ישיבת מליאה, כנסת 17, פרוטוקול מספר הישיבה המאתיים-וארבעים-ושבע של הכנסת השבע-עשרה, 2008-06-23 00:00

דליה איציק: הנני מתכבדת לפתוח ישיבה מיוחדת של הכנסת לכבוד נשיא הרפובליקה של צרפת ניקולא סרקוזי והגברת קרלה סרקוזי היום, יום שני, כ' בסיוון, 23 ביוני 2008.

דליה איציק: כבוד נשיא המדינה , נשיא הרפובליקה של צרפת הוד מעלתו ניקולא סרקוזי והגברת קרלה סרקוזי, כל חברי המשלחת האורחת הנכבדה מצרפת, שרים, חברי הפרלמנט בהווה ובעבר, ראשי הקהילה היהודית, נציגים מהאקדמיה, אנשי תרבות ומדע ואנשי עסקים, ראש הממשלה אהוד אולמרט, נשיאת בית-המשפט העליון דורית בייניש ומר בייניש, הנשיא החמישי יצחק נבון והגברת נבון, שרי הממשלה, ראש האופוזיציה חבר הכנסת והגברת נתניהו, מבקר המדינה מיכה לינדנשטראוס, נגיד בנק ישראל סטנלי פישר, חברות וחברי הכנסת בהווה ובעבר, יושבי-ראש הכנסת לשעבר – מר שבח וייס, מר דן תיכון והגברת תיכון, מכובדי סגל א' של המדינה, ראשי הנציגויות הזרות בישראל, ראשי העדות הדתיות בישראל, משפחות שכולות, משפחות השבויים והנעדרים.

דליה איציק: ועוד נמצא עמנו היום מאיר סחיווסחורדר, שחמישה מבני משפחתו – אמו צירה, אביו מרדכי, אחיותיו רעיה וחמדה ואחיו אברהם יצחק – ועוד שתי בנות, לאה בת השמונה וחיה בת השבע, נפצעו – חמישה מבני משפחתו נרצחו בפיגוע טרור במסעדת "סבארו" במרכז ירושלים.

דליה איציק: יהי זכרם ברוך.

דליה איציק: אורחים יקרים, כנסת ישראל, לבה הפועם של הדמוקרטיה הישראלית, מקדמת אתכם היום בברכה חמה בבואכם לישראל.

דליה איציק: ברוכים הבאים הנשיא סרקוזי ורעייתו, ברוכים הבאים בשערי ירושלים, ברוכים הבאים אל משכנה של הריבונות היהודית המתחדשת.

דליה איציק: יום חג הוא היום לכנסת.

דליה איציק: נשיא הרפובליקה של צרפת בא לבית שחלמנו להקים אלפיים שנה, הבית שעליו חלם גם חוזה מדינת היהודים בנימין זאב הרצל לפני יותר מ-100 שנים.

דליה איציק: אדוני הנשיא, אמירה עממית אצלנו אומרת שלפעמים פרנואידים צודקים ובאמת רודפים אחריהם.

דליה איציק: אדוני אורחנו היקר, באמת רודפים אחרינו.

דליה איציק: 63 שנים בלבד אחרי השואה הנוראה שהעלתה באש הכבשנים שישה מיליוני יהודים, שוב עומדת הקהילה היהודית הגדולה בעולם בפני סכנה קיומית, שוב מאיימים למחוק אותנו מעל פני האדמה.

דליה איציק: למודי ניסיון מר אנחנו.

דליה איציק: אחרי אותה שואה אנחנו אכן מאמינים לאיומים של כל מי שמבקש לכלותנו.

דליה איציק: מיליוני יהודים באירופה ואומות העולם כולן לא האמינו בשנות ה-30 לדברים המוטרפים ההם, וכולם, גם אתם, שילמו על כך מחיר כבד מנשוא.

דליה איציק: עכשיו אנחנו מאמינים.

דליה איציק: אדוני נשיא צרפת, כוחנו עמנו לגבור על כל אויבינו בנפרד ובמשותף, אך המערכה לחיים ולמוות אינה שלנו בלבד.

דליה איציק: היא צריכה וחייבת להיות מלחמתו של העולם החופשי כולו, וגם מלחמתה של ארצך שלך.

דליה איציק: זאת המלחמה של העולם החופשי על עקרונות שאתה מכיר כל כך יפה: חירות, שוויון ואחווה.

דליה איציק: המלחמה הזאת אינה על הבית שלנו בלבד, זאת מלחמה גם על הבית שלכם.

דליה איציק: אל תאמרו בצרפת: הטרור הזה לא יפגע בנו, הוא לא יגיע אלינו.

דליה איציק: לטרור הנורא הזה אין גבולות.

דליה איציק: המתקן הגרעיני שמכינים באירן והטרור האסלאמי באירופה ובעולם כולו יגיעו גם לפריס אחרי ירושלים ותל-אביב.

דליה איציק: אשר על כן, גם ארצך הגדולה, המדינה שהקנתה לעולם את עקרונות החירות והאחווה, חייבת להירתם למלחמה שאין איש רוצה בה, המלחמה נגד אנשי הטרור הגרעיני והטרור האסלאמי.

דליה איציק: אדוני הנשיא, הרשה נא לי לומר לך, ולכם בני צרפת, בשמה של מדינת ישראל כולה: אין לנו דבר וחצי דבר לא נגד האסלאם ולא נגד המוסלמים.

דליה איציק: ההיפך הוא הנכון.

דליה איציק: אנחנו רוצים בקרבתם ובידידותם, אנחנו רוצים להיות שכנים טובים, אנחנו חולמים על שלום ולוחמים לשלום אתם.

דליה איציק: לכן גם קיבלנו באהדה רבה את יוזמתך הרעננה לכינוס המדינות למען המזרח התיכון בחודש הבא, ב-13 ביולי, בפריס.

דליה איציק: אנחנו לא מחמיצים ולא נחמיץ שום הזדמנות ללחוץ יד, להקשיב, להעביר מסרים, לומר דברים של שלום לאויבינו.

דליה איציק: אנחנו מוכנים ללכת לקצה העולם לחפש ולמצוא רסיס של שלום.

דליה איציק: אנחנו כמהים לחתום על הסכם שלום אתם.

דליה איציק: ראש הממשלה שלנו יהיה שם בחודש הבא, בפריס, אתך ולצדך, גם מתוך הוקרה והערכה רבה אליך, אך גם כדי להציג בפניך ובפני ארצך ובפני אורחיך ממדינות הים התיכון את רצוננו העז והכן לשלום.

דליה איציק: אורחנו, נשיא הרפובליקה של צרפת, אזרחי מדינת ישראל מודים לך מעומק הלב על היוזמה הזאת, ומקווים ומתפללים שיהיה זה עוד צעד לקראת התגשמות חלום השלום שלנו.

דליה איציק: אדוני, תן לנו הזדמנות לראות את ראשיתו של השלום הזה.

דליה איציק: אנחנו נעשה הכול שלא להחמיץ אותה.

דליה איציק: נשיא צרפת היקר, בחצי השנה הקרובה תעמוד ארצך בראש מעצמה ששמה האיחוד האירופי.

דליה איציק: במונחים היסטוריים, שישה חודשים הם הערה בשולי כל כתיבה היסטורית.

דליה איציק: במונחי המזרח התיכון, בשישה חודשים אפשר לעשות המון.

דליה איציק: לך ולארצך זאת הזדמנות לקרב עוד ועוד בין צרפת לארצות אירופה והעולם כולו, התועה בימים אלה בין מבוכה לבין קשיים כלכליים גוברים והולכים.

דליה איציק: ולנו הישראלים זאת הזדמנות לומר לך כי בזמן הקרוב בידיך – בידיכם – המפתח להוביל לשלום, להציג דרך חדשה ופותרת בעיות, להעניק חזון והשראה לעולם עייף ולמזרח תיכון מדמם.

דליה איציק: נכבדי נשיא צרפת, אנחנו עוקבים מרחוק אחרי פעילותך, ואנחנו מתפעלים מנחישותך ומנאמנותך לעקרונותיך.

דליה איציק: אינך מביט לאחור, לסקרים ולמשאלי דעת קהל, לא מתלונן כאשר אתה נמצא במיעוט ולא צוהל בניצחון.

דליה איציק: בפריס, הרחוקה מאתנו, אתה מממש את דברי אבי מדינת ישראל, דוד בן-גוריון, שאמר: אינני יודע מה רוצה העם, אני יודע מה רצוי לעם.

דליה איציק: אנו עוקבים באהדה אחרי יוזמותיך האסטרטגיות החדשות, הרפורמות שאתה מבקש להנהיג, תחילה בתקציבי הביטחון ולאחר מכן כנראה בתקציבים אחרים – לא כדי, חלילה, להחליש את כוחה הצבאי של ארצך, אלא מתוך כוונה להתאים את צורכי השעה לאתגרי העתיד, וחזון המאה ה-21 שלך הוא לנו עניין לקנאה.

דליה איציק: אך במצבנו הנוכחי אנחנו לא יכולים להרשות זאת לעצמנו.

דליה איציק: גם אנחנו היינו רוצים לעשות כך, אבל אצלנו עדיין מחכים לנו האויבים מעבר לפינה.

