ישיבת מליאה, כנסת 17, פרוטוקול מספר הישיבה החמישים-ותשע של הכנסת השבע-עשרה, 2006-11-14 00:00

דליה איציק: תודה, אדוני.

דליה איציק: חבר הכנסת ואסל טאהא.

ואסל טאהא: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, הצבא סגר 1,300 דונם מאדמות ענאתא, במטרה לספח אותן למעלה-אדומים.

ואסל טאהא: גברתי, יש לציין כאן, שכאשר בנו את מעלה-אדומים, הפקיעו אדמות של ענאתא, של עיסאוויה, של א-טור ושל יישובים אחרים.

ואסל טאהא: בהליך משפטי מפוקפק הפקיעו והכריזו על האדמה הזאת אדמת מדינה.

ואסל טאהא: הם חוזרים עוד הפעם לאדמת ענאתא על מנת להרחיב את ההתנחלות.

ואסל טאהא: במקום לפרק התנחלויות, מרחיבים התנחלויות.

ואסל טאהא: גברתי, ממשלה שפניה לשלום לא סוגרת, לא מספחת ולא מונעת מבעלי הקרקע לעבד אותה.

קריאה: אתה יודע את זה - - -

דליה איציק: תודה, אדוני.

דליה איציק: חברת הכנסת ליה שמטוב.

דליה איציק: אחריה - חבר הכנסת סטס מיסז'ניקוב.

קריאה: - - -

ליה שמטוב: גברתי היושבת-ראש, הבוקר קמתי, וכמו בכל בוקר בדקות הראשונות אני עדיין בהשפעת החלום.

ליה שמטוב: החלום הוא על מדינת ישראל יהודית, ציונית וקולטת עלייה.

ליה שמטוב: אבל בבוקר כשפתחתי עיתון, קראתי והזדעזעתי ממספר הישראלים היורדים לרוסיה.

ליה שמטוב: יש גידול של 600%.

ליה שמטוב: כן, אולי לעלייה ברמת החיים ברוסיה יש השפעה, אך אני בטוחה שמרבית הישראלים שעוזבים את ישראל, עוזבים בגלל קשיים בקליטה.

ליה שמטוב: איזה אנשים עם תארים ובעלי מקצוע ירצו לחיות במדינה ששולחת אותם לתוכנית כמו תוכנית ויסקונסין?

ליה שמטוב: אנחנו צריכים למנוע את עזיבתם ולעשות הכול כדי להקל עליהם את תהליך הקליטה.

ליה שמטוב: גברתי היושבת-ראש, אני קוראת כאן, מהכנסת - ומקווה שכולם יצטרפו לקריאה שלי – לכל הישראלים שעזבו, לחזור.

ליה שמטוב: לכל אלה שבכוונתם לעזוב אני קוראת להישאר, כי רק ביחד נצליח ליצור ישראל אחרת, ישראל כמו שמופיעה בחלום.

דליה איציק: תודה רבה לך, גברתי.

דליה איציק: חבר הכנסת סטס מיסז'ניקוב.

סטס מיסז'ניקוב: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, לקראת דיוני התקציב ברצוני להסב את תשומת לבכם לנוהג קלוקל שהשתרש במערכת הפוליטית אצלנו.

סטס מיסז'ניקוב: אם סיעה, מפלגה או קבוצת חברי כנסת עוזרת לאיזה משרד ממשלתי בכך שהיא מסכמת עם שר האוצר על הוספה תקציבית נדרשת לצורך טיפול שוטף שלו במשרד או ברשות, אחר כך, בשנה עוקבת, אנחנו רואים איך מורידים מבסיס התקציב בערך אותו סכום, שבלחץ אותם חברי כנסת הוסיפו לאותו משרד ממשלתי או לאותה רשות.

סטס מיסז'ניקוב: אני אביא דוגמאות רק מהבוקר ומהימים האחרונים, איך הרשות למלחמה בסמים מאבדת פתאום 4 מיליוני שקלים ויורדת מ-19 ל-15 מיליון שקל, כיוון שסיעת ישראל ביתנו עזרה לה ב-6 מיליוני שקלים בשנת התקציב הקודמת; איך פתאום במשרד הקליטה מורידים 22 מיליון שקל מבסיס התקציב למדענים רק כיוון שסיעת ישראל ביתנו עזרה וסיכמה עם האוצר על תוספת של 20 מיליון שקל בשנה הקודמת; איך משרד התחבורה מאבד 150 מיליון שקל מהמלחמה בתאונות הדרכים רק כיוון ששוב סיעת ישראל ביתנו הוסיפה 100 מיליון שקל לאותה מטרה.

סטס מיסז'ניקוב: זה נוהג קלוקל.

סטס מיסז'ניקוב: כל המשרדים האלה וכל המטרות הנעלות האלה פתאום הופכים כלי משחק בידי האוצר.

סטס מיסז'ניקוב: צריך להפסיק את זה.

סטס מיסז'ניקוב: צריך לחזור למקצועיות ולשפיות.

סטס מיסז'ניקוב: תודה.

דליה איציק: תודה לך, אדוני.

דליה איציק: חבר הכנסת אחמד טיבי, סגן יושב-ראש הכנסת.

אחמד טיבי: תודה, גברתי.

אחמד טיבי: שני נושאים.

אחמד טיבי: שוב הנוהג הקלוקל של הפסקת אספקת מים ליישובים בגלל חובות.

אחמד טיבי: הפעם זה היישוב כפר-מנדא, שבלאו הכי סובל משיעור אבטלה גבוה במיוחד.

אחמד טיבי: יש לעשות הכול כדי לצמצם את הנוהג הזה עד למינימום של המינימום, עד כדי ביטולו.

אחמד טיבי: היום דנו בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות בהחלטה לסגור את מעון-היום השיקומי בבית- החולים נהרייה.

דליה איציק: גם זה אושר - - -

אחמד טיבי: לא, נפתרה הבעיה.

אחמד טיבי: משרד הבריאות ובית-החולים נענו לבקשה, כפי שנענו לפנייתנו ב-2004, להשאיר את המעון פתוח לשלושה חודשים.

אחמד טיבי: בתקופה זו אנוכי וחבר הכנסת דוד אזולאי נכין הצעת חוק פרטית, שתפטור את המעונות האלה בכלל הארץ מהתקורה של 20% שהם חייבים לשלם.

אחמד טיבי: תודה.

דליה איציק: יישר כוח.

דליה איציק: חבר הכנסת דב חנין.

דב חנין: תודה רבה.

דב חנין: גברתי היושבת-ראש, עמיתי חברי הכנסת, היום התפרסם מחקר חדש, שמראה שבתי-הזיקוק במפרץ חיפה מזהמים פי-ארבעה מאשר באירופה.

דב חנין: המחקר הזה השווה את פליטת הזיהום מבתי-הזיקוק בחיפה לפליטת הזיהום מבתי-הזיקוק באירופה, בין היתר בהולנד ובבלגיה, והראה שבחיפה רמות הפליטה של תחמוצות הגופרית והחנקן גבוהות הרבה יותר.

דב חנין: המחקר הזה מצטרף לממצאים שנקבעו רק לפני שבועיים על-ידי ועדת מומחים שמינה השר להגנת הסביבה, אשר מסכמים נתוני תחלואה מאוד קשים באזור מפרץ חיפה.

דב חנין: התחלואה בסרטן לסוגיו השונים גבוהה באזור הזה ב-20% לעומת מקומות אחרים, התחלואה בסרטן בלוטות הלימפה גבוהה ב-50% מאשר במקומות אחרים, תמותה משבץ לב גבוהה ב-15% מאשר במקומות אחרים.

דב חנין: מפרץ חיפה הפך להיות אזור אסון סביבתי, ואנחנו בכנסת חייבים לנקוט צעדים דחופים כדי להתמודד עם הבעיה הזאת.

דב חנין: תודה רבה.

דליה איציק: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

דליה איציק: יכול להיות שצריך להעלות הצעה דחופה לסדר-היום.

דליה איציק: חבר הכנסת אהרונוביץ, סגן יושב-ראש הכנסת.

יצחק אהרונוביץ': גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מצטרף לדברים של חברי חבר הכנסת סטס מיסז'ניקוב.

יצחק אהרונוביץ': רק היום הועבר ילד בן עשר למקלט של שירותי הרווחה, לאחר שנצפה מוכר הירואין ברחובות לוד, וזאת לא הפעם הראשונה.

יצחק אהרונוביץ': הרשות למלחמה בסמים תפקידה גיבוש מדיניות לאומית בתחום המאבק בסמים.

יצחק אהרונוביץ': היום נחשפתי לקיצוץ המדהים של 24% בתקציב הרשות לשנת 2007.

יצחק אהרונוביץ': כל זה בהמשך לפגיעה מתמשכת בתקציב הרשות.

יצחק אהרונוביץ': בשנים 2005-2000 פחת התקציב נומינלית ב-57% וריאלית ב-48%.

יצחק אהרונוביץ': אנחנו מדברים על זה יום-יום, שעה-שעה.

יצחק אהרונוביץ': הרחובות מלאים נרקומנים וסוחרי סמים, ואנחנו לא מספיקים לתת את התשובות הנכונות.

יצחק אהרונוביץ': אני שואל את הממשלה ואת האוצר, האם אנחנו אטומים לכל מה שקורה?

יצחק אהרונוביץ': מדוע אנחנו לא נוקטים פעולה, ובמקום להגדיל את התקציב אנחנו מקצצים אותו?

יצחק אהרונוביץ': תודה.

דליה איציק: תודה לך, אדוני.

דליה איציק: חברת הכנסת סופה לנדבר.

סופה לנדבר: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, כיושבת-ראש הוועדה לפניות הציבור אני רוצה לספר, שטיפלנו היום בפנייה של קטועי רגל.

סופה לנדבר: אני צריכה להגיד, רבותי, הוועדה הזאת שוב ושוב נדהמה מהביורוקרטיה, מהאוטיזם ומחוסר הרגש כלפי האנשים האלה.

סופה לנדבר: הרי אנחנו יודעים שקטועי רגל הם אנשים שצריכים לעבור שיקום.

סופה לנדבר: כאשר קטוע רגל שייך למערכת הביטחון – יש לו אבא, אם זה קטוע רגל בגלל תאונת דרכים – גם לו יש אבא, אבל אנשים קטועי רגל ממחלות, אין מי שאחראי להם, והם נשארים בטיפולן של קופות-החולים.

סופה לנדבר: לעתים קרובות אנשים צעירים, מלאי כוח, מתגברים על האסון הזה והם צריכים לעבור את השיקום בגריאטריה.

סופה לנדבר: ממש כעסתי על כך היום בוועדה, והחלטנו עם חברי בוועדה שנתחיל לטפל בחקיקה, אבל לפני החקיקה דרשנו ממערכת הבריאות לברר עם האנשים האלה איזה שיקום הם עוברים, איזה טיפול הם מקבלים והאם הם שבעי רצון ממנו.

סופה לנדבר: אוי ואבוי לאותם אנשים ששולחים אנשים צעירים קטועי רגל למערכת הגריאטרית.

סופה לנדבר: זה לא ייתכן במדינת ישראל, ולא יקרה שוב.

דליה איציק: תודה לך, גברתי.

דליה איציק: חבר הכנסת אורי אריאל – אינו נוכח.

דליה איציק: אחריו – חבר הכנסת מרגי, ואחריו – חבר הכנסת נסים זאב.

יעקב מרגי: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, ברצוני לחזק מכאן את ידיו של ראש הממשלה בביקורו בארצות-הברית, וכן להזכיר גם לנו, גם לראש הממשלה וגם לציבור בארצות-הברית, שלפני כ-21 שנה יהודי בשם יונתן פולארד העביר מידע חיוני לישראל, מידע שהאמריקנים היו אמורים להעביר לנו ולא העבירו.

יעקב מרגי: אני תקווה שראש הממשלה העלה את נושא שחרורו של יונתן פולארד בביקורו זה.

יעקב מרגי: רק היום פורסם בשם מגן-דוד-אדום, שביממה האחרונה נפצעו בתאונות דרכים 151 איש.

יעקב מרגי: רבותי, אם היינו שומעים שקרה באיזה מקום בארץ פיגוע או איזה אסון שנפגעו בו 151 איש, היינו מזדעזעים.

יעקב מרגי: 151 פצועים רק ביממה האחרונה בתאונות דרכים.

דליה איציק: כן, כמה אתה צודק.

דליה איציק: חבר הכנסת נסים זאב.

דליה איציק: חבר הכנסת אריאל שוב יצא, אז חבר הכנסת נסים זאב.

נסים זאב: גברתי היושבת בראש, אני מכיר מצב של מגפת השפעת, ויש שפעת העופות, אבל לא חשבתי שיש גם שפעת של ברברת.

דליה איציק: שפעת של מה?

נסים זאב: של ברברת.

נסים זאב: זה וירוס מיוחד בסוגי השפעת.

נסים זאב: הבוקר שמענו ברדיו, שהמשטרה מודאגת מהשחיתות השלטונית.

נסים זאב: אני רוצה לדעת, מי במשטרה מודאג?

נסים זאב: הרב של המשטרה, השוטרים במשטרה?

נסים זאב: מי במשטרה כל כך מודאג שמוציא פרסום, המפכ"ל?

נסים זאב: אני רוצה להבין, האם נציגי ציבור ימשיכו להיות שק חבטות?

נסים זאב: צריך להבין אחת ולתמיד תפקידו של מי לבקר נציגי ציבור – יש מבקר, יש יועץ משפטי לממשלה ויש גם יושבת-ראש הכנסת שזכותה לבקר וחובתה לבקר, ואנחנו שמחים מדי פעם לשמוע גם את המוסר שלך, גברתי היושבת בראש.

נסים זאב: לא יכול להיות שנפתח את הרדיו בבוקר ונשמע שיחה מוסרית עם הרבה קיתונות של שופכין.

דליה איציק: אני מוכרחה לומר, שגם אני מאוד הופתעתי מהכאילו הדלפה הזאת.

דליה איציק: חבר הכנסת מיכאלי.

אברהם מיכאלי: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, פורסם איזה תרחיש אימים על רעידת אדמה בישראל בקרוב, ובוועדת המדע והטכנולוגיה, בראשותו של חבר הכנסת זבולון אורלב, קיימנו ישיבה מיוחדת בנושא הזה; אבל הפעם הדברים שמפורסמים בתקשורת, אף שהם זורעים אימה בציבור, אנחנו, כאנשי ציבור, אולי צריכים לשים לב אליהם, להיות קשובים לתרחישים המפחידים האלה.

אברהם מיכאלי: מומחים של ועדת ההיגוי לרעידות אדמה מדברים על תרחיש אימה של חלילה יותר מ-16,000 הרוגים, למעלה מ-90,000 פצועים, על רעידת אדמה שעלולה כנראה להתרחש בישראל, והם מדברים על התקופה הקרובה.

אברהם מיכאלי: אנחנו מתפללים שהרעידה הזאת לא תגיע בכלל, אבל אנחנו צריכים לשים לב להתרעות האלה.

אברהם מיכאלי: מסתבר שהרשויות לא מוכנות לדבר האימה הזה.

אברהם מיכאלי: היום התקיים כנס באשדוד - אני מבין שעיריית אשדוד היא מהמובילות בתחום הזה של היערכות לרעידות אדמה, וצריך להעריך אותה על כך ולעודד את הרשויות האחרות, יחד עם המומחים השונים הנוגעים בדבר, להיערך למצב המפחיד.

אברהם מיכאלי: שלא נגיד אחר כך: לא ידענו, לא שמענו.

אברהם מיכאלי: אנחנו ככנסת וכאנשי ציבור אולי לא צריכים לזרוע אימה ופחד, אבל כן צריכים להתריע ולעשות הכול כדי שאם חלילה זה יקרה, נהיה מוכנים.

דליה איציק: חבר הכנסת מיכאלי, יכול להיות שיחד עם יושב-ראש הוועדה, עד שהוא ייבחר לוועדה אחרת, אני אאפשר את זה לפנים משורת הדין.

דליה איציק: גם אני קראתי את זה.

דליה איציק: אם אפשר שתהיה הצעה דחופה או רגילה, דברו אתי, כדאי שהשרים הרלוונטיים יגיעו.

זבולון אורלב: הצעה רגילה.

דליה איציק: יש פה גם איזו ראייה מערכתית של כמה משרדים.

דליה איציק: חשוב היה לתת את הדעת על כך.

דליה איציק: אני מוכנה שהכנסת תקיים דיון על זה.

דליה איציק: בעיני זה מאוד חשוב.

דליה איציק: אני לא יכולה להיכנס לפרטים, אבל זה גם קשור לבית הזה וזה קשור גם לבתים אחרים, לכן זה חשוב מאוד.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו רגילים לרעידת אדמה, כבר נפלו דברים פעם מלמעלה.

דליה איציק: על זה בדיוק אני מדברת.

דליה איציק: חבר הכנסת אריה אלדד.

אריה אלדד: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, שישה משרי הממשלה, לרבות ראש הממשלה, אם אינני טועה, נמצאים בעת הזאת בארצות-הברית.

אריה אלדד: יש משהו מביש בנסיעה הקבוצתית הזאת.

אריה אלדד: אני בטוח שלכל אחד מהם יש עניין חשוב ומכובד, אבל גם המאסה עושה את שלה.

אריה אלדד: זה גם פוגע בעבודת הבית.

אריה אלדד: משום כבודם ומשום חוסר היכולת להמשיך בעבודה סדירה בהיעדרם, איננו יכולים להתקדם בעבודה הרגילה.

אריה אלדד: אני מקווה שלפחות בדבר אחד הם מכפרים על הנסיעה הקבוצתית הזאת, אם כל אחד ואחד מהם יעלה בפגישותיו שם את עניין יונתן פולארד – 20 שנה בכלא.

אריה אלדד: למה מדינת ישראל מחכה באמת, שהוא ימות, בגילו?

דליה איציק: תודה, אדוני.

דליה איציק: חבר הכנסת יעקב כהן, ואחריו – חבר הכנסת מגלי והבה, סגן יושבת-ראש הכנסת.

יעקב כהן: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, התפרסם לאחרונה שילד נספה בדרום בתאונה מחרידה בדרכו לבית-הספר, כאשר הוציא את ראשו מחלון האוטובוס.

יעקב כהן: מומחי בטיחות טוענים, כי הדרישה לחגור חגורות בטיחות אינה מיושמת, כיוון שאכיפת ביצוע חגירה אינה יכולה ליפול על נהגים, אשר אחריותם היא למהלך התקין של הנסיעה.

יעקב כהן: משום כך ומסיבות נוספות, התקנה בדבר חגורות בטיחות לילדים אינה רלוונטית.

יעקב כהן: על כן יש לחייב מלווה לכל נסיעה - כמו הצעת החוק שהגשתי, וכן דעתם ודרישתם של מומחי התחבורה.

יעקב כהן: הבעיה נעוצה בחוסר מימון למלווה, מה גם שבטיחות התלמידים אינה רק בישיבתם באוטובוס, אלא בעיקר בירידתם מהאוטובוס ובחציית הכביש.

יעקב כהן: עד כה, לצערי, בהעדר מלווה, אנו מתבשרים חדשות לבקרים על אסונות קשים שבהם נפגעים תלמידי ישראל.

יעקב כהן: על כן אני קורא למשרדי התחבורה והחינוך להעביר את חוק הליווי, ויפה שעת אחת קודם, למען שלומם של התלמידים.

דליה איציק: תודה רבה לך.

דליה איציק: חבר הכנסת מגלי והבה.

דליה איציק: אחריו – חבר הכנסת גאלב מג'אדלה.

מגלי והבה: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, ברצוני להזכיר את חיילינו החטופים: גלעד שליט, אלדד רגב ואהוד גולדווסר.

מגלי והבה: אני מזכיר אותם כיוון שהם צריכים להיות כל הזמן אתנו, במחשבה שלנו, ולבנו עם המשפחות.

מגלי והבה: אני רוצה לפנות גם לאלה שמחזיקים אותם ברשות הפלסטינית וגם לאלה שמחזיקים אותם בלבנון, שיעשו הכול על מנת שישנו את מצב האי-אמון בין שני הצדדים.

מגלי והבה: אין ספק שאם הרשות הפלסטינית, אבו-מאזן, וכל השינויים שהוא מתעתד לעשות, יפתח וישחרר את החייל החטוף ויקבל בתמורה עשרות אסירים פלסטינים שראש הממשלה דיבר על רצונו לשחרר - אין מעשה יותר אנושי מכך, לשני הצדדים, לבנות את האמון ההדדי בשחרור האסירים, גם החיילים שלנו, גם האסירים הפלסטינים.

מגלי והבה: תודה.

דליה איציק: תודה לך, אדוני.

דליה איציק: חבר הכנסת גאלב מג'אדלה.

דליה איציק: אחריו - חבר הכנסת יורם מרציאנו.

גאלב מג'אדלה: גברתי היושבת-ראש, מכובדי חברי הכנסת, לא שאני מופתע שבשביל להתקבל לעבודה צריך פרוטקציה, אבל אני המום מזה ש-96.

גאלב מג'אדלה: 6% בחברה הישראלית חושבים שהפרוטקציה מסייעת יותר מהכשרון.

גאלב מג'אדלה: האם אנחנו רוצים לחיות בחברה כזאת?

גאלב מג'אדלה: האם אנחנו רוצים חברה ראויה שבה נוכל, כמערכת שלטונית, לראות ולהיראות בצורה כזאת?

גאלב מג'אדלה: אני חושב שזו תעודת עניות.

גאלב מג'אדלה: אם סקר זה משקף אמת, אם הוא סקר אמין, זו תעודת עניות לחברה הישראלית.

גאלב מג'אדלה: תודה.

דליה איציק: חבר הכנסת יורם מרציאנו.

דליה איציק: אחריו - חבר הכנסת זבולון אורלב.

יורם מרציאנו: גברתי היושבת-ראש, לפני כשנתיים, בהיותך יושבת-ראש סיעת העבודה, ערכת, אתי ועם חברים נוספים, סיור בלוד, וראית במרכזי הסמים עשרות תחנות סמים שהציגו בפנינו מפקדי התחנה.

יורם מרציאנו: בעקבות אותו סיור אכן נערך מבצע רחב שבו חוסלו תחנות הסמים.

יורם מרציאנו: השבוע קראנו מדי יום ידיעות בעיתונים.

יורם מרציאנו: אתמול ראינו נהג "אגד" שמגיע לשם - חמור מאוד.

יורם מרציאנו: אבל השבוע גם הופיעה בעיתונות ידיעה על ילדים בני תשע, שמונה ושבע שהם סוחרי סמים.

יורם מרציאנו: לצערי הרב, אני רוצה לומר לך, גברתי, שלפעמים אני מתעורר עם תחושה שמישהו דווקא החליט לכוון את מרכזי הסמים לעיר לוד כדי למנוע תופעה כזאת ביישובים נוספים.

יורם מרציאנו: הרי הכול גלוי.

יורם מרציאנו: ראינו את זה, גברתי היושבת-ראש, באותו ביקור שאת ערכת שם וראית את זה מקרוב, ושום דבר לא נעשה, הכול חזר ובגדול.

יורם מרציאנו: שמעתי אתמול את אחד מקציני המשטרה מדבר על הסכומים.

יורם מרציאנו: הוא מדבר על מאות אלפי שקלים ביום שם.

יורם מרציאנו: אם הוא יודע, אני מבקש מהמשטרה גם לעשות מעשה.

יורם מרציאנו: ואני יותר מאשמח אם נקיים דיון בעניין הזה, כי זו תופעה שהולכת ומחמירה בציבור הישראלי.

דליה איציק: חבר הכנסת יורם מרציאנו, אני אשמח אם אתה תיזום סיור של ראשי הסיעות, ואני אצטרף אישית לסיור הזה.

דליה איציק: אחר כך נשב ונדון בדברים אופרטיביים ונראה מה אנחנו עושים, ממפכ"ל המשטרה ועד שר המשטרה ואילך.

דליה איציק: אני מרימה את הכפפה.

יורם מרציאנו: תודה, גברתי.

דליה איציק: חבר הכנסת זבולון אורלב.

זבולון אורלב: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, בישיבת ועדת המדע והטכנולוגיה התברר, שיש צורך להנגיש אתרי אינטרנט לאוכלוסיות מוגבלות, גם לנכים וגם לזקנים, שמונים כ-20% מהציבור שלנו.

זבולון אורלב: בבדיקה שעשינו ראינו שאתר האינטרנט של הכנסת עדיין לא התאים את עצמו.

זבולון אורלב: ביקשתי רשות דיבור כיוון שפניתי ליושבת-ראש, שמנהלת את הישיבה.

זבולון אורלב: אני מוכרח לומר שקיבלתי תשובה בתוך שלושה ימים, תשובה חיובית, ואחרי יומיים הוזמנתי על-ידי מנכ"ל הכנסת לישיבה עם כל אנשי המקצוע, והתקבלה החלטה להנגיש את אתר האינטרנט של הכנסת לכל האוכלוסיות המוגבלות.

זבולון אורלב: זה לא יכול להיעשות ביום אחד, כי צריכים לשנות דיאגרמות, יש עיוורי צבעים שלא יודעים לזהות צבעים, וצריך להגדיל את האותיות.

זבולון אורלב: צריך שלא יהיו ראשי תיבות וצריך לפשט את השפה.

זבולון אורלב: צריך להבהיר יותר.

זבולון אורלב: צריך לתת יותר מספרי טלפונים וכדומה.

זבולון אורלב: אני מוכרח לומר, שהכנסת יכולה להיות דוגמה, וראוי שתהיה דוגמה גם לאתרים הממשלתיים ולמוסדות הציבוריים, ואני מברך אותך, היושבת-ראש, על ההחלטה הנכונה והמהירה.

דליה איציק: תודה, אדוני.

דליה איציק: אני מברכת אותך על זה שהסבת את תשומת לבנו לכך.

דליה איציק: כמו שאתה רואה, אנחנו ערים לעניין הזה.

דליה איציק: גם מסתובבים כאן ילדים ובני נוער שמשתלבים כאן בצורה יוצאת מן הכלל.

דליה איציק: אני ממש גאה בפרויקט הזה, ואני מאוד מאוד מודה לך על תשומת הלב.

דליה איציק: תודה לך.

דליה איציק: יש חבר הכנסת שמעוניין לדבר?

דליה איציק: חבר הכנסת חיים אמסלם, ואחריו - חבר הכנסת עזמי בשארה.

חיים אמסלם: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, השבוע, ביום ראשון, אמר בג"ץ את דברו בנושא הגיורים, או ליתר דיוק הגיורים הכמו-פיקטיביים.

חיים אמסלם: בלי להיכנס לפרטי הדיון במסגרת הקצרה הזאת, אני רוצה לשתף את הכנסת בתחושה הקשה השוררת בקרב ציבור רחב מהמגזרים שלנו, הציבור הדתי והחרדי, כי עוד הפעם אנו עדים למטרה המתגבשת לכרסם בכל מה שקשור לקודשי ישראל.

חיים אמסלם: אני רוצה להתריע שוב כי המגמה הזאת של בג"ץ, כפי שבאה לידי ביטוי בכל מה שקשור לנושאים שהם ציפור נפשנו, סופה שתכרות את הענף שהוא עצמו יושב עליו, דבר שאנו והציבור בכלל איננו מעוניינים בו.

