ישיבת מליאה, כנסת 17, פרוטוקול מספר הישיבה החמישים-וארבע של הכנסת השבע-עשרה, 2006-11-02 00:00

דליה איציק: הנני מתכבדת לפתוח את הישיבה המיוחדת לציון מלאות 11 שנים להירצחו של ראש הממשלה ושר הביטחון יצחק רבין, זכרו לברכה.

דליה איציק: יום חמישי, י"א במרחשוון התשס"ז, 2 בנובמבר 2006.

דליה איציק: משפחת רבין היקרה, הילדים דליה ויובל, האחות רחל, הנכדים נעה, יהונתן ומיכאל, בני משפחות יעקב, פילוסוף ובן-ארצי, ראש הממשלה מר אהוד אולמרט, נשיאי המדינה לשעבר מר אפרים קציר ומר יצחק נבון, רעיית הנשיא לשעבר הגברת אורה הרצוג, נשיאת בית-המשפט העליון השופטת דורית בייניש, נשיא בית-המשפט העליון לשעבר השופט אהרן ברק, שופטי בית-המשפט העליון, יושב-ראש הכנסת לשעבר מר תיכון ורעייתו הגברת לודמילה תיכון, חברי חברי הממשלה, ראש האופוזיציה חבר הכנסת בנימין נתניהו, חברי הכנסת בעבר ובהווה, היועץ המשפטי לממשלה מר מני מזוז, יושב-ראש ההנהלה הציונית העולמית בסוכנות היהודית מר זאב ביילסקי, מכובדי סגל א' של המדינה, ראשי הנציגויות הזרות, ראשי העדות בישראל, חיילים, שוטרים, אנשי שירות בתי-הסוהר, חניכים מתנועות הנוער, תלמידים, אורחים נכבדים, אזרחי ישראל.

דליה איציק: לא תשכח – זה הצו המוסרי המוטל על כל אחת ואחד מאתנו.

דליה איציק: לא תשכח – את רגעי האימה של המדינה הזאת ושעת החשכה הגדולה שבאה עלינו כאשר נרצח ראש הממשלה יצחק רבין בידי אזרח המדינה, חייל בצה"ל, סטודנט למשפטים, חובש כיפה המגדיר עצמו דתי, אכול שנאה, רקוב מהסתה, שלא צלצל באוזניו הצו האלוקי העתיק, הבסיסי כל כך – "לא תרצח".

דליה איציק: לא תשכח - את השעות והימים והשבועות והחודשים שקדמו לרגע הארור הזה בכיכר.

דליה איציק: ומי יכול לומר בלב שלם: ידינו לא שפכו את הדם הזה ועינינו לא ראו?

דליה איציק: לא תשכח - את הדקות ואת השעות שאחרי; את הדממה, את ההלם, את הזעזוע, את כסיסת הציפורניים; את המלים המרטיטות, "ממשלת ישראל מודיעה בתדהמה", ואחריהן ההבנה, שהארץ שוב לא תהיה כאשר היתה.

דליה איציק: לא תשכח, אף שלכאורה זה טבע האדם.

דליה איציק: אבל מהפצע הזה אסור לנו להתרפא.

דליה איציק: אות קין הזה לא יימחה.

דליה איציק: את הצלקת הזאת עלינו לשאת, להביט בה מדי יום במראה ולהיזכר.

דליה איציק: והצלקת שחורה ובוערת, עומדת בכיכר העיר וזועקת.

דליה איציק: לא תשכח, כי עם השכחה עלולה לבוא גם הסליחה.

דליה איציק: והנה, בסוף השבוע פורסם כי שליש מאזרחי ישראל תומכים במתן חנינה לרוצח, ובמקביל, מדינת ישראל מאפשרת לו להעמיד צאצאים.

דליה איציק: והעיניים רואות, והאוזנייִם שומעות, והלב והשכל ממאנים להאמין.

דליה איציק: מיהרנו לשכוח.

דליה איציק: רבותי חברי הכנסת, 11 שנים חלפו מיום הירצחו של ראש הממשלה.

דליה איציק: 11 שנים, והארץ הזאת עדיין מלקקת את פצעיה.

דליה איציק: והכעס עוד רב והאצבע מבקשת להאשים: זה הוא שרצח, אבל מי שלח אותו?

דליה איציק: ומי קרא לו אל העיר?

דליה איציק: ומי הסית ומי הדיח?

דליה איציק: ומי כשל ומי הזניח?

דליה איציק: רבים עוד לא התאוששו, חלקם נואשו.

דליה איציק: רבים מאוד בקרבנו חשים כי הרוצח הצליח לחנוק את הניצוץ שהדליק יצחק רבין.

דליה איציק: אבל, גם בצד השני יש מי שמרגיש שהוא רק התנגד לדרך פוליטית, כי רק היה יריב אידיאולוגי, ופתאום האצבע מונפת כלפיו.

דליה איציק: והוא, שלא עשה דבר, צריך להתגונן מפני חרפת הרצח.

דליה איציק: לאלה וגם לאלה אני אומרת: היו רבים שמחו בדרך דמוקרטית ולגיטימית.

דליה איציק: אבל צריך לומר ביושר: היד שהחזיקה באקדח לא היתה שם לבד.

דליה איציק: מאחורי היד הזאת ניצבה קבוצה לא קטנה אשר פרנסה, הזינה והכשירה את מעשה הרצח.

דליה איציק: איני יכולה להשתחרר מן התחושה שלא מיצינו את החקירה עם אותה קבוצה, לא מיצינו את הבדיקה ואת הפקת הלקחים.

דליה איציק: אולי לא היה לנו האומץ לעבור את התהליך הזה – אולי פחדנו מן התהליך עצמו, אולי מן התוצאות שלו, ואולי פחדנו שהוא יפרום את תפריה העדינים של החברה בישראל.

דליה איציק: אולי חוסר היכולת והרצון להעמיק בהפקת הלקחים, אולי אלה כבר מביאים פירות באושים, ואולי חלילה וחס הם יכולים לסמן את הרצח הבא.

דליה איציק: כדי למנוע זאת חייבים תמיד לזכור כי הדמוקרטיה שלנו אינה מובנת מאליה.

דליה איציק: יש לחנך לערכיה יום-יום.