דליה איציק: אדוני הנשיא, גברתי, יחסי צרפת וישראל ידעו עליות ומורדות.

דליה איציק: הם היו בשיאם בסוף שנות ה-50 ובראשית שנות ה-60.

דליה איציק: הנשיא שלנו, שמעון פרס, הנוכח עמנו כאן, היה מאדריכלי אותה ידידות, והוא ממשיך לבנותה ולטפחה עד היום.

דליה איציק: אך מאז 1967 נפלו בינינו גם קשיים ואי-הבנות.

דליה איציק: אבל אנחנו איננו כפויי טובה, אנחנו זוכרים בעיקר, ורוצים לזכור, את הימים הנפלאים של שיתוף הפעולה המדיני ובעיקר הביטחוני, ולעולם נהיה אסירי תודה לכם, הצרפתים, על שנתתם לנו את מקור הכוח וההתרעה העיקרי שהיה ויש ויהיה לנו.

דליה איציק: הוד מעלתו נשיא צרפת, אזרחי צרפת כולם, מדינת ישראל שוב אומרת לך ולכם תודה.

דליה איציק: אדוני, גברתי, זו לי הזדמנות נדירה להעביר באמצעות

דליה איציק: כם דרישת שלום אוהבת לבני הקהילה היהודית הגדולה והחמה בצרפת.

דליה איציק: הם נתיניך, אדוני הנשיא, והם צרפתים נאמנים לארצם, אך שומרים פינה חמה בלבם גם למדינת ישראל.

דליה איציק: היינו רוצים לראות אותם אתנו כאן, בביתנו, אך הבחירה היא שלהם.

דליה איציק: הם אוהבים אותנו, אנחנו אוהבים אותם.

דליה איציק: שמור נא עליהם, אדוני הנשיא.

דליה איציק: רק טובה תצמח לצרפת מנוכחותם על אדמתה.

דליה איציק: אדוני הנשיא, מאז הגעת אל כס הנשיאות הענקת תנופה מחודשת ליחסים בין צרפת לישראל.

דליה איציק: פרק חדש-ישן נפתח ביחסי שני העמים שלנו, ובראשיתו של הפרק הזה דף חלק, שאתה בוודאי תמלא אותו בתוכן, ברעיונות, ביצירה ובשותפות, ועל כך נתונה לך הוקרתנו.

דליה איציק: הוד מעלתו נשיא צרפת, הגברת סרקוזי, שרי ממשלת צרפת, שגריר צרפת, בני צרפת.

דליה איציק: הנשיא שארל דה-גול אמר כי צרפת לא יכולה להיות צרפת ללא גדולה.

דליה איציק: אנו כאן בירושלים מכירים בגדולתה של צרפת ורוצים בשגשוגה ובפריחתה.

דליה איציק: בשובכם הביתה קחו אתכם את אהבתנו.

דליה איציק: ועל כך אני רוצה לומר: Vive la France.

דליה איציק: תחי מדינת ישראל.

דליה איציק: אדוני ראש הממשלה.

אהוד אולמרט: גברתי יושבת-ראש הכנסת דליה איציק, כבוד נשיא מדינת ישראל מר שמעון פרס, כבוד נשיא הרפובליקה החמישית של צרפת מר ניקולא סרקוזי והגברת קרלה סרקוזי, כבוד שרי ממשלת צרפת, כבוד שגריר צרפת בישראל וחברי פמליית הנשיא, גברתי נשיאת בית-המשפט העליון דורית בייניש, שרי ממשלת ישראל, כבוד יושב-ראש האופוזיציה, חברי הכנסת, אורחות ואורחים נכבדים, שממלאים את ההיכל הזה היום במיוחד, בוודאי לכבודו של האורח המיוחד והנכבד שהגיע אלינו לכבד את כנסת ישראל.

אהוד אולמרט: מדינת ישראל מתכבדת לארח אותך, אדוני הנשיא, כראשה של אומה גדולה, עתירת תרבות, יצירה ומורשת רבת השראה וכידיד נאמן ותומך עקבי ותקיף בזכותה של ישראל לביטחון ובמאמציה להשיג שלום.

אהוד אולמרט: כנסת ישראל גאה בנוכחותך כאן ומקדמת אותך, את רעייתך ואת פמלייתך בברכה חמה ונלהבת.

אהוד אולמרט: אין זה ביקורך הראשון בארצנו, אך בכל פגישה אתך ובכל ביקור שלך בירושלים, או בביקורים שהזדמן לי לקיים בפריס ובהם להיפגש אתך, נוצקו נדבכים נוספים לחיזוק אדני הידידות האמיצה בין עמינו ובין מדינותינו.

אהוד אולמרט: לבואך אלינו, כאשר אנחנו מציינים 60 שנה למדינת ישראל, מתלווה הפעם משמעות מיוחדת.

אהוד אולמרט: אינני יכול לשכוח את הדברים המרגשים שהשמעת בעבר על כך שמדינת ישראל היא בבחינת נס.

אהוד אולמרט: רשמיך מביקורך ב"יד ושם" והדברים האישיים שהבעת באיגרת לטקס ההנצחה לזכרה של קהילת יהודי סלוניקי שהושמדה בשואה, אף הם נגעו מאוד ללבנו.

אהוד אולמרט: אנחנו מוקירים את הכרזתך, שביטחונה של ישראל איננו נתון כלל למשא-ומתן, ואת עמדתך האיתנה והנחרצת לנוכח סכנת התחמשותה בנשק גרעיני של אירן, שנשיאה מאיים בריש גלי למחוק את ישראל מן המפה.

אהוד אולמרט: אדוני הנשיא, הקמתה וקיומה של מדינת ישראל הם אכן בגדר נס, אבל אין זה נס שהושג כבמטה-קסם אלא במאמץ עילאי, בעמל ובמאבק רצוף-קורבנות – בדם, יזע ודמעות.

אהוד אולמרט: ועדיין תקומת ישראל היא פלא ייחודי שאין לו אח ורע בתולדות האומות.

אהוד אולמרט: תפילה, תוחלת וחזון דורות של עם רדוף ומושפל, הלום-שואה, היו למציאות.

אהוד אולמרט: עצם העובדה שאנחנו יושבים פה היום, בבית-הנבחרים של הדמוקרטיה הישראלית הריבונית, בירושלים בירת הנצח שלנו, 1,938 שנה אחרי חורבן בית-מקדשנו; עצם העובדה שאנחנו דוברים בשפה עתיקה שקמה לתחייה, שפת המקור של התנ"ך, אותה שפה שבה השמיעו נביאי ישראל בעיר הזאת את בשורת האמונה, הצדק והשלום אל העולם; עצם העובדה שבני העם היהודי התקבצו לכאן מכל פינות תבל, מ-100 ארצות ויותר, וכוננו חברה רב-תרבותית יצירתית ותוססת, ואומה עצמאית וחזקה, משגשגת וּמתקדמת; עצם העובדה שעם מפוזר וחסר-אונים נטל את גורלו בידיו ולמד כיצד להגן על עצמו – כל הדברים הללו, ועוד ועוד, הם אכן כפי שאמרת, אדוני הנשיא, בבחינת נס.

אהוד אולמרט: מנהיגה הראשון של מדינת ישראל, דוד בן-גוריון, הוא אשר אמר שמי שאיננו מאמין בנסים במזרח התיכון איננו ריאליסט.

אהוד אולמרט: המציאות של 110 שנות ציונות ושל 60 שנות המדינה מוכיחה שיש כנראה אמת בפרדוקס הזה.

אהוד אולמרט: מכובדי, יחסי צרפת-ישראל בששת העשורים שחלפו, כפי שטרחה לציין בצדק יושבת-ראש הכנסת שלנו בדבריה בראשית הישיבה, ראו עליות ומורדות.

אהוד אולמרט: בשנות ה-50, כאשר ישראל הצעירה עמדה מול גלי טרור ואיומי השמדה, וכאשר אויביה צוידו בנשק רב ומשוכלל מברית-המועצות דאז, צרפת היתה בין הבודדות שהתייצבו לצדה של ישראל, וסיפקה לה נשק מגן.

אהוד אולמרט: לאורך השנים, גם אם היו מחלוקות ומשברים חולפים, הרי תשתית הידידות שבין שני העמים מעולם לא נסדקה.

אהוד אולמרט: תחת הנהגתך הידידות הזאת חוזרת לפרוח וללבלב, תוך חישול נוסף של הקשרים והאינטרסים ההדדיים ותוך חיזוק מעמדה של צרפת ותרומתה לקידום השלום והיציבות באזורנו.

אהוד אולמרט: אין כיום שום מחסומים לפיתוח נוסף של יחסינו הבילטרליים.

אהוד אולמרט: בכך, כבוד הנשיא, אינני מנסה חס וחלילה לטשטש גם את חילוקי הדעות שישנם ועוד יהיו בינינו בכמה נושאים.

אהוד אולמרט: על חלק מהם כבר הספקנו לעמוד בשיחות שקיימנו.