חיים אמסלם: תודה.

דליה איציק: תודה לך, אדוני.

דליה איציק: חבר הכנסת עזמי בשארה.

דליה איציק: אחריו - חבר הכנסת זכור.

עזמי בשארה: גברתי, אני ידעתי שהשתמשו בפצצות מצרר שהשאירו הרבה פצצות נפל, ו-14 איש נהרגו בלבנון עכשיו, בשבועות האחרונים.

עזמי בשארה: אבל היום נודע לי מ"הארץ", שזה 1.2 מיליון פצצות נפל.

עזמי בשארה: ולמה?

עזמי בשארה: כי הצבא לא רצה לקנות פצצות מצרר מתע"ש, כי הן עולות יותר מפצצות המצרר מארה"ב.

עזמי בשארה: אנחנו במצב – להגיד תשתמשו באלה ולא באלה – אנחנו בכלל לא רוצים, לא פצצות מצרר ולא מלחמות; אבל 1.2 מיליון פצצות נפל עכשיו בשטחי לבנון כתוצאה מפצצות מצרר, שהשימוש בהן אסור מבחינה בין-לאומית, ואשר מי שנפגע מהן הם ילדים שמשחקים בחצרות הכפרים ולא לוחמים של אף צד.

עזמי בשארה: תודה רבה.

דליה איציק: תודה, אדוני.

דליה איציק: כן, זה נכון.

דליה איציק: לעתים נשארות פצצות במקומות כאלה וילדים נפגעים מזה.

דליה איציק: כדאי שהצבא ישים לב לזה, זו לא נראית לי בקשה מוגזמת.

עבאס זכור: שלום לכולם.

עבאס זכור: אני נדהמתי שלא התקבלה השבוע שום הצעה דחופה.

עבאס זכור: אני הצעתי וביקשתי לדון בנכונות של "חמאס" - - -

דליה איציק: למה לא התקבלה?

דליה איציק: התקבלה – לא התקבלה שלך.

עבאס זכור: דחופות, לא רגילה.

דליה איציק: התקבלו, למה לא התקבלו?

עבאס זכור: ידעתי שלא התקבלו.

עבאס זכור: בקשר להצעה ולנכונות של "חמאס" וראש הממשלה לשלום, ובמיוחד אחרי הטבח המזעזע בבית-חאנון ואחרי שקראנו בתקשורת הישראלית שהיד של הישראלים היתה קלה על ההדק - היום הדימוי של הישראלים בכל העולם הוא כזה, שאי-אפשר לשנות אותו אחרי כל הטבח שקורה נגד הפלסטינים.

יעקב אדרי: מה זה התקשורת הישראלית?

עבאס זכור: וגם נכונות והצעות מממשלת ישראל למען השלום עם הפלסטינים.

עבאס זכור: תודה.

דליה איציק: תודה לך, אדוני.

דליה איציק: אילו עקבת אחרי הפרוצדורה היית רואה שלא רק שלא זה, אלא גם נתנו הצעה רגילה של עשר דקות.

דליה איציק: כדאי שתכין שיעורי בית.

דליה איציק: פשוט כן אישרנו, לפנים משורת הדין.

דליה איציק: מי עוד?

דליה איציק: את מי קיפחנו?

דליה איציק: אפשר לעבור לנושא הבא?

דליה איציק: [מס' מ/255; "דברי הכנסת", מושב ראשון, חוב' י"ד, עמ' 2508; נספחות.

דליה איציק: ]

דליה איציק: אנחנו עוברים לקריאה שנייה ושלישית על הצעת חוק מועצת הצמחים (ייצור ושיווק) (תיקון מס' 7).

דליה איציק: חבר הכנסת משה כחלון - בבקשה, אדוני.

משה כחלון: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה - יש שר?

משה כחלון: אה, כן, אדוני השר.

משה כחלון: לפני שאדבר על החוק, השר אדרי, אתה יודע מה אנשים עשו כדי לשבת סביב השולחן הזה?

משה כחלון: אפילו הסכימו להיות שר לאיום אסטרטגי, עם 11 מנדטים, כדי לשבת פה.

יצחק אהרונוביץ': שר לעניינים אסטרטגיים זה לא שר?

יצחק אהרונוביץ': זה הכי חשוב בין השרים.

משה כחלון: אפילו הסכימו לקבל על עצמם את זה.

משה שרוני: לידיעתך, ביבי היה מת לקבל את התיק הזה.

משה כחלון: אני מתכבד להציג בפניכם את הצעת חוק מועצת הצמחים (ייצור ושיווק) (תיקון מס' 7), התשס"ז-2006, לקריאה שנייה ושלישית.

משה כחלון: בטרם נחקק חוק התוכנית הכלכלית לשנות הכספים 2003 ו-2004, פעלו בישראל מועצות חקלאיות שונות, ובהן מועצת הפירות, מועצת הירקות, מועצת צמחי הנוי והמועצה לשיווק פרי הדר.

משה כחלון: מועצות אלה הוקמו במשך השנים על-פי חוק כמועצות סטטוטוריות לשם הסדרתם של הענפים החקלאיים השונים.

משה כחלון: פרק החקלאות בחוק התוכנית הכלכלית לשנות הכספים 2003 ו-2004 הביא לשינויים מבניים מרחיקי-לכת במועצות החקלאיות, שעיקרם: איחוד המועצות הצמחיות למועצה אחת, העברת עיקר סמכויות הרגולציה מן המועצות לשר, וכן שינוי שיטת בחירתם של נציגי המגדלים למועצות.

משה כחלון: בהסדר החדש שנחקק נקבע, כי נציגי המגדלים למליאת המועצה לא ימונו עוד על-ידי השרים מתוך רשימותיהם של הארגונים שלדעת השרים הם הארגונים היציגים, אלא ייבחרו על-ידי כלל המגדלים בבחירות כלליות וחשאיות.

משה כחלון: בהוראת המעבר נקבע, כי השר ימנה מינהלה זמנית אשר תנהל את המועצה בתקופת המעבר עד למינוים של חברי המועצה הראשונים, ולה יהיו נתונות כל הסמכויות הנתונות בחוק למועצה ולוועד הפועל שלה.

משה כחלון: החוק התקבל בכנסת, כפי שהזכרתי קודם, במסגרת חוק ההסדרים, לאחר הליך חקיקה מזורז ביותר.

משה כחלון: בית-המשפט העליון, שדן בתוכן החוק ובהליכי חקיקתו בפסק-הדין בעניין ארגון מגדלי העופות, מתח ביקורת נוקבת על הליך החקיקה, ואמר על כך כי "המעיין בהליך החקיקה אינו יכול להימנע מההתרשמות כי הכול נעשה בחופזה, בלחץ - - -".

משה כחלון: בהתאם לחוק, חברי המועצה הראשונים היו אמורים להתמנות עד ליום 1 בינואר 2005.

משה כחלון: אולם על אף הוראות החוק הברורות, חברי המועצה הראשונים לא מונו עד היום.

משה כחלון: לפיכך, את המועצה מנהלים, כאמור, נציגי השר, ולא שותפים בה הנציגים שנבחרו על-ידי המגדלים, כפי שקבע החוק.

משה כחלון: אי לכך ובהתאם לזאת, ביקש משרד החקלאות להאריך את תקופת המעבר שבה תנוהל המועצה על-ידי המינהלה הזמנית, ולא למנות מועצה קבועה שבה שותפים הנציגים שנבחרו על-ידי השר, כקבוע בחוק, על מנת לבחון מחדש את הרפורמה.

משה כחלון: בהתאם להצעת החוק המונחת עתה בפניכם, המינהלה הזמנית תפעל עד ליום 30 ביוני 2007, והשר, באישור שר האוצר ובאישור ועדת הכלכלה של הכנסת, רשאי להאריך את התקופה האמורה עד ל-1 בינואר 2008.

משה כחלון: כמו כן הוצע כי למינהלה הזמנית יינתנו גם סמכויות הנתונות בחוק לוועדות הענפיות ולוועדות המשנה.

משה כחלון: אומר כבר כעת, כי ההחלטה לאשר הצעה זו לא היתה נקייה מספקות.

משה כחלון: מצב שבו יש למינהלה הזמנית, הנשלטת על-ידי השר ולא שותפים בה הנציגים שנבחרו על-ידי המגדלים, סמכויות נרחבות ביותר, לפרק זמן ארוך מאוד, הוא מצב בעייתי ולא רצוי.

משה כחלון: אולם, לאחר שהתרשמנו כי המגדלים עצמם סבורים שהחוק במתכונתו הנוכחי אינו משיג את מטרותיו וכי הם מעוניינים ברפורמה שתחזיר למגדלים את הסמכויות שהיו בידיהם בטרם נחקק חוק התוכנית הכלכלית לשנות הכספים 2003 ו-2004, ולאחר שהובהר למשרד החקלאות שכוונתנו היא שבתקופה זו המועצה תעשה שימוש בסמכויות הנתונות לה אך ורק ככל שהדבר דרוש לצורך הניהול השוטף והתקין של המועצה, ומכל מקום כל החלטה או פעולה תיעשה בתקופה זו בשיתוף עם המגדלים ובהתייעצות עמם - לאור זאת החלטנו לאשר את התיקון המוצע.

משה כחלון: החוק המוצע קובע עוד, כי הוראות החוק החלות על המועצה יחולו גם על מועצת הזיתים, והוא מסמיך את השר להתקין תקנות לעניין הרכב מועצת הזיתים.

משה כחלון: חברי כנסת נכבדים, בידינו דוגמה מוחשית לבעייתיות שבחקיקה החפוזה הנעשית במסגרת חוק ההסדרים, ואין שעה ראויה יותר להזכיר זאת, שעה שהצעת חוק ההסדרים לשנת הכספים 2007 נמצאת על שולחן ועדת הכנסת.

משה כחלון: מכל מקום, בנסיבות שנוצרו אני קורא לכם לאשר את הצעת החוק בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

משה כחלון: תודה, גברתי.

דליה איציק: חברי חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה.

דליה איציק: אין הסתייגויות להצעת החוק, ולכן אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שנייה כהצעת הוועדה.

דליה איציק: הצבעה מס' 3 בעד סעיפים 4-1 - 15 נגד - 5 נמנעים - אין סעיפים 4-1 נתקבלו.

דליה איציק: אני קובעת שהצעת החוק התקבלה בקריאה שנייה.

דליה איציק: אנחנו עוברים להצבעה על הצעת החוק בקריאה שלישית.

דליה איציק: הצבעה מס' 4 בעד החוק – 15 נגד - 5 נמנעים – אין חוק מועצת הצמחים (ייצור ושיווק) (תיקון מס' 7), התשס"ז-2006, נתקבל.

דליה איציק: חברי חברי הכנסת, אני קובעת שהצעת חוק מועצת הצמחים (ייצור ושיווק) (תיקון מס' 7) התקבלה בקריאה שלישית.

דליה איציק: [נספחות.

דליה איציק: ]

דליה איציק: אנחנו עוברים לנושא הבא: הצעת ועדת החוקה, חוק ומשפט להאריך את תקופת תוקפה של הוראת השעה לפי חוק סדר הדין הפלילי (תיקון מס' 33 והוראת שעה).

דליה איציק: אני מזמינה את חבר הכנסת עתניאל שנלר להציג את הצו בשם ועדת החוקה, חוק ומשפט.

דליה איציק: להזכירכם, חברי הכנסת, אמו של חבר הכנסת בן-ששון נפטרה.

דליה איציק: אפשר לקבל פרטים במזכירות איך מנחמים אותו.

עתניאל שנלר: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, מבקר המדינה בדוח 51ב הצביע על הבעייתיות שבפעילות התביעה המשטרתית במסגרת משטרת ישראל, והמליץ לייצר אחידות של גופי התביעה.

עתניאל שנלר: הדבר גם נדון בוועדת החוקה, חוק ומשפט במהלך השנים האחרונות, והוחלט על הוראת שעה שמסמיכה את התביעה המשטרתית באופן זמני לטפל בתיקי פשע מסוימים.

עתניאל שנלר: הוועדה הטילה חובה על שר המשפטים להניח על שולחן ועדת החוקה תוכנית להיערכות הממשלה להסדר אשר בסופו של דבר יוביל לאותה מטרה של ביטול הזיקה הישירה בתוך המשטרה וכפיפות הדברים במקום אחד.

עתניאל שנלר: לבקשת השר נערך היום דיון, ואנחנו מבקשים להציג בפניכם את המלצת ועדת החוקה לגבי תהליך אשר בסופו ימומש תהליך האיחוד.

עתניאל שנלר: הצעת ועדת החוקה, חוק ומשפט להאריך את תקופת הוראת השעה לפי חוק סדר הדין הפלילי (תיקון מס' 33 והוראת שעה), התשס"א-2001:

עתניאל שנלר: בתוקף סמכותה לפי סעיף 12(ב) לחוק סדר הדין הפלילי (תיקון מס' 33 והוראת שעה), התשס"א-2001, כנוסחו בחוק סדר הדין הפלילי (תיקון מס' 33 והוראת שעה) (תיקון מס' 3), התשס"ה-2005, מחליטה הכנסת על-פי הצעת ועדת החוקה, חוק ומשפט להאריך את תקופת תוקפה של הוראת השעה, כהגדרתה בסעיף 12(א) לחוק, עד ליום כ"ז באייר התשס"ח, 1 ביוני 2008.

עתניאל שנלר: מדובר בכ-18 חודשים, בניגוד לבקשת המשרד להאריך בשנתיים.

עתניאל שנלר: אני מבקש לאשר את המלצת הוועדה.

עתניאל שנלר: תודה.

דליה איציק: תודה, אדוני.

דליה איציק: אנחנו עוברים להצבעה.

דליה איציק: הצבעה מס' 5 בעד הצעת ועדת החוקה, חוק ומשפט - 10 נגד - 2 נמנעים - אין הצעת ועדת החוקה, חוק ומשפט להאריך את תקופת תוקפה של הוראת השעה לפי חוק סדר הדין הפלילי (תיקון מס' 33 והוראת שעה), התשס"א-2001, נתקבלה.

דליה איציק: אני קובעת בזאת שהצעת ועדת החוקה, חוק ומשפט להאריך את תקופת תוקפה של הוראת השעה התקבלה.

דליה איציק: הרחבת אזור קו העימות ואזור הספר;

דליה איציק: ["דברי הכנסת", מושב ראשון, חוב' ט"ז, עמ' 2793.

דליה איציק: ]

דליה איציק: חברי הכנסת, הנושא הבא על סדר-היום הוא דיון משולב שאושר בנשיאות בעקבות הצעות לסדר-היום בנושאים הבאים: ראשית, הצעתו של חבר הכנסת בנושא המצב הביטחוני והיערכות משרדי הממשלה.

דליה איציק: בבקשה, חבר הכנסת אלדד, עשר דקות.

אריה אלדד: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, ההצעה הזאת לסדר-היום נולדה בעצם ימי המלחמה, ולכן הניסוח שלה.

דליה איציק: אבל היא רלוונטית גם היום, נכון, אדוני?

אריה אלדד: לצערי כן, גברתי.

אריה אלדד: אם המלחמה היתה מסתיימת אחרת והמסקנות שמדינת ישראל וצבא ישראל היו מפיקים מהמלחמה הזאת היו אחרות, הנושא היה מתייתר.

אריה אלדד: אני מניח שהיינו שמחים לוותר על הדיון בו.

אריה אלדד: אבל המלחמה שיצאנו אליה באמת בכפייה, לא בחרנו בה – אולי מתוך ראייה אסטרטגית היה ראוי שנבחר בה ונקבע את המועד והשעה לפתוח בה, כאשר מדינת ישראל מוכנה, מבינה את גודל האיום האירני המופעל בידי ה"חיזבאללה" מצפון, אבל לא מניחה להם לקבוע את מיתאר הפתיחה של המלחמה אלא בוחרת את המקום והשעה והדרך להסיר את האיום.

אריה אלדד: אולי נכון היה שיהיה כך, אבל זה לא קרה.

אריה אלדד: זה לא קרה, ונסראללה בחר, בשליחות אירן, איך לפתוח במלחמה.

אריה אלדד: יכול להיות שהוא לא העריך את עוצמת התגובה הישראלית.

אריה אלדד: יכול להיות שהוא ידע מה שרמטכ"ל צבא ישראל וראש ממשלת ישראל לא ידעו ביום המלחמה, שוודאי לא יוכלו בעזרת חיל אוויר בלבד, בפעולות מרוחקות, בפעולות של אש מנגד, לעקור את בסיסי ה"חיזבאללה" מדרום-לבנון.

אריה אלדד: הם לא ידעו ושר הביטחון לא ידע ואלוף פיקוד הצפון לא ידע ומפקד האוגדה לא ידע.

אריה אלדד: כל אחד מהם לא ידע, ואיש מהם גם היום לא אחראי לכלום, משום שגם מתוך טעמים אמיתיים וגם מתוך טעמים אישיים של הגנה של אדם על שמו הטוב ועל מעמדו ועל תפקידו, הם טוענים שבכלל ניצחנו.

אריה אלדד: ואם ניצחנו, אז מה רע?

אריה אלדד: ואם לא רע, אז למה להחליף אדם, או למה להחליף שיטה, או להחליף מנגנון?

אריה אלדד: למה לקבל החלטות בדרך אחרת אם הכול טוב?

אריה אלדד: נשאלתי לפני כמה ימים אם צריך לתקן את הצבא בדרך של מהפכה או בדרך של שינוי הדרגתי.

אריה אלדד: יש שיטות שונות לתקן מנגנונים שנמצאו לקויים, והצבא נמצא לקוי מאוד במלחמה האחרונה.

אריה אלדד: לו היתה לישראל מערכת צבאית חלופית, נאמר צה"ל הוא מעין ספינת מלחמה, ויש לעם ישראל עוד כמוה בים, בוודאי נכון היה להעלות את צה"ל על מבדוק, לפרק אותו למרכיביו, להחליף את ההנהגה שלו, ובזמן שמפרקים את כל חלקי המתכת והאלקטרוניקה ומרכיבים אותם לאחר שזרקו את השבורים, גם יוצרים פיקוד חדש לאונייה הזאת.

אריה אלדד: ודאי שאילו זה היה נכון, כך היה צריך לעשות.

אריה אלדד: אבל הלוא אנחנו יודעים שאין לנו צבא אחר, אין לנו צבא רזרבי, ואי-אפשר לעשות דבר כזה.

אריה אלדד: אינני אומר את הדברים אלא כדי להמחיש עד כמה חמור מצבו של הצבא בעיני, שזה לא עניין של החלפת מפקד פלוני או תרגול או עוד שלושה ימי אימונים ליחידה מסוימת, או, כפי שהציע חבר הכנסת בשארה, שינוי פצצות המצרר האמריקניות, שהן באיכות ירודה, לפצצות מצרר ישראליות משובחות.

אריה אלדד: לא זו הבעיה של הצבא.

אריה אלדד: בוודאי ראוי היה לפרק אותו ולהרכיב אותו מחדש, אלא שזה בלתי אפשרי.

אריה אלדד: אנחנו צריכים לעשות את השינוי שהצבא מתחייב אליו, מחויב אליו, שמדינת ישראל מחויבת אליו, אם היא רוצה לנצח במלחמה הבאה, והיא קרובה.

אריה אלדד: אנחנו זקוקים גם להחלפת צמרת הצבא וגם לתיקון הצבא בעת ובעונה אחת.

אריה אלדד: כפי שאנחנו רואים בחודשים שחלפו מאז המלחמה, הצמרת הנוכחית של צה"ל איננה מסוגלת לתקן את הצבא.

אריה אלדד: אותו מפקד אוגדה, שהרמטכ"ל עצמו רצה להדיח בתוך המלחמה – כאשר האלוף אלמוג קובע שיש להדיחו, הרמטכ"ל מפציר בו להישאר, כי הרמטכ"ל מבין שיש שרשרת שהחוליות בה תלויות זו בזו, שרשרת של אחריות, שרשרת שחייבת בעצמה לתקן את המערכת הצבאית, אבל אם ראשיה לא מכירים בכישלון, אין שום סיכוי שיתקנו, ולכן הרמטכ"ל היה שמח מאוד לו מפקד האוגדה היה נשאר על מכונו, או לפחות מוחלף לעסוק באסטרטגיה הכללית של מדינת ישראל, אם בטקטיקה לא הצליח לעסוק.

אריה אלדד: אז צריך להחליף רמטכ"ל.

אריה אלדד: ואנחנו מסתכלים על אותו הליך נפשי מדהים שעובר על מפקד אוגדה, שכל המתבונן מן הצד ידע מראש כבר בתחילת הסרט שהוא לא יוכל להישאר בצבא, רק הוא לא ידע את זה וחיכה עד לבוקרו של יום פרסום הדוח עליו ורק אז התפטר, ואנחנו מתבוננים ברמטכ"ל וכולנו יודעים שהוא יצטרך ללכת, רק הוא לא יודע.

אריה אלדד: וכאילו אדם אינו מבין שלטובת הצבא, לטובת שמו הטוב שלו, לטובת מעמדו, עדיף לו לקום ולהתפטר היום ולא לחכות שידיחו אותו או יבעטו בו או ירמזו מאמריקה שלא נותנים לו גיבוי.

אחמד טיבי: חבר הכנסת אלדד, אני אפסיק אותך כי אני רוצה לברך את תלמידי תיכון דיר-אל-אסד, שמבקרים בכנסת.

אחמד טיבי: יש עוד שני בתי-ספר מאום-אל-פחם.

אחמד טיבי: אני מברך גם את יושב-ראש מועצת התלמידים החדש, קאסם אסאדי.

אחמד טיבי: ברכות על הבחירה החדשה.

אחמד טיבי: תודה, אדוני.

אריה אלדד: תודה לך.

אריה אלדד: אני בטוח שהם ישמחו לדון אתנו בדרכים לתיקונו ולשיפורו של צבא-הגנה לישראל.

אחמד טיבי: אל תיסחף.

אריה אלדד: אולי לא ישמחו.

ראובן ריבלין: חשוב מאוד שהם מבקרים בפרלמנט.

אריה אלדד: אנחנו מתבוננים במתחולל בצמרת צה"ל.

אריה אלדד: כמתבוננים מן הצד אנחנו יודעים את סוף התהליך.

אריה אלדד: הרמטכ"ל לא יוכל להישאר על מכונו בסוף הליך הסקת המסקנות, אבל כשם שאין חבוש מתיר עצמו מבית- האסורים, כאילו אדם צריך איזו נקודת משען מחוץ לכדור הארץ כדי להניף את כדור הארץ, הוא את המהלך הזה לא מסוגל לעשות.

אריה אלדד: אז צה"ל צריך לעבור שינוי מורכב, שינוי של החלפת פיקוד ושינוי של רפורמה אמיתית, שינוי טקטי ושינוי אסטרטגי ושינוי בתפיסת הביטחון ושינוי בציוד ושינוי באימונים של יחידות המילואים ושינוי בהתייחסות לצבא האימונים.

אריה אלדד: השאלה הגדולה היא אם יש בכוחו של צה"ל, כפי שהוא בנוי היום, לחולל את השינוי הזה.

אריה אלדד: האם המנהיגים שלו, היושבים היום בצמרת צה"ל, אינם שבויים בקונספציות הישנות שנכשלו, שהתרסקו, שאנחנו התרסקנו אתן במלחמה האחרונה.

אריה אלדד: אז צריך יהיה להחליף את ההנהגה כדי לתקן, אבל אולי צריך לתקן כדי לחייב את ההנהגה להתחלף, כי היא מרצונה לא רוצה לעשות זאת.

אריה אלדד: ועדת חקירה ממלכתית, שנאבקנו להקמתה, היא כלי חצי חיצוני, אובייקטיבי, שמתבונן מהצד, שיכול היה לחולל את ההנעה של התהליכים האלה, של החלפת ההנהגה – גם האזרחית, גם הצבאית – של החלפת הקונספציה, של הארת הכשלים.

אריה אלדד: אבל הקמתה היתה תלויה ברצונם של המבוקרים, של אלה שכשלו.

אריה אלדד: יש עדיין מנגנון אחד שיכול להקים ועדת חקירה ממלכתית.

אריה אלדד: מבקר המדינה יכול להוציא דוח, והוועדה לביקורת המדינה יכולה לקבל החלטה.

אריה אלדד: זה מסביר אולי את פשר ההתגייסות ההמונית מהאקדמיה, מהפוליטיקה, מהתקשורת, חלקה לפחות, כדי לדחוק את רגליו של מבקר המדינה, כדי לפטר אותו, כדי להצר את צעדיו, רק כדי שלא יוכל להקים את הכלי שיוכל להחליף את ההנהגה, להחליף את צמרת הצבא ולהצעיד את ישראל למקום טוב יותר.

אריה אלדד: תודה רבה.

אחמד טיבי: אני מודה לך, חבר הכנסת אריה אלדד.

אחמד טיבי: חברת הכנסת שלי יחימוביץ, בבקשה.

שלי יחימוביץ': אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, תלמידי דיר-אל-אסד ואום-אל-פחם, שלום לכם, וברכות ליושב-ראש מועצת התלמידים החדש.

שלי יחימוביץ': בהצלחה.

שלי יחימוביץ': הדיון הזה אושר לפני תקופה שנראית כמו נצח.

שלי יחימוביץ': הנושא הוא הרחבת אזור קו העימות ואזור ספר.

שלי יחימוביץ': זה היה כאשר אני וחברי – אף שאני משתדלת בשבתי כחברת הכנסת שלא לעסוק בעניינים ביטחוניים ומדיניים, כיוון שאני חושבת שרבים מדי חורשים את התלם הזה ורבים מדי מזניחים את התלמים האחרים - ניסינו ללקט פירורים מתוך הכאוס שהלך והתבהר לנגד עינינו במלחמה הזאת.

שלי יחימוביץ': בניגוד לחברי, חבר הכנסת , אני לא אדבר על ההיבטים הצה"ליים של המלחמה הזאת, אלא על ההיבטים הכלכליים, החברתיים, המוסריים, האזרחיים, כי נדמה לי שלא היתה מלחמה בתולדות ישראל שהיתה מלחמתו של העורף כמו המלחמה הזאת.

שלי יחימוביץ': לא היתה מלחמה בתולדות ישראל ולא היה אירוע בתולדות ישראל שחשף אותנו במערומינו באופן כל כך כל כך בוטה כמו המלחמה הזאת, ולא בנוגע למוכנותו של צה"ל, אלא בנוגע למוכנותו של העורף ולמוכנותה של החברה הישראלית.

שלי יחימוביץ': כאילו שטף אותנו גל גדול, גילח את כל מראית העין, את כל היופי של נופי הצפון, את הצימרים, את התיירים המחייכים, וחשף את החברה הישראלית במלוא חולשתה ובמלוא חוסר ההגנה שלה: את הזקנים, את החולים, את החלשים, את העולים החדשים שנותרו מאחור, כל מי שלא היה לו כסף לקנות לעצמו הצלה במרכז הארץ.

שלי יחימוביץ': פערים איומים התגלו לנגד עינינו.

שלי יחימוביץ': למה זה קרה?

שלי יחימוביץ': זה קרה כיוון שהמדינה נעלמה.