דליה איציק: יש לשקוד על חיזוקה שעה-שעה.

דליה איציק: רק בדרך זו נוכל לצמצם את שולי המחנה.

דליה איציק: עמיתי חברי הכנסת, המשורר נתך זך כתב אחרי הרצח: "במה זכינו, עם רע שכמונו, לאדם כמותך, שלא לבש אפילו אפודה למגן, שהותרת אותנו בלא אפודת מגן מפני הימים הרעים שיבואו".

דליה איציק: ואני לא מפסיקה לתהות בכל אחת ואחת מתחנות חיינו מאז, מה היה יצחק רבין עושה במקרה זה, מה הוא היה אומר על מקרה אחר, ואיך בכלל היתה נראית המדינה שלנו לו היה נשאר בינינו רק עוד קצת.

דליה איציק: שוב ושוב אני מדמיינת מה היה קורה אילו היה רק נפצע ואיך, חבוש, הוא היה חוזר לאותה כיכר, וכיצד המוני ישראל היו מתאספים שם באהבה כדי להריע לו.

דליה איציק: אזרחי ישראל, מה יש בנו, כעם, שאנחנו אוהבים ומוקירים את המנהיגים שלנו רק לאחר מותם, או לאחר נפילתם למשכב, או לאחר שפרשו לביתם?

דליה איציק: מה יש בנו שאנחנו כל כך ממהרים למרר את חיי מנהיגינו?

דליה איציק: ההוויה הישראלית מחבקת את מנהיגיה מאוחר מדי.

דליה איציק: שכחנו כי יש חשיבות להערכה, להזדהות ולהוקרה גם בחיים, ולא רק אחריהם.

דליה איציק: יצחק רבין, שזכה להערכה פומבית רבה כל כך לאחר מותו, הופקר למעשה על-ידי הציבוריות הישראלית בחייו.

דליה איציק: עמיתי חברי הכנסת, יצחק רבין לחם כל חייו על הבית, הוא לחם על דרכו ואמונתו.

דליה איציק: הוא עיצב את דמות הלוחם הישראלי בשנותיו כמפקד וכרמטכ"ל.

דליה איציק: כמה הוא סלד מתרבות ה"סמוך", כמה הוא סלד מתרבות ה"יהיה בסדר".

דליה איציק: הוא היה ישראלי מהזן שהארץ הזאת כל כך זקוקה לו, כדי שלוחמים צעירים, שיתגייסו מחר לצה"ל, יראו בו דוגמה ומופת לרצינות, להשקעה, ללימוד, למצוינות וללקיחת אחריות.

דליה איציק: אבל רבין שאני זוכרת לא היה רק רמטכ"ל וראש ממשלה.

דליה איציק: בראש ובראשונה הוא היה מנהיג ומדינאי שנגד כל הסיכויים הוא חצב נתיב בהרים של שנאה וייאוש – נתיב של תקווה, נתיב של שלום.

דליה איציק: י"א במרחשוון הוא לא רק יום הירצחו של יצחק רבין, י"א במרחשוון הוא גם יום פטירתה של רחל אמנו – רחל, האם האהובה, שנטמנה על אם הדרך.

דליה איציק: "כה אמר ה', קול ברמה נשמע, נהי בכי תמרורים, רחל מבכה על בניה, מאנה להנחם על בניה כי איננו".

דליה איציק: רחל ממאנת להינחם על בניה, ואנו אתה ממאנים להתנחם על מותו של בכיר הבנים, יצחק רבין.

דליה איציק: המורשת שהותיר היא סך חייו ומותו – בחייו למען המדינה, ובמותו על משמרת השלום.

דליה איציק: אני לעולם לא אשכח איך ניסינו לשכנע אותו לקיים את העצרת ההיא בכיכר.

דליה איציק: "ממשלה לא מארגנת הפגנות תמיכה", הוא אמר.

דליה איציק: רק לאחר שכנועים, הסכים לקיימה, אבל הוא הציב תנאי ברור, שהעצרת תיערך תחת הכותרת "לא לאלימות".

דליה איציק: מה ידעת, יצחק, שאנחנו לא ידענו?

דליה איציק: למה התעקשת דווקא על הכותרת הזאת?

דליה איציק: איך קרה שהאירוע האלים ביותר בתולדות המדינה – רצח ראש ממשלה – התרחש דווקא בעצרת נגד האלימות?

דליה איציק: שמו של יצחק רבין הוא מעתה ועד עולם – סמל.

דליה איציק: הוא אות ואזהרה לנו ולדורות הבאים: אוי לנו אם ניתן שיחריבו לנו את הבית השלישי; אוי לנו אם לא נישמר מעשבי הפרא הצומחים בקצה המחנה; אוי לנו אם לא נדע להביט לכל עבר ולהזהיר מפני כל גל עכור שבא, מפני כל רוח רעה.

דליה איציק: אני מבטיחה לך, יצחק, כמילותיה של נעמי שמר: "גם אם שבע נחיה ונשכיל/ לא נשכח כי הונף הסכין/ לא נשכח/ את בנך/ את יחידך/ אשר אהבנו/ לא נשכח את יצחק".

דליה איציק: אדוני ראש הממשלה, בבקשה.

אהוד אולמרט: גברתי היושבת-ראש, בני משפחת רבין, אורחי הכנסת, נכבדי המדינה, ראשי זרועות הביטחון, מפקדים ולוחמים, חברות וחברי הכנסת הנכבדים, "הוודאי", כתב המשורר אברהם שלונסקי - "הוודאי הוא נסם בכל יום של פתאים / האולי הוא סברו הנכלם של יודע".

אהוד אולמרט: גדולתו וייחודו כמפקד וכמדינאי של רמטכ"ל צה"ל וראש הממשלה יצחק רבין - שאנחנו מציינים היום 11 שנים להירצחו הנורא בידי בן עוולה – היו ביכולת הנדירה לשלב בין הוודאי לאולי.

אהוד אולמרט: בין הוודאי המוצק של אמונותיו הלאומיות והביטחוניות – לבין האולי, הרחום, הרגיש, שמעולם לא ערער את הוודאי, אך תמיד העשיר אותו באנושיות של לב קשוב.