אהוד אולמרט: לא תמיד בכל דבר, בכל פרט, אנחנו רואים בדיוק אותו דבר, אבל, גדולתך וגדולת עמדתך כלפי מדינת ישראל מתמצית בכך שגם כאשר יש פערים בנושאים כאלה ואחרים – בנושאים היסודיים, המהותיים, החשובים, החיוניים, שבהם ייקבע גורלה של מדינת ישראל, אתה מתייצב זקוף, איתן, חזק, ידידותי, ללא פשרות, לצדה של מדינת ישראל.

אהוד אולמרט: כל הכבוד לך.

אהוד אולמרט: (מחיאות כפיים) קשרי צרפת וישראל בתחומים המדיניים, התרבותיים, המדעיים, הכלכליים והביטחוניים מתרחבים ומתהדקים.

אהוד אולמרט: עמה ומנהיגיה של צרפת גינו בתקיפות ופעלו לשרש תופעות אנטישמיות בחברה הצרפתית.

אהוד אולמרט: אתה, אדוני, הגדלת לעשות, ועל מאבקך באנטישמיות אף זכית בפרס הסובלנות היוקרתי של מרכז שמעון ויזנטל.

אהוד אולמרט: עם ישראל והקהילה היהודית הגדולה בצרפת רוחשים לך על כך הערכה עמוקה.

אהוד אולמרט: רק אתמול היה אירוע נוסף של פגיעה בנער יהודי בן 16 על רקע אנטישמי.

אהוד אולמרט: בהכירי אותך, ובהכירי את התקיפות חסרת הפשרות של עמדתך בנושא הזה, אני יודע שאתה תדע לתת הנחיות מתאימות לגורמים שעוסקים בכך כדי להגיב במלוא התקיפות ובמלוא החדות כנגד התופעה הזאת כדי לשרש אותה לחלוטין, באופן יסודי, מנוף החיים הציבוריים של המדינה הגדולה שלך.

אהוד אולמרט: שיתוף פעולה תרבותי הוא לעתים ראי לעומק היחסים בין מדינות.

אהוד אולמרט: אני גאה בכך שמערכת היחסים התרבותית בין ישראל לצרפת הגיעה בשנים האחרונות לשיאים חדשים.

אהוד אולמרט: יוצרים צרפתים וישראלים משתפים פעולה יחדיו בתחומי המוזיקה, הספרות והקולנוע.

אהוד אולמרט: פסטיבלים הנושאים את דגלי שתי המדינות מארחים ומתארחים במדינתנו ובצרפת.

אהוד אולמרט: אני מאמין שבדרך זו אנו מוסיפים רובד ליחסי שתי המדינות ומעמיקים את הקשר בין עם ישראל לעם הצרפתי.

אהוד אולמרט: לאחרונה הונחו היסודות לקרן צרפת-ישראל, והיא כבר החלה בפעילות ענפה לחזק את הידידות ואת ההבנה בין עמינו, להבליט את המשותף, לשפר את הדימוי ההדדי, לבנות גשרים חדשים ולאתר אפיקים נוספים לקידום הקשרים בין שתי המדינות.

אהוד אולמרט: בימים אלה – כפי שתוכל לראות – מוצגת כאן במשכן הכנסת תערוכת צילומים שהפיקה הקרן, תערוכה שכל תמונה בה מתעדת ומעידה יותר מאלף מלים על עושרם, עומקם ומורכבותם של יחסי צרפת-ישראל לאורך השנים.

אהוד אולמרט: והיד עוד נטויה.

אהוד אולמרט: חברי הכנסת, בחודש הקרוב תחל צרפת את כהונתה התורנית כנשיאת האיחוד האירופי.

אהוד אולמרט: בטוחני שזו תהיה הזדמנות מצוינת להוביל את יחסי ישראל והאיחוד האירופי לשדרוג, ולהצעיד את האיחוד, תחת הנהגתך, לעמדה מלוכדת ובלתי מתפשרת נגד ארגוני הטרור והמדינות תומכות הטרור, נגד איום הגרעין האירני ובעד עידוד הגורמים המתונים בעולם הערבי וקידום השלום הכולל במזרח התיכון.

אהוד אולמרט: אדוני הנשיא ניקולא סרקוזי, אתה, רעייתך ופמלייתך הנכבדה, אורחינו היקרים ביותר.

אהוד אולמרט: על מנהיגותך, אומץ לבך ועמדותיך העקרוניות, על ידידותך ורגשותיך כלפי ישראל ועל כל מה שאתה מייצג בערכיה ודגלה של צרפת, אני מצדיע לך בשמו של עם ישראל ובשמה של מדינת ישראל המייחלת ושואפת לעוד נס אחד – נס השלום – ומאמינה כי בוא יבוא.

אהוד אולמרט: ברוך אתה בישראל! (מחיאות כפיים)

דליה איציק: אדוני ראש האופוזיציה, חבר הכנסת בנימין נתניהו, בבקשה.

בנימין נתניהו: מכובדי נשיא המדינה מר שמעון פרס, שחזר לא מכבר מביקור ממלכתי חשוב בפריס, גברתי יושבת-ראש הכנסת הגברת דליה איציק, אדוני ראש הממשלה מר אהוד אולמרט, שרי ממשלת ישראל ושרי ממשלת צרפת, ידידי חברי הכנסת, חברי הפרלמנט הצרפתי, חברי הסגל הבכיר של מדינת ישראל, אורחים נכבדים ויקרים מהארץ ומצרפת, אני שמח לברך היום בכנסת ישראל, בירושלים המאוחדת בירת ישראל, את ידידי נשיא צרפת ניקולא סרקוזי ואת רעייתו הגברת קרלה סרקוזי.

בנימין נתניהו: אדוני הנשיא, אני יכול לקבוע ללא היסוס – אתה ידיד אמת של ישראל.

בנימין נתניהו: (מחיאות כפיים) כשאתה אומר שאתה מחויב לביטחוננו, אתה מתכוון לזה.

בנימין נתניהו: בישראל הורגלנו במהלך השנים למנהיגים במערב שבהבל פיהם תומכים בזכותה של ישראל להגנה עצמית, אך ברגעי אמת מגנים אותנו בכל פעם כשאנו נאלצים לממש זכות זו.

בנימין נתניהו: אדוני, אתה ידיד אמת של ישראל כי הראית שיש לך מצפן מוסרי.

בנימין נתניהו: לפני חודשים אחדים הצהרת שלא תפגוש את מי שמסרב להכיר בקיומה של ישראל, הצהרה שמעטים ממנהיגי העולם מוכנים להתחייב לה, ועוד פחות מזה – לקיימה.

בנימין נתניהו: כשאחמדינג'

בנימין נתניהו: אד מכריז באו"ם ובבירות העולם על כוונתו להשמידנו, כמעט לא קם מנהיג שיתייצב מולו ויאמר לו את המלים הישירות ברוחו של אמיל זולא – J'accuse, "אני מאשים".

בנימין נתניהו: אבל אתה קמת ודחית אותו בתקיפות, ועל כך אנחנו מצדיעים לך היום.

בנימין נתניהו: אדוני הנשיא, אתה ידיד אמת של העם היהודי, משום שאתה מוכן להתעמת חזיתית עם האנטישמיות, ששוב מרימה את ראשה המכוער בארצך.

בנימין נתניהו: כפי שאמרת, ואני מצטט: המאבק נגד האנטישמיות אינו עניינה של הקהילה היהודית בצרפת אלא עניינה של הרפובליקה הצרפתית כולה.

בנימין נתניהו: ואתה, אדוני, ידיד אמת של ישראל כפי שאתה ידיד אמת של אמריקה.

בנימין נתניהו: כשאתה מחזק את הקשר של ארצך לארצות-הברית, אתה מחזק את הדמוקרטיות כולן.

בנימין נתניהו: כי כמו במאבק נגד הנאציזם והקומוניזם, המאבק נגד האסלאם הקיצוני מחייב ברית איתנה של כל מדינות העולם החופשי.

בנימין נתניהו: כשארצות-הברית וצרפת היו מפולגות – הברית הזאת נחלשה.

אחמד טיבי: מה זה ההשוואה הזאת?

אחמד טיבי: תתבייש לך.

מוחמד ברכה: פאשיסט.

אחמד טיבי: מה זה ההשוואה הזאת?

דליה איציק: חבר הכנסת טיבי, פעם ראשונה.

דליה איציק: בבקשה אדוני.

מוחמד ברכה: זה לא מכובד מה שהוא אמר.

דליה איציק: חבר הכנסת ברכה, יש פה הרבה דברים לא מכובדים, נא להקשיב.

מוחמד ברכה: – – –

דליה איציק: חבר הכנסת ברכה, שמעתי את ההערה שלך, תכבדו בבקשה את האורחים.

אחמד טיבי: – – –

דליה איציק: חבר הכנסת טיבי, פעם שנייה, ותיכף אוציא אותך וגם אותך, בבקשה.

דליה איציק: לא להפריע.

אפי איתם: – – –

דליה איציק: חבר הכנסת אפי איתם, אל תפריע לי, אני אקרא גם אותך.

דליה איציק: בבקשה, אדוני, נא להמשיך.

בנימין נתניהו: האיום הגדול ביותר על העולם החופשי נובע מניסיונה של אירן להתחמש בנשק גרעיני.