שלי יחימוביץ': לא היתה מדינה.

שלי יחימוביץ': במקום שאין בו מדינה, אין בו מוסדות מדינה, ואין בו אחריות לאומית, מתגלות כל הרעות החולות.

שלי יחימוביץ': במלחמה הזאת ראינו את תוצאות ההפרטה האובססיבית של חיינו כאן.

שלי יחימוביץ': ראינו את חולשת מערכת החינוך, את חולשת מערכת הרווחה ואת חולשת המערכות המוניציפליות, שהוכו שוב ושוב בחיתוך האכזרי של מענקי האיזון.

שלי יחימוביץ': אחרי שניערו את כולם מטיפת התוחלת, היוזמה, היכולת, האחריות, אחרי שניערו את כל השירותים האלה מכל תוכן ומהות באמצעות קיצוצים אכזריים ולא אחראיים, עמדנו וראינו שהם לא מתפקדים.

שלי יחימוביץ': פתאום ראינו שהעורף לא מתפקד, שאיש אינו דואג למי שניגף מאחור.

שלי יחימוביץ': דובר על זה רבות.

שלי יחימוביץ': אני באמת לא רוצה לחזור ולדבר על זה, אלא על המסקנות.

שלי יחימוביץ': מה אמורות להיות המסקנות מתופעה כזאת?

שלי יחימוביץ': המסקנות אמורות להיות, שהמדינה צריכה לחזור ולקחת אחריות לכל הדברים שהיא התנערה מהם.

שלי יחימוביץ': היינו אמורים לראות את המסקנות האלה בתקציב 2007 ובחוק ההסדרים.

שלי יחימוביץ': היינו אמורים לראות את המדינה שבה ונוטלת אחריות לאזרחיה, את הרשויות המקומיות מחוזקות, את רשויות הרווחה, את החינוך.

שלי יחימוביץ': היינו אמורים לשבת, ללקק את פצעינו ולהגיע למסקנות וללקחים שישיבו למדינה את האחריות לאזרחיה.

שלי יחימוביץ': הכול היה מאוד ברור.

שלי יחימוביץ': כל מה שלא נפגע, כל מה שנותרה בו טיפת סולידריות, טיפת לכידות, טיפת לאומיות, הוא כן תפקד.

שלי יחימוביץ': אותן חברות מושמצות שרוצים להפריט – למשל חברת החשמל, שאנחנו כל כך אוהבים לשנוא.

שלי יחימוביץ': עובדי חברת החשמל היו הראשונים שהגיעו למקומות נפילת ה"קטיושות".

שלי יחימוביץ': עובדי חברה ממשלתית מושמצת - וחברות פרטיות סגרו את סניפיהן ונעלמו כלא היו.

שלי יחימוביץ': תע"ש למשל.

שלי יחימוביץ': עוד חברה מופרטת.

שלי יחימוביץ': עובדי תע"ש, בלי לקבל תוספת שכר, נסעו לצפון והיו לצד החיילים, הראו להם איך להשתמש בציוד חדש.

שלי יחימוביץ': כאשר תע"ש תהיה מופרטת לחלוטין, האם מישהו יעלה על דעתו לעשות דבר כזה בלי לגבות מאות או אלפי דולרים בשעה?

שלי יחימוביץ': ואילו המסקנה שלנו היא להמשיך ולהפריט באופן אובססיבי.

שלי יחימוביץ': לא רק להפריט מפעלים, לא רק להפריט חברות ממשלתיות, אלא להפריט את כל חיינו כאן, מן המסד ועד הטפחות, ממערכת המשפט, דרך שירות בתי-הסוהר, ועד המוסדות לחוסים, ועד שירותי בריאות הנפש.

שלי יחימוביץ': הכול להפריט, להפריט, להפריט.

שלי יחימוביץ': כאשר אנחנו מפריטים את חיינו כאן, אנחנו נשארים לא עם מדינה, לא עם אחריות לאומית לכל רכיבי המדינה, אלא עם עסק.

שלי יחימוביץ': זו דרכו של עסק.

שלי יחימוביץ': כשיש בו חלקים בלתי רווחיים, אנחנו מנפים אותם, מתעלמים מהם, לא מתגמלים אותם, מקצצים אותם.

שלי יחימוביץ': יש רכיבים שלמים של חיינו שהם לא מסחריים, הם לא כדאיים, הם לא נושאי רווח, כי אנחנו מדינה.

שלי יחימוביץ': אנחנו לא עסק.

שלי יחימוביץ': מדינה בנויה על אתוס, על ערכים, על משמעות, על השקפת עולם.

שלי יחימוביץ': כל זה נמחק, ואנחנו ממשיכים להפריט את חיינו כאן כאילו לא היתה מלחמה בצפון.

שלי יחימוביץ': כאילו לא ראינו את תוצאות ההפרטה האובססיבית.

שלי יחימוביץ': המשמעויות הן מרחיקות לכת.

שלי יחימוביץ': כאן אני מסכימה אתך, חבר הכנסת אלדד.

שלי יחימוביץ': המשמעויות מקרינות גם על שלטון החוק במדינת ישראל.

שלי יחימוביץ': כאשר איל הון פרטי, גאידמק, מקים מחנה פליטים לאזרחי מדינת ישראל, ולא המדינה לוקחת על אחריותה את בניית מחנה הפליטים הזה, למה שנתפלא אחר כך אם הוא מרגיש שהמדינה זה הוא?

שלי יחימוביץ': למה שנתפלא שהוא יושב במזנון הכנסת, מתרועע עם חברי כנסת, מחדיר את עצמו אל לב הפרלמנט הישראלי ואף מרשה לעצמו לפרסם מודעות בגנות משטרת ישראל ולקעקע את שלטון החוק?

שלי יחימוביץ': זו זכותו.

שלי יחימוביץ': הרי ממילא הוא מחליף את המדינה.

שלי יחימוביץ': ממילא הוא המדינה.

שלי יחימוביץ': ממילא הוא סיפק במלחמה הזאת שירות שהמדינה היתה צריכה היתה לספק.

שלי יחימוביץ': הוא בנה מחנות פליטים לפליטי הצפון.

שלי יחימוביץ': אז למה שלא ירגיש שיש לו זכות מלאה גם לקעקע את יסודות שלטון החוק במדינת ישראל?

שלי יחימוביץ': הרי המדינה זה הוא.

שלי יחימוביץ': המדינה זה לא אנחנו, כנסת ישראל.

שלי יחימוביץ': גם אנחנו מעוללים לעצמנו, בהמשך ישיר למה שעוללה לנו המלחמה, בעצם ימים אלה, בדיוק את אותה החלשה מדעת של כל מה שהוא חשוב וכל מה שהוא בסיס לחיינו.

שלי יחימוביץ': בעצם ימים אלה מתרקמת תוכנית חפוזה, לא אחראית, פוליטית לחלוטין, קוניוקטורלית לגמרי, לשנות את סדרי השלטון במדינת ישראל, כתוצאה מאיזה תכך פוליטי קואליציוני.

שלי יחימוביץ': באה קבוצה של אנשים, חלק בתום-לב, חלק מתוך השקפת עולם מנומקת, אבל חלק מתוך זדון ומתוך מגמה להחליש את כוחו של הפרלמנט הישראלי ולפגוע בדמוקרטיה הישראלית, ובחופזה ובמהירות, תוך כניעה לסדר-יום פוליטי לחלוטין, כבר משנים את שיטת הממשל.

שלי יחימוביץ': חוץ מזה הכול בסדר אצלנו.

שלי יחימוביץ': פתרנו את כל בעיותינו הכלכליות והחברתיות והנענו תהליך מדיני.

שלי יחימוביץ': עכשיו לא נותר אלא לשנות את שיטת הממשל.

שלי יחימוביץ': בצער ובעוגמת נפש אני אומרת, שהממשלה הזאת היא ממשלת סטטוס-קוו חברתי, וזה מצער אותי - כיוון שכחברה במפלגה סוציאל-דמוקרטית, שאמורה להטביע את סדר-יומה הכלכלי והחברתי על הקואליציה הזאת, זה מצער אותי לומר שאנחנו בממשלת סטטוס-קוו, ואף ממשלת הידרדרות חברתית.

שלי יחימוביץ': גם מבחינה מדינית, בשורה לא תצא מכאן.

שלי יחימוביץ': במה מטביעה הממשלה הזאת את חותמה?

שלי יחימוביץ': בשינוי שיטת הממשל.

שלי יחימוביץ': שינוי שיטת הממשל באופן לא אחראי, חפוז, נמהר.

שלי יחימוביץ': להרוס קל.

שלי יחימוביץ': קל מאוד להרוס שיטות קיימות.

שלי יחימוביץ': קל מאוד להרוס מבנים קיימים, קל מאוד להפריט מוסדות לחוסים שנבנו בדי עמל, קל מאוד לחלק לחלקים חברה ממשלתית מפוארת מהטובות בעולם, לחלק אותה נתחים-נתחים לבעלי הון.

שלי יחימוביץ': להרוס מאוד מאוד מאוד קל.

שלי יחימוביץ': אומרים על עסקים - והפעם אני כן אשתמש בדימוי מעולם העסקים - שהדור הראשון בונה אותם, הדור השני מחזק אותם, והדור השלישי מפרק אותם.

שלי יחימוביץ': אני ממש לא רוצה לחשוב על הכנסת הזאת כעל כנסת מפרקת, אבל אין מנוס מלראות אותה ככנסת כזאת - כנסת שמפריטה גם את עצמה לדעת, שמחליטה ששרים יהיו בכלל בעלי מקצוע, ולא נבחרי ציבור, כנסת כזאת מפרקת את עצמה ומפרקת את הדמוקרטיה הישראלית.

שלי יחימוביץ': תוסיפו לזה את המתקפה המתוזמנת היטב על מבקר המדינה, אחד המוסדות המעטים שנשארו כאן כדי לשמור על טוהר המידות ועל שלטון החוק, ותקבלו תמונת מצב כאוטית מאוד.

שלי יחימוביץ': אין לנו ברירה, חברי הכנסת, אלא להילחם בכל כוחנו כדי לעצור את הכאוס הזה ולעצור את ההידרדרות במדרון החלקלק, שתוביל אותנו לאבדון.

שלי יחימוביץ': אולי נהיה ביזנס, בסופו של דבר, אולי אפילו ביזנס משגשג, אבל מדינה לא תהיה לנו.

יצחק זיו: תודה לחברת הכנסת שלי יחימוביץ.

יצחק זיו: אני מזמין את חבר הכנסת שי חרמש.

שי חרמש: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, כשאנחנו מדברים על הרחבת אזור קו העימות ואזור הספר, ראוי אולי להעמיד כמה אמיתות שלרגע קצת התבלבלנו בהן במהלך סערת הקרב והאש בצפון.

שי חרמש: לראשונה בהיסטוריה ניצבה מדינת ישראל במצב שבו אזורים המרוחקים עשרות קילומטרים מקו הגבול מצאו את עצמם תחת מתקפה, תחת אש, בהשבתה כללית, באיום אמיתי, בפגיעה בנפש, בפגיעה ברכוש, בגזלת חיי אדם, בנזקים גדולים ומקיפים.

שי חרמש: האש כבתה והמלחמה תמה, בתום 34 ימים, וצריך לחזור אל השגרה.

שי חרמש: והשגרה היא שמדינת ישראל נחלקת בין מי שנמצא פרמננטית, עשרות שנים, לפני המלחמה, בתוך המלחמה וגם אחרי המלחמה, בקו העימות, בקו הפריפריה, בפאתי הארץ, במרחקים.

שי חרמש: אין דין קריית-שמונה כדין חיפה, אין דין מעלות כדין קריית-טבעון ואין דין אביבים כדין יישובי עמק יזרעאל.

שי חרמש: לרגע אחד נטרפו הקלפים, התבלבלו הדעות, והתחילו לדבר במושגים של קו עימות - כל קו הצפון כקו של עימות וקו של פריפריה.

שי חרמש: כשאנחנו חוזרים היום למה שאמור להיות שגרה, צריך לזכור שבצפון קו העימות חזר למה שהיה קודם, ואף גרוע מזה.

שי חרמש: יישובים חלשים, אוכלוסייה חלשה, תשתיות קשות, תעסוקה דלה, הכנסה נמוכה, ולעומת זה - אבטלה גבוהה, פגיעה, ורמת חינוך בלתי מושגת לילדים לעומת מה שמכירים במרכז הארץ.

שי חרמש: הסיבות הן מאוד ברורות: לאיזה מורה מנוסה, ותיק, מקצועי, יש סיבה היום ללמד בקריית-שמונה, אם כמעט באותם תנאים הוא יכול ללמד בתל-אביב, בחיפה, בהרצלייה, בכפר-שמריהו, בסביון?

שי חרמש: אילו תמריצים אנחנו נותנים היום לתושבים שמוכנים לעבור צפונה כדי שבקלות יחסית יוכלו לקבל הקצאת קרקע ולבנות את ביתם בצפון?

שי חרמש: מי שנכנס לכאוס הזה של בקשה לקבלת מגרש לבנייה ביישוב בפריפריה וצריך לעבור את הלבירינט של מינהל מקרקעי ישראל, מהר מאוד אומר: לא מעוקצך ולא מדובשך.

שי חרמש: אל תיתן לי קרקע בחינם ואל תשגע אותי, תן לי לחזור למקום שבאתי ממנו, בעיקר כשמדובר ביזמים, בעיקר כשמדובר בהשקעות.

שי חרמש: יצא לי כראש המועצה האזורית שער-הנגב לעסוק בהבאתו של מפעל היי-טק, מפעל "אמדוקס", מצומת עמק הסיליקון של רעננה והרצלייה לפאתי שדרות.

שי חרמש: מה לא עברו יוזמי המפעל עד שבאו בסוף, כבוד היושב-ראש, ואמרו: חבר'ה, אל תעזרו לנו, אל תתמרצו אותנו.

שי חרמש: תעשו טובה ותעשו רק דבר אחד: אל תפריעו לנו.

שי חרמש: המפעל הזה קיים היום תחת ה"קסאמים", באזור שדרות, מעסיק 400 עובדי היי-טק, שכמעט כולם מקו אשקלון דרומה.

שי חרמש: כל זה נעשה חרף העובדה שקיימים שירותי ממשל במדינת ישראל.

שי חרמש: בפאתי המלחמה, ובתזכורת למלחמה שעדיין נמשכת בעוטף-עזה, כדאי לזכור שבתום הקרב יש מי שנשאר על הגבול, יש מי שנשאר בפריפריה.

שי חרמש: תקציב המדינה, לדאבוני הרב - אני אומר את זה כאיש קואליציה גאה בעניין, וחבר סיעת קדימה - לא נתן מענה.

שי חרמש: ראיתי כרגע שתוכנית הרכבת לשדרות נדחית לביצוע ל-2009.

שי חרמש: תוכנית הרכבת לנתיבות נדחית ל-2010.

שי חרמש: מישהו אמר פעם שבישראל תכנון לטווח ארוך הוא תכנון לשבועיים.

שי חרמש: מה נאמר על דחייה בארבע שנים?

שי חרמש: רבותי היקרים, המלחמה הזאת הוכיחה שהחוליה החלשה נמצאת בפריפריה.

שי חרמש: אם לא נחזק אותה, גם המרכז לא יוכל להתמודד עם האיומים הבאים.

שי חרמש: תודה רבה.

יצחק זיו: תודה רבה לחבר הכנסת שי חרמש.

יצחק זיו: חבר הכנסת חנא סוייד, בבקשה.

חנא סוייד: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, בראשית דברי גם אני רוצה להצטרף לברכה לקבוצות הסטודנטים שהגיעו למשכן מדיר-אל-אסד ומאום-אל-פחם.

חנא סוייד: אני מברך אותם ומקווה שבמשך שהייתם הקצרה כאן הם ילמדו משהו על הכנסת ועל הפעולה שלה.

חנא סוייד: במקרים רבים אנשים הופכים להיות משועבדים להגדרות ולמצבים שנקבעים בעתות מלחמה.

חנא סוייד: כל ההגדרה הזאת של אזורי ספר וקו עימות היא, כמובן, תולדה של מצב מלחמתי, מצב מתוח ומצב ביטחוני מיוחד בתקופות מסוימות שהיו בשנים האחרונות, בעשרות השנים האחרונות.

חנא סוייד: אני חושב שהמשימה העיקרית בדיון בעניין הזה היא לא לחשוב איך להרחיב את קו העימות ואיך להגדיר בדיוק מה הם יישובי ספר ומה הם לא יישובי ספר, אלא איך לסיים את המצב הזה אחת ולתמיד, איך להביא למצב שבו יהיה שלום, ואז כל האזורים בארץ יהיו דומים והקרבה לגבול לא תהיה בעייתית במיוחד.

חנא סוייד: לכן אני חושב שהאמירה העיקרית בדיון הזה בכנסת צריכה להיות קריאה ולחץ על מנת לצאת מהמצב המתוח הקיים, להביא לשלום, לגבולות שלווים ושקטים, ואז בכלל לא להתייחס לכל הבעיה הזאת.

חנא סוייד: אז נשאר העניין של פריפריה לעומת מרכז, אבל זה בוודאי לא בהקשר של מלחמה ולא מלחמה.

חנא סוייד: אני זוכר תקופות מסוימות שבהן ראשי רשויות ויישובים נאבקו ביניהם על מנת לקבוע אם הרקטה הזאת נפלה בתחום הזה של היישוב או בתחום האחר של היישוב, כי בעצם זה הביא להם תועלת - במרכאות כפולות ומכופלות.

חנא סוייד: זה הביא להם תועלת, מי יקבל כאילו את הפיצוי הגדול ביותר ואת התקציבים הגדולים ביותר מהממשלה.

חנא סוייד: במיוחד אני מדבר על הנושא שלאחרונה אנחנו שומעים עליו, ויש לחץ גם בעולם, גם בישראל, להידבר עם סוריה, ולנסות להביא לשלום עם סוריה.

חנא סוייד: גם סוריה היא בצפון, וגם שם יש אזור מתוח, ובוודאי שלום עם סוריה ישחרר חלק ניכר מהאזורים בצפון מהיותם יישובים בקו עימות ויישובי ספר.

חנא סוייד: לצערי הרב, הממשלה, וראש הממשלה אמר כבר כמה פעמים, למרות המלצות מגופים שונים, לרבות אמ"ן, שצריך להידבר עם סוריה - וראש הממשלה מסרב.

חנא סוייד: לכן, ההשקעה הכי טובה והדרך הכי נוחה והכי יעילה לצאת מהמצב הזה של אזורים מתוחים ואזורי ספר ויישובי ספר זה דווקא להתקדם לכיוון של השלום.

חנא סוייד: עם זאת, אני רוצה לומר, שיש מצב נתון, ואני רוצה לציין במיוחד את הסבל של היישובים הערביים בתקופת המלחמה האחרונה, כאשר אנחנו יודעים שרוב היישובים הערביים בנויים בצפיפות רבה, וכל נפילה של טיל, בעצם - ברוב המקרים היתה המשמעות שלה הרס והרג של אנשים.

חנא סוייד: לכן חשוב מאוד לספק לאותה אוכלוסייה ולאותם אנשים את אמצעי החירום הדרושים, כגון מקלטים ציבוריים.

חנא סוייד: אין ביישובים הערביים בכלל המושג הזה שנקרא מקלטים ציבוריים.

חנא סוייד: מראש אנחנו יודעים שבאזורים הישנים, בגזע היישוב, מה שנקרא, אין אפשרות לבנות בכלל מקלטים ציבוריים, ולכן המיגון של אותם יישובים ואותם קטעים ביישובים אלה הוא גרוע מאוד.

חנא סוייד: מתבקשת ונדרשת תוכנית על מנת למצוא פתרון כולל עבור היישובים הערביים לשירותי חירום.

חנא סוייד: אני מציין גם שבכל היישובים הערביים אין אפילו יישוב אחד שזכה אי-פעם לרכב הצלה, למגן-דוד-אדום, לאמבולנסים.

חנא סוייד: כל השירותים האלה חסרים בכל היישובים הערביים, על אחת כמה וכמה ביישובים בצפון וביישובים שמוגדרים כיישובי ספר.

חנא סוייד: לכן, חובת הממשלה כלפי הציבור בכלל היא לצאת ממצב המלחמה והמתח על מנת לשחרר את כל ההגדרות האלה, ולזרוק אותן, כי לא צריך אותן; ומצד שני - לספק לאוכלוסיות השונות וליישובים השונים את השירותים הנדרשים בעתות מלחמה ובעתות מתח.

חנא סוייד: תודה.

חנא סוייד: אברהם רביץ (יהדות התורה): בקריית-ספר - אמבולנס - - -

יצחק זיו: תודה רבה לחבר הכנסת חנא סוייד.

יצחק זיו: אני מזמין את חבר הכנסת דב חנין.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, עמיתי חברי הכנסת, המלחמה האחרונה חשפה כמה בעיות קשות מאוד בישראל.

דב חנין: אחת הבעיות הקשות שנחשפו היא, כמובן, התמונה החברתית הקשה באזור הצפון.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, צר לי לומר לכם שכנראה שום לקח לא נלמד מאז המלחמה הזאת, ואני לא רוצה להביא עדות מימים אחרים, אלא דווקא ממה שהתרחש הבוקר.

דב חנין: יושב פה חבר הכנסת שרוני, יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות של הכנסת, ואנחנו השתתפנו, ביחד, בדיון שהתקיים בוועדה בראשותו בנושא הסכנה של סגירת מרכז השיקום לילדים בבית-החולים בנהרייה.

דב חנין: במקרה הקונקרטי הזה, התערבותה של הכנסת הועילה, ואני מקווה שבעקבות הדיון שהיה בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות הבוקר, המרכז הזה לא ייסגר.

דב חנין: אבל אני שואל אתכם, עמיתי חברי הכנסת: מה מתרחש כאן?

דב חנין: תקופת זמן כל כך קצרה אחרי מלחמה שפגעה באופן כל כך משמעותי באזור הצפון ובתושביו, וקודם כול בציבורים המוחלשים בצפון, ועדיין דבר כזה יכול להתרחש, מרכז שיקומי בבית-חולים יכול להיסגר – מה קורה פה?

דב חנין: אני אומר לכם בצער, שגם המלחמה האחרונה לא הובילה לשום התעוררות ולשום התעשתות.

דב חנין: מדברים הרבה על פיתוח הגליל, אבל גם התוכניות שנעשות היום אינן באמת מביאות בחשבון את הצרכים של האוכלוסייה הערבית, שהיא חלק גדול מאוד מתושבי הגליל.

דב חנין: התוכניות שנעשות היום אינן מביאות בחשבון את הצרכים של השכונות ועיירות הפיתוח.

דב חנין: התוכניות שנעשות היום אינן מביאות בחשבון את המצוקות הסביבתיות הקשות שקיימות באזורים של הצפון – אנחנו חוזרים ומדברים פה על הסכנה לבריאות הציבור ולחיים של הציבור מהמפעלים סביב מפרץ חיפה – לכל הדברים האלה אין באמת תשובות.

דב חנין: המלחמה אכן חשפה התפוררות של הרקמה החברתית, אבל כשאני מסתכל במה שמציעים לנו עכשיו, עמיתי חברי הכנסת, בתקציב 2007, אני רואה תמונה קשה מאוד בתחום הזה.

דב חנין: אתם זוכרים שכשאישרנו את תקציב 2006 אמרו לנו: זה תקציב של ביבי נתניהו, אבל חכו וראו, כשיגיע תקציב 2007, יגיעו אתו הבשורות החברתיות.

דב חנין: והנה, מגיע תקציב 2007, וכולנו יכולים לראות מה יש בו.

דב חנין: אני אתן רק כמה אינדיקטורים, עמיתי חברי הכנסת.

דב חנין: תקציב שעות תקן לתלמיד – לא עלה מ-2006.

דב חנין: אנחנו נשארים תקועים במקום.

דב חנין: לעומת זאת, תקציב הפיתוח לחינוך ירד.

דב חנין: תקציב ההשכלה הגבוהה פר-סטודנט ירד.

דב חנין: תקציב הבריאות לנפש ירד – חברי חבר הכנסת שרוני, תפנה גם את תשומת לבו של שר הבריאות לעניין זה.

דב חנין: תקציב הבריאות לנפש בתקציב 2007 ירד.

נסים זאב: אנשים נהיו יותר בריאים, אז מה?

דב חנין: כנראה, כנראה הממשלה פשוט עושה את האנשים בריאים.

דב חנין: בתחום התחבורה, אחרי כמה שנים של עלייה בהשקעות ברכבת, בשנה הקרובה תהיה לנו ירידה בהשקעות ברכבת, והירידה בהשקעות האלה תפגע קודם כול בפריפריה.

דב חנין: מבטלים, למשל, את קו הרכבת לכרמיאל.

דב חנין: מבטלים את קו הרכבת בין אשקלון לבאר-שבע, שאמור לשרת, בין היתר, את תושבי שדרות.

שי חרמש: לא מבטלים.

שי חרמש: הוא ייגמר ב-2010.

דב חנין: כן.

דב חנין: ב-2010.

דב חנין: או אם ירצו In the year 2525, if man is still alive -.

דב חנין: יש פה בעיה.

דב חנין: יש פה בעיה מאוד קשה, אדוני השר.

דב חנין: יש תחושה שבתקציב הזה יש שינוי מסוים לעומת תקציב נתניהו של 2006, אבל השינוי המסוים שישנו הוא רק לרעה.

דב חנין: שאלות חברתיות וסביבתיות מאוד חשובות נותרות מוזנחות בתקציב הזה, אדוני השר.

דב חנין: זו תמונה קשה, זו תמונה מצערת, אני חושב שזו תמונה שהגיע הזמן שהכנסת תאמר בה אמירה מאוד מאוד ברורה.

דב חנין: תודה רבה.

יצחק זיו: תודה רבה לחבר הכנסת דב חנין.

יצחק זיו: הנני מזמין את חבר הכנסת זבולון אורלב.

זבולון אורלב: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מכובדי השר אדרי, אם אנחנו באים לדון כיצד מדינת ישראל צריכה להיערך, כיצד היא צריכה להפיק לקחים מהתוצאות העגומות של מלחמת לבנון השנייה, הדבר הראשון הוא קודם כול למנות שר רווחה.

זבולון אורלב: למה לא ממנים אותך?

זבולון אורלב: אתה אדם מתאים, אתה אדם ראוי - - -

יעקב אדרי: אני אענה לך.

זבולון אורלב: הבטיחו לך.

זבולון אורלב: לא, אני מדבר עכשיו ברצינות.

זבולון אורלב: זה נכון לא רק לימי מלחמה, זה קודם כול נכון לימי שלום.

זבולון אורלב: אז אני חוזר ומבקש, ואני צריך לומר שהואיל ואני שר הרווחה האחרון - היה סגן שר הרווחה, אבל אני שר הרווחה האחרון, שהתפטר מתפקידו לפני שנתיים ושלושה ימים.

זבולון אורלב: זה הרבה זמן.

זבולון אורלב: יום הזיכרון היה ב-11 בנובמבר.

זבולון אורלב: והגיע הזמן.

זבולון אורלב: המלחמה בוודאי חשפה את כל החולשות של העורף, המלחמה הציפה את כל הבעיות החברתיות שקיימות.