אהוד אולמרט: באחת ההזדמנויות סיפר יצחק רבין על הרגעים הקשים שבהם ה"אולי" המייסר נכרך ב"וודאי" ההכרחי.

אהוד אולמרט: אלה רגעי השתיקות הכבדות שאחרי קבלת ההחלטה לצאת לפעולה – כאשר כל האחרים, קצינים בכירים, או שרי ממשלה, קמים ויוצאים, הדלת נטרקת ונותרת רק הדממה שבתוכה הוא, המפקד, המנהיג, נשאר לבדו.

אהוד אולמרט: "במתח הרב שלפני שהאצבע תלחץ על ההדק, עוד יש זמן להרהר לבד: האם היינו מוכרחים לפעול?

אהוד אולמרט: האם לא היתה דרך אחרת?

אהוד אולמרט: אלף מחשבות בלב איש.

אהוד אולמרט: " הוודאי הוא נסם בכל יום של פתאים.

אהוד אולמרט: האולי הוא סברו הנכלם של יודע.

אהוד אולמרט: ויצחק רבין ידע.

אהוד אולמרט: הוא ידע להחליט החלטות קשות, הרות גורל, וידע את משמעותן ואת מחירן, וידע לא לשקר – לא לעצמו ולא ולאחרים.

אהוד אולמרט: הוא ידע להיות מנהיג.

אהוד אולמרט: הוודאים שלו היו ברורים: אחד מהם קשור בירושלים.

אהוד אולמרט: הוא קבע: "אין שתי ירושלים.

אהוד אולמרט: יש רק ירושלים אחת.

אהוד אולמרט: מבחינתנו ירושלים אינה נושא לפשרה".

אהוד אולמרט: ודאי אחר קשור בביצור ביטחונה של המדינה, תנאי הכרחי לכל מהלך של קידום השלום באזור.

אהוד אולמרט: "בענייני ביטחון", אמר, "לא נוותר כהוא-זה" - "שלום שאין עמו ביטחון, אין לו משמעות בעיני".

אהוד אולמרט: וגם - "מבחינתנו הביטחון קודם לשלום".

אהוד אולמרט: בנאום שנשא בבית הזה ב-21 בדצמבר 1992 אמר יצחק רבין: "אני רוצה לפנות מעל דוכן זה לפלסטינים בשטחים: אנו רוצים בפתרון הסכסוך הממושך בינינו.

אהוד אולמרט: אל תפרשו לא נכון את נכונותנו לשלום.

אהוד אולמרט: 44 שנים אתם מנסים להתעלם מן המציאות.

אהוד אולמרט: ראו מה נורא מצבכם.

אהוד אולמרט: עצרו לרגע וחשבו – לאן הגעתם?

אהוד אולמרט: האמינו לנו, אם תמשיכו בליבוי שנאה, טרור; אם תוסיפו ללחוץ על ההדק – חבל, חבל, רע ומר יהיה גורלכם.

אהוד אולמרט: שקלו היטב את מעשיכם.

אהוד אולמרט: יש הזדמנות, נצלו אותה.

אהוד אולמרט: יש נכונות מצדנו.

אהוד אולמרט: אם היא תוחמץ – אתם תישאו בתוצאות".

אהוד אולמרט: מה חבל, גברתי היושבת-ראש וחברי חברי הכנסת, שההתעלמות הפלסטינית ממציאות חייהם נמשכת עד היום הזה, וממשלת הרשות הפלסטינית ממשיכה בליבוי השנאה ובמעשי הטרור, למרות המחיר הנורא שמשלם בשל כך העם הפלסטיני, כמו גם המחיר שאנחנו משלמים.

אהוד אולמרט: באותו נאום ביום 21 בדצמבר 1992 השמיע ראש הממשלה רבין דברים שבאו להזהיר את העולם הנאור מפני סכנת הפונדמנטליזם האסלאמי, דברים שצדקתם התבררה לכול ב-11 בספטמבר 2001: "המאבק שלנו בטרור האסלאמי והאחר נועד גם להעיר את העולם הרובץ בתרדמה, במיוחד לגבי הסכנה של האסלאם הפונדמנטליסטי.

אהוד אולמרט: אנו קוראים לכל האומות ולכל העמים להקדיש מתשומת לבם לסכנה הגדולה הנובעת מן האסלאם הקיצוני הזה.

אהוד אולמרט: הוא הסכנה האמיתית והרצינית לשלומו של העולם בשנים הקרובות.

אהוד אולמרט: סכנת מוות רובצת לפתח עמים רבים, וכשם שמדינת ישראל היתה הראשונה להבחין בסכנה הגרעינית העירקית, כך אנו עומדים היום ראשונים בקו האש מול סכנת האסלאם הקיצוני".

אהוד אולמרט: במלחמה שנאלצנו לנהל לפני שלושה חודשים בצפונה של הארץ מול ה"חיזבאללה", עמדנו בקו החזית של עימות כולל המתנהל היום בין העולם הדמוקרטי הנאור לעולם החושך של אירן הפונדמנטליסטית, מחרחרת המלחמה, הרואה בתרבות המערב את אויבה הגדול, וחותרת להביא לא רק להשמדתנו אלא להשמדת תרבות המערב כולו.

אהוד אולמרט: העולם הנאור התעורר אולי, אך טרם קם על רגליו כדי לסכל את הסכנה האירנית; ואנחנו עושים ככל אשר לאל ידנו כדי להביא את העולם לידי עשיית מעשה.

אהוד אולמרט: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, רצח יצחק רבין לפני 11 שנה, בידי אחד מבני עמנו, פצע פציעה קשה את הדמוקרטיה הישראלית ופקח את עינינו לראות את האמת הקשה: החברה הישראלית, על אף ההישגים האדירים שהשיגה ב-59 שנות קיומה, היא עדיין חברה בהתהוות.

אהוד אולמרט: אין כנראה קיצורי דרך בתהליך התבגרותה של חברה, שבחלקה הגדול היא חברת הגירה.

אהוד אולמרט: הדמוקרטיה הישראלית היא מקור מוצדק לגאווה, ועדיין עליה להתמודד עם איומים הנובעים מן התהליך הנמשך של מיזוג תרבויות, עדות, פלגים ומגזרים, על מסורותיהם השונות.