בנימין נתניהו: אנו מעודדים ממדיניותך להתייצב יחד עם ארצות-הברית כדי למנוע התפתחות זו.

בנימין נתניהו: בסופו של דבר, העימות עם אירן יימנע רק אם אירן תבין שהקהילייה הבין-לאומית נחושה לעשות כל דבר כדי למנוע את התחמשותה של אירן בנשק זה.

בנימין נתניהו: אדוני הנשיא, שינית את יחסה של צרפת לישראל, ואני חייב להגיד – גם את יחסה של ישראל לצרפת, בלי לגרוע מיחסי צרפת עם העולם הערבי.

בנימין נתניהו: בזה חידשת מסורת של יחסים מיוחדים בין צרפת לישראל.

בנימין נתניהו: בשני העשורים הראשונים לעצמאותנו זכינו לתמיכתה החיונית של צרפת בביצור כוחנו הלאומי.

בנימין נתניהו: שותפות זאת צמחה מהמורשת התרבותית וההיסטורית המיוחדת של צרפת.

בנימין נתניהו: תנועת ההשכלה בצרפת היתה המנוע העיקרי של תנועת השחרור של יהודי אירופה.

בנימין נתניהו: בצרפת הדבר הביא להופעת שורה ארוכה של יוצרים, הוגים ואישים יהודים, כמו קמיל פיסארו וז'אק אופנבאך, אנרי ברגסון וריימונד ארון, ליאון בלום ופייר מנדס-פרנס, ואין ספור יהודים אחרים שתרמו לצרפת מכשרונם ומגאוניותם בכל התחומים, כיאה לארץ שהעמידה מתוכה גאון כמו רש"י.

בנימין נתניהו: היום יהודי צרפת הם הקהילה היהודית הגדולה באירופה.

בנימין נתניהו: זו קהילה תוססת, חזקה, גאה – גאה בזהותה היהודית, גאה בהישגיה הרבים ובתרומתה לצרפת וגאה באהבתה למדינת ישראל.

בנימין נתניהו: Monsieur le Président, mon ami Nicolas, זכורים לי רגעים מרגשים שבהם עמדנו יחד על אותה במה מול אלפי יהודים בצרפת.

בנימין נתניהו: ראיתי את חיבתך אליהם וראיתי את חיבתם אליך.

בנימין נתניהו: אין פלא שרבים מהם תומכים במאמציך לחדש את פניה של צרפת.

בנימין נתניהו: ידידי, אני מאחל לך הצלחה גדולה ביוזמתך לעשות רפורמות כלכליות ואחרות בארצך.

בנימין נתניהו: מניסיון אישי אני יכול לומר לך, זה לא קל, אך מנהיגות נבחנת ביכולתה לשחות נגד הזרם ולקבל החלטות שהן קשות אך נחוצות לטובת המדינה, והמעז מנצח.

בנימין נתניהו: כולנו מאחלים גם הצלחה ביוזמתך החשובה ליצור מסגרת של שיתוף פעולה בין מדינות הים התיכון, שלישראל יש מקום טבעי בה.

בנימין נתניהו: אין זה אומר שלא יהיו בינינו חילוקי דעות.

בנימין נתניהו: כפי שאתה נוהג לומר, ובצדק, חילוקי דעות יכולים להתקיים בין ידידים.

בנימין נתניהו: אבל אמרת גם שברגעי מבחן ידידים מתייצבים בשורה אחת זה לצד זה.

בנימין נתניהו: ואכן, אדוני, ישראלים רבים רואים את הדברים בפרספקטיבה שונה ממה שמצטייר לעתים בקהילייה הבין-לאומית.

בנימין נתניהו: העם הזה, כל העם הזה רוצה בשלום בכל מאודו.

בנימין נתניהו: הוכחנו שאנו מוכנים לשלם עבור השלום מחירים ששום עם לא שילם.

בנימין נתניהו: אבל למדנו מניסיון השנים האחרונות להבחין בין שלום אמיתי לבין שלום מדומה שטומן בחובו סכנות חמורות.

בנימין נתניהו: הנסיגות החד-צדדיות מלבנון ומחבל-עזה לא קירבו את השלום אלא יצרו בסיסים אירניים בגבולנו, ומהם נורו עד היום על יישובינו אלפי טילים, וגם אפשרו ל"חיזבאללה" לרמוס את הריבונות הלבנונית.

בנימין נתניהו: הביטחונות שקיבלנו מן הקהילייה הבין-לאומית, לרבות החלטת מועצת הביטחון 1701, כשלו במניעת התחמשותם מחדש של "חיזבאללה" ו"חמאס", ואילו אצל הפלסטינים המתונים יותר אנו מגלים לצערנו אוזלת יד וחוסר נכונות לעשות את הצעדים המינימליים שדרושים לכינון שלום אמת.

בנימין נתניהו: הם אינם מוכנים להילחם בטרור, הם אינם מוכנים להכיר במדינת ישראל כמדינה יהודית והם אינם מוכנים לוותר על דרישתם להציף את ישראל במיליוני פלסטינים.

בנימין נתניהו: כדי שנוכל להתקדם לשלום אמת, כל זה חייב להשתנות.

בנימין נתניהו: ידידי, אם למדנו משהו מן ההיסטוריה, הרי הוא שהשלום מבוסס על עוצמה ולא על חולשה.

בנימין נתניהו: עלינו לשמור את הביטחון בידינו.

בנימין נתניהו: עלינו להיאבק בטרור ללא הפסקה, ללא הרף, ללא הפוגה, בצד המאמץ העליון להחזיר לארץ את חיילינו החטופים.

בנימין נתניהו: הביטחון הוא התנאי הראשון והבסיסי ביותר לקיום הסדרי השלום.

בנימין נתניהו: בצד זה עלינו לקדם שלום כלכלי עם שכנינו, לא כתחליף להסדר מדיני אלא כפרוזדור אליו.

בנימין נתניהו: צמיחה כלכלית תחזק את המתונים ותחליש את הקיצונים – על-ידי יצירת מקומות עבודה, על-ידי שיפור רמת החיים, על-ידי קידום יוזמות כלכליות ועסקיות, על-ידי בניית עתיד של שגשוג ותקווה.

בנימין נתניהו: אדוני הנשיא, כולנו מקווים שתקדם יוזמות אלה במרץ ובכשרון האופייניים לך בתקופת הקרובה של נשיאותך באיחוד האירופי.

בנימין נתניהו: ידידי, הגיעה העת לומר לעולם את האמת ההיסטורית בקול ברור וחזק: המכשול האמיתי לשלום היה והינו הסירוב להכיר במדינת ישראל בגבולות כלשהם.

בנימין נתניהו: ישראל הותקפה פעם אחר פעם בקווי 67' מיהודה, שומרון, עזה ורמת-הגולן, כשלא היתה אפילו התיישבות אחת בשטחים הללו.

בנימין נתניהו: וכשנסוגונו עד הסנטימטר האחרון מלבנון ומרצועת-עזה, ממשיכים אויבינו לתקוף אותנו מהשטחים שפינינו.

בנימין נתניהו: כששואלים אותם: מדוע, מדוע אתם עושים זאת?

בנימין נתניהו: הם מסבירים שמטרתם היא לשחרר – כך הם אומרים – את כל חלקי פלסטין הכבושה.

בנימין נתניהו: והם מפרטים: את חיפה הכבושה, אשקלון הכבושה, יפו הכבושה, עכו הכבושה.

בנימין נתניהו: כלומר, לחסל את מדינת ישראל בקווי 67' המצומקים.

בנימין נתניהו: הם אינם רוצים מדינה פלסטינית בצד מדינת ישראל, הם רוצים מדינה פלסטינית במקום מדינת ישראל.

בנימין נתניהו: על כן, עלינו לדרוש הכרה אמיתית בזכותנו לחיות כעם חופשי ובטוח בארצנו ועלינו לעמוד על גבולות בני-הגנה כדי שנוכל לחיות כאן.

בנימין נתניהו: לא נחזור לקווי 67' ולא נרד מרמת-הגולן.

בנימין נתניהו: (מחיאות כפיים) ואני רוצה להבהיר: אין לנו כוונה לחזור ולשלוט בריכוזי האוכלוסייה הפלסטינית, אבל גם לא נחזור לגבולות שלא יאפשרו הגנה על מדינתנו תוך ויתור חסר אחריות על מחוזות שהם נחלת אבותינו.

בנימין נתניהו: נפוליאון היה בין אלה שעמדו על הקשר העמוק בין עם ישראל לארצו.

בנימין נתניהו: במסעו בארץ ב-1799 קרא ליהודים, אותם כינה "היורשים החוקיים של הארץ", להצטרף לצבאו ולהחזיר, כך אמר, "מה שנלקח מכם".

בנימין נתניהו: במנשר המפורסם ששלח נפוליאון ליהודים, מנשר שכתובתו ירושלים, הוא מצטט מדברי הנביא ישעיהו: ופדויי ה' ישובון ובאו ציון.

בנימין נתניהו: ובכן, מאז, ברוך השם, התקיימו דברי הנביא וחזרנו בהמונינו לציון.