זבולון אורלב: אילו המגזר השלישי, יחד עם הרשויות המקומיות, לא היה נרתם וכל המעמסה היתה נופלת רק על משרדי הממשלה, אוי לנו ואבוי לנו.

זבולון אורלב: אני חושב שעיקר הפגיעה היה לא רק בתחום הצבאי, אלא גם בהחלט בתחום האזרחי.

זבולון אורלב: אומנם המבקר בודק, מבקר המדינה בודק, אבל נראה שהממשלה לא עסוקה בעניין, כאילו לא קרה שום דבר.

זבולון אורלב: רבותי, קרו במלחמה דברים קשים מאוד.

זבולון אורלב: אוכלוסיות שלמות הופקרו, אוכלוסיות שלמות הוזנחו, ועוברים ככה לסדר-היום.

זבולון אורלב: אני לא רואה שהוקמה ועדת שרים, אני לא רואה שיש מינהלת, אני לא רואה שיש איזה תהליך שאומר: שמע, בוא נבדוק את העניין.

זבולון אורלב: אני לא רואה שיש איזה מנגנון שבודק את חלוקת התפקידים.

זבולון אורלב: הרי מה קרה במלחמה הזאת?

זבולון אורלב: התברר שמרוב שלממשלה יש 25 שרים, המון משרדי ממשלה והמון גופים, אף אחד לא אחראי לכלום.

זבולון אורלב: אף אחד לא אחראי לכלום.

זבולון אורלב: פיקוד העורף אומר: אני לא אחראי למיגון, אני רק אחראי לתת הוראות.

זבולון אורלב: הרשויות המקומיות אומרות: נעשה כמיטב יכולתנו, והן ראויות לכל שבח – היהודיות, הערביות.

זבולון אורלב: באמת, כולן עשו כמיטב יכולתן.

זבולון אורלב: ביקרנו, ראינו.

זבולון אורלב: העמותות – המגזר השלישי – הוכיחו את עצמן.

זבולון אורלב: ואני לא רואה שקורה שום דבר.

זבולון אורלב: צריך להבין שהמלחמה האחרונה גם חידדה בנו את התודעה, שאם פעם חשבנו שיש חזית ויש עורף – אין יותר דבר כזה.

זבולון אורלב: כל הארץ חזית.

זבולון אורלב: אין חזית ואין עורף.

שי חרמש: אבל יש פריפריה.

זבולון אורלב: אתה בקואליציה, לא?

שי חרמש: מותר להגיד את זה, לא?

זבולון אורלב: בסדר.

זבולון אורלב: אני מכבד אותך שאתה אומר את זה.

זבולון אורלב: מכבד אותך שאתה אומר את זה.

שי חרמש: - - -

זבולון אורלב: גם על זה אני מסכים אתך.

זבולון אורלב: אני מסכים אתך שאי-אפשר להטיל אחריות תמיד על הממשלה האחרונה.

זבולון אורלב: יש כאן חטאים מצטברים.

זבולון אורלב: הייתי בממשלה, ראיתי את זה.

זבולון אורלב: בהחלט.

זבולון אורלב: זו פריפריה גיאוגרפית, פריפריה חברתית – בהחלט.

זבולון אורלב: יש כאן בעיות קשות מאוד.

זבולון אורלב: הבעיה היא, חבר הכנסת חרמש, שאני לא רואה שאנחנו באמת מרגישים שקרה משהו ומתלבשים על העניין הזה.

זבולון אורלב: טשטוש הגבולות בין חזית לבין עורף רק מחייב עוד יותר, אין עניין של קו ספר או קו עימות.

זבולון אורלב: יכול להיות שכרגע, טכנית, בעוטף-עזה יש קו דמיוני של 11 ק"מ?

שי חרמש: אתה אחראי לקילומטר השביעי.

זבולון אורלב: אני מודה לך על שאתה מזכיר את זכויותי.

זבולון אורלב: אבל קו 7 קילומטרים לא נכון מזמן, היום למעשה צריך לעצב קו של 11 קילומטר, כי כולנו יודעים מה יש בידי אויבינו.

זבולון אורלב: לכן, כל הקווים האלה הם קווים זמניים, אנחנו צריכים לראות את כל הארץ כמכלול אחד.

זבולון אורלב: זאת מדינה, שאם מישהו הכאיב למישהו בעפולה, אז כואב בטייבה.

זבולון אורלב: כל הארץ היא ארץ אחת, אין כאן הבדלים.

זבולון אורלב: לכן הטיפול החברתי, הטיפול האזרחי, צריך להיות טיפול רציני, הוליסטי וכולל.

זבולון אורלב: כולנו יודעים, לא רק שאין יותר חזית ועורף, גם החוסן הלאומי לא יכול להימדד במספר טנקים, במספר תותחים, במספר מטוסים, במספר פצצות חכמות, אלא קודם כול הוא חוסן חברתי - זה החוסן העיקרי.

זבולון אורלב: חברה תנצח או תפסיד במאבק על-פי היכולת החברתית שלה.

זבולון אורלב: בחברה שבה צעירים משכבות של פריפריה כזאת או אחרת מרגישים שלמדינה לא אכפת מהם, שהמדינה לא סופרת אותם, שהמדינה לא עוזרת להם, שהמדינה פוגעת בהם, שתמיד רק לוקחים מהם, למה שביום פקודה הם יתגייסו למאמץ?

זבולון אורלב: למה שהם ימסרו את נפשם?

זבולון אורלב: למה שהם יחרפו את נפשם?

זבולון אורלב: לכן, העניין הוא רציני מאוד, אנחנו עוסקים בדבר שהוא בנפשה של המדינה; חוסן לאומי, חוסן חברתי הם דברים שווים.

זבולון אורלב: אני יודע שזמני הסתיים, אני ממש מתבייש כשאני רואה ששרים נמצאים בארצות-הברית ומשנוררים כספים למילוי צרכים שהמדינה חייבת לספק.

זבולון אורלב: לא עולה על דעתי שאם צריך לשקם את החינוך בצפון ב-660 מיליון שקלים, זה יהיה מותנה בכך שהצליחו לאסוף מכמה גבירים טובים 340 מיליון.

זבולון אורלב: זה לא מתקבל על הדעת.

זבולון אורלב: אני חושב שחשוב לגייס תרומות.

זבולון אורלב: אני גם חושב שחשוב ששרים יהיו בכנס הקהילות היהודיות.

זבולון אורלב: חבר הכנסת שי חרמש, איש הסוכנות היהודית, מכיר בחשיבות הדבר, ואני כאיש אופוזיציה לא מבקר, אני חושב שהקשרים האלה מאוד חשובים.

זבולון אורלב: אבל לנסוע כדי לשנורר כספים למילוי צרכים לאומיים במקום הממשלה, זה דבר מאוד מאוד לא ראוי.

זבולון אורלב: אני מקווה מאוד שבסיכום הדיון הזה תהיה קריאה של הכנסת, חוצת מפלגות - עניין הקיום שלנו הוא לא עניין מפלגתי ולא עניין קואליציוני ואופוזיציוני - תהיה קריאה ברורה להטלת חובה על הממשלה להסדיר את הנושאים החברתיים כדי להבטיח את החוסן החברתי שלנו.

יצחק זיו: תודה לחבר הכנסת זבולון אורלב.

יצחק זיו: אני מזמין את חבר הכנסת אברהם רביץ.

אברהם רביץ: אדוני היושב-ראש, אני רוצה להצטרף לרישא של דבריו של השר לשעבר, שר הרווחה.

אברהם רביץ: הוא פונה בזה לממשלה, שימנו שר רווחה.

אברהם רביץ: אני אביא לכם נימוק נוסף על הנימוק הרגיל.

אברהם רביץ: כמה אתם חושבים שמשרד הרווחה קיבל מה"פול" הגדול של הכספים לסיוע לצפון?

אברהם רביץ: הצפון, שהוא עני כל השנה ונהיה דלפון בזמן המלחמה.

אברהם רביץ: כמה עולה בדעתכם?

אברהם רביץ: לא יעלה בדעתכם.

אברהם רביץ: 20 מיליון שקל, זה הכול.

אברהם רביץ: אני שואל אותך, השר לשעבר זבולון אורלב, אם אתה היית שר או אני הייתי סגן שר או השר אדרי היה שר, זה היה קורה?

אברהם רביץ: בשום פנים ואופן לא.

זבולון אורלב: דוגמה מצוינת.

אברהם רביץ: לכן, בלי שום קשר לפוליטיקה, אמרתי את זה גם לראש הממשלה עצמו, אני, אברהם רביץ, קורא לו למנות שר רווחה.

אברהם רביץ: כמובן, אני לא תמים, אני יודע מה מתרחש וכל הדברים האלה, אני מקווה שהדברים יסתדרו, כך או כך, בעת הקרובה.

זבולון אורלב: אמרו שנותנים לכם אולטימטום של עשרה ימים.

אברהם רביץ: אתה יודע מה זה אולטימטום בפוליטיקה.

אברהם רביץ: טוב, הלוואי, אני יודע.

אברהם רביץ: חברי הכנסת, אדוני היושב-ראש, במקורות שלנו יש דינים מיוחדים ליושבי הספר, אלה שיושבים בספר חלות עליהם גם זכויות וגם חובות, מעבר לחובות האזרחיות הרגילות שמוטלות על כל אזרח שנמצא בארץ.

אברהם רביץ: כל זאת למה?

אברהם רביץ: מדברים אצלנו חזור ודבר על גבולות הקבע של מדינת ישראל.

אברהם רביץ: איפה יש עוד מדינה בעולם שאין לה גבולות?

אברהם רביץ: ואומר לכם, לפי מקורותינו, מה הם הגבולות של מדינת ישראל, או מה הם הגבולות של ארץ-ישראל ההיסטורית, לתקופותיה השונות; לא תמיד הם היו אותם גבולות.

אברהם רביץ: הדבר נמדד בעיקר בבני-האדם, ביושבי הספר.

אברהם רביץ: היכן שישבו בני-האדם, הם קבעו את הגבול.

שי חרמש: גם בתנועה הציונית.

אברהם רביץ: גם בתנועה הציונית, יכול להיות, הם בחרו בקו הזה.

אברהם רביץ: יש כמה דברים בתנועה הציונית שבהם ניסו לחקות את היהדות ואולי הצליחו.

אריה אלדד: עד להתנתקות, בהתנתקות נשבר העיקרון הזה.

אברהם רביץ: לא, בהתנתקות דווקא הוכח העיקרון הזה על-ידי זה שבני-אדם יצאו משם, וזה כבר לא בתוך הגבולות; יצאו או הוצאו, זה לא משנה.

אברהם רביץ: לכן מוטל על כל החברה, אם חפצה היא בגבולות, לחזק את הגבולות.

אברהם רביץ: אני שואל באמת שאלת תם.

אברהם רביץ: אנחנו יושבים לנו כאן ושומעים, אדוני היושב-ראש, שבארצות-הברית של אמריקה הצליחו כבר לאסוף 340 מיליון דולר.

אברהם רביץ: אתם יודעים מה זה 340 מיליון דולר?

אברהם רביץ: מה זה היה יכול לעשות לצפון, או בכלל לקווי העימות?

אברהם רביץ: זה המון כסף אם מוציאים את זה באופן אמיתי ונכון.

אברהם רביץ: אני לא מסכים לסיפא של דברי חבר הכנסת ; אני לא יודע, במין התייפייפות נפש הוא אומר, למה שנזכה את יהודי העולם לתרום כסף למדינת ישראל על דברים שהממשלה מחויבת?

אברהם רביץ: ראשית, זה לא מסדר הדברים הרגיל שיש מלחמות בישראל.

אברהם רביץ: קיימת סולידריות של העם היהודי בכל העולם.

אברהם רביץ: גם של מדינת ישראל ליהודים שנרדפים בעולם, וכן להיפך.

אברהם רביץ: אז אם יהודים רוצים להשתתף אתנו ומרגישים שהם חלק מהעניין, שמדינת ישראל היא אכן מדינת היהודים והם רוצים לתרום, הם חייבים לתרום.

אברהם רביץ: וברוכים יהיו השרים, שאני מקווה שלא כל אחד עושה לביתו אלא כל אחד עושה לעם ישראל שם.

אברהם רביץ: כי שמעתי כמה אקורדים צורמים, ששר זה מחבב נושא מסוים ועשה לו נפשות בהצלחה.

אברהם רביץ: בסך הכול זה בסדר, אבל זאת צריכה להיות משלחת להצלת הצפון.

אברהם רביץ: עכשיו אני רוצה לומר מלה לחברי הכנסת הערבים.

אברהם רביץ: אינני יודע אם אתם יודעים, אנחנו שומעים זאת, יהודי ארצות-הברית לא רוצים בהבחנה, הם בהחלט רואים גם את אזרחי מדינת ישראל הערבים, אלה שסבלו ואלה שסובלים, שיהיו בתוך ה"פול" של מקבלי הסיוע של יהדות ארצות-הברית.

אברהם רביץ: הייתי הרבה יותר מאושר אם מדינות ערב - כמו ערב הסעודית, ויש עוד כמה מדינות עשירות מאוד, יותר עשירות מיהדות ארצות-הברית - גם כן היו עושות מגבית מקבילה כדי לעזור גם פה וגם מעבר לגבול.

אברהם רביץ: יש כאן דבר שהוא לא ממש סימטרי, וזה לא מרנין.

אברהם רביץ: צריכה להיות סולידריות של המין האנושי, כי האלוקים ברא את האדם, כל אדם, בצלם, מתוך תקווה שכולנו נדע להעריך זאת ולהתנהג בצלם אלוקים שברא הבורא את כל המין האנושי.

אברהם רביץ: תודה.

יצחק זיו: תודה רבה לחבר הכנסת אברהם רביץ.

יצחק זיו: אני מזמין את חבר הכנסת עזמי בשארה.

עזמי בשארה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, בארצות ערב דיברו הרבה אחרי 67', בזמן המאמצים לשיקום החברות הערביות, על כך שצריך להשתחרר מתסביך או מהשוק של מלחמת 67'.

עזמי בשארה: כל פעם אני רואה שאנחנו מסתבכים באזור הזה בעימותים מהסוג שהיה, ולאחרונה, גם ישראל צריכה להשתחרר מתסביך 67'.

עזמי בשארה: אני לא יודע למה נחרת בזיכרון הקולקטיבי הישראלי, שמלחמת 67' זה הפרוטוטיפ של המלחמות, שכך מתנהלות מלחמות.

עזמי בשארה: כל פעם שאנשים סובלים מהמלחמה, או שהמלחמה נמשכת יותר משש שעות, מתחילים לצעוק שצריך ועדת חקירה ממלכתית.

עזמי בשארה: כאילו שמלחמות מתנהלות כפי שהתנהלה מלחמת 67'.

עזמי בשארה: אני רוצה להגיד לכם, שלפני 67' לא התנהלה שום מלחמה כמוה.

עזמי בשארה: אגב, המלחמה הכי אכזרית גם לעורף לא היתה המלחמה האחרונה אלא מלחמת 48', גם מבחינת מספר ההרוגים, וגם אחרי 67' לא היתה שום מלחמה כמו 67'.

עזמי בשארה: לא היתה כזאת, לא 73' ולא 82', ומשום מה, כל פעם היתה דרושה ועדת חקירה ממלכתית.

עזמי בשארה: אני לא זוכר שום מלחמה, חוץ מ-67’, שלא עשו עליה ועדת חקירה ממלכתית.

עזמי בשארה: למה?

עזמי בשארה: כי המלחמות צריכות להסתיים בשש שעות.

עזמי בשארה: אחרי 73' היתה ועדת חקירה ממלכתית, אחרי 82' היתה ועדת חקירה ממלכתית, עכשיו דורשים ועדת חקירה ממלכתית.

עזמי בשארה: איך, לעזאזל, חושבים שמתנהלות פה מלחמות?

עזמי בשארה: מלחמות בלי נפגעים, בלי עורף?

עזמי בשארה: רק מנצחים וחוזרים הביתה?

עזמי בשארה: איך מנהלים מלחמות?

עזמי בשארה: איך חושבים שמלחמות זה דבר טוב, זה דבר שרק שמנצחים בו?

עזמי בשארה: אני קראתי את בן-גוריון טוב טוב וגם כתבתי עליו כמה דברים.

עזמי בשארה: אני חושב שהוא האינטלקטואל הכי חשוב במנהיגים באזור הזה.

עזמי בשארה: הוא שם את הדוקטרינה הצבאית העיקרית – דווקא איש אזרחי ולא חלוץ ולא איש צבא - שצריך מלחמת מחטף, שאסור שהמלחמה תתנהל בתוך שטח מדינת ישראל, אז צריך לייצא אותה, ואם יש צורך יש לתת מכה מקדימה, כך שצריך לייצא את המלחמה לשטח של האויב, הוא קרא לזה.

עזמי בשארה: זה היה ב-48' וב-67'.

עזמי בשארה: בימינו אין דבר כזה.

עזמי בשארה: אין מלחמת מחטף, נגמרו מלחמות המחטף בעולם, וגם ארצות-הברית לא מסוגלת לעשות בשום מקום מלחמת מחטף, לא בעירק ולא באירן, וישראל בוודאי כבר לא יכולה לעשות עם המשטר הערבי הכי חלש מלחמת מחטף.

עזמי בשארה: אני אומר לכם, ששום מלחמה לא תסתיים בימים.

עזמי בשארה: זה נגמר.

עזמי בשארה: אין דבר כזה לייצא את המלחמה לשטח האויב והשטח שלך יישאר נקי.

עזמי בשארה: למה?

עזמי בשארה: כי יש היום טכנולוגיה בעולם.

עזמי בשארה: אין דבר כזה וגם לא יהיה.

עזמי בשארה: לכן, לדעתי, מובן שצריך לדבר על הכנת העורף למלחמה.

עזמי בשארה: הדבר שהכי קל לעשות זה לא לבדוק כמה העורף מוכן למלחמה אלא כמה הוא מוכן לשלום.

עזמי בשארה: אני חושב שהעורף הישראלי, אם יש לו הנהגה היסטורית שמסוגלת לקבל החלטות, מוכן לשלום - אין מי שמוביל אותו לכיוון השלום - כי אני חושב שזה עורף שעייף ממלחמות לא כיוון שהוא פחדני או תבוסתני וכו', אלא כי אי-אפשר בימינו לנהל מלחמות כמו ב-67'.

עזמי בשארה: אני חושב שהישראלים כבר מבינים זאת.

רונית תירוש: אבל אין הנהגה - - -

עזמי בשארה: אני מדבר על ההנהגה הזאת.

עזמי בשארה: אנחנו נדבר פעם על ההנהגה ממול.

עזמי בשארה: אני חושב שיש יוזמת שלום ערבית ברורה.

עזמי בשארה: 22 מדינות ערביות הגישו יוזמת שלום ערבית.

רונית תירוש: אבל מה עם השכנים שלנו?

עזמי בשארה: תגישו גם אתם ותגידו: מסכימים ליוזמה הזאת, ותעמידו את הערבים במבחן, אם הם מתכוונים באמת או לא.

עזמי בשארה: אין דרך אחרת.

עזמי בשארה: אין מלחמות כמו 67', נגמר הסיפור הזה.

עזמי בשארה: כל פעם שיש עשרה ימים מלחמה – ועדת חקירה ממלכתית.

עזמי בשארה: ועדות חקירה ממלכתיות יחזירו את המתים?

עזמי בשארה: איזה מין שטויות.

עזמי בשארה: אני מתפלא גם שכל פעם השמאל דורש ועדת חקירה ממלכתית.

עזמי בשארה: אני חושב שהעורף הישראלי מוכן כפי שהיה מוכן בזמן רבין ובזמן בגין, רק שהנהגה היסטורית תקבל החלטות ותפסיק לקרוא סקרים.

עזמי בשארה: הנהגות היסטוריות לא קוראות סקרים, עושות סקרים.

עזמי בשארה: ברק, בדרכו למשא-ומתן, כל הזמן קרא סקרים, ולכן לא היה יכול לקבל שום החלטה.

עזמי בשארה: לכן הוא בזבז ב-2000-1999 הזדמנות לשלום בצפון.

עזמי בשארה: לכן במצב הזה, אם צריך ועדת חקירה ממלכתית אז זה כדי לחקור איך האדון אהוד ברק בזבז הזדמנות לשלום ב-2000-1999.

עזמי בשארה: על זה צריכה לקום ועדת חקירה ממלכתית.

עזמי בשארה: אני מודה לך, אדוני.

יצחק זיו: תודה רבה לחבר הכנסת עזמי בשארה.

יצחק זיו: אני מזמין את חבר הכנסת גאלב מג'אדלה.

גאלב מג'אדלה: אדוני היושב-ראש, מכובדי השר - -

משה שרוני: השעון מקולקל?

גאלב מג'אדלה: - - חברי חברי הכנסת - שרוני, אם היושב-ראש רוצה אני מוכן לוותר.

גאלב מג'אדלה: אנחנו כולנו מסכימים שאנחנו רוצים חברה שבה נוכל לחיות בכבוד כבני-אדם.

גאלב מג'אדלה: ועדות חקירה הן לא התרופה.

גאלב מג'אדלה: בדיקות הן לא התרופה.

גאלב מג'אדלה: הסכסוך הוא דבר שצריך להסתיים.

גאלב מג'אדלה: ההיערכות האמיתית צריכה להיות הפנמה של זה ושכנוע פנימי.

גאלב מג'אדלה: די לכיבוש, יש להושיט את היד לוויתורים, יש להושיט את היד להבנות.

גאלב מג'אדלה: בערבית אומרים: תנזולת.

גאלב מג'אדלה: ויתורים.

יצחק אהרונוביץ': מה זה בעברית?

גאלב מג'אדלה: ויתורים, מוותרים.

גאלב מג'אדלה: באים לקראת, מושיטים יד.

גאלב מג'אדלה: אין לנו דרך אחרת.

גאלב מג'אדלה: גם אם נחקור וגם אם נסיק מסקנות וגם אם נגיש המלצות וגם אם יפרשו קצינים וגם אם נערוף, חלילה, ראשים וגם אם יתפטרו אנשים בהנהגה, זה לא הפתרון.

גאלב מג'אדלה: אז נצא יום אחרי זה למערכה הבאה.

גאלב מג'אדלה: ההיערכות שלנו צריכה להיות שנגיע להסכמה בינינו לבין עצמנו שיש פתרון.

גאלב מג'אדלה: כל העולם, אפילו המעצמות, הגיע למסקנה ולהבנה כי כולם מפסידים ממלחמה.

גאלב מג'אדלה: כולם מפסידים מהסכסוך - והסכסוך שלנו, עוד מרוויחות ממנו הרבה אומות ועושים אותו ומלבים אותו כדי שימכרו לנו נשק וכדי שלא נתפנה לטפל בעצמנו וכדי שהם יתעשרו.

גאלב מג'אדלה: לכן, ההיערכות הטובה ביותר, אדוני היושב-ראש, צריכה להיות שאנחנו נפנים שיש סוף לסכסוך ואין דרך אחרת.

גאלב מג'אדלה: פעם, אני אזכיר לכם, חברי, לפני 20-15 שנה, חיינו באופוריה - צבא שלא ינוצח, מדינה חזקה, התחלנו לחשוב שאנחנו מעצמה.

גאלב מג'אדלה: היינו באופוריה.

גאלב מג'אדלה: אפילו שכחנו שיש סכסוך, אפילו התעלמנו מהסכסוך, אפילו היתה ראש ממשלה שאמרה: אין עם פלסטיני.

גאלב מג'אדלה: כשהיינו צעירים מאוד, בשנות ה-70, היתה ראש ממשלה שאמרה: אין עם פלסטיני.

גאלב מג'אדלה: ראש ממשלה, לא אזרח.

גאלב מג'אדלה: ראש ממשלה בישראל, הגברת גולדה מאיר.

גאלב מג'אדלה: אדוני, כבוד הרב רביץ, אתה אומר שיהדות ארצות-הברית רוצה שנהיה שותפים בשיקום, בסיוע שהם נותנים.

גאלב מג'אדלה: אני מוכן לוותר על זה כדי שמדינת ישראל תשווה אותנו במה שמגיע לנו מהשיקום שהיא מקציבה.

גאלב מג'אדלה: אתה יודע שבצפון, שיש בו 51% ערבים ו-49% יהודים, הציבור הערבי מקבל 30% מהתקציב שניתן לשיקום לצפון?

גאלב מג'אדלה: באמת הרבה.

אליהו גבאי: כי הם לא משלמים מסים.

גאלב מג'אדלה: חבר הכנסת גבאי, כשאני שומע אותך עוברת בי הרגשה קשה כזאת.

אליהו גבאי: יישובים של המועצות שלהם לא משלמים מסים.

גאלב מג'אדלה: אתה מוכן להקשיב?

גאלב מג'אדלה: אני מבקש לשכנע אותך, ברשותך.

גאלב מג'אדלה: כשאני שומע ממך דבר כזה, אני פשוט לא מסוגל להבין.

גאלב מג'אדלה: אי-אפשר להבין שנבחר ציבור, נבחר עם כמו כבודו, ידבר כך.

אליהו גבאי: תפתח את השנתון ותראה כמה הם משלמים.

אליהו גבאי: זה כתוב, זאת לא המצאה.

גאלב מג'אדלה: אני מאוד מעריך אותך.

גאלב מג'אדלה: אם הייתי חושב שאפסו כוחותי לשכנע אותך, לא הייתי אומר את זה, אבל אני מזמין אותך לקפה על חשבוני.

גאלב מג'אדלה: לא הקפה הזה, קפה כמו שצריך.

גאלב מג'אדלה: תשאל את יושב-ראש הכנסת לשעבר, הוא יודע איזה קפה.

ראובן ריבלין: אבל גם הקפה פה טוב.

גאלב מג'אדלה: תשאל למה לא משלמים.

גאלב מג'אדלה: לא רק מפני שהם לא רוצים לשלם.

גאלב מג'אדלה: הרי הם לא משלמים בשביל עצמם.

גאלב מג'אדלה: הם לא משלמים כי הם בהבטחת הכנסה, כי הם מובטלים, כי לאחד יש שמונה ילדים.

גאלב מג'אדלה: זה שגביית המסים נמוכה, זה נכון.

גאלב מג'אדלה: אני מסכים אתך.

גאלב מג'אדלה: בפריפריה, המסים משולמים בשדרות כמו ברעננה?

גאלב מג'אדלה: חבל, אני מתייחס אליך בכבוד הראוי, כנבחר עם.

גאלב מג'אדלה: אי-אפשר להגיד שהשלטון המקומי נכשל ביישוב הערבי משום שלא משלמים מסים.

גאלב מג'אדלה: זאת סיבה מתוך שמונה סיבות.

גאלב מג'אדלה: האזרח לא בסדר, הוא צריך לשלם, ואני מסכים אתך, אבל זה לא הכול.

גאלב מג'אדלה: מה אמרת עכשיו במלחמה על ה-13 שנהרגו?

גאלב מג'אדלה: קיבלו?

גאלב מג'אדלה: אני אומר לך שהם עוד לא קיבלו.

גאלב מג'אדלה: הרשויות המקומיות שנפגעו לא קיבלו פיצויים.