אהוד אולמרט: יום הזיכרון ליצחק רבין חייב להיות יום של חשבון-נפש לאומי, וגם יום של התחייבות מחודשת לקיים בתוכנו את חובת הסובלנות לדעתו של האחר.

אהוד אולמרט: בלעדי סובלנות זו, אי-אפשר לדבר על קיומה של אחדות אמיתית בתוכנו; אחדות שבלעדיה ספק אם נוכל לעמוד במבחנים שמעמידה בפנינו המציאות המזרח-תיכונית.

אהוד אולמרט: זה חייב להיות יום של חשבון-נפש, שכן הדמוקרטיה הישראלית איננה נעדרת חולשות.

אהוד אולמרט: העובדה שבשנתה ה-59 של המדינה מכהנת בה הממשלה ה-31 במספר, היא אחד הסימנים לכך.

אהוד אולמרט: העובדה שממשלה בישראל מצליחה להישאר בשלטון פחות משנתיים – בממוצע, לאורך כמעט 60 שנים – היא בוודאי אנומליה המחייבת תיקון.

אהוד אולמרט: זה גורם לא רק לתחלופה מבלבלת של שרים ומנכ"לים במשרדי הממשלה, שמכשילה את עבודת המשרדים ושמה לאל כל אפשרות של עבודה לטווח ארוך.

אהוד אולמרט: חילופי הממשלות כרוכים, מטבע הדברים, במיקח וממכר פוליטי, שמעורר שאט-נפש בציבור, מוציא שם רע לפוליטיקה בארץ ומגביר את חוסר האמון במערכות השלטון, ובכך מערער עוד יותר את הדמוקרטיה הישראלית.

אהוד אולמרט: נכון, הדמוקרטיה הישראלית איננה נעדרת חולשות, אבל לא כדורים של מרצח ירפאו את החולשות האלה.

אהוד אולמרט: יש לנו צורך דחוף בעריכת שינויים בממשל הישראלי, אבל הדבר חייב להיעשות לא על-פי תכתיב, אלא על בסיס של הסכמה לאומית רחבה; כשם שרק בהסכמה רחבה יכולה להתקבל בישראל החוקה שכל כך חסרה לנו בשעה זו.

אהוד אולמרט: החוקה דרושה לנו בין השאר כדי להבטיח שהשינויים שיוכנסו בשיטת הממשל לא יערערו את הבסיס הדמוקרטי והמוסרי של המשטר במדינת ישראל ויישמר אופיה היהודי והדמוקרטי.

אהוד אולמרט: גברתי היושבת-ראש, גבירותי ורבותי חברי הכנסת, חשבון-נפש מתחייב גם לאור ממצאיו המזעזעים של הסקר אשר קבע שאחד מכל שלושה ישראלים תומך במתן חנינה לרוצח הנפשע.

אהוד אולמרט: לסקר אין כמובן משמעות מעשית.

אהוד אולמרט: על-פי החוק, רוצח ראש הממשלה לא יצא לחופשי לעולם, ואי-אפשר להעניק לו חנינה, לא בהווה ולא בעתיד.

אהוד אולמרט: אבל לסקר יש משמעות חינוכית וחברתית רבה ביותר.

אהוד אולמרט: הוא מעיד על כשל חינוכי חמור ביותר ועל פגיעה במה שצריך היה להיות החיסון הטבעי של חברה ישראלית בריאה.

אהוד אולמרט: הנוגדנים הטבעיים - שאמורים היו להבטיח שרוצח ראש הממשלה יושאר לעד מחוץ לחברה בישראל – נחלשו כנראה.

אהוד אולמרט: מדאיג במיוחד הכשל הזה בקרב חלק מהציבור הדתי.

אהוד אולמרט: 14% מהציבור הזה - ואני מדגיש, זהו ממצא מסקר דעת קהל בלבד - המקפיד לצום בצום גדליה ומתאבל על הרצח הפוליטי הנפשע של גדליה בן אחיקם לפני 2,500 שנה, על-פי הסקר תומכים במתן חנינה מיידית לרוצחו של ראש הממשלה.

אהוד אולמרט: 50% נוספים תומכים במתן חנינה בעתיד, בעוד 25 שנים.

אהוד אולמרט: דווקא מתוך ההערכה העצומה שאני רוחש לציבור הדתי בישראל, אני קורא לראשיו שלא להתעלם מנתוני הסקר, המחייב את כולנו לחשבון-נפש.

אהוד אולמרט: בליל ה-4 בנובמבר 1995 נדרנו כולנו לעצמנו כחברה – לא לסלוח ולא לשכוח, ולעולם לא לאפשר הישנות רצח כזה.

אהוד אולמרט: נדר זה מחייב אותנו לפעול היום ביתר שאת לחיזוק הדמוקרטיה הישראלית, בראש ובראשונה בדרך החינוך, אך גם בדרך של חקיקה.

אהוד אולמרט: אנחנו חייבים זאת לעצמנו, ואנחנו חייבים זאת לזכרו של יצחק רבין.

אהוד אולמרט: יהי זכרו ברוך.

דליה איציק: אדוני ראש האופוזיציה, חבר הכנסת בנימין נתניהו.

בנימין נתניהו: גברתי היושבת-ראש, ראש הממשלה וחברי הכנסת, בני משפחת רבין, מכובדי המדינה בעבר ובהווה, חיילי צה"ל, אורחים נכבדים, ביום השנה ה-11 להירצחו, אנו שבים וסופדים ליצחק רבין, זיכרונו לברכה.

בנימין נתניהו: אנו נזכרים בדמותו ובאישיותו המיוחדת.

בנימין נתניהו: אנו שבים ומזכירים את אומץ לבו, את יושרו, את צניעותו, ומעל לכול – את מחויבותו לביטחון המדינה.

בנימין נתניהו: יצחק רבין היה מדור המייסדים, אותם לוחמים צעירים שחירפו את נפשם במלחמת הקוממיות, כדי להבטיח שחוט החיים של העם היהודי לא ינותק אחר השואה.

בנימין נתניהו: מורשת זו היא שעמדה לעמנו בכל מערכות ישראל מאז ועד היום.

בנימין נתניהו: ראינו אותה אצל לוחמי צה"ל בסדיר ובמילואים במערכה האחרונה בלבנון, לוחמים שגילו גבורה ומסירות עילאית למען העם והארץ.