בנימין נתניהו: ידידי הנשיא, הפלסטינים מאמינים שעם ישראל, שהתפלל במשך אלפיים שנה לחזור לירושלים, יוותר על חלקים מירושלים, לרבות הר-הבית.

בנימין נתניהו: הם טועים.

בנימין נתניהו: זה לא יקרה.

בנימין נתניהו: לעולם לא נחלק את ירושלים.

בנימין נתניהו: (מחיאות כפיים) כפי שאיש לא יעלה על דעתו לחלק כל בירה אירופית מסיבות אתניות או דמוגרפיות, לא ניתן אנחנו את ירושלים לחלוקה.

בנימין נתניהו: ירושלים המאוחדת בריבונות ישראל היא הערובה היחידה להמשך שמירת חופש הפולחן לבני כל הדתות בעיר – מוסלמים, נוצרים ויהודים.

בנימין נתניהו: ידידי הנשיא, אני רוצה לומר לך בנימה אישית: זו איננה הפעם הראשונה ששנינו נפגשים כאן בירושלים ומן הסתם גם לא הפעם האחרונה, אבל אני שמח במיוחד לקבל אותך כאן כנשיא הרפובליקה הצרפתית, ועוד יותר אני שמח שכל אדם בישראל יודע היום מה שצפיתי לפני שנים: שכמדינאי תחזיר את צרפת למרכז הבמה העולמית ושאתה ידיד אמת של מדינת ישראל ושל עם ישראל.

בנימין נתניהו: ברוך בואך לירושלים.

בנימין נתניהו: (מחיאות כפיים)

דליה איציק: חברי חברי הכנסת, שרי ממשלה, אורחים נכבדים, גבירותי ורבותי, נשיא הרפובליקה של צרפת, מר ניקולא סרקוזי, בבקשה.

דליה איציק: (מחיאות כפיים)

ניקולא סרקוזי: (נושא דברים בשפה הצרפתית; להלן תרגומם הסימולטני לעברית)     כבוד נשיא מדינת ישראל, גברתי יושבת-ראש הכנסת, אדוני ראש הממשלה, אדוני יושב-ראש האופוזיציה, גברתי נשיאת בית-המשפט העליון, גבירותי ורבותי חברי הכנסת, בין צרפת לבין ישראל קיימת ידידות עמוקה שעומדת כבר 60 שנה אל מול כל תהפוכות ההיסטוריה.

ניקולא סרקוזי: ידידות זו איננה רק תוצר של החיוניות של הקהילה היהודית בצרפת ושל החיוניות של הקהילה הצרפתית והפרנקופונית של ישראל, המהוות מעין גשר בין שתי המדינות.

ניקולא סרקוזי: ידידות זו היא גם תוצר של דבר עמוק הרבה יותר.

ניקולא סרקוזי: ידידות זו היא תוצר של הדרך שבה השפיעה היהדות על התרבות הצרפתית, הזינה אותה והעשירה אותה.

ניקולא סרקוזי: והיא גם תוצר של ההשראה ששאבו האבות המייסדים של ישראל מן הערכים של האוניברסליזם הצרפתי.

ניקולא סרקוזי: הידידות הזאת היא תוצר של הקשרים ההדוקים, הקשרים הכלכליים, המדעיים, הטכניים, האינטלקטואליים, וגם הקשרים האנושיים ששני העמים שלנו ידעו לרקום יחדיו באופן טבעי.

ניקולא סרקוזי: הידידות הזאת, גבירותי ורבותי, באתי לכאן כדי לתת לה באופן רשמי תוקף מחודש בשם העם הצרפתי, ואני שמח לראות באיזה חום, באיזו תחושת אחווה העם הישראלי נענה לכך.

ניקולא סרקוזי: אני רוצה לומר לכם שעבורי זו התרגשות עצומה לשאת דברים כאן, בירושלים, עיר מקודשת שלוש פעמים: היא קדושה ליהודים, היא קדושה לנוצרים, היא קדושה למוסלמים.

ניקולא סרקוזי: אני מעריך את הכבוד הגדול שאתם חולקים לנשיא הרפובליקה הצרפתית, כאשר אתם מרשים לו לפנות לאספה שלכם, הכנסת, שהיא הסמל – וזאת ראיתי לפני כמה רגעים – של אחת הדמוקרטיות האמיתיות והאותנטיות ביותר בעולם.

ניקולא סרקוזי: (מחיאות כפיים)     ואני מקווה שבכל הפרלמנטים בעולם אפשר יהיה לעצור נואם בשם חירות הביטוי.

ניקולא סרקוזי: זו הדמוקרטיה הישראלית.

ניקולא סרקוזי: (מחיאות כפיים)     גבירותי ורבותי, חברי הכנסת, אני רוצה לפנות באמצעותכם לכל הישראלים; הישראלים אשר אבותיהם קיוו במשך מאות שנים שיום אחד תקום שוב אומה יהודית, אומה יהודית שתהיה ככל שאר האומות חופשייה – חופשייה סוף-סוף לבחור בגורלה, חופשייה סוף-סוף להחליט בעצמה.

ניקולא סרקוזי: אני רוצה לפנות לעם ישראל שבחר בדמוקרטיה ובחירות, וזכה בחירות ובדמוקרטיה אך ורק בזכות עצמו, בזכות אומץ לבו, בזכות האנרגיות שלו, בזכות חוכמתו.

ניקולא סרקוזי: אם לא הייתם רוצים בכך, אף אחד לא היה עושה את זה במקומכם.

ניקולא סרקוזי: צריך באמת להודות בכך ביושר ובאומץ רב.

ניקולא סרקוזי: מגיע לכם.

ניקולא סרקוזי: (מחיאות כפיים)     באמצעותכם אני רוצה לפנות לכל העם היהודי, עם יהודי שחי כל כך הרבה שנים ללא אדמה, ללא מוסדות פוליטיים, אבל עם יהודי שבניו היו שותפים לאותה עמדה מוסרית, לאותה תפיסת חיים, לאותה מסורת, לאותה אמונה, לאותה תקווה; עם  יהודי שלא השנאה ולא האלימות הצליחו לגרום לו לוותר על הערכים האוניברסליים שנביאי ישראל הנחילו לאנושות כולה.

ניקולא סרקוזי: אף לא גלות אחת, אף לא אחת מהתלאות יכלו לעקור מהעם היהודי את זיכרון הארץ המובטחת.

ניקולא סרקוזי: ואחרי 1,900 שנים, כל אחד מבני העם הזה, המפוזר ברחבי העולם.

ניקולא סרקוזי: עדיין חשב: אני יהודי, מפני שנולדתי כבן לעם ישראל, ולאחר שאבד לי, חשתי אותו בתוכי, חשתי אותו מפעם בתוכי חזק יותר ממני.

ניקולא סרקוזי: בשם העם הצרפתי אני רוצה להביע את ידידותי, את הכבוד שאני רוחש לעם האדיר הזה, לעם ישראל, שקיים את ההבטחה שכל היהודים מאז נפוצו בעולם העבירו מדור לדור – ההבטחה לחזור למקום שבו קם העם היהודי, שבו עוצבה דמותו הרוחנית, הדתית והלאומית.

ניקולא סרקוזי: (מחיאות כפיים)     אם כן, לפני 60 שנה הכריזו גברים ונשים, שאופיים חושל בתלאות הנוראות ביותר של החיים, על הקמת מדינה יהודית בארץ-ישראל.

ניקולא סרקוזי: הרצל אמר: "אם תרצו – אין זו אגדה".

ניקולא סרקוזי: הם רצו בכך, ותקומת ישראל חדלה להיות אגדה והפכה למציאות.

ניקולא סרקוזי: אני רוצה להביע את הערצתי לאותן הנשים, לאותם הגברים, יוצאי הדופן, שרצו במדינה שבה יובטח שוויון מלא, חברתי ופוליטי, לכל האזרחים, ללא הבדל גזע, דת או מין; שבה יובטח חופש דת, מצפון, חינוך, לשון ותרבות והגנה על המקומות הקדושים של כל הדתות.

ניקולא סרקוזי: כן, אני רוצה להביע את הערכתי לאידיאל שהניע אותם.

ניקולא סרקוזי: החלום שלהם היה אדיר, מפני שהוא ניזון ממאות שנים של המתנה, ומהזוועה שעוד ניתן היה לראות במבט המסויט של ניצולי מחנות ההשמדה.

ניקולא סרקוזי: מאמינים או לא מאמינים, ביום ההוא כל אחד ואחד מהם לא יכול היה אלא לזכור את הפסוק שכל יהודי העולם לא חדלו ללמד את בניהם – ויאמר ה' אל משה: עלה אל ההר הזה וראה את הארץ אשר נתתי לבני ישראל.

ניקולא סרקוזי: אך מדינת ישראל איננה אך ורק ההגשמה של ההבטחה שהיתה תמיד הבסיס של הזהות היהודית.

ניקולא סרקוזי: מדינת ישראל איננה רק השיבה למקורות.

ניקולא סרקוזי: מדינת ישראל איננה רק ביטוי של נוסטלגיה.

ניקולא סרקוזי: מדינת ישראל איננה אך ורק ניסיון להחיות את העבר.