רונית תירוש: חבר הכנסת מג'אדלה, שרת החינוך טענה ש-70% מהתוספת לצפון עוברת למגזר הערבי.

גאלב מג'אדלה: אני נוטה להאמין לשרת החינוך, לא כיוון שהיא מסיעתי, אלא משום שמצפים משרת החינוך להגיד אמת, כדי שהיא תחנך את העם לדבר אמת.

גאלב מג'אדלה: 70% ממה?

רונית תירוש: מסך התקציבים שעוברים לצפון.

גאלב מג'אדלה: איזה תקציב היא קיבלה?

גאלב מג'אדלה: מאיזה תקציב?

רונית תירוש: אני לא יודעת.

גאלב מג'אדלה: גברתי, חברת הכנסת המכובדת, תאמיני לי אם אני, יושב-ראש ועדת הפנים ואיכות הסביבה, אומר לך שקיבלנו 30%.

גאלב מג'אדלה: מהמשרד שהיית מופקדת עליו, משרד החינוך, אנחנו מקבלים 20,000 שעות פחות ממה שמגיע לנו.

גאלב מג'אדלה: כתבתי לך מכתב על זה, וגם לשרה לימור לבנת בשעתה, ואפילו לא טרחתם לענות.

גאלב מג'אדלה: השרה לבנת בכלל לא ענתה לציבור הערבי בשום פנייה.

רונית תירוש: זה לא נכון.

גאלב מג'אדלה: אני כתבתי לכם.

גאלב מג'אדלה: אנחנו מקבלים 20,000 שעות פחות ממה שמגיע לנו.

גאלב מג'אדלה: במחשב שלך כמנכ"לית משרד החינוך.

רונית תירוש: אל תגיד את זה, כי 70% מהתקציבים של דוח-שושני הם תקציבים לבתי-ספר יסודיים ולמגזר.

גאלב מג'אדלה: את יודעת מה?

גאלב מג'אדלה: אני מתחייב בפני המליאה להביא את המסמך ואת הנתונים לכבודה.

רונית תירוש: אני אשמח.

גאלב מג'אדלה: 20,000 שעות פחות.

גאלב מג'אדלה: תודה רבה לגברתי.

יצחק זיו: תודה רבה לחבר הכנסת מג'אדלה.

יצחק זיו: אני מזמין את חבר הכנסת מגלי והבה.

מגלי והבה: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, שמעתי בקשב רב את חברי הכנסת בדיון המעניין.

מגלי והבה: שמעתי ואמרתי לעצמי, שכולם חכמים לאחר מעשה, או מנסים להיות חכמים לאחר מעשה.

אריה אלדד: גם במלחמה אמרנו את אותם דברים.

מגלי והבה: חברים, אני יודע מה אמרתם.

מגלי והבה: אמרתם חלק מהדברים ולא את כל הדברים.

אריה אלדד: נכון, בזמן המלחמה לא קראנו לראש הממשלה להתפטר.

מגלי והבה: אנחנו יודעים מה המצב בצפון ואנחנו יודעים שבמלחמה שנכפתה עלינו היה פעמון חזק, שצריך להעיר רבים מאלה שאחראים למה שקורה במדינה הזאת.

מגלי והבה: אנחנו מסתכלים על הדברים הכי מינימליים, הכי בסיסיים שאמורים להיות.

מגלי והבה: דיברו כאן על החוסרים, או על מצב העורף ומה שקיים בפועל בשטח.

מגלי והבה: נכון, היו המון דברים שלא היינו ערוכים להם, ולא רק שלא היינו ערוכים להם - אני מדבר על יישובי הצפון, במיוחד היישובים הדרוזיים והערביים - לא היה מקלוט ולא היו אמצעים אחרים, כי הם לא חשבו שהמלחמה תשיג אותם.

מגלי והבה: זה מוכיח שכל הרשויות, לא הרשויות המקומיות אלא משרדי הממשלה, לא היו ערוכות למה שצפוי לנו.

מגלי והבה: לצבא ולכל מה שקרה במלחמה הזאת הקימו ועדות חקירה פנימיות, הקימו ועדות חקירה חיצוניות, אבל אנחנו צריכים להבין דבר אחד: בואו נתאזר בסבלנות לקראת המסקנות של הוועדות האלה.

מגלי והבה: אסור לנו לחטוא בהסקת המסקנות ובהפקת הלקחים.

מגלי והבה: אני מסכים עם חלק מהדברים שנאמרו, שיש דברים שלא צריך לחכות לוועדת חקירה ולמסקנות ועדת חקירה וצריך לטפל בהם.

מגלי והבה: מדובר בכל נושא ההיערכות האזרחית בצפון לסכנות המלחמה.

מגלי והבה: כל מי שעיניו בראשו ורואה מה מתרחש מצפון לנו, יודע שהסיבוב הבא לא ירחק לבוא.

מגלי והבה: אבל בין להכין את העורף, להכין את כל היישובים ולטפל במחסור לבין לא להגיד מה נעשה במלחמה - ואני רוצה להזכיר לכנסת, כי ועדת הכספים לא נחה לרגע.

מגלי והבה: היא ישבה מול משרד האוצר ומול משרדי הממשלה השונים כדי להגיע לפתרון סוגיות שעלו כתוצאה מהמלחמה - בנושא התיירות, בנושא הפגיעה כתוצאה ממה שקרה במלחמה, בנושא החקלאות, עסקים למיניהם.

מגלי והבה: אחד הדברים שאני יכול להיות שקט לגביהם הוא שכאשר אנחנו מסתובבים בין האנשים הם אומרים: קיבלנו את הפיצויים, קיבלנו מה שהובטח לנו.

מגלי והבה: אני מדבר על עובדים, על אלה שמגיעים להם פיצויים בגין הנזקים שהיו כתוצאה מהמלחמה.

מגלי והבה: אז אי-אפשר להגיד שלא נעשה דבר.

מגלי והבה: כל התוכניות שמיועדות לצפון כרגע צריכות להביא לדבר אחד, שמה שהיה לא יהיה: שינוי בהיערכות היישובים השונים בעורף לשעת-חירום וטיפול במחסור באמצעי המיגון ליישובים האלה.

מגלי והבה: את כל זה היינו חייבים לעשות אתמול.

מגלי והבה: כאן האחריות מוטלת על משרדי הממשלה השונים ועלינו, שכל מה שמצריך ומחייב תיקון אכן ייעשה.

מגלי והבה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני רוצה להגיד לכם, שבמלחמה הזאת התשלום לרשויות המקומיות, שחלקן היו במצב של קריסה, סייע לרשויות רבות, אבל זאת לא צריכה להיות המדיניות שמנחה את משרד הפנים או את משרדי הממשלה.

מגלי והבה: צריך להיות טיפול יסודי בבעיות של הרשויות האלה, ולא לחכות לפיצויי מלחמה כדי לתגבר את הרשויות בכסף, שעזר בתשלום משכורות ובמתן פתרונות.

מגלי והבה: אדוני היושב-ראש, לסיכום, צריך להניח את הלקחים ואת המסקנות בפני הוועדות שעובדות.

מגלי והבה: אם אלה מסקנות אישיות ואם אלה מסקנות כלליות, צריך ליישם אותן במטרה שכולנו נוודא, מתוך אחריות ציבורית, שמה שהיה ביולי האחרון לא יחזור.

מגלי והבה: תודה רבה.

יצחק זיו: תודה רבה לחבר הכנסת מגלי והבה.

יצחק זיו: אני מזמין את חבר הכנסת טלב אלסאנע.

רונית תירוש: רשום חבר הכנסת נסים זאב.

טלב אלסאנע: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, יש איזו תופעה שחוזרת על עצמה - נוהגים לדבר על הביטחון כמקדם לשלום, זאת אומרת: על מנת להתקדם בתהליך השלום, צריך לקבל ביטחון, כאילו יש הפרדה בין שני הדברים, ביטחון זה משהו אחד ושלום זה משהו אחר.

טלב אלסאנע: אבל בפועל הביטחון הוא אחד המרכיבים המהותיים של שלום.

טלב אלסאנע: כל עוד אין שלום, אין ביטחון.

טלב אלסאנע: לשם כך שואפים להגיע לשלום.

טלב אלסאנע: כל פעם מדברים על כך שמדינת ישראל מוותרת.

טלב אלסאנע: אני לא יודע על מה היא מוותרת.

טלב אלסאנע: זה שהיא מוותרת על הכיבוש שלה, זה ויתור?

טלב אלסאנע: אני חושב שהיא מורידה מעצמה נטל מאוד כבד, נטל שיש לו מחיר כלכלי ועלות שליטה בעם אחר, שהיא עלות כספית אדירה.

טלב אלסאנע: חבר הכנסת נסים זאב, אם היו משקיעים את זה בישיבות, בחרדים, בשכונות עוני ובמגזר הערבי, המצב היה אחר לגמרי.

טלב אלסאנע: הנטל הזה של שליטה בעם אחר ושל כיבוש עם אחר הוא גם נטל תקציבי, אבל גם ביטחוני וגם מוסרי.

טלב אלסאנע: לכן, כאשר אנחנו רואים את השחיתות ואת ההפקרות, אנחנו צריכים להבין שהאחריות היא גם חלק מהכיבוש.

טלב אלסאנע: ויתור על הכיבוש זה לא ויתור.

טלב אלסאנע: אתם עושים טובה לעצמכם, וזה צעד חשוב מאוד להשגת השלום.

טלב אלסאנע: אדוני היושב-ראש, אני שומע את שרת החוץ בתקופה האחרונה אומרת: לא אכפת לנו מממשלת אחדות, אכפת לנו מה היא מצהירה ומה היא אומרת.

טלב אלסאנע: אני רוצה לשאול אותה, מה היא אומרת על מה שמצהיר ליברמן?

טלב אלסאנע: מה היא אומרת על מה שהוא אומר?

טלב אלסאנע: למה חשוב מה אומרים הפלסטינים שם?

טלב אלסאנע: האם לא חשוב מה שאומרת הממשלה כאן?

טלב אלסאנע: למה מבקשים שהם יכירו בהסכמים ולא דורשים מהממשלה הזאת שתקיים הסכמים?

טלב אלסאנע: אילו הסכמים הממשלה הזאת קיימה?

טלב אלסאנע: אילו החלטות מועצת הביטחון הממשלה הזאת קיימה?

טלב אלסאנע: לכן, נאה דורש נאה מקיים.

טלב אלסאנע: יותר מזה, אני רוצה לחדש לכם – אף אחד לא יכול להגיד שהוא דורש מכל מפלגה בכנסת שהיא תכיר בזכות העם הפלסטיני למדינה.

טלב אלסאנע: לא צריך את זה מכל מפלגה, אנחנו דורשים מהממשלה שתכיר.

טלב אלסאנע: למה לפלסטינים לא אומרים: די שאש"ף מכיר במדינת ישראל?

טלב אלסאנע: הרי אש"ף הוא ארגון-העל שמאחד את כל הארגונים הפלסטיניים, והוא חתום על הסכמי אוסלו.

טלב אלסאנע: הוא הכיר במדינת ישראל - אלא אם מחפשים תירוצים לא להתקדם בערוץ המשא-ומתן.

משה שרוני: אבל אסד מחזיק שם את כל הטרוריסטים.

טלב אלסאנע: אני לא מדבר על אסד, אני מדבר על אש"ף, ארגון השחרור הפלסטיני שמאגד את כל הארגונים הפלסטיניים.

טלב אלסאנע: הוא חתום על הסכמי אוסלו, והוא הכיר במדינת ישראל.

משה שרוני: אש"ף יותר טוב?

טלב אלסאנע: אז מה, צריך כל יום בבוקר להכריז על הכרה מחדש?

טלב אלסאנע: הוא החתום על הסכמי אוסלו, הוא הנציג של העם הפלסטיני.

טלב אלסאנע: כל העם הפלסטיני, לא רק אלה שיושבים בעזה ובגדה והשתתפו בבחירות, אלא גם אלה שבמחנות הפליטים, כולם מיוצגים על-ידי אש"ף, ואש"ף הכיר במדינת ישראל.

רונית תירוש: מה זה הכיר?

רונית תירוש: אבל איך זה מתיישב עם הפיגועים שהם שלחו לארץ?

טלב אלסאנע: כאשר אין הידברות ואין משא-ומתן, חוסמים וסותמים את ערוץ ההידברות, לצערי הרב פותחים את ערוץ העימותים משני הצדדים.

טלב אלסאנע: כדי לצאת ממעגל הפיגועים כאן וגם החיסולים שם, צריך לחזור לערוץ ההידברות.

טלב אלסאנע: יש עם מי לדבר, יש על מה לדבר.

טלב אלסאנע: צריך לנצל את ההזדמנות, אם יש רצון טוב.

טלב אלסאנע: אני רוצה לומר שיש כאן עם מצוין.

טלב אלסאנע: הבעיה שלו היא שיש לו הנהגה שלא עומדת בציפיות והיא איננה ראויה לעם הזה.

טלב אלסאנע: העם היהודי באמת הוכיח שבגלות הוא פורח, אבל כשהוא במדינה שלו, הוא הופך להיות איום ונורא.

טלב אלסאנע: אדוני היושב-ראש, אתה יודע מה אחוז היהודים במזרח התיכון?

טלב אלסאנע: היהודים הם 6 מיליונים לעומת 300 מיליון ערבים.

טלב אלסאנע: הם מהווים מיעוט במזרח התיכון.

רונית תירוש: אז מה רוצים מהמדינה הקטנה שלנו?

טלב אלסאנע: צריך למצוא ערוצים של הידברות וגשרים לשיתוף פעולה.

טלב אלסאנע: צריך לשים בצד את כל התפיסה הכוחנית ולבסס ולהשתית מערכת יחסים על כבוד הדדי; לא כובש-נכבש, אלא שכנות טובה.

טלב אלסאנע: תודה רבה.

יצחק זיו: תודה רבה לחבר הכנסת אלסאנע.

יצחק זיו: אני מזמין את חבר הכנסת נסים זאב.

נסים זאב: אדוני היושב בראש, כנסת נכבדה, אני מאוד התפעלתי מדאגתו של חבר הכנסת טלב אלסאנע.

נסים זאב: הוא אמר שאת הכספים של הכיבוש הוא היה רוצה להעביר לש"ס ולישיבות.

נסים זאב: הוא כל כך דואג לישיבות.

נסים זאב: .. לא ראיתי חברי כנסת שכל כך דואגים לעולם התורה כמו טלב אלסאנע.

נסים זאב: אבל לגופו של עניין, צריך להבין שאנחנו ערוכים להרבה דברים, ביניהם לעריפת ראשים.

נסים זאב: את ראשו של מי צריך לערוף קודם כול?

נסים זאב: של ראש הממשלה?

נסים זאב: של שר הביטחון?

נסים זאב: של גל הירש?

נסים זאב: מלחמות פנימיות.

נסים זאב: אנחנו ערוכים לזה היטב, לא צריך אפילו להיערך לזה.

נסים זאב: צריך להבין, שהיינו ערוכים טוב מאוד להתכנסות.

נסים זאב: אחרי התנתקות כל כך מצליחה, כל כך דרמטית, היינו באופוריה שהנה גאולת עם ישראל הגיעה סוף-סוף.

נסים זאב: נפטרנו ממיליון וחצי ערבים.

נסים זאב: תדעו לכם שהם כבר לא נמצאים בעזה.

נסים זאב: אם היום תגיעו לעזה, אין ערבים, כולם התאדו שם.

נסים זאב: נפטרנו מהם, השד הדמוגרפי עבד טוב.

נסים זאב: שטיפת מוח.

נסים זאב: אבל, שכחנו שכאשר אנחנו מתנתקים מהם והופכים אותם לאזרחים טובים, אולי בחלקם הגדול, הם הופכים לטרוריסטים.

נסים זאב: התנתקנו מהם, אבל נתנו להם את כל הכוח, את כל הכלים להשמיד אותנו בתוך המדינה שלנו, וזה מה שהם עושים יום-יום.

נסים זאב: תראו מה קרה לפגז התועה, המסכן.

נסים זאב: היה פגז תועה, ראש הממשלה התנצל, שר הביטחון בפעם הראשונה הזיל דמעה, כולם מצטערים, כולם בוכים על אותה משפחה, וגם אני מדבר אתכם בצער רב.

נסים זאב: אף אחד לא חושב שיש איזה יהודי שאומר שטוב שזה קרה.

נסים זאב: מה קורה?

נסים זאב: מהפגז התועה הזה תראו איזה פגזים יורים עלינו פה בכנסת הזאת, השכם והערב, כמעט כל המפלגות השמאלניות – אין טעות, לא היו מתאבדים, לא יורים עלינו כל יום רקטות, אין, "מלבס" קוראים לזה בערבית, סוכריות שולחים לנו כל יום, רק אנחנו לא יודעים איך לאסוף אותן.

נסים זאב: יום-יום המחבלים האלה מעזה רוצים להשמידנו, ובמכוון, כדי להרוג אזרחים – ילדים ונשים, אבל הקדוש-ברוך-הוא מצילנו מידם.

נסים זאב: אבל כאשר יש פגז תועה, כבר מדינת ישראל צריכה לשלם, יש כבר עניין של נקמת דם.

נסים זאב: אתה שומע את כולם, איך מטיחים אשמה מתוך הבית הזה.

נסים זאב: אני לא מדבר על ה"חמאס" או על הצהרות של אויבי ישראל, אני מדבר על אותם אוהבי ישראל שיושבים במשכן הזה, כמה הם אוהבים אותנו, מטיפים לנו מוסר כמה אנחנו רוצחים, כמה אנחנו צמאי דם, כמה אנחנו רוצחי תינוקות מסכנים.

נסים זאב: האם שכחנו שמחבלים מתאבדים, חיות הטרף, רצחו לנו למעלה מ-1,000 ילדים ונשים?

נסים זאב: אנחנו לא הצלחנו בדבר אחד, אדוני השר אדרי, לא הצלחנו לשקם 10,000 איש שגירשנו אותם במבצע של כוחות ים, יבשה ואוויר ויס"מ ומשטרה, ואיזה כוחות.

נסים זאב: עד היום יש אנשים שבורים ורצוצים, אין להם פרנסה מאז ההתנתקות הזאת.

נסים זאב: אנחנו ערוכים לקבל ולשקם מיליון איש, גולים מהצפון למרכז?

נסים זאב: מישהו חשב על זה לרגע?

נסים זאב: כן, אנחנו ערוכים לדבר אחד – להילחם זה בזה.

נסים זאב: לכן הגיע הזמן פחות לעשות חשבון נפש, גם אין לנו זמן לזה; צריך גם לעשות חשבון נפש, אבל תוך כדי עשייה, ולא לשבת כל הזמן ולבכות על העבר.

נסים זאב: צריך להסתכל על ההווה ולרוץ ולקבל את העתיד, כי אויבינו מחכים לנו בפתח, אויבינו רוצים להשמידנו.

נסים זאב: לכן כולנו מקווים שהממשלה שעכשיו מסיירת - - -

עבאס זכור: יש הצעות שלום.

עבאס זכור: מה עשית עם זה?

עבאס זכור: אתה מקבל את זה?

נסים זאב: אני יודע, אני מקבל אותן.

נסים זאב: אני רק מקווה שראש הממשלה שלנו והשרים הנכבדים יבואו עם הרבה הרבה כסף, כמה שיותר, ולא צריך להתבזות בכך שהם עושים "שנור", זה טוב שהם עושים "שנור".

נסים זאב: צריך להבין שהמדינה הזאת היא מדינה ענייה, ואני מאחל להם הרבה הצלחה, ונקווה שמעבר לכספים שיביאו למדינת ישראל, יביאו הרבה תשובות לבעיות הפוליטיות-המדיניות שעומדות על הפרק, בעיקר בעיית אירן, שזה הדבר המרכזי והחשוב ביותר.

יצחק זיו: תודה רבה לחבר הכנסת נסים זאב.

יצחק זיו: אני מזמין את חבר הכנסת אחמד טיבי.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, היות שמדברים על המצב הביטחוני העכור וכדומה בעקבות המלחמה, אני רוצה להתייחס דווקא לקונספט הביטחוני השולט והמוליך במדיניות של ממשלות עוקבות, אחת אחרי האחרת, ולהתמקד במושג "צורכי ביטחון".

אחמד טיבי: תחת הביטוי הזה ובשם הביטוי הזה נוקטים מדיניות קשה, מתעמרת, בגדה המערבית וברצועת-עזה.

אחמד טיבי: אני אביא כמה דוגמאות: הפקעות, הריסת בתים, מחסומים, מניעת מעבר סטודנטים או תושבי עזה לגדה וההיפך, מניעת איחוד משפחות, מניעת לימוד של סטודנטים פלסטינים באוניברסיטאות בארץ, הרס של פרדסים, עצים, שטחים ירוקים – הכול בגלל הכותרת "צורכי ביטחון".

אחמד טיבי: בתקופה שבה עמיר פרץ מכהן כשר הביטחון עלה מספר המחסומים בגדה המערבית.

אחמד טיבי: עלה, לא ירד.

אחמד טיבי: הקונספציה הזאת, שהיא לא נחלתה של הממשלה הזאת בלבד אלא ערך מוביל או חוט שדרה של מדיניות ממשלות ישראל אחת אחרי השנייה, בעיקר מאז 1967, הובילה לדה-סנסיטיזציה של הציבור הישראלי לסבלו של האחר ולמתן לגיטימציה ציבורית לכל עוולה.

אחמד טיבי: אי-אפשר להסביר, למשל, מה שהתרחש ביאמון, ממש באותו היום שבו התרחש ההרג בבית-חאנון, שבו שני פצועים – זה שודר אתמול בערוץ-2, ו"בצלם" פרסם את התחקיר – ללא נשק, לא חמושים, שהוכנסו לתוך בית, נכנסה יחידה מיוחדת וירתה בהם מטווח אפס.

אחמד טיבי: אתמול זה שודר בערוץ-2, הכול ל"צורכי ביטחון".

אחמד טיבי: התנכלות של מג"בניקים לאנשים מן היישוב, אזרחים, שעוברים במחסום, הכול ל"צורכי ביטחון".

אחמד טיבי: יש מין הקשחת לב של האזרח הישראלי והחברה הישראלית לסבלו של האחר תחת הכותרת הזאת, שהפכה להיות אמתלה, תוך כדי כך שערכים יסודיים, שקיימים בחברה הישראלית ביחסי גומלין בינה לבין עצמה בחברה היהודית, לא מושלכים על האחר.

אחמד טיבי: לכן אני חושב שהכיבוש מושחת, לא משחית.

אחמד טיבי: הביטוי "הכיבוש משחית", כאילו הוא פוגע בחברה הישראלית, הוא לא מספיק; אגב, זה נכון, אבל לפני שהוא משחית את החברה הישראלית הוא מושחת בפני עצמו מהבחינה הזאת שהוא מקשיח את לבו של הכובש.

אחמד טיבי: הכובש לא יכול להיות כובש נאור, בהגדרה, הוא חייב להיות אכזרי כי הוא כובש, הוא שולט בכוח בעם שלא רוצה את השלטון הזה.

אחמד טיבי: תחת האמתלה והתירוץ הנקרא "צורכי ביטחון" נורו 13 אזרחים ערבים בהפגנות אוקטובר 2000; הם נורו, ועדיין היורים והרוצחים מסתובבים חופשי.

אחמד טיבי: באמתלה ובתירוץ הזה הנקרא "צורכי ביטחון" נורו ה-13, ועד היום נורו עוד 16 אזרחים ערבים, אולי אפילו יותר.

אחמד טיבי: יכול להיות שאני לא מדייק.

אחמד טיבי: הכול בגלל "צורכי ביטחון".

אחמד טיבי: וראה זה פלא, אפילו במקרה אחד, היורים, ההורגים והפוצעים, לא יושבים מאחורי סורג ובריח.

מיכאל איתן: אנחנו מנסים לברר מאיפה הגעת ל-16.

אליהו גבאי: הם רגילים לשקר ולהאמין לשקר של עצמם - - -

מיכאל איתן: למה אתה אומר: משקר, אולי הוא יגיד?

אליהו גבאי: בבקשה.

אליהו גבאי: בבקשה.

אחמד טיבי: אתה מוכן לחזור בך מהדברים שאמרת?

מיכאל איתן: לא, הוא לא התכוון אליך.

מיכאל איתן: הוא אמר: אנשים משקרים.

אחמד טיבי: ערבים משקרים, הוא התכוון שערבים משקרים.

אחמד טיבי: אתה מוכן לחזור בך?

אליהו גבאי: אני אומר שיש אנשים משקרים ומאמינים לשקר של עצמם.

אחמד טיבי: אני נותן לך הזדמנות אחרונה, חבר הכנסת גבאי.

אחמד טיבי: אתה מוכן לחזור בך מהאמירה הזאת?

אליהו גבאי: תבדוק ותברר מה שאני אומר.

אחמד טיבי: ועוד החלפת את שאול יהלום.

אחמד טיבי: בושה למפד"ל, אדם כמוך מחליף את שאול יהלום.

אליהו גבאי: בושה למדינה ששמה אחד כמוך סגן יושב-ראש הכנסת.

אחמד טיבי: היא לא שמה, זאת זכותי.

אליהו גבאי: זאת בושה לדמוקרטיה.

אחמד טיבי: זאת זכותי, זאת זכותי.

יצחק זיו: גבאי, גבאי, אני מבקש להפסיק את הוויכוחים האלה.

אחמד טיבי: אגב, אני מתנגד לבחינות כניסה לחברי כנסת.

אחמד טיבי: אני מתנגד, תמיד התנגדתי לדבר הזה.

אחמד טיבי: שאל אותי חבר הכנסת מיקי איתן, ובצדק, מאיפה המספרים האלה.

אחמד טיבי: אני אציג בפני הכנסת דוח של "מוסאוא", שהוצג בפני המשטרה, על, נדמה לי, יותר מ-16.

אחמד טיבי: אני חושב שטעיתי במספר.

אחמד טיבי: מאז אוקטובר 2000 נורו, במקרים בודדים, יותר מ-16 אזרחים ערבים של מדינת ישראל על-ידי כוחות הביטחון, משטרה וצבא.

אחמד טיבי: חלקם במחשבה שזה דבר פלילי, אבל הם נורו.

אחמד טיבי: חלקם מסיבות ביטחוניות, חשד כאילו סיבות ביטחוניות.

אחמד טיבי: עד לרגע זה, שום מקרה מהמקרים האלה לא הביא לידי כליאתו או הרשעתו של מי שביצע את ההרג הזה.

אחמד טיבי: אני מתחייב להציג לכל מי שרוצה את הדוח של השמות, האירועים, הנסיבות והפרטים ועד איפה הוא הגיע, כל מקרה כזה עד איפה הגיעו בחקירה - במח"ש הוא עדיין לא הגיע.

אחמד טיבי: אולי יחזור בו אז חבר הכנסת גבאי מהמלה הלא-פרלמנטרית שהוא השתמש בה ומהמחשבה הסטריאוטיפית שהערבים משקרים.

אחמד טיבי: אני, למשל, לא חושב ככה - - -

מיכאל איתן: הוא לא אמר.

אליהו גבאי: לא אמרתי הערבים.

מיכאל איתן: הוא לא אמר ערבים, זאת כבר רגישות שלך.