בנימין נתניהו: ולכן, גם כשחלקנו על יצחק רבין, ידענו שהוא פעל מתוך אותה מורשת, מתוך אמונה פנימית שהוא מקדם את ביטחון ישראל בדרכו שלו.

בנימין נתניהו: ידענו שהוא האמין במה שהוא עושה.

בנימין נתניהו: ואכן, יצחק רבין היה שייך לזן המנהיגים שמבינים שהם מופקדים על גורל המדינה, והם מוכנים לאבד פופולריות בציבורים שלמים כדי לדבוק בעקרונותיהם וליישם את מדיניותם.

בנימין נתניהו: חלקנו על מדיניותו, אבל תמיד ידענו שהוא פעל לפי השקפתו על בעיות הקיום של המדינה ועל הצרכים החיוניים שלה.

בנימין נתניהו: אני חושב שזה מה שעשה את יצחק רבין למנהיג אמיתי.

בנימין נתניהו: ואין הדבר קשור לוויכוח המדיני שהיה נטוש בזמנו.

בנימין נתניהו: הוויכוח הוא נשמת אפה של הדמוקרטיה.

בנימין נתניהו: מותר להתווכח, וצריך להתווכח.

בנימין נתניהו: אחרת אין שום משמעות למושג של חברה חופשית, שהיא מיסודות קיומנו.

בנימין נתניהו: ולכן, המעשה הנפשע של רוצחו של יצחק רבין הוא לא רק פשע נגד מנהיג גדול, הוא פשע נגד הדמוקרטיה הישראלית כולה.

בנימין נתניהו: אין ולא תהיה על כך מחילה.

בנימין נתניהו: אין ואסור שתהיה על כך חנינה.

בנימין נתניהו: עלינו לעמוד מול אתגרי חיינו כחברה חופשית, ששואבת את כוחה מהכרעות שמתקבלות בדרכים דמוקרטיות, מערכי מורשת שמחברים אותנו זה אל זה ולארץ הזאת, ומן הלכידות הנפלאה שמגלה עמנו ברגעי סכנה, כפי שגילה רק לאחרונה במלחמה שעברנו.

בנימין נתניהו: העם הזה, שיצא ממשברים קשים בעבר, נזקק היום יותר מתמיד לערכים ולרוח שהיו טבועים כל כך עמוק ביצחק רבין.

בנימין נתניהו: היום, כשאנו עומדים מול האיום הגדול ביותר על קיומנו מאז מלחמת העצמאות, ראוי שנטפח ערכים אלה.

בנימין נתניהו: מעל לכול ראוי שנאמץ את מחויבותו המוחלטת של רבין לביטחון המדינה, כמצפן וכמפה לדרך הקשה שעוד משתרעת לפנינו.

בנימין נתניהו: יהי זכרו ברוך.

דליה איציק: אני מתכבדת להזמין את המשנה לראש הממשלה, השר שמעון פרס.

שמעון פרס: גברתי היושבת-ראש, משפחת רבין היקרה, חברי הכנסת, אורחים נכבדים, מכובדי כולם, 11 שנים חלפו ואנו מתגעגעים ליצחק רבין כאילו נרצח רק אתמול.

שמעון פרס: בעיני, הזמן לא הפך למרחק.

שמעון פרס: וכולו, וכל רגע בו, עומדים נגד עיני כאילו זה התרחש זה עתה.

שמעון פרס: ערב העצרת יצחק היה מודאג.

שמעון פרס: היבואו אנשים?

שמעון פרס: התישמע תמיכה?

שמעון פרס: או שמא הכיכר תהיה ריקה בחלקה ובחלקה עוינת?

שמעון פרס: הרי זה היה מנת חלקו לפני העצרת: הפגנות איבה, קריאות בוז, שריקות מחאה, צילומים מזויפים, הם שקידמו את פניו במקומות הבלתי-צפויים ביותר; הם פגעו, אבל לא הרתיעו אותו.

שמעון פרס: הם העליבו אותנו, הם ביישו את כולנו.

שמעון פרס: הכיכר הפתיעה.

שמעון פרס: היא המתה המוני אדם.

שמעון פרס: צעירים נלהבים שקפצו לבריכה שלמרגלות המרפסת, השמיעו קריאות עידוד ליצחק ולשלום.

שמעון פרס: לא היה אפשר לטעות: קול אדיר של עם שוחר שלום.

שמעון פרס: קול תרועה אמיתי למנהיגו.

שמעון פרס: יצחק היה בשיא אושרו.

שמעון פרס: לא הכבוד - ההזדהות ריגשה אותו.

שמעון פרס: ראיתיו שר, מתחבק, מחייך בשפע שחרג מצניעותו האישית.

שמעון פרס: ידעתי את מקור אושרו.

שמעון פרס: קודם הוא עמד בראש מלחמות, וזכה לאהבה אמיתית של עמו.

שמעון פרס: הוא ראה כיצד סכנה מאחדת.

שמעון פרס: הוא ידע שהמאמץ המלחמתי מלכד עם.

שמעון פרס: עכשיו הוא נוכח שהשלום, או יותר נכון מחיר השלום מפלג.

שמעון פרס: נדמה לרבים שאפשר להוריד את מחיר השלום ולהאמיר את מחיר התמורה, אלא שהתמורה תמיד נראית מצולקת והמחיר תמיד כואב מאוד.

שמעון פרס: הוא ידע שאין שלום חינם.

שמעון פרס: ואפילו מחירו גבוה, זהו מחיר חד-פעמי וקשה, ואפילו התמורה חלקית, היא נמשכת לאורך דורות.

שמעון פרס: מבן-גוריון ועד יצחק רבין – השלום תלוי בעוז רוחו של המנהיג.

שמעון פרס: להתייצב מול הזרם.

שמעון פרס: לא להסס ולומר, כפי שאמר מנחם בגין, "עדיפים ייסורי השלום מכאבי המלחמה".

שמעון פרס: יצחק יכול היה לנוח על זרי הדפנה של ניצחונותיו הצבאיים, אבל בלבו בער השלום.

שמעון פרס: אינני זקוק לפרשנות.

שמעון פרס: ידעתי בבטחה שהוא לא ייסוג מתהליך השלום בשום תנאי.