ניקולא סרקוזי: מדינת ישראל היא מדינה מודרנית הפונה אל העתיד.

ניקולא סרקוזי: זו מדינה – והרשו לידיד לומר זאת – זו מדינה לאומית, אך גם מדינה הפונה לאוניברסלי, מכיוון שזו מדינה שאיננה שייכת רק לאזרחים שלה, אלא שייכת לכל אלה בעולם המזדהים כממשיכי היהדות.

ניקולא סרקוזי: בתוך הסבל, בלב הסבל, הם לא פסקו לקוות לעולם טוב יותר עבורם.

ניקולא סרקוזי: זאת היתה ההוכחה שהתקווה לא היתה לשווא.

ניקולא סרקוזי: אינני מצהיר לעולם על מוצאי היהודי, אלא במקרה אחד – אמר ההיסטוריון הצרפתי הדגול, מארק בלוך – אני מצהיר על מוצאי היהודי אל מול אנטישמי.

ניקולא סרקוזי: ולאלה שפקפקו בפטריוטיזם של מארק בלוך – המדען הדגול הזה, שנרצח על-ידי הגסטפו אחרי עינויים נוראיים – מארק בלוך פשוט ענה כפי שיכלו לעשות זאת רבים אחרים: אני מארק בלוך, סב אבי היה חייל ב-1793, אבי שירת ב-1870 בשטרסבורג הנצורה.

ניקולא סרקוזי: אני, מארק בלוך, חונכתי במורשת הפטריוטית שהיהודים מאלזס תמיד הגנו עליה, תמיד תמכו בה.

ניקולא סרקוזי: וצרפת, שיש כאלה שרוצים להוציא אותי ממנה – אולי יום אחד הם יצליחו – צרפת תיוותר תמיד עבורי, מארק בלוך, המולדת שאני לא אוכל לעולם לעקור מלבי.

ניקולא סרקוזי: כך דיבר הצרפתי הדגול הזה, היהודי הדגול הזה, שנרצח על-ידי הגסטפו, והוא מכבד את היסטוריית הרפובליקה הצרפתית.

ניקולא סרקוזי: עדיין יש מיליוני יהודים בעולם כולו שחשים כמו מארק בלוך, שיש להם קשר עמוק למולדת שבה גדלו, שלמדו את שפתה, את תרבותה מאז ילדותם, אך לבם, לבם לא יכול להיוותר אדיש לגורלה של ישראל, מכיוון שכל יהודי קשור לגורלם של כל היהודים; כי העובדה שיש מדינה יהודית בעולם, מדינה כה מצליחה, היא עבור כל אחד ואחד מהם מקור לגאווה ולכבוד, כי כל אחד חש בלבו את התחושה שמדינת ישראל היא הדרך שבה העם היהודי יכול להיות שוב גורם פעיל בהיסטוריה של עצמו, ולא להיות יותר גורם סביל; מפני שבישראל היהדות איננה מוגדרת ביחס לאנטישמיות, כי עבור כל אחד ואחד ישראל היא המקום שבו הוא יוכל למצוא מקלט אם חלילה לא יהיה לו לאן ללכת; כי עבור כל אחד, ישראל היא המקום היחיד בעולם שבו לבטח לא יכריחו את היהודים ללכת עם טלאי צהוב, המקום היחיד בעולם שבו לא יאסרו על היהודים לעלות על אוטובוס, להיכנס לאולם קולנוע או תיאטרון, למלא תפקידים מסוימים, המקום היחיד בעולם שבו לא יכריחו אותם לחיות ברבעים ליהודים, לאכול במסעדות רק ליהודים או ללמוד בבתי-ספר אך ורק ליהודים.

ניקולא סרקוזי: מדינת ישראל היא תשובה על השאלה החרדה שאנה פרנק הצעירה רשמה ביומנה.

ניקולא סרקוזי: היא כתבה: אני קיוויתי שארץ זו תהפוך לי למולדת, לי, נטולת המולדת.

ניקולא סרקוזי: אני עדיין מקווה.

ניקולא סרקוזי: זו גם תשובה על התפילה של רות'קה, היהודייה הצעירה מפולין: הייתי רוצה לקשור כנפיים לכתפי, על מנת לעלות השמיימה, לעוף למקום שבו לא יהיה גטו.

ניקולא סרקוזי: מדינת ישראל שייכת גם לכל האנושות, מפני שהערכים המייסדים את המדינה הזאת הם ערכים אוניברסליים.

ניקולא סרקוזי: אלה ערכים של צדק ושל חוק.

ניקולא סרקוזי: מדינת ישראל היא תשובה על העוול שנעשה לעם היהודי זמן כה רב, ואותו עוול – אני אומר זאת כאן, על בימה זו – אותו עוול הוא אתגר אל מול כל המוסר האוניברסלי.

ניקולא סרקוזי: אין עוד מדינה בעולם שנבנתה על כל כך הרבה סבל ועל כל כך הרבה תקווה.

ניקולא סרקוזי: אין עוד מדינה בעולם שעצם קיומה מראשית דרכה היה כרוך ברצון לאידיאל של צדק ורצון לחיות בשלום.

ניקולא סרקוזי: אין עוד בעולם מדינה כמו שלכם, שבתקומתה עוררה כל כך הרבה תקווה אצל כל אלה שלא חדלו לרגע להעמיד את כוחות הרוח אל מול הברבריות.

ניקולא סרקוזי: לא ניתן להזכיר את ישראל בלי להזכיר את ההיסטוריה של העם היהודי.

ניקולא סרקוזי: לא ניתן להזכיר את ישראל בלי להיזכר בפוגרומים, בלי להיזכר בקרונות האטומים, בלי להיזכר בתאי הגזים.

ניקולא סרקוזי: לא ניתן להיזכר בישראל בלי לזכור את קפטן דרייפוס אל מול השופטים שלו, בלי לזכור את האנשים שמתו מטיפוס במחנות ההשמדה, בלי לזכור את כל הילדים, קורבנות השואה, שנזכרתי בהם ב"יד ושם".

ניקולא סרקוזי: אולם ההיסטוריה של העם היהודי איננה רק היסטוריה של ימי הסבל.

ניקולא סרקוזי: העם היהודי לא היה רק סביל.

ניקולא סרקוזי: העם היהודי נאבק כל הזמן נגד כל אלה שרצו להשמיד אותו והציב נגדם את אופיו החזק, את כוח הרוח, את עומק התרבות, את חיוניות האמונה.

ניקולא סרקוזי: העם היהודי לא הותיר בעולם רק את זכר הסבל שלו, העם היהודי העניק לעולם גם אוצר של ידע, אוצר של הומניות.

ניקולא סרקוזי: איפה היתה חוכמת העולם ללא נביאי ישראל?

ניקולא סרקוזי: היכן היינו רואים את הפילוסופיה, את הפיזיקה, את הספרות, את הכלכלה, ללא ההוגים, המדענים, האמנים, היזמים היהודים בעולם כולו, שפעלו לכל אורך התקופות, בכל האומות, בכל התרבויות, בכל הציוויליזציות?

ניקולא סרקוזי: איפה היה העולם ללא שפינוזה, ללא פרויד, ללא איינשטיין?

ניקולא סרקוזי: ישראל היא מדינה שבה כל אחד תורם על בסיס משותף את שפתו, את תרבותו, את רגישותו, את עברו האישי.

ניקולא סרקוזי: כל אחד נותן את הטוב שבו למען כולם.

ניקולא סרקוזי: מה שעשיתם בתוך 60 שנה הוא אדיר.

ניקולא סרקוזי: וברבגוניות, בחיוניות, בפתיחות, בכוח היצירה הכל-כך משמעותי ביהדות – שם טמון סוד ההצלחה שלכם.

ניקולא סרקוזי: היהדות היא בעצם הרוח הנבואית הפותחת את העתיד, הקוראת לקידמה, התובעת צדק.

ניקולא סרקוזי: בעיצומם של כל הקשיים נלחמו מייסדי מדינת ישראל, נלחמו בעוז רוחם וזרועם על מנת לשרוד, כדי שהעם ישרוד.

ניקולא סרקוזי: העם הצרפתי התייצב לימינכם מרגע התקומה.

ניקולא סרקוזי: אני באתי לומר לכם שהעם הצרפתי תמיד יעמוד לצד מדינת ישראל כאשר יאיימו על קיומה, מכיוון שלא ניתן לקבל את האיום נגד קיום מדינת ישראל.

ניקולא סרקוזי: (מחיאות כפיים)     	אחרי מה שידעה אירופה, אחרי הטבח ביהודים, לא ניתן לקבל שאיש בעולם יאמר שיש למחוק מן המפה את מדינת ישראל.

ניקולא סרקוזי: היום האיום הזה לבש את צורת הטרוריזם.

ניקולא סרקוזי: שום עם איננו יכול לחיות תחת איום הטרור.

ניקולא סרקוזי: הטרור – לא מסבירים אותו; את הטרור לא מצדיקים; נלחמים נגד הטרור.

ניקולא סרקוזי: וצרפת מחויבת ומגויסת במאבק נגד הטרור, וגברתי היושבת-ראש, כאשר את קוראת לי לומר שהטרור עלול לפגוע בצרפת, הוא כבר פגע בצרפת.