אחמד טיבי: חבר הכנסת איתן, אתה, להבדיל מגבאי, יש בך תכונות שאין בו, לכן אל תנסה לייפות את הדברים הלא-פרלמנטריים שהוא אמר.

אחמד טיבי: "הם רגילים לשקר", הוא אמר.

אחמד טיבי: מי זה הם?

אחמד טיבי: מי זה הם?

אחמד טיבי: יוצאי מרוקו בישראל?

אחמד טיבי: מי זה הם?

אחמד טיבי: אתם הפסקתם אותי פעם אחר פעם, והדברים שלי לא קלים, במיוחד שהנציג שלכם הוא בדמותו של גבאי.

מיכאל איתן: אומנם הוא הכליל אותך בחבורה לא מכובדת - - -

אחמד טיבי: כל חבורה של שקרנים היא חבורה לא מכובדת.

מיכאל איתן: הוא לא אמר הערבים, הפעם זה לא היה - - -

אחמד טיבי: הוא אומר: "הם רגילים לשקר" בתשובה, בתגובה, תבדוק את הפרטים.

מיכאל איתן: לא "הם", הוא אמר אנשים.

אחמד טיבי: תבדוק את הפרוטוקול.

אחמד טיבי: הוא אמר: "הם רגילים לשקר".

אחמד טיבי: האמת היא שלא הייתי צריך להתייחס לדברים האלה שלך, כי אתה לא ראוי להתייחסות.

אחמד טיבי: תודה רבה.

יצחק זיו: אני מזמין את חבר הכנסת רובי ריבלין.

ראובן ריבלין: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, המצב הקשה שאנחנו נמצאים בו יוצר לפעמים גם עימותים שלא היה צריך שייווצרו, כמו העימות האחרון בין חבר הכנסת טיבי לחבר הכנסת גבאי.

ראובן ריבלין: יש תלונות ברחוב הערבי שידם של שוטרים קלה על ההדק כאשר מדובר באזרחים ערבים.

ראובן ריבלין: אני לא חושב שהם צודקים, אבל יש דברים שדורשים חקירה.

ראובן ריבלין: אני רק הייתי מבקש מחבר הכנסת טיבי - ולא לכך אני מבקש לייחד את דברי - לזכור שבכל זאת, גם בניגוד לדעתם של חלק מחברי הכנסת, מדינת ישראל שלנו נסוגה עד הקו הבין-לאומי בלבנון, עזבה את עזה עד "הקו הירוק", זיכרונו לא לברכה.

ראובן ריבלין: ובכל זאת, אנחנו נמצאים עדיין תחת איומים בלתי פוסקים של אנשים, שאני בטוח שרבים האזרחים והתושבים הפלסטינים שחושבים שהם מזיקים להם.

ראובן ריבלין: וגם אתה מפעם לפעם, בכל פעם שקורה, נוזף בהם ואפילו מגנה את שליחת ה"קטיושות", אבל הן נמשכות.

ראובן ריבלין: הדברים האלה יוצרים עימות יומיומי ותמידי, וצריך לבחון עד מתי והיכן.

ראובן ריבלין: כי יכול להיות שנגיע לרגע שהרוב יחליט שאנחנו צריכים לסגת נסיגות נוספות ולוותר על יישובים יהודיים, ויתברר לאחר מכן שלא הגענו למנוחה ולנחלה.

ראובן ריבלין: הגענו - זה שני העמים.

ראובן ריבלין: אלה דברים לא פשוטים, והאשמה - כל אחד מאתנו צריך לחשוב איך לדבר על לבם של אותם אנשים בינינו, כיצד לא נוסיף שמן למדורה, והשמן רב והמדורה גדולה.

ראובן ריבלין: אנחנו נמצאים היום, חברי הכנסת, ברגעים של ליקוי מאורות, והמלחמה, שאנחנו דנים בה עכשיו כאילו היא היתה לפני שנות נצח, היא מלחמה שצריך לא רק לבוא ולומר שיש כתובת על הקיר, אלא הכתובת זועקת.

ראובן ריבלין: אנחנו נמצאים במצב שמצד אחד יש הססנות.

ראובן ריבלין: אני לא בטוח שאנחנו יודעים מה הממשלה רוצה.

ראובן ריבלין: לאן היא רוצה להגיע ומה התוכניות שלה?

ראובן ריבלין: ומה הדרך שבה היא בוחרת?

ראובן ריבלין: יום אחד אנחנו שומעים שר כזה ושר אחר, ואני לא מדבר על שרים זוטרים או על חברי כנסת מהספסלים הראשונים, השניים והשלישיים - מדובר על ראש הממשלה מול שרת החוץ.

ראובן ריבלין: מדובר על שניהם מול שר הביטחון.

ראובן ריבלין: אלה דברים שמביאים מצד אחד להססנות, ומהצד האחר להרגשה שיש איזו זחיחות, כאילו הכול יסתדר, בזמן שאנחנו יודעים שיש דברים שלא מסתדרים.

ראובן ריבלין: הבוקר אני קורא ב"ידיעות אחרונות", בכותרת ראשית, שהרמטכ"ל חלוץ לא זוכה לגיבויו של ראש הממשלה.

ראובן ריבלין: והנה היום אחר-הצהריים אני קורא שראש הממשלה מכריז, אי-שם בארצות הברית: "נדהמתי" - - -

מיכאל איתן: דרך אגב, בבוקר, כשזה התפרסם, שמתי לב שהכתב טרח, בין השורות, להעביר את המסר שפנו אליו וביקשו ממנו תגובה והוא לא רצה והוא נמנע מלתת גיבוי.

מיכאל איתן: זה לא שזה היה סתם ככה, הוא לא חשב על זה.

ראובן ריבלין: אני לא רוצה לדבר סרה בראש הממשלה, שמא יישמעו דברי כפוליטיים.

ראובן ריבלין: אני לוקח דברים כפשוטם.

ראובן ריבלין: אני בטוח שהעיתונאי שמלווה וכתב כותרת ב"ידיעות אחרונות" בוודאי התרשם כך, שהדברים אכן אמיתיים.

ראובן ריבלין: והנה אני קורא, חבר הכנסת איתן, חבר הכנסת טיבי, אני קורא היום אחר-הצהריים, שאומר ראש הממשלה, כאשר הוא פונה לרמטכ"ל, ואני מצטט: "נדהמתי לקרוא שאיני מגבה אותך".

ראובן ריבלין: לא אני אומר את זה, שרוני, אני לא אומר את הדברים האלה, אני קורא את הדברים בבחינת גואל עולם.

ראובן ריבלין: אלה דברים שמצוטטים מפי ראש הממשלה: "נדהמתי לקרוא שאני לא מגבה אותך".

ראובן ריבלין: אז מה?

ראובן ריבלין: יש פה דבר שהוא ליקוי מאורות.

ראובן ריבלין: כותרת?

ראובן ריבלין: צריך שמונה-תשע שעות לבוא ולומר לרמטכ"ל שהוא נדהם?

ראובן ריבלין: הרי אני יודע, שכשאני הייתי שר, על דברים הרבה פחות חשובים היו מעירים אותי בכל שעה לפי שעון ישראל.

ראובן ריבלין: לא היו נותנים לי לחכות, בפרט כאשר מדובר בעניין כזה.

ראובן ריבלין: כל זה קורה כיוון שיש לנו כל מיני ועדות חקירה, שהן ועדות לא רציניות בדעת עם הבריות.

ראובן ריבלין: אפילו אם הן רציניות והאנשים הם רציניים, שרוני, בדעת עם הבריות, על דעתם של הבריות, יש פה איזה דבר שהוא חוסר רצינות והוא יוצר באמת את השמועות הנוראיות האלה, שמביאות אותנו למצב שבו אנחנו לא יודעים איפה אנחנו נמצאים.

ראובן ריבלין: יש שמועות שאומרות שראש הממשלה אמר בצורה מפורשת, שכאשר אנחנו מדברים על שחרור השבויים - קודם כול ישוחררו, משום שלא נדבר ולו על שחרור איזה מחבל אחר, מהטעם שאנחנו לא רוצים להיכנס למצב של סחטנות.

ראובן ריבלין: לאחר מכן אני שומע אותו בריאיון ל"וושינגטון פוסט", שבו הוא אומר בצורה מפורשת: אני מוכן לתת עוד הרבה יותר ממה שאתם חושבים.

ראובן ריבלין: לא אתם, אחמד, אני מתכוון לאבו-מאזן.

ראובן ריבלין: הנה, אתה רואה, אני לא אומר "אתם", אני אומר אבו-מאזן, אף שאני יודע שאתה בהחלט תומך בדרישותיו של אבו-מאזן.

ראובן ריבלין: אני מבין שזה גורלנו, ככה אנחנו חיים פה, זו המדינה הדמוקרטית שלנו וככה אנחנו מצווים לעשות.

ראובן ריבלין: אני רוצה לומר, שטוב נעשה אם לא נתבוסס בשמועות כאלה או אחרות או בחוסר ודאות, ונאמר דבר אחד ברור: הגיע הזמן שנבין, שכדי שהציבור יסמוך עלינו ונוכל לצפות פני עתיד בצורה שבה מדינת ישראל היתה רגילה לנהל את מאבקיה - כי היושר והעמידה נכוחה מול פני המציאות הם אלה שהביאו אותנו לנצח כאן במזרח התיכון ולשמור על קיומנו, שכן אנחנו עדיין נלחמים את מלחמת השחרור - לצורך כך ייפסקו מייד כל ועדות כאלה או אחרות אשר נתמנו על-ידי כאלה או אחרים, ותוקם ועדת חקירה ממלכתית שתחקור ותסביר לעם ישראל את האמת, על מנת שנוכל באמת לפתוח בדף חדש, כדי לתקן דברים שעלולים לעלות למדינה בנפשה.

יצחק זיו: תודה רבה לחבר הכנסת רובי ריבלין.

יצחק זיו: אני מזמין את חבר הכנסת מיכאל איתן.

מיכאל איתן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אנחנו מדברים בין השאר על שיקום העורף.

מיכאל איתן: אני מבקש מהיושב-ראש לרשום לפניו, שצריך לשקם את התקשורת כאן באולם.

מיכאל איתן: אמרו שיש כאן "נקודה חמה", וכבר באותות ובמופתים קיבלתי הודעות פעם אחר פעם מיושבת-ראש הכנסת ואחר כך מהמנכ"ל ואחר כך מעוזר מנכ"ל וכו'.

מיכאל איתן: ומה שכל בית-קפה קטן יכול לעשות בתוך שבוע ימים, לסדר לכל מי שיושב שם גישה לאינטרנט, לכנסת זה בלתי אפשרי, עם תקציבים של מיליונים, ופעם אחר פעם מדברים על זה, מערכות וכו' וכו', ולא מצליחים לסדר כלום.

מיכאל איתן: נו, אז אם לא מצליחים לשקם את זה, איך נשקם את כל הצפון?

מיכאל איתן: רציתי לייחד את דברי למלחמה ולמצב העורף.

מיכאל איתן: שמעתי את חבר הכנסת חיים אורון זועק מרה, ואני מכבד את הזעקה, על כך שפגענו ב-19 קורבנות חפים מפשע במסגרת המאבק של צה"ל בטרור שמופנה נגדנו ונלחם נגדנו.

מיכאל איתן: אני מקבל את הזעקות של חיים אורון כזעקות אמת - חיים אורון לא צריך שאני אהיה מליץ יושר שלו - ואני שותף לצער ולעובדה שהדבר הזה לא היה צריך לקרות, ואולי אנחנו חייבים לעשות יותר כדי שדברים כאלה לא יקרו.

מיכאל איתן: אבל אני בא היום, בדיון הזה, ואומר: רגע אחד, מה הם הכללים והחוקים שהחברה האנושית, הגלובלית, קובעת בזמן מלחמה בטרור?

מיכאל איתן: אוכלוסייה של יותר ממיליון איש היתה נתונה בזמן מלחמת לבנון כל הזמן למתקפות שהיו מכוונות במיוחד נגד אוכלוסייה אזרחית.

מיכאל איתן: בשדרות המטרה היא אוכלוסייה אזרחית.

מיכאל איתן: לכאורה זה פשע מלחמה.

מיכאל איתן: אסור לכוון לאוכלוסייה אזרחית.

עבאס זכור: מה היו המטרות בלבנון ובעזה?

מיכאל איתן: המטרות היו צבאיות.

מיכאל איתן: אם צה"ל היה משתמש בכל כוחו לפגוע בריכוזי אוכלוסייה אזרחית בעזה או בלבנון, היו אין-סוף קורבנות.

מיכאל איתן: ה"חמאס" מנסה לפגוע באוכלוסייה אזרחית, הטרור הפלסטיני ו"חיזבאללה" שמים להם למטרה לפגוע באוכלוסיות אזרחיות כמה שיותר, והם לא פוגעים.

מיכאל איתן: אנחנו לא שמים את זה כמטרה.

עבאס זכור: כל מי שפוגע באזרחים הוא פושע.

מיכאל איתן: אני מסכים אתך.

מיכאל איתן: אני מסכים אתך שצריכה להיות רגישות.

מיכאל איתן: אלא מה הטענה שלי?

מיכאל איתן: מצד אחד קובעים נורמה שאסור לפגוע באוכלוסייה אזרחית, מצד אחר מי מואשם בפגיעה?

מיכאל איתן: דווקא ישראל ומדינות אחרות שנלחמות נגד הטרור.

מיכאל איתן: האם הטרור עצמו מועמד לדין באיזה מקום על פשעי מלחמה?

מיכאל איתן: להיפך, מדינות חברות באו"ם נותנות לו גיבוי וסיוע, והכול בסדר.

מיכאל איתן: יש כאן בעיה מספר אחת: מה עושים נגד גופים שמתפארים יום-יום, כמו ה"חמאס" בעזה והטרור בעזה, שהם משגרים "קטיושות" ורקטות על אוכלוסייה אזרחית.

מיכאל איתן: זאת המטרה שלהם והם רוצים לפגוע כמה שיותר, הם רק לא פוגעים.

מיכאל איתן: בעיה מספר שתיים: מה קורה כאשר הם עושים את אותם פשעים ממקומות שבהם יש אוכלוסייה אזרחית?

מיכאל איתן: להחמיר את הבעיה – מה עושים כשהאוכלוסייה האזרחית הזאת אינה נוקטת צעדים כדי למנוע זאת, אלא עוד עוזרת להם ומסייעת להם?

מיכאל איתן: אין לי תשובה, ואני לא חושב שזה בסדר שאנחנו מגיעים לתמונות שאליהן הגענו כאשר נפגעו אנשים חפים מפשע לכאורה.

מיכאל איתן: נגיד לכאורה לגמרי.

מיכאל איתן: מצד אחר, לכל אחד מאתנו שכואב את הכאב הזה – אני שואל את עצמי, מה נגיד אם יום אחד, חס וחלילה, אחת ממאות הרקטות וה"קסאמים" תפגע?

מיכאל איתן: הרי הם רוצים לפגוע, הם רק לא מצליחים.

מיכאל איתן: אם הם יפגעו פעם ועוד פעם, מה אז נגיד?

מיכאל איתן: אני מודה ומתוודה, על הדילמה הזאת, שמצד אחד צריך להילחם בטרור ואנחנו צריכים להגן על עצמנו, ומצד אחר לא להגיע למצב כפי שקרה, כשאתה נלחם בטרור ששוכן בתוך אוכלוסייה אזרחית, ואז פוגעים בחפים מפשע – אני לא יודע לענות.

מיכאל איתן: איך אתה פותר את הדילמה הזאת?

מיכאל איתן: אני מחכה להצעות ולתגובות של חברי הכנסת; בבקשה.

עבאס זכור: רק שלום אמיתי.

יצחק זיו: תודה רבה לחבר הכנסת מיכאל איתן.

יצחק זיו: אני מזמין את חבר הכנסת .

משה שרוני: יש תקלה ברישום?

משה שרוני: מה קורה?

משה שרוני: באמת, תעדכנו את הרשימות.

יצחק זיו: הוא היה הרבה קודם והוא ביקש.

משה שרוני: אז תוסיפו אותו לרשימה, אני לא מתנגד.

משה שרוני: תעשו סדר.

משה שרוני: זה לא מעודכן בכלל.

אליהו גבאי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, יש סיפור ידוע על אדם שהואשם בבית-משפט באשמת רצח והוא מבקש שירחמו עליו כי הוא יתום.

אליהו גבאי: אבל מי רצח את אביו?

אליהו גבאי: הוא עצמו.

אליהו גבאי: אז הוא רוצח ואחר כך מבקש שירחמו עליו על כך שהוא יתום.

אליהו גבאי: לצערי, זה מה שאנחנו רואים עם הערבים.

אליהו גבאי: הם יורים "קסאמים", וכשמגיבים על זה הם מבקשים שירחמו עליהם.

אליהו גבאי: איזו מדינה יורים עליה "קסאמים" והיא מספקת חשמל, מים, תרופות, סיוע הומניטרי?

אליהו גבאי: הרי רק בגלל חוסר הסימטריה הזה – מצד אחד אנחנו עוזרים ונותנים תרופות ומספקים מים, והם יורים פגזים, וזה נראה כאילו נורמלי.

אליהו גבאי: הלוא זה דבר בלתי הגיוני.

אליהו גבאי: עומד כאן חבר כנסת מסוים, מתקיף ומשמיץ את מדינת ישראל שנותנת לו משכורת, ואנשים ששומעים לא יודעים אם הוא מקבל משכורת ממדינת ישראל או שהוא צריך ללכת ל"חמאס" לקבל את המשכורת שלו.

אליהו גבאי: אם לא היינו יודעים שהוא חבר פרלמנט כאן, לא היינו מאמינים לזה.

אליהו גבאי: תראו, רבותי, השלום יבוא כאשר הציבור בארץ ידע שיש סימטריה.

אליהו גבאי: כפי שמתנהגים אתו כך הוא צריך לנהוג.

אליהו גבאי: והנה, שואלים למה עקרו פרדס.

אליהו גבאי: למה עקרו פרדס?

אליהו גבאי: כי ירו מתוך הפרדס.

אליהו גבאי: למה עצרו אמבולנס במעבר?

אליהו גבאי: כי הבריחו באמבולנס נשק ואמצעי חבלה.

אליהו גבאי: במחסומים עברו מחבלים ומתאבדים עם חגורות נפץ.

אליהו גבאי: למה אתה מעכב במחסומים?

אליהו גבאי: אז מה אתם רוצים, שלא יהיו מחסומים, לא תהיה בדיקה?

אליהו גבאי: אז מה, היהודים ישבו ויחכו שיירו בהם?

אליהו גבאי: מה, היהודים יישארו כמו ברווזים במטווח?

אליהו גבאי: יהודי העולם תורמים למדינת ישראל, והתרומות האלה ניתנות בלב חפץ.

אליהו גבאי: מדינת ישראל משקיעה בתוך הכפרים הערביים – נשי ויצ"ו, נשי "הדסה", מי לא משקיע.

אליהו גבאי: תורמים ומשקיעים שם.

אליהו גבאי: בונים מרפאות מתרומות של יהודים.

אליהו גבאי: ומה הערבים מחוץ-לארץ תורמים לכאן?

אליהו גבאי: הרי יש שיח'ים מיליארדרים בכוויית ובאבו-דאבי ובסעודיה, בבקשה, שיתרמו.

אליהו גבאי: הם יתרמו רק לטרור.

אליהו גבאי: מדוע שיתרמו רק לטרור?

אליהו גבאי: שיתרמו לאמצעים הומניים, שיתרמו למרפאות, שיתרמו לבתי-ספר.

אליהו גבאי: מה, רק יהודי העולם יכולים לתרום כאן?

אליהו גבאי: רבותי, היהודים צריכים להתעורר.

אליהו גבאי: אי-אפשר כל הזמן לנצל את הלב היהודי החם, את הלב היהודי הטוב, את המצפון של היהודים.

אליהו גבאי: להפסיק להכות על המצפון היהודי.

אליהו גבאי: אם נהרגו בבית-חאנון, הצטערנו, היהודים הצטערו והצטערו.

אליהו גבאי: כמה אפשר?

אליהו גבאי: אבל כאשר הערבים יורים, הם יורים כדי לפגוע באוכלוסייה אזרחית, בבית-ספר, בגן-ילדים.

אליהו גבאי: זה שיש נסים ונפלאות ולא נפגעים ועוד לא נפגעה כיתת גן – מה קורה פה?

אליהו גבאי: לכן, יש להפסיק להתנצל.

אליהו גבאי: להצטער אפשר, אבל לא להתנצל.

אליהו גבאי: להצטער על האבדות כן, אבל לא להתנצל, מכיוון שמי שגורם לדברים האלה הם אותם אנשים שהתחילו.

אליהו גבאי: ואם חברי הכנסת הערבים רוצים באמת לעזור ולהוות דוגמה לדו-קיום ולהיות גשר לשלום, שילכו לעזה, יופיעו בפרלמנט וינאמו שם על השלום.

אליהו גבאי: שם שישכנעו אותם, לא כאן.

אליהו גבאי: הבעיה היא שם.

אליהו גבאי: לפני שבועיים, בעיתון "מעריב", הופיעה שרת החינוך ואמרה שילדי 500 גנים במדינת ישראל קיבלו יום לימודים ארוך, היא הוסיפה עד 1,280, ושני-שלישים מכל ילדי הגנים של יום הלימודים הארוך הם מהאוכלוסייה הערבית.

אליהו גבאי: האוכלוסייה הערבית מונה רק 20% ממדינת ישראל, והיא נתנה להם שני-שלישים מכל ילדי הגנים.

אליהו גבאי: כלומר, אין קיפוח.

אליהו גבאי: יש קיפוח לטובה, צריך להודות על זה ולברך על זה ולברך את מדינת ישראל.

יצחק זיו: תודה רבה לחבר הכנסת אליהו גבאי.

יצחק זיו: אני מזמין את חבר הכנסת משה שרוני, בבקשה.

משה שרוני: אדוני היושב-ראש, מכובדי השר אדרי, חברי הכנסת, מוזר שהאולם כל כך מלא - וגם מגישי ההצעות לא נמצאים כאן, פרט לחבר הכנסת אורון ולחבר הכנסת אלדד.

משה שרוני: חברת הכנסת יחימוביץ לא מצאה לנכון להיות כאן כשהיא מגישה הצעה לסדר.

משה שרוני: אני חושב שצריך להיות שינוי בתקנון.

משה שרוני: חבר כנסת שמגיש הצעה לסדר ולא נמצא באולם, לא צריכים לדון בנושא שלו.

משה שרוני: באמת.

משה שרוני: אני חושב שהגיע הזמן שחברי הכנסת יהיו עקביים בנושאים האלה.

משה שרוני: הגישו שלוש הצעות ומדברים על דברים אחרים, לא מתייחסים בכלל להצעתו של חבר הכנסת אלדד על היערכות משרדי הממשלה.

משה שרוני: לא מתייחסים להצעתו של חבר הכנסת אורון על מצב העורף במלחמה.

משה שרוני: אני לא מדבר על ההצעה לסדר של חברת הכנסת שלי יחימוביץ, שלא נמצאת כאן ולא צריכים לדון בה בכלל.

משה שרוני: להצעה הראשונה, של חבר הכנסת אלדד - כל משרדי הממשלה צריכים להיערך.

משה שרוני: לזה אחראי ראש הממשלה, ולא מחר ולא מחרתיים, אתמול.

משה שרוני: בנושא של ההצעה לסדר של חבר הכנסת אורון, מצב העורף במלחמה - אני חושב שזה צריך להיות דיון מעמיק, דיון רציני, ולא על רגל אחת, כי זה בעוכרינו.

משה שרוני: חבר הכנסת עזמי בשארה הוא אורח בכנסת.

משה שרוני: הוא נסע לדמשק?

משה שרוני: הוא נותן כאן פילוסופיה ומדעי המדינה – לא ידעתי שהוא למד באוניברסיטה, הוא רופא בסך הכול – על נושא אסד.

ראובן ריבלין: הוא למד באוניברסיטה העברית בירושלים.

משה שרוני: כן, כן, למד.

משה שרוני: באיזה מצפון, באיזה עוז יש לו זכות לדבר כאן על סוריה, כשאסד מחזיק את כל ראשי הטרוריסטים שם?

משה שרוני: מצב מוזר.

משה שרוני: הוא בא כאן לחנך אותנו, להטיף לנו מוסר.

משה שרוני: אסד שוחר שלום.

משה שרוני: הוא יכול לספר את זה לאסד ולא לנו, אנחנו לא תמימים.

משה שרוני: בנושא מה שקרה בעזה, אני חושב שכל מנהיגי הפלסטינים, שייקחו אחריות לעצמם בלבד ושלא יבואו בטענות אלינו.

משה שרוני: ואם חברי הכנסת שלנו, מהמיעוט הערבי, היו הולכים למנהיגות הפלסטינית והיו אומרים: עד כאן, לא יהיה ירי "קטיושות"; אם יהיו, אנחנו לא לצדכם ולא נילחם את המלחמה שלכם – אבל נוח להם לבוא לכאן ולקטר.

עבאס זכור: מה אתה מציע?

משה שרוני: אתה קנטרן, שב בשקט.

משה שרוני: לא שאלתי אותך בכלל.

משה שרוני: הגיע הזמן שתדעו את המקום שלכם, ואל תהיו צבועים.

משה שרוני: דברו אמת ולא שקר.

משה שרוני: באמת.

משה שרוני: אנחנו עושים מזה פריש-מיש.

משה שרוני: כל אחד עולה כאן – 16 פגזים, 18 פגזים, 20 פגזים.

משה שרוני: כולם מומחים, אבל אף אחד לא מומחה לכך שיכולה להיות טעות טכנית, טעות אנוש.

משה שרוני: אף אחד לא מגיע לזה.

עבאס זכור: זה שקר.

משה שרוני: שב בשקט.

משה שרוני: עוד מעט אני אגיד לך משהו שלא יהיה לך נעים.

משה שרוני: דבר אחד שיהיה ברור, אנחנו רוצים שלום, ואמרנו לא פעם אחת ולא פעמיים.

משה שרוני: אמרנו שאנחנו מסכימים למדינה פלסטינית, שהעם הפלסטיני יחיה באושר, אבל לא מעוניינים.

משה שרוני: מי?

משה שרוני: המנהיגים לא מעוניינים בשלום ולא מעוניינים בשום דבר.

משה שרוני: אז אל תבואו בטענות אלינו.

משה שרוני: לסיום, אנחנו יודעים עם מי יש לנו עסק, עם אנשים בלתי אחראיים, עם אנשים בלתי יציבים, ומדברים על כך שאנחנו נהיה עם מוסריות גבוהה, עם ההומניות הגדולה ביותר.

משה שרוני: אנחנו.

משה שרוני: איפה הם נמצאים?

משה כחלון: חבר הכנסת זיו, אתה יכול להוסיף לו עוד שתי דקות?

משה שרוני: אני חושב שאנחנו צריכים להתנהג בדיוק כמו שהם מתנהגים, ואף אחד לא יבוא בטענות.

משה שרוני: לאף אחד אין זכות.

משה שרוני: היינו יותר מדי הומניים ויותר מדי מוסריים.

משה שרוני: הגיע הזמן שנלמד מה הדרך שלנו בעתיד.

משה שרוני: תודה רבה.

