכנסה תהיה מאוד מועטה ויצא שכרו בהפסדו.

נסים זאב: אז תביאו את זה בחשבון בהצעת החוק, כי זה צריך להיות ריאלי מאוד.

נסים זאב: תודה לך.

קולט אביטל: תודה רבה.

קולט אביטל: אחרון הדוברים – חבר הכנסת דב חנין.

דב חנין: גברתי היושבת-ראש, תודה רבה, אדוני השר, עמיתי חברי הכנסת, אני רוצה לפתוח ולהצטרף לברכות לחברי הכנסת המציעים, חברי הכנסת אילטוב ושגאל.

דב חנין: זה חוק נכון, זה חוק ראוי, זה חוק שהגיע זמנו.

דב חנין: גברתי היושבת-ראש, זה חלק ממהלך גדול וחיובי שהתחיל להתרחש בכנסת הזאת – להחזיר את הסביבה הישראלית לציבור הישראלי.

דב חנין: אנחנו התחלנו במהלך הזה כשחוקקנו את חוק הפארקים העירוניים, שאוסר גביית תשלום בכניסה לפארקים עירוניים.

דב חנין: המשכנו בהחלת חוק החופים על חופי הכינרת ועל מפרץ אילת, והיום אנחנו ממשיכים בחוק רוחבי שקובע שילדים עד גיל 13 יהיו פטורים מדמי כניסה לחופים.

דב חנין: מהלך נכון וחשוב.

דב חנין: החופים צריכים להיות פתוחים לציבור.

דב חנין: הסביבה וחופי ישראל לא יכולים להיות שייכים לעשירים בלבד.

דב חנין: יש לנו מעט מדי חופי רחצה מוכרזים, וחלק מאלה המוכרזים, נגבים בהם תשלומים גבוהים שמונעים מהציבור להשתמש בהם באופן חופשי.

דב חנין: אנחנו צריכים להמשיך את המהלך הזה.

דב חנין: בהכנה לקריאה השנייה והשלישית אני אציע ליוזמים להעלות את הגיל שבו אנחנו מדברים לגיל 18.

דב חנין: אני חושב שהנטל על המשפחה לא נגמר בגיל 13.

דב חנין: ילדים עד גיל 18 הם כולם על נטל התקציב המשפחתי.

דב חנין: הם לא עובדים, הם לא אמורים לעבוד, ולכן הגיל שצריך להיות בהצעת החוק – ואני חושב שזה במסגרת הנושא של הצעת החוק – צריך להיות 18.

דב חנין: זה לא סוף הדרך.

דב חנין: יחד עם קבוצת חברי הכנסת הנחתי הצעת חוק שפוטרת לחלוטין מתשלום דמי כניסה את התושבים בארץ.

דב חנין: אני חושב שאת מימון אחזקת החופים צריך לעשות לא מכספי המשתמשים בהם.

דב חנין: השימוש בחוף איננו מותרות.

דב חנין: בתנאים של הארץ שלנו זה צורך חיוני, ולכן יש תקציבים אחרים שמהם צריך לממן את אחזקת החופים.

דב חנין: גם זה לא יהיה סוף הדרך.

דב חנין: אנחנו צריכים להגיע למצב שגם הפארקים הלאומיים יהיו פתוחים לציבור ללא תשלום.

דב חנין: זה אפשרי, זה ניתן.

דב חנין: ניתן למצוא לזה גם מקורות תקציביים.

דב חנין: אני מקווה שאת כל המהלכים האלה לפחות נקדם במסגרת הכנסת הנוכחית.

דב חנין: אני משוכנע שכולנו נתאחד בתמיכה בהצעת החוק הזאת, ומקווה שנראה גם צעדים נוספים בכיוון המבורך הזה של החזרת החופים והחזרת הסביבה לציבור אזרחי ישראל.

דב חנין: תודה רבה.

קולט אביטל: תודה רבה.

קולט אביטל: שמעתי מפיך עכשיו הודעה שהכנסת הזאת תמשוך עוד הרבה ימים.

דב חנין: או שנעבוד מהר.

ראובן ריבלין: בינואר, פברואר, נחיל עליו את חוק הרציפות.

קולט אביטל: יפה מאוד.

קולט אביטל: אם כן, אנחנו עוברים להצבעה.

קולט אביטל: חברים, בואו נתחיל להצביע.

קולט אביטל: קודם כול נצביע על הצעת החוק הזאת.

קולט אביטל: מי בעד?

קולט אביטל: אני לא שואלת מי נגד.

קולט אביטל: הצבעה מס' 8 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 23 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הסדרת מקומות רחצה (תיקון מס' 5) (הגבלת גביית דמי כניסה), התשס"ח–2008, לוועדת הפנים והגנת הסביבה נתקבלה.

קולט אביטל: ובכן, הצביעו בעד – 23, אין מתנגדים, אין נמנעים.

קולט אביטל: אני קובעת בזאת שהצעת חוק הסדרת מקומות רחצה (תיקון מס' 5) (הגבלת גביית דמי כניסה) עברה בקריאה ראשונה, והיא תעבור לוועדת הפנים והגנת הסביבה להכנתה לקריאה שנייה ושלישית.

קולט אביטל: חברי חברי הכנסת, תם סדר-היום.

קולט אביטל: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום רביעי, ט"ז באייר תשס"ח, 21 במאי 2008, בשעה 11:00.

קולט אביטל: ישיבה זו נעולה.