ניקולא סרקוזי: נכון, צרפת היא ידידתה של ישראל, וצרפת תעמוד תמיד לימין ישראל כאשר יאיימו על ביטחונה ועל קיומה.

ניקולא סרקוזי: אני תמיד חשבתי זאת, אני תמיד חשתי זאת עמוק בלבי, ואני לעולם לא אתפשר בדבר הזה.

ניקולא סרקוזי: (מחיאות כפיים)     ואלה שקוראים באופן שערורייתי להרס מדינת ישראל, ימצאו תמיד – תמיד – את צרפת שתחסום את דרכם.

ניקולא סרקוזי: (מחיאות כפיים)     כדי שהדברים יהיו ברורים ולא יהיו פה שום דברים לא מובנים, אני רוצה לומר לכם חד-משמעית שהתוכנית הגרעינית של אירן דורשת גם היא תגובה מאוד נחושה של כל הקהילה הבין-לאומית.

ניקולא סרקוזי: ישראל חייבת לדעת שהיא איננה לבד.

ניקולא סרקוזי: (מחיאות כפיים)     צרפת נחושה להמשיך עם השותפים במדיניות המשלבת באמת סנקציות הולכות ומחריפות, עם אפשרות של פתיחות אם טהרן תחליט לכבד את התחייבויותיה הבין-לאומיות.

ניקולא סרקוזי: אבל אני אומר זאת באופן נחוש וברור: אירן עם נשק גרעיני זהו דבר בלתי קביל עבור ארצי.

ניקולא סרקוזי: (מחיאות כפיים)     גבירותי ורבותי, חייבים לומר את האמת לחברים, אחרת אנחנו לא חברים אמיתיים ולא ידידים של אמת.

ניקולא סרקוזי: והאמת היא שהביטחון של ישראל – ועליו צרפת לא תתפשר לעולם – הביטחון הזה יובטח אך ורק כאשר לצדה של ישראל נראה מדינה פלסטינית עצמאית, מודרנית, דמוקרטית ובת-קיימא.

ניקולא סרקוזי: (מחיאות כפיים)     אתם מבינים, גבירותי ורבותי, אני לא הייתי ידיד אמת של ישראל אילו חשבתי שבדמוקרטיה הישראלית הזאת לא מסוגלים לומר את מה שחשים בעומק הלב.

ניקולא סרקוזי: ולכן, צרפת – ידידתה של ישראל, שלא תתפשר על ביטחונה של ישראל – צרפת רוצה גם להיות ידידה של העם הפלסטיני.

ניקולא סרקוזי: גם כן, כן – –     (מחיאות כפיים)     – – צרפת רוצה לומר לעם הפלסטיני את האמת, והאמת היא שאיש איננו יכול לקוות להחזיר את הזכויות של העם הפלסטיני תוך הכחשת הזכויות של העם הישראלי ובקריאה להשמדת ישראל.

ניקולא סרקוזי: (מחיאות כפיים)     האמת היא שצריך שהסכסוך האין-סופי הזה ייפסק; האמת היא שצריך שהאלימות תיפסק; האמת היא שצריך שהשנאה הזאת – המעמידה את העמים זה מול זה – השנאה הזאת צריכה להיפסק.

ניקולא סרקוזי: יש צורך בכך מכיוון שהיחידים שמרוויחים מהשנאה ומן העימות הם הפנאטיות, הפונדמנטליזם, הגזענות, האנטישמיות.

ניקולא סרקוזי: חייבים להפסיק.

ניקולא סרקוזי: צריך שהשלום יגיע מפני שסבלתם יתר על המידה; חייבים שהשלום יגיע מכיוון שהיו יותר מדי הרוגים, יותר מדי סבל; חייבים להגיע לשלום מכיוון שהיהודים והמוסלמים, הישראלים והפלסטינים, בסופו של דבר אתם שותפים לאותו סבל, לאותו כאב עבור ילדיכם.

ניקולא סרקוזי: ואנו יודעים כולנו שלא יהיה פתרון – לא יהיה פתרון – אלא בהבנה הדדית ובכבוד הדדי.

ניקולא סרקוזי: אנו כולנו יודעים שהעתיד – עתידכם ועתיד שכניכם – לא יוכל להיבנות אלא על מחילה ולא על נקמה.

ניקולא סרקוזי: ואני מייצג מדינה שהיתה צריכה למחול לשכניה; אני מייצג מדינה שהיתה צריכה להשלים עם שכנותיה; אצלי, סבי שגידל אותי – והוא היה יהודי – הוא אף פעם לא קרא לגרמנים גרמנים, אבל כאשר גנרל דה-גול ואדנאואר אמרו לצרפתים ולגרמנים: צריך להשלים, עכשיו, מייד, הצרפתים עשו זאת.

ניקולא סרקוזי: אז כמו לכל העמים, לעם הישראלי יש זכות לחיות בביטחון בגבולות מוכרים ומובטחים, וככל העמים, לעם הפלסטיני הזכות למדינה שבה הוא יוכל לחיות בריבונות.

ניקולא סרקוזי: כמו כל העמים, העם הישראלי והעם הפלסטיני יחיו בשלום ביום שבו יחוש כל אחד מהם שנעשה צדק והיחסים שלהם מושתתים על הצדק ולא על הכוח.

ניקולא סרקוזי: נכון, הרבה יותר קל לומר זאת.

ניקולא סרקוזי: אני יכול לומר זאת בקלות רבה, אני אינני פוחד כאשר אני נרדם במיטתי בערב; נכון, קל לי לדבר כאשר אינני מפחד כשאני מטייל ברחובות; ובו בזמן – ובו בזמן – המאמצים האדירים הללו שעשיתם על מנת לבנות מדינה דמוקרטית וחזקה, אנא עשו עוד מאמצים – את אותם מאמצים – כדי לבנות את השלום, השלום שילדיכם כל כך זקוקים לו, שילדיכם ייהנו ממנו כל כך.

ניקולא סרקוזי: נכון, אי-אפשר שיהיה שלום עם איום טרור; לא ייתכן שלום ללא הכרה.

ניקולא סרקוזי: לא תהיה הכרה הדדית כאשר רקטות נופלות כל יום על קורבנות חפים מפשע.

ניקולא סרקוזי: אך יש לומר באומץ, ואני אומר זאת – מבלי לרצות לפגוע באיש – אני אומר את זה בפשטות כי אני חושב כך: לא ייתכן שלום ללא הפסקה מיידית של ההתנחלויות.

ניקולא סרקוזי: (מחיאות כפיים)     יש הצעה, יש לה תמיכה של הרבה מאוד חברי כנסת, לקבל חוק שיעודד את המתנחלים לעזוב את הגדה המערבית תמורת פיצוי ובתים חדשים בישראל.

ניקולא סרקוזי: אני אומר לכם: כן, תיצרו את התנאים לתנועה.

ניקולא סרקוזי: לא ייתכן שלום אם הפלסטינים לא יילחמו בעצמם כנגד הטרור.

ניקולא סרקוזי: הפלסטינים הם הם שצריכים לעשות כן.

ניקולא סרקוזי: כל אחד צריך לעשות את חלקו.

ניקולא סרקוזי: אבל גם לא ייתכן שלום – תרשו לי לומר – אם הפלסטינים לא יוכלו לנוע בחופשיות או לחיות בארצם; לא ייתכן שלום ללא פתרון בעיית הפליטים, תוך כיבוד זהותה וייעודה של ישראל; לא ייתכן שלום, גם אם אני יודע שהנושא כואב מאוד, ללא הכרתה של ירושלים כבירת שתי המדינות – –      (מחיאות כפיים)     – – והבטחת חופש גישה למקומות הקדושים עבור כל הדתות.

ניקולא סרקוזי: ידידים יקרים, אני רוצה לומר לכם דבר-מה.

ניקולא סרקוזי: לי אין שום כוונה להטיף מוסר, לא באתי לכאן להטיף מוסר.

ניקולא סרקוזי: כשהדברים יהיו קשים במדינת ישראל, אתם תראו מי החברים שלכם, ואני אינני רועד מפחד כשהדברים מסתבכים.

ניקולא סרקוזי: אבל אני רוצה לומר לכם – מכיוון שכיבדתם אותי ואפשרתם לי לדבר עמכם – אני באתי לדבר מהלב ולא רק כמדינאי ופוליטיקאי.

ניקולא סרקוזי: אני לא באתי לדבר סתם לימים הקרובים; אני בא לדבר על העתיד, והעתיד הוא שאתם נידונתם לחיות זה לצד זה; העתיד הוא שלא מחליפים ככה כתובת; העתיד הוא שביום מן הימים נצטרך להגיע לשלום.

ניקולא סרקוזי: אם כן, ידידים יקרים, הרבה מאוד מהמאמצים האלה יהיו קשים, יהיו כואבים, ואני מודה לכל אחד ואחת מחברי וחברות הכנסת על כך שהיה להם האומץ להאזין לי, בין שמצאו חן בעיניהם ובין שלא מצאו חן בעיניהם – הדברים קשים וכואבים, אבל הרבה פחות כואבים מכל הדם שנשפך במאבק ללא הרף, ללא סוף.