יצחק זיו: תודה רבה לחבר הכנסת משה שרוני.

יצחק זיו: אני מזמין את חברת הכנסת רונית תירוש.

משה כחלון: תגיד לפרוטוקול ששרוני יותר טוב מעמיר פרץ.

רונית תירוש: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, האמת היא שקשה מאוד לדבר ולנאום אחרי חבר הכנסת שרוני.

חיים אורון: למה, הוא אמר כאלה דברי חוכמה?

רונית תירוש: קשה.

רונית תירוש: כל אחד יפרש "קשה" בדרך שלו.

רונית תירוש: אתה בוודאי תוכל לפרש "קשה" בדרך שלך, ג'ומס.

רונית תירוש: אני מנסה להיצמד לשלושת הנושאים שמשקפים את הדיון המשולב הזה.

רונית תירוש: אנחנו מדברים על המצב הביטחוני, על האזור, אזורי קו עימות, ועל מצב העורף.

רונית תירוש: אני מצטערת שנציגי המגזר הלא-יהודי לא נמצאים באולם, כי הייתי רוצה להפנות אליהם פעם נוספת את השאלות שנשאלו כבר כמה וכמה פעמים.

רונית תירוש: המצב הביטחוני שנגררנו אליו ונקלענו לתוכו הוא כתוצאה מפרובוקציה של נסראללה בלבנון עם החטיפה, ושל חאלד משעל שנותן גיבוי להנייה בדרום, באזור עזה.

רונית תירוש: אנחנו לא רצינו בזה.

רונית תירוש: אנחנו באמת רוצים להגיע לשלום ולהידבר.

רונית תירוש: אבל שוב ושוב אתם, המגזר, תומכים במקום לגנות.

רונית תירוש: אני באמת ציפיתי שתצאו – אם כבר אתם יוצאים למדינות אויב, מה שבעיני לא מותר בכלל – ותגנו מכאן, מעל בימת הכנסת - - -

עבאס זכור: את בית-חאנון נגנה?

רונית תירוש: לפני בית-חאנון.

רונית תירוש: לא היינו מגיעים לבית-חאנון אם הייתם מגנים את הפרובוקציה הזאת, ואולי הייתם נותנים להם קצת פחות תמיכה למעשים הנפשעים שלהם.

רונית תירוש: גם אנחנו לא רצינו להגיע לבית-חאנון.

רונית תירוש: כולנו פה-אחד מצטערים על מה שקרה בבית-חאנון.

רונית תירוש: אולי יכולתם לעצור את זה.

רונית תירוש: אני באמת חושבת, תפנו אצבע מאשימה לעצמכם.

רונית תירוש: אני לא רואה שאתם מתפקדים כחברי כנסת במדינת ישראל.

רונית תירוש: אני באמת רואה שדאגתכם הרבה היא בעיקר לערבים שנמצאים מעבר לגבול, וזה חבל.

רונית תירוש: בכל תחום, אגב.

רונית תירוש: יש הרבה מאוד בעיות למגזר, ואני תיכף אתייחס אליהן כאשר אני אדבר על העורף.

רונית תירוש: כאשר מדברים על קו עימות כחלק מהנושאים, גם ה"חמאס" וגם ה"חיזבאללה" הפכו לקו עימות ערים ויישובים שמעולם לא חלמנו שיהיו קו עימות.

רונית תירוש: חיפה הפכה לקו עימות.

רונית תירוש: אשקלון הפכה לקו עימות.

רונית תירוש: שוב, בגלל אותה פרובוקציה.

רונית תירוש: אני עצמי הלכתי לקדימה, הצטרפתי לפוליטיקה והצטרפתי לקדימה, כי באמת קצתי בטרור המתמשך, קצתי במלחמה, בנפגעים משני הצדדים, ורציתי מאוד שנגיע להסכמות בהידברות, לגבולות של קבע, ולמדינה פלסטינית עצמאית, סוברנית, לצד מדינת ישראל.

רונית תירוש: באמת רציתי.

רונית תירוש: אני רוצה לומר לכם, שמה שקרה לי – ואני עוד עובדת על עצמי בעניין - קרה להרבה מאוד מאזרחי ישראל, שהקצינו והלכו ימינה דווקא אחרי מלחמת לבנון.

רונית תירוש: דווקא אחרי שגילו, שבשקט בשקט ה"חיזבאללה" חפר תעלות והתחמש, ול"חמאס" מצדו לא היו שום כוונות באמת להפסיק את הטרור.

רונית תירוש: זה הביא רע לכולנו.

רונית תירוש: כל אותו מרכז שבחר בקדימה כמפלגת שלטון התאכזב מהכנות, אם בכלל, של הערבים להגיע אתנו להידברות ולשלום, וזה חבל.

רונית תירוש: תיקחו את זה כיעד שלכם.

רונית תירוש: שמעתי אתכם עולים לכאן זה אחר זה ומדברים: בואו נדבר, בואו נעשה שלום, יש הנהגה, יש תוכניות.

רונית תירוש: קחו את זה כיעד, ובאמת תנסו לגשר, ותסבירו למדינות ערב שהמעשים הקיצוניים שלהם רק מקצינים את השקפת העולם של רבים מאזרחי ישראל.

רונית תירוש: הם אלה שנותנים בסופו של דבר את הרוח הגבית לממשלה כזאת או אחרת ולדרכה המדינית.

רונית תירוש: אני ממש מצטערת שזה מה שקרה לנו.

רונית תירוש: הדבר האחרון שאני רוצה לציין כאן, שהועברו הרבה מאוד תקציבים לצפון.

רונית תירוש: חבר הכנסת מג'אדלה אמר שעברו עד היום 30% לעומת כל ה-100% שצריך לעבור.

רונית תירוש: ולא משנה כרגע, אני לא עושה הבחנה בין המגזר היהודי ללא-יהודי שיושב בצפון.

רונית תירוש: כולם נפגעו, לכולם מגיע במידה שווה.

רונית תירוש: על זה אין עוררין בכלל.

רונית תירוש: אני מצטערת על השיטה, אני מודה.

רונית תירוש: השיטה אומרת, שמשרדי הממשלה צריכים לצבוע תקציבים משלהם כחלק מהמענקים לצפון.

רונית תירוש: אני כיהנתי כמנכ"לית משרד כחמש שנים, ואני יודעת בדיוק מה עולה בגורלם של תקציבים צבועים.

רונית תירוש: המשרדים לא אוהבים את זה, כי זה נלקח מתוך תקציב קיים שצריך לתת מענה להרבה מאוד חולאים אחרים שקיימים במערכת, כל אחד ומשרדו שלו.

רונית תירוש: לכן, ההתבססות על התקציבים הללו, לפי דעתי, היא פתרון לא נכון.

רונית תירוש: לפיכך אני צופה, והלוואי שאתבדה, שלא כל ה-100% שמצפים להם אכן יגיעו ובזמן.

רונית תירוש: תודה רבה.

יצחק זיו: תודה רבה לחברת הכנסת רונית תירוש.

יצחק זיו: אני מזמין את חבר הכנסת חיים אורון לסיכום, אחרון הדוברים.

חיים אורון: אני מציע שכבר יצלצלו, כי אני הולך לדבר קצר.

חיים אורון: אני מבין שכבר יש צלצול, זאת אומרת שיש לי חמש דקות לדבר.

חיים אורון: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, טבעו של דיון כזה שמתנהל כמה חודשים אחרי שההצעות הוגשו כהצעות לסדר-היום, שהוא מתפזר על נושאים רבים ומגוונים.

חיים אורון: בראשית דברי אני רוצה להתייחס למה שהיתה ההצעה שלי לסדר-היום, וזה טיפול הממשלה בעורף.

חיים אורון: אני לא מתכוון דווקא לעסוק בטיפול הממשלה בעורף בתקופת המלחמה.

חיים אורון: אני מתכוון לעסוק בשאלת טיפול הממשלה בעורף לפני המלחמה ואחרי המלחמה.

חיים אורון: מעל הדוכן הזה, אני וחברי ועוד חברי כנסת רבים אמרנו באין-סוף דיונים, כי ממשלות ישראל, ובמיוחד ממשלת שרון, ביבי נתניהו, סילבן שלום, עסקו באופן מאוד מאוד אינטנסיבי בפרימת רשת הביטחון החברתית במדינת ישראל.

חיים אורון: אמרו, זה דברי אופוזיציה.

חיים אורון: באה מלחמה, ופתאום בפריים-טיים הראו לעם ישראל שיש אנשים שלא מגיעים לתרופות, שאין להם תרופות.

חיים אורון: אני רוצה לומר לך, אדוני היושב-ראש, חבר סיעת גיל, אתה יודע טוב כמוני שלפני המלחמה היו אנשים כאלה, וגם היום יש אנשים כאלה.

חיים אורון: זה נכון שהמלחמה החריפה את העניין, אבל אי-אפשר להתעלם מהבעיה האמיתית שהיתה, והיא ממשיכה להתקיים.

חיים אורון: עכשיו, ידידי חבר הכנסת שי חרמש, שמים וארץ וקידום הצפון.

חיים אורון: היום בישיבת ועדת הכספים, שאתה לא היית נוכח בה, הדיון היה על הרכבת.

שי חרמש: דוחים את הרכבת - - -

חיים אורון: היות שהופיעו ראשי הרשויות מהגליל, אמרתי, חבר'ה, אני לא רוצה לקלקל לכם את הפרזנטציה, אבל כל מה שאמרתם פה על הגליל ועל ירידת מספר התושבים, נכון לנגב.

חיים אורון: למה היה צריך לקצץ מיליארד שקל מהרכבת עכשיו וגם בשנה הבאה, פעמיים?

חיים אורון: איפה הקשר בין הדיבורים לבין המעשים?

חיים אורון: וכך הלאה וכך הלאה וכך הלאה.

חיים אורון: אני לא רוצה להאריך בדברי, כולם כבר רוצים להצביע, וגם אני כבר רוצה להצביע.

חיים אורון: אני אומר עוד דבר אחד לגבי מלחמת לבנון השנייה.

חיים אורון: חברת הכנסת תירוש, ציינת את הפרובוקציה של ה"חיזבאללה", ואפילו אמרת שהיתה לישראל זכות מלאה להגיב על הפרובוקציה הזאת, ואני אפילו מסכים אתך.

חיים אורון: כנראה כאן מסתיימת ההסכמה בינינו, משום שהזכות להגיב לא משחררת את המדינה מאחריות איך היא מגיבה, מה היא מגיבה וכמה היא מגיבה.

חיים אורון: זה נכון לגבי לבנון, זה נכון גם לגבי רצועת-עזה.

חיים אורון: סיפר לי חבר הכנסת איתן, שבדבריו במליאת הכנסת הוא התייחס לדברי אתמול על בית-חאנון.

חיים אורון: לא בנוכחותו אני רוצה להתייחס לדבריו היום על בית-חאנון; בלי שהוא היה נוכח.

חיים אורון: אני מודה ומתוודה, אם היתה לי אינסטנט תשובה איך מתגברים על בעיית ה"קסאם" מבית-חאנון לשדרות, על כפר-עזה ועל בארי - - -

יצחק זיו: להפסיק את הדיבורים שם באמצע.

חיים אורון: - - - ועל בארי ועל נחל-עוז ועל ניר-עוז, הייתי יותר מאושר.

חיים אורון: אין לי.

חיים אורון: אבל גם אז, אני אומר: יש קווים אדומים שאותם לא עוברים, ושם עברו אותם.

חיים אורון: וכנראה על זה הוויכוח העיקרי.

חיים אורון: אדוני היושב-ראש, בגלל מצוקתם של חברי אני מקצר את דברי, ואני מניח שעוד נחזור אל הנושאים האלה פעמים רבות.

חיים אורון: אני מציע שנצביע.

שי חרמש: - - -

יצחק זיו: אנחנו עוברים להצעות סיכום.

יצחק זיו: קודם הצעתו של חבר הכנסת שי חרמש, הודעת סיכום מטעם סיעות קדימה, העבודה, ש"ס, גיל וישראל ביתנו.

אחמד טיבי: - - -

קריאה: אבל, ג'ומס, זה הסיעות הקטנות.

יצחק זיו: מקריאים מהגדולות, מצביעים מהקטנה לגדולה.

שי חרמש: ברשותכם, הדיונים סביב עוטף-עזה הם אפילו לא בתחילתם, אחר כך יהיה המשך דיון, כך שיהיה מה לומר.

שי חרמש: הצעת הסיכום על דעת קדימה, העבודה, ש"ס, גיל וישראל ביתנו: הכנסת קובעת, כי מלחמת לבנון וזו המתמשכת בשעה זו בשדרות ובעוטף-עזה חשפו חולשות אשר פגעו באוכלוסיות רחוקות וחלשות.

שי חרמש: מסקנות המלחמה מחייבות התאמת התקציב לאתגרים ולסיכונים העתידיים.

שי חרמש: מכאן שיש לפעול להשבחת שירותי החינוך, הבריאות והרווחה באזורי הספר כבר בדיוני התקציב הקרוב, ובתוך כך לקדם תוכניות פיתוח תשתיות, בדגש – חבר הכנסת אורון - על תשתית הרכבת, אשר תקרב את תושבי הפריפריה למרכז הארץ.

שי חרמש: הכנסת מחייבת את ממשלת ישראל להעביר מקורות תעסוקה לפריפריה, אשר יביאו עמם סיכוי לצמצום המצוקות ולסגירת הפערים, שמצאו ביטוי קיצוני בעת המלחמה הזאת.

שי חרמש: כמו כן, על הממשלה לפצות באופן מיידי את נפגעי המלחמה בצפון וברצועת-עזה, ובפרט את החקלאים ואת ענף התיירות.

שי חרמש: עד כאן ההודעה המוסכמת על חמש הסיעות.

שי חרמש: תודה.

יצחק זיו: תודה רבה.

יצחק זיו: אני מזמין את חבר הכנסת חיים אורון.

חיים אורון: הצעת סיכום בשם סיעות מרצ, האיחוד הלאומי - מפד"ל, הליכוד ואחרים: הכנסת תובעת הקמתה של ועדת חקירה ממלכתית למלחמת לבנון השנייה ולתפקוד הממשלה בטיפולה בעורף.

יצחק זיו: הצעת סיכום שלישית, של חבר הכנסת אחמד טיבי, מטעם סיעת רע"ם-תע"ל.

אחמד טיבי: הודעת סיכום מטעם סיעת רע"ם-תע"ל: הכנסת קוראת לממשלה להסיר את המצור מרצועת-עזה ולהעביר לרשות הפלסטינית את כספי המסים.

אחמד טיבי: הכנסת קוראת לממשלה להכריז על הפסקת אש מיידית.

אחמד טיבי: הכנסת קוראת לממשלה לפתוח במשא-ומתן רציני עם אש"ף, כדי להביא לידי יישום חזון שתי המדינות.

ראובן ריבלין: - - -

אחמד טיבי: אמרתי: אש"ף.

קריאה: אש"ף?

קריאה: יש אש"ף?

אחמד טיבי: אני מתכוון לכל מלה.

רונית תירוש: - - -

אחמד טיבי: אני מתכוון לכל מלה.

יובל שטייניץ: - - -

יצחק זיו: תנו לאחמד טיבי לסיים את הודעת הסיכום.

אחמד טיבי: אש"ף הוא הגוף המוסמך לנהל משא-ומתן, וזה מוסכם על "חמאס" אפילו.

רונית תירוש: - - -

יצחק זיו: סליחה, תנו לחבר הכנסת אחמד טיבי לסיים את הצעת הסיכום שלו.

אחמד טיבי: אני מוכן בזמני החופשי להעביר כל - - -

יובל שטייניץ: לא מפריעים בקריאות בהודעות סיכום.

רונית תירוש: - - -

ראובן ריבלין: - - -

אחמד טיבי: עם אש"ף.

אחמד טיבי: אני עומד על כל מלה שאמרתי.

אחמד טיבי: "חמאס" פשוט לא רוצה שאתה תנהל משא-ומתן אתו.

יצחק זיו: אחמד טיבי, תמשיך.

אחמד טיבי: הכנסת קוראת לממשלה - - -

יעקב אדרי: שמעתי אותך ברדיו אומר:

יעקב אדרי: לעולם הוא לא ידבר - - -

אחמד טיבי: הוא לא יכיר במדינת ישראל.

אחמד טיבי: נכון.

יעקב אדרי: אז - - -

אחמד טיבי: אם הוא יכיר, הוא לא יהיה "חמאס".

אחמד טיבי: זה מה שהם אומרים, כן.

אחמד טיבי: הכנסת קוראת לממשלה לנטוש את מדיניות הכוח ולהכיר בסבלו של העם הפלסטיני ובאחריות הכיבוש לסבל הזה.

אחמד טיבי: הכנסת קוראת לממשלה לחדול מהשימוש בתירוץ "צורכי ביטחון" כדי להתעמר בפלסטינים תחת הכיבוש.

אחמד טיבי: הכנסת קוראת לממשלה להגיע מייד לסיכום על חילופי שבויים, הן עם הצד הפלסטיני והן עם הצד הלבנוני.

אחמד טיבי: הכנסת קוראת לממשלה להעמיד לדין את האחראים להרג 13 מהאזרחים הערבים בהפגנות אוקטובר 2000.

אחמד טיבי: תודה.

יצחק זיו: תודה.

יצחק זיו: אנחנו עוברים להצבעה.

יצחק זיו: קודם ההצבעה על ההצעה של חבר הכנסת .

יצחק זיו: עוברים להצבעה.

יצחק זיו: הצבעה מס' 7 בעד הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת אחמד טיבי – 3 נגד – 18 נמנעים - 1 הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת אחמד טיבי לא נתקבלה.

יצחק זיו: ההצבעה: נגד - 18, בעד - 3, נמנע אחד.

יצחק זיו: הצעת הסיכום לא התקבלה.

יצחק זיו: אנחנו עוברים להצעה השנייה, של חבר הכנסת חיים אורון.

יצחק זיו: הצבעה מס' 8 בעד הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת חיים אורון – 11 נגד – 10 נמנעים – אין הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת חיים אורון נתקבלה.

יצחק זיו: הצעת הסיכום של חיים אורון התקבלה.

יצחק זיו: בעד - 11, נגד - 10, נמנעים - אפס.

יצחק זיו: אנחנו עוברים להצבעה - - -

קריאות: - - -

יצחק זיו: סליחה, מה רצית לומר?

קריאות: - - -

יצחק זיו: ההצבעה על ההצעה של חבר הכנסת שי חרמש - - -

יעקב אדרי: רגע.

יעקב אדרי: עם הקול שלך זה תיקו.

יצחק זיו: לא.

יצחק זיו: אני הצבעתי.

קריאות: - - -

יצחק זיו: אנחנו עוברים להצבעה על הצעתו של שי חרמש.

קריאה: אנחנו בעד.

קריאה: איזה לארג'ים אנחנו?

קריאה: הצבעה מס' 9 בעד הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת שי חרמש – 11 נגד – 11 נמנעים – אין הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת שי חרמש לא נתקבלה.

קריאות: - - -

יצחק זיו: ההצעה לא נתקבלה.

קריאות: לא.

קריאות: לא.

מיכאל איתן: לא.

מיכאל איתן: גם אני לא הצבעתי.

יצחק זיו: סליחה.

יצחק זיו: מגלי - להוסיף את קולו להצבעה.

קריאות: לא, לא.

מיכאל איתן: תוסיף גם אותי.

מיכאל איתן: אין דבר כזה להוסיף.

מיכאל איתן: תוסיף גם אותי.

מיכאל איתן: לא להוסיף.

קריאות: - - -

יצחק זיו: אתה יודע מה?

יצחק זיו: אני מחליט על הצבעה חוזרת, משום - - -

מיכאל איתן: - - -

קריאות: לא.

קריאות: אין הצבעה חוזרת.

קריאה: לא.

קריאה: לא.

קריאה: - - - תוסיף את שניהם או לא אף אחד.

יצחק זיו: סליחה.

יצחק זיו: אני חוזר ואני מודיע: אתם תוכלו - - -

קריאה: אדוני היושב-ראש, אני מבקש הצבעה חוזרת.

קריאות: - - -

יצחק זיו: אני לא הוספתי.

יצחק זיו: לא הוספתי את הקול שלו.

יעקב אדרי: - - -

יצחק זיו: אני, את הקול שלי - הצבעתי.

יצחק זיו: אני הצבעתי.

קריאות: - - -

מיכאל איתן: - - -

קריאות: מיקי, מיקי - - - מגלי גם לא הצביע.

קריאות: - - -

חיים אורון: אל תשברו את הכלים, הרבה יותר חשוב.

יצחק זיו: מאחר שיש אחד ואחד, אני לא מוסיף, לא לכאן ולא לכאן.

יצחק זיו: ההצבעה נשארה, ההצעה לא התקבלה מאחר שזה תיקו.

יצחק זיו: הכרזה לסגנית מזכיר הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק לתיקון פקודת הטבק (מס' 5), התשס"ז-2006, והצעת חוק התקשורת (בזק ושידורים) (תיקון מס' 34), התשס"ז-2006, שהחזירה ועדת הכלכלה של הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: החלטות ועדת הכספים לגבי הצווים להלן: צו תעריף המכס והפטורים ומס קנייה על טובין (תיקון מס' 17), התשס"ו-2006; צו תעריף המכס והפטורים ומס קנייה על טובין (תיקון מס' 19), התשס"ו-2006.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

מגלי והבה: חברי הכנסת, נגמרה הדרמה, אפשר לשבת, לא קרה שום דבר, ככה זה בדמוקרטיה.

מגלי והבה: בואו נמשיך בסדר-היום.

מגלי והבה: חברי הכנסת, אנחנו עוברים לסעיף האחרון בסדר-היום, לאחר שנרגעו הרוחות - שאילתות לשר יעקב אדרי.

מגלי והבה: בבקשה, אדוני השר.

מגלי והבה: חבר הכנסת דני נוה שאל את ראש הממשלה ביום כ"ג בתמוז התשס"ו (19 ביולי 2006): מתקפת ה"קסאמים" על העיר שדרות מחייבת היערכות של כלל המערכות, ומערכת החינוך בפרט.

מגלי והבה: רצוני לשאול: 1.

מגלי והבה: מה מצב המיגון של מערכת החינוך בעיר שדרות?

מגלי והבה: 2.

מגלי והבה: כיצד ישופר המצב לקראת שנת הלימודים הבאה?

יעקב אדרי: (לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול) 2-1.

יעקב אדרי: מתוך בדיקה שנערכה עם מהנדס העיר שדרות, להלן העדכון בדבר המיגון שנעשה בעיר: מתוך 27 גני-ילדים, הושלם המיגון בשבעה גנים; 11 נבנים מחדש – חוזה נחתם בתאריך 22 באוגוסט 2006, משך העבודה כשישה חודשים; תשעה בשיפוץ – חוזה נחתם בתאריך 20 באוגוסט 2006, משך העבודה כארבעה חודשים.

יעקב אדרי: מתוך תשעה בתי-ספר - העבודה מתבצעת על-ידי משרד הביטחון.

יעקב אדרי: בשבעה בתי-ספר הסתיימו העבודות; בשני תיכונים העבודה צפויה להסתיים עד אוקטובר 2006.

יעקב אדרי: חבר הכנסת אורי אריאל שאל את ראש הממשלה ביום כ"ג בתמוז התשס"ו (19 ביולי 2006):

יעקב אדרי: במכתב של מנכ"ל המועצה לשלום הילד נמסר על מצבם הנפשי הקשה של ילדי שדרות לאור המצב הביטחוני ועל הצורך המיידי בהוספת תקני פסיכולוגים.

יעקב אדרי: רצוני לשאול: 1.

יעקב אדרי: האם נכון הדבר?

יעקב אדרי: 2.

יעקב אדרי: אם כן – האם יוספו התקנים במימון ממשלתי בלבד, ללא הכבדה על הרשות המקומית?

יעקב אדרי: 3.

יעקב אדרי: האם יאוישו התקנים ללא עיכובים ביורוקרטיים?

יעקב אדרי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת – 2-1.

יעקב אדרי: משרד החינוך, בשיתוף עם עיריית שדרות, הרחיבו את הפעילויות משכבות גיל גני-הילדים, לרבות יום חינוך ארוך.

יעקב אדרי: על-פי החלטת ממשלה מס' 2173, מתאריך 4 ביולי 2004, לשנים 2006-2004 - תוקצבה שדרות בסכום של 1.3 מיליון ש"ח.

יעקב אדרי: על-פי החלטת ממשלה מס' 2633, מתאריך 24 באוקטובר 2004, לשנים 2006-2005 - תוקצבה שדרות בסכום של 2.4 מיליוני ש"ח לצורך תגבור שירותי רווחה.

יעקב אדרי: נוסף על החלטות הממשלה שהזכרתי, ממשלת ישראל מגבשת החלטת ממשלה נוספת לשנים 2008-2007, הכוללת הקמת מרכז חוסן האמור לתת תשובה לכל השירותים הפסיכו-סוציאליים.

יעקב אדרי: 3.

יעקב אדרי: תקנים אלו יאוישו ללא עיכובים ביורוקרטיים.

יעקב אדרי: תודה.

מגלי והבה: שאלה נוספת לחבר הכנסת אורי אריאל, בבקשה.

אורי אריאל: תודה, אדוני היושב בראש.

אורי אריאל: אדוני השר, אם השאילתא מול עיניך, אולי תוכל לומר לנו ממתי השאילתא?

יעקב אדרי: אני מציע שהשואל ישיב.

מגלי והבה: אני מבין מה כוונת אדוני, אנחנו הצענו בנשיאות, הגבלנו את הזמן והודענו לממשלה - - -

יעקב אדרי: תיקנו את הטעון תיקון.

אורי אריאל: אדוני היושב-ראש, ברשותך, הערה קצרה.

אורי אריאל: אני פונה אליך, השר המקשר, ואני מוכרח לומר, לפחות ככל שנוגע לפניותי, שהן נענות במהירות, באחריות וביושר על-ידך.

אורי אריאל: אי-אפשר לקבל בעניין הזה את התנהגות ראש הממשלה, שעמד פה אך לפני זמן קצר, בפתיחת המושב, והסביר איך עניין הרווחה מטופל בצורה הכי טובה, כאשר לא עונים על שאילתות חודשים; לא איחור של יומיים-שלושה - הייתי מקבל את זה.

אורי אריאל: אני מודה לאדוני היושב בראש שמטפל בזה, אני רק באתי לזרז את המזורזים, שתקפידו, אל תיתנו למצב הזה לחזור, בטח לא בענייני רווחה, כשמדובר בילדים ובתלמידים שמגיע להם כל השירות.

אורי אריאל: תודה.

יעקב אדרי: חבר הכנסת אורי אריאל, ההערה במקומה, חבל שלא הפנית את תשומת לבי, מזמן הייתי דואג לענות על העניין.

מגלי והבה: רק כדי לתת מענה, הנושא עלה בנשיאות וזה יתוקן; שר או ראש ממשלה שלא ייתן תשובה בזמן, אנחנו קוראים אותו לסדר.

מגלי והבה: נתקן את מה שצריך תיקון.