שמעון פרס: הוא לא ייבהל ממחירו.

שמעון פרס: הוא לא יחניף לדעת קהל תמורת מחמאה חולפת.

שמעון פרס: בינינו עמדו דברים ברורים, ועל כן השותפות, גם כאשר לוותה ביריבות, היתה איתנה ופורייה.

שמעון פרס: ידענו שיש חוב לאבות, והתחייבות לבנים; לאבות שציוו על רדיפת השלום, ולבנים, שסיכנו את חייהם, אך נולדו להישאר בחיים.

שמעון פרס: איש כמוהו, שהיו נהירים לו שבילי הטקטיקה, שהיה בקיא בדרכי האסטרטגיה, ידע שמעליהם עומד תמיד ייעוד היסטורי.

שמעון פרס: לא לטשטש את הברירה האמיתית של חיינו.

שמעון פרס: להעדיף שלום, כי ממילא לא חיפשנו כיבוש.

שמעון פרס: להעדיף להיות עם סגולה ולא עם של הסתגלות.

שמעון פרס: יצחק ואני אמורים היינו לרדת מהמרפסת, אך ברגע האחרון אמרו לנו אנשי הביטחון שיש חשש מהתנקשות של איש "חמאס".

שמעון פרס: לא העלינו על הדעת שיהיה זה בן-בליעל יהודי שילחץ על ההדק הקטלני.

שמעון פרס: נפרדנו בחום שלא אשכח טעמו לעולם.

שמעון פרס: הפניתי ראשי, ראיתיו יורד במדרגות, מרחק עשרות מטרים ממני.

שמעון פרס: ובהגיעי לרכב שמעתי את היריות העמומות.

שמעון פרס: לפני שהספקתי לשאול – אנשי הביטחון דחפו אותי פנימה והחלו לדהור לעבר מתקן משלהם.

שמעון פרס: לשאלתי היכן יצחק, לא השיבו, וכעבור רגעים ספורים אמרו לי: הוא ב"איכילוב".

שמעון פרס: דרשתי שניסע לשם מייד, ואמרתי שאלך ברגל אם הם לא ייסעו.

שמעון פרס: בכניסה לבית-החולים חשתי כבר את האסון הנורא שפקד אותנו.

שמעון פרס: מנהל בית-החולים לחש לי באוזן שיצחק אינו בחיים.

שמעון פרס: הלכתי יחד עם לאה ההמומה לחדר הניתוח.

שמעון פרס: לאה כמובן ידעה כבר את גודל האסון.

שמעון פרס: פני יצחק היו גלויים, ופניו שידרו מנוחה בלתי מוכרת.

שמעון פרס: על פיו עמד חיוך מפויס.

שמעון פרס: ומסביב שקט קורע לב.

שמעון פרס: נשקתיו נשיקת פרידה.

שמעון פרס: ידעתי שאני נפרד משותפות חד-פעמית, שכמוה לא זוכים אלא אחת בחיים.

שמעון פרס: באתי למשרד הביטחון.

שמעון פרס: לבדי.

שמעון פרס: חשתי כאדם שנסדק לשניים.

שמעון פרס: ידעתי שיש להמשיך, אבל איך?

שמעון פרס: שטוף דמעות ובלב המום מצער, ואין מנחם.

שמעון פרס: במשך 11 השנים האחרונות אני מנסה לחשוב לעצמי בלשון שאינה מתלהמת על מה שקרה.

שמעון פרס: שאיפת השלום אז, בעולם, נטתה לחשוב שאפשר לעשות שלום בלי הסכמת ישראל, לכפות על ישראל שלום זר.

שמעון פרס: עכשיו הובהר שאי-אפשר בלי ישראל, אבל אפשר עם ישראל לעשות שלום בהסכמה.

שמעון פרס: בתוכנו, במדינה, התנהל ויכוח היסטורי על גודל השטח לעומת גודל הרוב.

שמעון פרס: הוויכוח הזה הגיע לקצו.

שמעון פרס: הסכמנו רובנו שצריך לאפשר לעם הפלסטיני מדינה משלו, לצד מדינת ישראל.

שמעון פרס: מדינתם תהיה פלסטינית, מדינתנו תישאר יהודית לנצח.

שמעון פרס: גם רוב העם הפלסטיני הבין שאין לו ברירה אחרת, אלא להכיר במדינת ישראל כמדינתו של העם היהודי, ולהגיע לשלום.

שמעון פרס: נוצרה שותפות דעים, אבל חסרו שותפים לביצוע.

שמעון פרס: השותף הפלסטיני ודאי שלא יכול היה להיות "חמאס" קיצוני, דתי, הדוגל באלימות, אלא אולי תנועה פלסטינית פוליטית שתבין שהשלום דרוש לה לא פחות מאשר לנו, ואפשר להשיגו רק בהסכם.

שמעון פרס: וצריך לומר: ללא תהליך זה לא היינו מגיעים לשלום עם ירדן.

שמעון פרס: עם ירדן יש לנו שלום בגבול הרגיש ביותר שהפך להיות לגבול בטוח ביותר.

שמעון פרס: התהליך הזה, שיצחק עמד בראשו, הביא ליחסים מיוחדים מאין כמוהם עם ארצות-הברית.

שמעון פרס: כאשר הנשיא קלינטון, גם הוא בעיניים דומעות, ספד ליצחק ואמר "שלום, חבר", הוא סיכם באופן מזהיר את מהות היחסים המיוחדים הללו.

שמעון פרס: ישראל חייבת להיות גדולה כגודל הסכנות הניצבות בפניה, אבל היא נאלצת להישאר קטנה כקוטן שטחה.

שמעון פרס: את הפער שבין הגודל לבין הקוטן עליה למלא בידידות דוגמת זו שנוצרה עם ארצות-הברית.

שמעון פרס: היא חייבת לקיים תהליך שלום, מיוזמתנו; תהליך ארוך, קשה ומאכזב לפעמים, אבל לא להפסיק, ולשמור על כושר הרתעה בלתי מתפשר.

שמעון פרס: הידידות, המשא-ומתן וההרתעה הביאו את יצחק להשקיע בדיפלומטיה, באסטרטגיה ובחינוך את מיטב התלהבותו, את שיא כושרו.