ניקולא סרקוזי: השלום כואב, אז בואו נדבר על המלחמה.

ניקולא סרקוזי: כמה מהמשפחות שלכם שילמו את המחיר הכואב?

ניקולא סרקוזי: טיילתי וראיתי את בני-הנוער, ראיתי את החיילים הצעירים שלכם, איזה נוער נפלא, אבל גם חשבתי אם ביום מן הימים לא יהיה טוב יותר לאותם בני-נוער אם יוכלו להיכנס מייד לחיי העבודה במקום להגן על קיום מדינתם.

ניקולא סרקוזי: ואיש לא ייתן לכם זאת, אלא אם אתם הישראלים, אתם הפלסטינים, תצליחו להבין זה את זה.

ניקולא סרקוזי: זה 60 שנה גברים ונשים בעלי רצון טוב, כמו הנשיא שלכם, ניסו למצוא את הדרך לשלום, וחלק מהם, כמו יצחק רבין, שילמו על כך בחייהם; אך כל אחת מיוזמותיהם, כל אחת מהמחוות שלהם אפשרו להתקדם.

ניקולא סרקוזי: השלום נחתם עם מצרים, נחתם עם ירדן, ישראל נסוגה מחצי האי סיני, ישראל נסוגה מלבנון ומעזה.

ניקולא סרקוזי: שום מחווה למען השלום אינה מיותרת, ואולי אנחנו יותר קרובים למטרה, מכיוון שלמעשה עכשיו כולם מדברים זה עם זה, ומכיוון שנראה שהאלימות בעזה נעצרה לפני כמה ימים.

ניקולא סרקוזי: אני רוצה לבטא את תקוותי שבן ארצנו גלעד שליט, המוחזק כבן-ערובה זה שנתיים, ישתחרר עד מהרה, שישוחרר ככל שאר האסירים.

ניקולא סרקוזי: (מחיאות כפיים)     צרפת מוכנה להיות ערבה בדיפלומטיה, במשאבים, בחיילים.

ניקולא סרקוזי: אתם יכולים לסמוך על צרפת.

ניקולא סרקוזי: אני יודע שבישראל מאזינים לעצות של ידידים אמיתיים שאתם סומכים עליהם ומאמינים להם, ואני גם יודע שבעבר חשבתם, האם ניתן לסמוך על ארצי.

ניקולא סרקוזי: אני מבקש מכם: סמכו עלינו, מפני שאנחנו רוצים לעזור לכם.

ניקולא סרקוזי: שוב, לא באתי לכאן להטיף מוסר.

ניקולא סרקוזי: על המנהיגים של עם ישראל ושל העם הפלסטיני להגיע לשלום, אבל אתם, הצדדים לשלום, עליכם לדעת שאתם יכולים לסמוך על אירופה שתעזור לכם ולהתקדם לקראת הסכם סופי – ביטחון לשתי המדינות, פיצוי ובתים חדשים לפליטים, תמיכה בהקמת מדינה, בפלסטין, פיתוח כלכלי ופיננסי לשלום.

ניקולא סרקוזי: ברוח זו צרפת תעשה כל מה שביכולתה למען ליווי והצלחה של רעיון האיחוד של מדינות הים התיכון, שהוצע לכל מדינות אירופה והים התיכון, ועד כמה שידוע לי, העם בישראל הוא עם החי באגן הים התיכון.

ניקולא סרקוזי: ב-13 ביולי הקרוב אולי תעורר פסגת פריס למען הים התיכון את התקווה, שמה שמפריד בינינו יהפוך ביום מן הימים להיות קטן יותר ממה שמאחד בינינו.

ניקולא סרקוזי: ישראל, הרשות הפלסטינית, לבנון, סוריה – ימצאו את מקומן לצד ירדן, מצרים וכל מדינות המגרב הערבי.

ניקולא סרקוזי: אם כן, ידידים יקרים, אולי נוכל לקוות שביום מן הימים ילדי הים התיכון יפסיקו לשנוא זה את זה.

ניקולא סרקוזי: יש רק שנאה, וזה צריך להיפסק; שילדי הים התיכון יפסיקו לשנוא זה את זה, ויפסיקו לרצות מרגע לידתם לנקום את סבלם של אבותיהם.

ניקולא סרקוזי: באמת, לא צריך ללמד דברים כאלה את הילדים.

ניקולא סרקוזי: וברוח זו צרפת תתמוך בכל כוחה בכל הפרויקטים לפיתוח כלכלי אזורי, שכל כך יקרים ללבו של הנשיא פרס.

ניקולא סרקוזי: כן, אנו זקוקים לעמק השלום.

ניקולא סרקוזי: במזרח התיכון שבו מתערבבים ומתמודדים זה אלפי שנים עמים שתרמו לאנושות כולה את הנעלה ביותר בהגות, את היפה ביותר בדת, את החשוב ביותר בידע, במזרח התיכון כל העמים כולם מדברים בתפילותיהם על האהבה, מדברים על צדק ועל שלום.

ניקולא סרקוזי: במזרח התיכון כל העמים אוהבים את החיים, כולם בני אברהם והתנ"ך משותף לכולם – ועם כל זה בכל זאת נמשיך לנהל מלחמה במשך מאות שנים?

ניקולא סרקוזי: שתיתם מאותם מקורות – הרי שתיתם מאותו מעיין, ויש לכם היסטוריה משותפת, ארוכה כל כך, ולפיכך עמי המזרח התיכון יכולים להסתדר ולהבין זה את זה.

ניקולא סרקוזי: הארץ הזאת, שלמענה נלחמים בייאוש גדול כל כך, הארץ שממנה צמחתם, הארץ הזאת שבה טמונים מתיכם, הארץ הזאת שבה רשום זיכרון סבלותיכם ושמחותיכם, הארץ הזאת שבה אתם כל כך דומים זה לזה, הארץ הזאת שחשים בה כאשר מסתכלים על מה שנעשה כאן, מה שיכול עוד להיבנות כאן, מה שיכול להיעשות כאן – הארץ הזאת יכולה להפוך לגן-עדן של ממש, גן-עדן לכולם.

ניקולא סרקוזי: ניתן יהיה להתגבר על האומללות אם לא תהיה מלחמה.

ניקולא סרקוזי: הארץ הזאת יכולה להיות פורייה מאוד אם כולם יעבדו אותה יחדיו, במקום לשפוך עליה את דם החפים מפשע.

ניקולא סרקוזי: הארץ הזאת כל כך יפה, והיא צריכה לאחד את העמים במקום להפריד ביניהם.

ניקולא סרקוזי: אם יתבוננו לתוך תוכם, אם יבדקו את ההיסטוריה שלהם, את אמונתם, ויביטו בפסל הזה שייבנה בירושלים על-ידי שני אמנים צרפתים, אותו ספר למען השלום, עבור עמי הספר, בעיר הספר, אני בטוח שבקרוב בימינו הנשים והגברים בארץ המפוארת הזאת ימצאו יותר סיבות לדון על השלום ולשוחח עליו מאשר להמשיך לשנוא זה את זה ולהמשיך ולהילחם זה בזה.

ניקולא סרקוזי: יהודים, נוצרים, מוסלמים ייזכרו אז בדברי הנביא ישעיהו: וגלותי בירושלים וששתי בעמי, ולא יישמע בה עוד קול בכי וקול זעקה; ובנו בתים וישבו, ונטעו כרמים ואכלו פריים; לא ייגעו לריק ולא ילדו לבהלה.

ניקולא סרקוזי: אני רוצה לומר לכם את זה מקרב לב – –     (מחיאות כפיים)     – – וכידיד אמיתי ונאמן של ישראל.

ניקולא סרקוזי: מי שחזק, צריך להושיט יד.

ניקולא סרקוזי: מי שעבר את הדרך שבה אתם עברתם – במשך 60 שנה ניצחתם בכל המלחמות, אתם צריכים להיות המנצחים של השלום, אתם צריכים לרצות את השלום יותר מכולם, אתם צריכים להראות את הדרך.

ניקולא סרקוזי: אנא הרשו לי לומר לכם מכל הלב שצרפת לא תנטוש אתכם בדרך הזאת, צרפת תהיה לימינכם וכידידה שלכם.

ניקולא סרקוזי: צרפת מעריצה אתכם, צרפת מכבדת אתכם.

ניקולא סרקוזי: תחי צרפת, תחי ישראל, יחי השלום למען ישראל ופלסטין, זה הכרחי לשלום העולם.

ניקולא סרקוזי: תודה רבה.

ניקולא סרקוזי: (מחיאות כפיים)

איל ינון: נא לעמוד לשירת "התקווה".

איל ינון: "התקווה".

איל ינון: (שירת "התקווה") כבוד הנשיאים! (תרועת חצוצרות) (חברי הכנסת מכבדים בקימה את צאת נשיא הרפובליקה של צרפת ונשיא מדינת ישראל מאולם המליאה.

איל ינון: )

דליה איציק: תם סדר-היום.

דליה איציק: הישיבה הבאה – נא לא להתבלבל – בשעה 16:00.

דליה איציק: תודה.