שמעון פרס: מאז הירצחו של יצחק אורבות עדיין סכנות רבות לישראל.

שמעון פרס: אבל תחת יצחק ישראל התעצמה.

שמעון פרס: קם בה משק מדעי וטכנולוגי למופת.

שמעון פרס: נרקמו ידידויות חובקת עולם.

שמעון פרס: הוכח שיש נוער שיודע להגן על עמו, שיודע לשאוף לעולם טוב יותר.

שמעון פרס: המנהיג נרצח.

שמעון פרס: הרוצח חי; חי חיים שמביכים ומביישים את כולנו.

שמעון פרס: רוצח שהפר את הדיבר החשוב ביותר בעשרת הדיברות.

שמעון פרס: הוא יירשם לדיראון עולם.

שמעון פרס: אורו של יצחק לא יגווע ומורשתו תוסיף חיים ותקווה למען עתיד טוב יותר.

שמעון פרס: העבר הוכיח זאת.

שמעון פרס: גם העתיד יוכיח.

שמעון פרס: יהי זכרו ברוך.

שמעון פרס: היו"ר דליה איציק: אני מתכבדת להזמין את שר הביטחון, מר עמיר פרץ.

עמיר פרץ: גברתי היושבת-ראש, משפחת רבין, כנסת נכבדה, אדוני ראש הממשלה, נכבדי המדינה, מפקדים וחיילים, אורחים נכבדים, 11 שנים חלפו מאז הלילה הנורא שבו בוצע פשע, התנקשות בדמוקרטיה הישראלית; הלילה שבו נרצח אחד ממנהיגיה הגדולים והדגולים של האומה.

עמיר פרץ: גם מיליוני הנרות שהודלקו באותו הלילה בידי בני-נוער ואזרחים מוכי הלם וצער לא האירו את החושך שבלבנו.

עמיר פרץ: עד עצם היום הזה מרחפת מעלינו עננת הרצח, ממאנת להתפוגג, ודמותו של יצחק רבין חיה בזיכרוננו, נוכחת בתודעתנו ומצווה לנו ייעוד ודרך.

עמיר פרץ: 11 שנים וקולו הרועם של יצחק מהדהד באוזני כולנו.

עמיר פרץ: "האלימות היא כרסום יסוד הדמוקרטיה הישראלית.

עמיר פרץ: יש לגנות אותה, להוקיע אותה, לבודד אותה.

עמיר פרץ: זו לא דרכה של ישראל" - כך אמר יצחק.

עמיר פרץ: כל קריאה שיצחק רבין השמיע התגלגלה בקול גדול מקצה ארץ אחד עד קצה ארץ שני.

עמיר פרץ: כל חייו ומעשיו היו עמוסים באמונות שהשפיעו על העשייה כולה בישראל.

עמיר פרץ: לכל אחד יש יצחק רבין שלו.

עמיר פרץ: יש מי שהלכו אתו במשעולי הקרב, עיצבו אתו תורת לחימה.

עמיר פרץ: יש מי שהיו אתו בקרב על השלום.

עמיר פרץ: יש מי שניצבו עמו יחדיו אל מול האלימות הגואה.

עמיר פרץ: אני צעדתי אתו במאבקים רבים, אך במיוחד במאבק על דמותה של החברה הישראלית.

עמיר פרץ: יחד עברנו מעיר פיתוח לעיר פיתוח.

עמיר פרץ: הנחנו יסודות לעשרות תעשיות חדשות.

עמיר פרץ: נפגשנו במפגשים בלתי אמצעיים עם קבוצות רבות ומגוונות ונטענו בהן תקווה ואמון ביכולותיהן.

עמיר פרץ: אך אחד הרגעים הדרמטיים שבו מימש את תפיסת עולמו דווקא ביחסו למגזר הלא-יהודי בישראל היה כאשר החליט לתמוך בביטול סעיף יוצאי צבא בקצבאות הילדים.

עמיר פרץ: זה היה צעד אמיץ מאוד באותה עת.

עמיר פרץ: אני זוכר שהוא קרא לי אליו, כיושב-ראש ועדת הרווחה של הכנסת, ושאל אותי: האם נצליח להשלים את החקיקה?

עמיר פרץ: דווקא הוא, מר ביטחון, אמר שצריך להפריד בין זכויות הילד בישראל ובין זכויותיו של חייל משוחרר.

עמיר פרץ: נכון, במקביל גם חוקק החוק לסיוע לחיילים משוחררים, אך ההחלטה על שוויון בקצבאות ילדים מוטטה את אחת מחומות הניכור הגבוהות ביותר שהיתה בין קבוצות אזרחים בישראל: היהודים והערבים, החילונים והחרדים.

עמיר פרץ: רבין הבין היטב כי שוויון מלא לאזרחים הערבים החיים בישראל הוא חלק מהחזון הציוני, כי, כמו שנאמר, מדינת ישראל היא מדינה יהודית ודמוקרטית.

עמיר פרץ: האבל הכבד על הירצחו ששרר במגזר הערבי, נבע מתחושות ערביי ישראל כי מעולם קודם לכן לא הושקע כל כך הרבה בחינוך, בתשתיות וברווחה ביישוביהם.

עמיר פרץ: אווירת השלום שנוצרה בתקופת כהונתו של רבין כראש ממשלה יצרה פריחה כלכלית ללא תקדים.

עמיר פרץ: הסרתו החלקית של החרם הערבי הביאה לישראל בפעם הראשונה חברות רב-לאומיות שרגלן לא דרכה על אדמתנו קודם לכן.

עמיר פרץ: התיירות פרחה, האבטלה ירדה, הכנסות המדינה גדלו, והכסף הושקע בחיזוקה של מדינת הרווחה, בחינוך, בתשתיות ובצמצום הפערים הכלכליים בישראל.

עמיר פרץ: בשנים 1995 ו-1996 בא לידי ביטוי צמצום הפער, שהיה כולו מעשה ידיו של רבין בממשלתו.

עמיר פרץ: רבין האמין בכלכלת שוק, אך לא בחברת שוק.

עמיר פרץ: רבין האמין והבין שעל החברה מוטלת אחריות מלאה לטיפול בכשלי השוק.

עמיר פרץ: יצחק רבין הוא איש שחלם על מדינה טובה לאזרחיה, החיה בשלום עם שכניה.

עמיר פרץ: רבין היה מספיק אמיץ לשנות את עמדתו ולסלול את הדרך לעיצוב הסכמי אוסלו.

עמיר פרץ: גם אלה שגורסים כי אין כל טעם להשקיע באופציות מדיניות, יודעים כי אם נוותר על הסדר עתידי, נגזור על האזור חיים קשים ואלימים.

עמיר פרץ: בתוך תוכם הם יודעים, כי אילו היה רבין בחיים והתהליך היה נמשך, והעם הפלסטיני היה משקיע את השנים האבודות בבניית עתידו, היה משקיע בשיפור חיי התושבים שם – הכול היה נראה אחרת.

עמיר פרץ: אני מאמין כי הסכם אוסלו היה בשעתו מהלך מדיני נכון, אמיץ, הכרחי, רב-סיכויים.

עמיר פרץ: אלמלא חברו מתנגדיו בצד הפלסטיני ובצד הישראלי כדי לעצור אותו, הוא עשוי היה להתפתח להסדר שלום לא רק בינינו ובין העם הפלסטיני, אלא אף עם העולם הערבי כולו.

עמיר פרץ: כבר בתחילת הדרך, וכתוצאה מהסכם זה, חלה הפשרה ביחסי ישראל עם מדינות ערביות רבות, מצפון אפריקה ועד המפרץ, ונחתם השלום עם ירדן.

עמיר פרץ: וייתכן - אילו היה בחיים, ייתכן שהיה לנו היום גם הסכם עם סוריה.

עמיר פרץ: למרות פיגועים רצחניים שביצע ה"חמאס" כדי לעצור את התהליך, ולמרות הטֶבח הנורא במתפללים מוסלמים במערת המכפלה שנועד לאותה מטרה ממש, יצחק רבין היה נחוש להמשיך הלאה עד להשגת יעד השלום.

עמיר פרץ: חברי הכנסת, עד 4 בנובמבר 1995 איש מאתנו לא האמין כי ייתכן רצח ראש ממשלה בישראל.

עמיר פרץ: מאז אין לנו עוד אשליות.

עמיר פרץ: איננו חסינים, הרע מכול עלול חלילה לקרות, ואלימות פוליטית ורצח פוליטי אינם עוד בגדר אפשרות לא סבירה.

עמיר פרץ: אנחנו מרבים לעסוק בימים אלה, ובדין, בָאיומים החיצוניים – אירן, סוריה, "חיזבאללה", "חמאס".

עמיר פרץ: אך אני חרד גם מן השאננות הרווחת בציבור הרחב, מן הרִפְיון והסלחנות אפילו כלפי הרוצח עצמו, הזוכה משום מה להקלות מפליגות ולתומכים רבים במתן חנינה.

עמיר פרץ: אני מזהיר ומתריע מפני תופעות אלה, במיוחד משום שנהיר לכל בר-דעת כי מדינת ישראל עוד תידרש, ללא צל של ספק, ולא בעתיד הרחוק, להכרעות לאומיות קשות ולוויתורים כואבים מאוד בדרך אל השלום.

עמיר פרץ: אני מצטער לומר, שיש לפעמים גם בבית הזה סניגורים למפירי חוק אידיאולוגיים.

עמיר פרץ: אין דבר כזה.

עמיר פרץ: רק הפגנת רצון-ברזל ואכיפת החוק ללא פשרות, בתמיכת הכנסת מקיר לקיר, יציבו סכר בפני האיום הפנימי הזה וימנעו את הרצח הבא.

עמיר פרץ: 11 שנים, ומן היציע מתבוננת בנו עכשיו משפחת רבין.

עמיר פרץ: עבורה יצחק הוא לא רק מנהיג לאומי ופוליטי נערץ, אלא בעיקר אב וסב וראש המשפחה הכואבת יותר מכולנו היום את חסרונו.

עמיר פרץ: ביום הזה נציין את זכרה של לאה, שצעדה אתו לאורך כל הדרך ונאבקה על הנצחת מורשתו עד יום לכתה.

עמיר פרץ: ברצוני להתייחס לוויכוח הנוקב בשאלת מורשתו של רבין.

עמיר פרץ: קביעתי היא נחרצת, כי מורשת רבין קיימת, היא בסיס לחינוך ערכי, היא נשענת על כמה יסודות איתנים: האחד - מורשת רבין היא מאבק על ערכי הדמוקרטיה בישראל, על שימור הדמוקרטיה וחיזוקה.

עמיר פרץ: השני - במורשת רבין אנו מצווים לשמור על ערך שוויון האדם באשר הוא אדם, בלי הבדל דת, גזע ומין.

עמיר פרץ: השלישי - מורשת רבין מעמידה בראש סדר העדיפויות את חוסנה של החברה הישראלית ובאופן מיוחד את ההשקעה בחינוך כדרך לעיצוב פני הדור הבא.

עמיר פרץ: הרביעי - מורשת רבין היא מאבק בלתי מתפשר בטרור, ובאותה עת, רדיפת השלום ללא הרף.

עמיר פרץ: יצחק ידע כי אסור להתפשר על הביטחון, אך חובה להתפשר למען השלום.

עמיר פרץ: כי עלינו להיות תקיפים מאוד בביטחון ונדיבים מאוד בשלום.

עמיר פרץ: החמישי - מורשת רבין מצווה עלינו להילחם באלימות על כל סוגיה.

עמיר פרץ: עלינו להעמיד זאת כאחד הנושאים המרכזיים, שאם לא יטופל יהפוך לגורם המסכן את הדמוקרטיה.

עמיר פרץ: היום הזה כולנו מרכינים ראש לזכרו של יצחק רבין, וזוכרים את ססמת העצרת שבה נפרד יצחק רבין מאתנו: "לא לאלימות – כן לשלום".

עמיר פרץ: יהי זכרו ברוך.

דליה איציק: הזמר, הסולן מתזמורת צה"ל, יותם מלר – "התקווה".

דליה איציק: (שירת "התקווה")

דליה איציק: חברי הכנסת, תם סדר-היום.

דליה איציק: הישיבה הבאה תתקיים ביום שני, ט"ו בחשוון, 6 בנובמבר.