מגלי והבה: חבר הכנסת שאל את ראש הממשלה ביום י' בחשוון התשס"ז (1 בנובמבר 2006):

מגלי והבה: חוק זאב ז'בוטינסקי (ציון זכרו ופועלו) נחקק ב-23 במרס 2005 ופורסם ברשומות ב-3 באפריל 2005.

מגלי והבה: סעיף 17(ב) לחוק קובע, כי על הממשלה למנות מועצה ציבורית עד תום חודשיים מיום פרסום החוק, אך עד ליום זה לא הוקמה המועצה ולא מומש החוק.

מגלי והבה: רצוני לשאול: 1.

מגלי והבה: מדוע עד ליום זה לא מומש החוק ולא הוקמה המועצה?

מגלי והבה: 2.

מגלי והבה: מתי ייושם החוק כלשונו ותוקם המועצה?

יעקב אדרי: (לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול) 2-1.

יעקב אדרי: המועצה הציבורית להנצחת זכרו של זאב ז'בוטינסקי שמוקמת מכוחו של החוק להנצחת זאב ז'בוטינסקי משנת התשנ"ה-2005 מורכבת מנציגי ציבור, נציגי אקדמיה, עובדי מדינה בהמלצת שרים, נציגי ההסתדרות הציונית העולמית ונציגי עמותות שונות העוסקות בהנצחת מורשתו וזכרו של ראש בית"ר.

יעקב אדרי: המחוקק יצר איזון זה כדי לתת ביטוי לכלל הגורמים הנוגעים לתחום והמסוגלים לתרום למורשתו.

יעקב אדרי: הליך המינוי של מועצה זו הינו מורכב ודורש מילוי טופסי מועמדות, בדיקה של הלשכה המשפטית של משרד ראש הממשלה, בדיקה של הוועדה לבדיקת מינויים - ועדת-שפניץ, בעבר ועדת-רביבי - ולאחר מכן החלטת הממשלה במליאתה.

יעקב אדרי: בשל מורכבות זו, מתעכב המינוי עד כה.

יעקב אדרי: נוסף על זאת יש להזכיר, כי תקופה ארוכה בשנה האחרונה היתה תקופת בחירות - נובמבר 2005 – מאי 2006.

יעקב אדרי: בתקופת בחירות יש מגבלות חמורות על המשך עבודת המינויים.

יעקב אדרי: היועצת המשפטית של משרד ראש הממשלה אסרה לחלוטין על המשך בדיקת חלק מן המועמדים, ולכן השלמת הבדיקה והמינוי החלו מחדש רק עם הקמת הממשלה החדשה.

יעקב אדרי: למרות כל האמור לעיל, ומתוך הבנה עמוקה של חשיבות העניין, ביקש ראש הממשלה להעלות את מינוי המועצה בצורה חלקית בישיבתה של מליאת הממשלה באמצע חודש ספטמבר.

יעקב אדרי: היועץ המשפטי לממשלה, מר מני מזוז, סירב לבקשה זו בטענה כי אין להביא הצעה זו להצבעה לפני סיום הרכבת המועצה על כל חבריה.

יעקב אדרי: על כן, משרד ראש הממשלה עושה מאמצים רבים להביא את מלאכת ההרכבה לסיום כבר בתקופה הקרובה.

מגלי והבה: השר יענה יחד על שאילתות מס' 4, 40 ו-91, מכיוון שהן באותו נושא - לפרוטוקול.

מגלי והבה: חברת הכנסת אורית נוקד שאלה את שר הרווחה ביום י"ט באייר התשס"ו (17 במאי 2006): פורסם, כי שירותי הרווחה לא אפשרו לזוג מנתיב-העשרה לאמץ ילדים, מאחר שמדובר במקום מסוכן הנמצא בטווח של רקטות ה"קסאם".

מגלי והבה: רצוני לשאול: 1.

מגלי והבה: האם משרדך לא אישר לזוג לאמץ מהסיבה שפורסמה?

מגלי והבה: 2.

מגלי והבה: אם כן – איזה פתרון מציע משרדך לזוג על מנת שיוכל בכל זאת לאמץ ילדים?

מגלי והבה: חבר הכנסת יואל חסון שאל את שר הרווחה ביום כ"ו באייר התשס"ו (24 במאי 2006): פורסם, כי גורמי הרווחה לא אישרו לבני זוג מנתיב-העשרה לאמץ ילד בן 11 משום שהיישוב נמצא בקו האש ורקטות ה"קסאם".

מגלי והבה: רצוני לשאול: 1.

מגלי והבה: האם נכון הדבר?

מגלי והבה: 2.

מגלי והבה: אם כן – מה היא מדיניות משרדך לגבי אימוץ ילדים ביישובי קו העימות, והאם מקרה זה מייצג מדיניות זו?

מגלי והבה: 3.

מגלי והבה: האם אין בשיקול מקום המגורים כתנאי לאימוץ משום אפליה?

מגלי והבה: חבר הכנסת זבולון אורלב שאל את שר הרווחה ביום י"א בסיוון התשס"ו (7 ביוני 2006): פורסם ב"ידיעות אחרונות" בט' באייר תשס"ו, 7 במאי 2006, כי סורבה בקשתה של משפחה מנתיב-העשרה לאמץ ילד מפנימיית רווחה לסופי שבוע בגלל הימצאותו של המושב בטווח ה"קסאמים".

מגלי והבה: רצוני לשאול: 1.

מגלי והבה: האם הידיעה נכונה?

מגלי והבה: 2.

מגלי והבה: אם כן – האם זו מדיניות משרדך?

מגלי והבה: 3.

מגלי והבה: אם כן - מה ההסבר לכך, ואם לא - מה ייעשה בנדון?

יעקב אדרי: (לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול) תשובה על שאילתות מס' 4, 40 ו-91 בנושא סירוב לאשר אימוץ ילדים ביישובים בטווח ה"קסאמים": הידיעה אינה נכונה.

יעקב אדרי: מקום המגורים של משפחה אינו מהווה שיקול בהחלטה לאשר אימוץ ילד.

יעקב אדרי: במהלך שנים ארוכות אומצו ילדים על-ידי משפחות שהתגוררו בגוש-קטיף וביישובי יהודה ושומרון, כמו גם ביישובי הצפון בתקופות שבהן הם היו נתונים לאיומי "קטיושות".

יעקב אדרי: למרות מדיניות זו, היו מקרים בודדים שבהם שירותי הרווחה ו/או הפיקוח המקצועי לא אישרו אירוח ילדים הסובלים מבעיות נפשיות ומהפרעות התנהגות קשות ביישובים הנתונים לאיומי הפגזות.

יעקב אדרי: במקרים חריגים אלה, השיקול של דאגה לשלום הילד נראה לנו לגיטימי במסגרת החלטת הגורם המקצועי.

יעקב אדרי: כך נהגנו כשפינינו ילדי פנימיות מן הצפון למרכז בתקופת מלחמת לבנון האחרונה.

יעקב אדרי: חבר הכנסת רן כהן שאל את שר הרווחה ביום י"ח בסיוון התשס"ו (14 ביוני 2006):

יעקב אדרי: הוצאת ילדים בסיכון מסביבה מסוכנת מותנית כיום במכסות על-פי יישובים.

יעקב אדרי: לאחרונה נודע כי המכסות קוצצו, וכי עשרות רבות של ילדים בסיכון - למשל בתל-אביב - לא יקבלו מקום בפנימיות.

יעקב אדרי: קיים חשש שהמכסות הועברו ליישובים אחרים, לא ינוצלו ויוחזרו לתל-אביב, ללא זמן להיערכות לשנת הלימודים.

יעקב אדרי: רצוני לשאול: 1.

יעקב אדרי: מה ההצדקה לנוסחה החדשה?

יעקב אדרי: 2.

יעקב אדרי: האם המכסות שנלקחו מתל-אביב יועברו ליישובים אחרים, והאם ודאי שינוצלו ויתוקצבו?

יעקב אדרי: (לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול) 1.

יעקב אדרי: נוסחת הקצאת מכסות לפנימיות שונתה בעקבות טענה לאפליה מצד נציגי המגזר הערבי - פנייה לבג"ץ - ולפיה אין ניצול של המכסות בגלל תפיסה ומסורת תרבותית המדגישה טיפול בילד בקהילה ובחיק משפחתו.

יעקב אדרי: הקריטריונים להקצאה נבדקו יחד עם נציגי מרכז השלטון המקומי, והנוסחה שונתה והותאמה טוב יותר למציאות של חברה מגזרית.

יעקב אדרי: 2.

יעקב אדרי: המכסות שקוצצו מתל-אביב יועברו כמקובל ליישובים אחרים; חלקן ינוצלו לסידורים חוץ-ביתיים וחלקן ינוצלו לטובת תוכניות קהילתיות לעזרת ילדים בסיכון.

יעקב אדרי: אנו מאמינים שהגמישות בניצול תקציבי המכסות תאפשר שיפור הפיתוח של שירותים קהילתיים נוספים, בכלל זה במגזר הערבי.

יעקב אדרי: חבר הכנסת נסים זאב שאל את שר הרווחה ביום י"ח בסיוון התשס"ו (14 ביוני 2006): נטען, כי חברות כוח-אדם המגייסות עובדים סיעודיים לטיפול בנזקקים, בעיקר קשישים וחולים, גובות דמי תיווך גבוהים ומנכות משכרם מס בריאות וביטוח לאומי, כך שמעט מאוד מהשכר מגיע לעובד.

יעקב אדרי: רצוני לשאול: 1.

יעקב אדרי: האם הדברים נכונים?

יעקב אדרי: 2.

יעקב אדרי: אם כן – האם ייבדק הנושא?

יעקב אדרי: אדוני היושב-ראש, חבר הכנסת נסים זאב, תשובתי על שאילתא זו מתייחסת לחברות כוח-אדם הקשורות בהסכם עם המוסד לביטוח לאומי למתן שירותי סיעוד על-פי חוק.

יעקב אדרי: 2-1.

יעקב אדרי: התעריף המשולם לחברות כוח-אדם לסיעוד נקבע על-ידי ועדת תעריפים ממשלתית - משרדי הרווחה והאוצר.

יעקב אדרי: לאחרונה, בגלל טענת החברות על היות התעריף לשעה נמוך, בית-המשפט נדרש לנושא מבנה התעריף ומינה מומחה חיצוני אשר אשרר את מרכיבי התעריף, בשינויים קלים.

יעקב אדרי: מן התעריף נעשים ניכויי שכר המתחייבים לפי החוק, אך התעריף אינו כולל דמי תיווך מאחר שלא מדובר בשירות תיווך.

יעקב אדרי: התעריף לשעת טיפול הוא: לגוף עסקי - 40.04 ש"ח לשעת טיפול.

יעקב אדרי: לאחר ניכוי מסים, הוצאות מינהל ורווח החברה, התשלום לעובד הינו 25.85 ש"ח לשעה.

יעקב אדרי: לגוף שהוא מלכ"ר - 37.18 ש"ח לשעה.

יעקב אדרי: לאחר הפחתת מיסוי, הוצאות מינהל ורווח, גם כאן התשלום לשעה לעובד הוא 25.85 ש"ח.

יעקב אדרי: לסיכום: התשלומים לעובד הם ישירים ועקיפים, והתעריף כולל תשלומי מסים ושירותים - לרבות רווח לחברת כוח-האדם.

יעקב אדרי: התשלום הבסיסי המובטח לעובד בכל מקרה הוא שכר מינימום פלוס 4%, וחברות כוח-אדם ומלכ"רים מתחרים ברמה מסוימת על רמת השכר ותנאי ההעסקה.

יעקב אדרי: יש כאן גם נושא של היצע וביקוש.

יעקב אדרי: המוסד לביטוח לאומי קידם הצעת חוק להפיכת גמלת הסיעוד לחלק מהזכאים, הזקוקים לטפול סיעודי 24 שעות ביממה, לגמלה כספית במקום גמלת שירותים - "שעות טיפול".

יעקב אדרי: הצעת חוק עברה בקריאה ראשונה, ויש כוונה לפנות להחלת דין רציפות על הצעת החוק כדי להשלים את חקיקתו.

יעקב אדרי: אני רוצה להוסיף משפט.

יעקב אדרי: אני מטפל בנושא הזה באופן אישי, כי נעשו עוולות בנושא של חברות כוח-אדם.

יעקב אדרי: אני מקווה שבסופו של יום, כאשר נביא את זה לקריאה שנייה ושלישית, יהיה לנו משהו מוגמר.

מגלי והבה: שאלה נוספת לחבר הכנסת נסים זאב, בבקשה.

נסים זאב: אדוני השר, צריך להבין, האם אנחנו רוצים להמשיך במדיניות של עובדים זרים או שאנחנו רוצים לקחת אנשים, נשים בעיקר, שרוצות לעבוד; אבל צריך להבין, כאשר הן מקבלות את שכר המינימום, ומדובר בסיעודיים, והעבודה היא עבודה פיזית קשה, אני לא רוצה לפרט את העבודה, אבל הנשים צריכות להרים את החולה ולסעד אותו, הפרוטות שהן מקבלות, הן לא מספיקות.

נסים זאב: חלק הארי עדיין הולך לחברות כוח-אדם.

נסים זאב: אגב, זה לא רק בנושא סיעודי, גם בחברות שמירה, בכל תחום ותחום.

נסים זאב: יש תחושה שהעובד הוא המסכן והכסף הולך לאותן חברות שמתעשרות, ולכן יש כל כך הרבה תחרות בין החברות השונות.

מגלי והבה: תודה.

יעקב אדרי: כפי שאמרתי, חבר הכנסת זאב, אני מכיר את הנושא מקרוב.

יעקב אדרי: לא מעט עובדים בכל החברות, בכל סוגי העבודה, נעשה להם עוול גדול מאוד.

יעקב אדרי: עשקו אותם על ימין ועל שמאל.

יעקב אדרי: בהנחיית בית-המשפט הנושא תוקן, וכל זה תם אבל עוד לא נשלם.

יעקב אדרי: אני מאוד מקווה שהעוול הזה, שנעשה להרבה אנשים, יתוקן במהרה.

מגלי והבה: תודה.

מגלי והבה: אנחנו עוברים לשאילתא מס' 193 של חבר הכנסת – איננו; לפרוטוקול.

מגלי והבה: חבר הכנסת חיים אמסלם שאל את שר הרווחה ביום כ"ה בסיוון התשס"ו (21 ביוני 2006): נודע לי, שמשרדך קיצץ במספר המכסות של הרשויות המקומיות להשמת ילדים בפנימיות.

מגלי והבה: מדובר בילדים שגורמי מקצוע קבעו שהם חייבים לעבור למסגרות פנימייתיות.

מגלי והבה: רצוני לשאול: 1.

מגלי והבה: האם נכון הדבר?

מגלי והבה: 2.

מגלי והבה: אם כן - כמה מכסות היו לכלל הרשויות המקומיות בכל אחת מהשנים 2006-2002?

מגלי והבה: 3.

מגלי והבה: מה ייעשה לגבי ילד בסיכון שחייב להימצא בפנימייה?

מגלי והבה: 4.

מגלי והבה: מה היא מפת המכסות לפי רשויות?

יעקב אדרי: (לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול) 1.

יעקב אדרי: משרד הרווחה לא קיצץ בנפח המכסות הארצי לילדים בפנימיות, אם כי מדיניותו היא להמיר תקציבי מכסות לסידורים חוץ-ביתיים לטובת תוכניות טיפול קהילתיות לילדים בסיכון.

יעקב אדרי: בעניין זה, בעקבות בדיקה מחודשת של הקריטריונים להקצאה, היו יישובים שקיבלו תוספת מכסות ויישובים שמכסת הסידורים החוץ-ביתיים שלהם הופחתה.

יעקב אדרי: 2.

יעקב אדרי: היקף המכסות בפנימיות לשנים 2006-2002 – ראה נספחות.

יעקב אדרי: 3.

יעקב אדרי: ילד בסיכון החייב להימצא בפנימייה יקבל פתרון.

יעקב אדרי: כמקובל, מוטל על שירותי הרווחה לטפל בהוריו ובו כדי ליצור תנאים להחזרתו לחיק משפחתו, לרבות תוכנית טיפול המשך בקהילה.

יעקב אדרי: 4.

יעקב אדרי: המכסות מחולקות לשירותי הרווחה לפי קריטריונים המוגדרים בהוראת תע"ס - תקנון עבודה סוציאלית.

מגלי והבה: שאילתא מס' 194, של חבר הכנסת יצחק וקנין – איננו; לפרוטוקול.

מגלי והבה: חבר הכנסת יצחק וקנין שאל את שר הרווחה ביום כ"ה בסיוון התשס"ו (21 ביוני 2006): פורסם, כי בגין אפליה מתקנת לאוכלוסייה הערבית, יוחזרו כעת לבתיהם מאות ילדים יהודים שבתי-משפט קבעו שיוצאו מהחזקת הוריהם לפנימיות.

מגלי והבה: רצוני לשאול: 1.

מגלי והבה: האם הידיעה נכונה?

מגלי והבה: 2.

מגלי והבה: אם כן - האם יוגדלו המכסות באופן שאף ילד לא ייפגע, ואם לא – מדוע?

מגלי והבה: 3.

מגלי והבה: מה היא חלוקת המכסות כיום לפי מגזרים, רשויות מקומיות וזרמי חינוך?

יעקב אדרי: (לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול) 1.

יעקב אדרי: הידיעה איננה נכונה.

יעקב אדרי: לא הוחזרו לבתיהם מאות ילדים יהודים שבתי-משפט קבעו שיוצאו מהחזקת הוריהם לפנימיות.

יעקב אדרי: 2.

יעקב אדרי: הובהר על-ידי משרד הרווחה, כי ההסדר בשנת תשס"ז יהיה כדלקמן: ילד השוהה בפנימייה וסידורו אושר מלכתחילה בוועדת החלטה - ועדה לתכנון טיפול - יוכל להמשיך לשהות בפנימייה, אלא אם ועדת החלטה קבעה שיש להחזירו לביתו.

יעקב אדרי: 3.

יעקב אדרי: נכון לחודש ספטמבר 2006, הקצאת הסידורים הפנימייתיים במשרד הרווחה, לפי מגזרים, היא: מגזר עצמאי - 1,504 חניכים; מגזר מוסלמי - נוצרי - 775 חניכים; מגזר ממלכתי-דתי - 1,224 חניכים; מגזר ממלכתי - 2,874 חניכים.

מגלי והבה: שאילתא מס' 347, של חבר הכנסת יעקב ליצמן - לפרוטוקול.

מגלי והבה: חבר הכנסת יעקב ליצמן שאל את שר הרווחה ביום ט"ז בתמוז התשס"ו (12 ביולי 2006): פורסם, כי קצבאות המוסד לביטוח הלאומי בישראל הן מהנמוכות במדינות העולם המערבי, וכי לפי גובה קצבאות הילדים ישראל ממוקמת במקום אחד לפני האחרון.

מגלי והבה: רצוני לשאול: 1.

מגלי והבה: האם הדברים נכונים?

מגלי והבה: 2.

מגלי והבה: אם כן - כיצד יקודם הנושא לטובת הנזקקים?

יעקב אדרי: (לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול) 1.

יעקב אדרי: כן.

יעקב אדרי: בשנים 2005-2002 פחתו תשלומי הביטוח הלאומי בכ-11.5% במונחים ריאליים.

יעקב אדרי: הירידה בקצבאות הילדים מאז 2001 הסתכמה בכ-50% במונחים ריאליים.

יעקב אדרי: מצב זה מיקם את ישראל בתחתית הסולם של המדינות המפותחות מבחינת תרומת תשלומי ההעברה.

יעקב אדרי: 2.

יעקב אדרי: מ-2005 הממשלה מפעילה מדיניות המיטיבה עם מקבלי קצבאות הזיקנה, ובמיוחד עם מעוטי היכולת שבהם, ומתחילת 2006 עודכנו כל קצבאות הביטוח הלאומי בשיעור ממוצע של 2.7%, וכן פג תוקף הוראת השעה בקצבאות הילדים, כך שערך נקודת הקצבה עלה.

יעקב אדרי: ההסכמים הקואליציוניים מבשרים גם על שיפור בקצבאות למשפחות הגדולות עם ילדים, לצמצום העוני.

יעקב אדרי: תוכניות נוספות של הממשלה, ובהן העלאת שכר המינימום, הנהגת מס הכנסה שלילי, עזרה לילדים ולנוער בסיכון ועזרה לקשישים - תרופות/אשפוז סיעודי - יסייעו בשיפור מצב האוכלוסיות הנזקקות.

יעקב אדרי: לצערנו, האירועים הביטחוניים בצפון והשלכותיהם יצרו אילוצים כלכליים שחייבו שינויים בקצב השיפור של התוכניות החברתיות ובגמלאות.

מגלי והבה: שאילתא מס' 357, של חברת הכנסת סופה לנדבר - לפרוטוקול.

מגלי והבה: חבר הכנסת גבאי, אתה לא מדבר כאן בטלפון.

מגלי והבה: חברת הכנסת סופה לנדבר שאלה את שר הרווחה ביום ט"ז בתמוז התשס"ו (12 ביולי 2006): פורסם, כי מדוח הביטוח הלאומי עולה, כי שיעור המשפחות העניות עלה ל-20.5% גם בקרב משפחות עובדות, וכי מספר הילדים החיים במשפחות העניות הוכפל בתוך שש שנים.

מגלי והבה: רצוני לשאול: 1.

מגלי והבה: האם הנתונים ידועים למשרדך?

מגלי והבה: 2.

מגלי והבה: מה ייעשה להורדת שיעור העוני בארץ?

יעקב אדרי: (לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול) 1.

יעקב אדרי: כן.

יעקב אדרי: הדוח שפורסם מציג למעשה את ממצאי דוח העוני האחרון שפרסם המוסד לביטוח לאומי והמתייחס למצב העוני במחצית הראשונה של 2005.

יעקב אדרי: 2.

יעקב אדרי: צמצום העוני מחייב פעולה רב-מערכתית, שהרי הבעיה היא רב-ממדית.

יעקב אדרי: הממשלה נקטה כבר צעדים חשובים אחדים לצמצום העוני כשהחליטה על: א.

יעקב אדרי: הגדלה הדרגתית של שכר המינימום; ב.

יעקב אדרי: הגדלת קצבאות הזיקנה, ובמיוחד אלה של הזקנים מעוטי היכולת; ג.

יעקב אדרי: בלימת הקיצוץ בקצבאות הילדים; ד.

יעקב אדרי: הקצאת מאות מיליוני שקלים לתוכניות לילדים ולנוער בסיכון, ועוד.

יעקב אדרי: הממשלה הצהירה על מדיניות צמצום הפערים והעוני, ואני מאמין שיבואו צעדים נוספים שיבלמו את מגמת הגידול בעוני בקרב משפחות וילדים בישראל.

מגלי והבה: חבר הכנסת גבאי, אתה לא מדבר בטלפון.

מגלי והבה: עכשיו השאילתא שלך – שאילתא מס' 406.

מגלי והבה: נשמע את תשובת השר ואחר כך תהיה לך זכות לשאלה נוספת.

מגלי והבה: חבר הכנסת אליהו גבאי שאל את שר הרווחה ביום א' באב התשס"ו (26 ביולי 2006): פורסם, כי ילד ששהה במשך חצי שנה במשפחת אומנה יוחזר לאמו הנרקומנית לאחר שמשפחת האומנה הודיעה לפני כחודשיים שאין ביכולתה להחזיקו.

מגלי והבה: רצוני לשאול: 1.

מגלי והבה: מדוע אין מקום לילד בסיכון בפנימיות?

מגלי והבה: 2.

מגלי והבה: כמה ילדים בסיכון ממתינים למקום בפנימיות?

מגלי והבה: 3.

מגלי והבה: כיצד תיפתר הבעיה?

יעקב אדרי: אדוני היושב-ראש, חבר הכנסת אלי גבאי, בתשובה על שאלותיך: 1.

יעקב אדרי: אכן סידורו של הקטין באומנה הסתיים בגלל חוסר יכולת המשפחה האומנת להתמודד עם קשייו.

יעקב אדרי: הקטין הוחזר לביתו בתחילת חופשת הקיץ, אך לאור מצבה הקשה של האם, אשר לא אפשר שהות למשך החופשה, סודר הקטין זמנית בפנימייה למשך הקיץ.

יעקב אדרי: סידור זה עלה יפה.

יעקב אדרי: במשך הקיץ נמצאה מסגרת פנימייתית קבועה לקטין והוא עבר אליה עם תחילת שנת הלימודים.

יעקב אדרי: 2.

יעקב אדרי: ככלל, אין המתנה של ילדים בסיכון לסידור בפנימיות של השירות לילדים ולנוער.

יעקב אדרי: הבעיה אינה קיום פנימיות.

יעקב אדרי: יש המתנה מסוימת לפנימיות אשפוזיות המיועדות לילדים עם הפרעות נפשיות קשות עקב מחסור חלקי במכסות.

יעקב אדרי: 3.

יעקב אדרי: הבעיה של הילד המוזכר בכתבה ובשאילתא נפתרה בצורה מסודרת ובזמן.

מגלי והבה: תודה לשר.

מגלי והבה: אני צריך להזכיר שהשאילתא היתה: עיכובים במעצר בעקבות מחסור בקציני מבחן.

מגלי והבה: חבר הכנסת גבאי, על אותה שאילתא אתה זכאי לשאלה נוספת, בבקשה.

אליהו גבאי: אדוני השר, כבוד היושב-ראש, הצלת ילדים ממשפחות הרוסות או הורים נרקומנים, לדעתי זו הצלה אמיתית.

אליהו גבאי: אם לא נדאג שיהיה מקום מספיק בפנימיות, הילדים האלה צפויים לאבדון, ואחר כך החברה תסבול מהם ותצטרך לחפש אותם במקומות הפשע.

אליהו גבאי: לכן צריך לעשות הכול כדי להציל ילד כאשר הוא עוד קטין, בלי לחכות שהוא יידרדר לפשע.

אליהו גבאי: ולכן יש לעשות הכול שלא לפגוע בתקציב הזה במכסות של הילדים בפנימיות.

מגלי והבה: מה השאלה?

יעקב אדרי: השאלה ברורה.

יעקב אדרי: מכיוון שהנושא מוכר וקרוב ללבי, אני אדבר מחר עם מנכ"ל משרד הרווחה על מנת שלפחות בתקציב השנה הבאה לא תהיה בעיה של מכסות לנושא החשוב שאתה מעלה.

יעקב אדרי: תודה.

מגלי והבה: שאילתא מס' 407: החזרת ילד לאם נרקומנית.

יעקב אדרי: ענינו על זה.

מגלי והבה: עניתם על זה.

מגלי והבה: חבר הכנסת גבאי, יש שאלה נוספת?

יעקב אדרי: אין שאלה.

אליהו גבאי: יש מחסור בקציני מבחן לנוער, ושוב אנחנו שמענו מסגן שר הרווחה לשעבר, שאמר שהתקציב שהוסיפו לרווחה היה 20 מיליון, שזה לעג לרש.

אליהו גבאי: והנה אנחנו מתבשרים, שיש מחסור בקציני מבחן.

אליהו גבאי: בנקודה הזאת, אדוני השר, כמי שיש לו רגישות חברתית, היית ראש מועצת אור-עקיבא ואתה יודע את הצרכים של האוכלוסיות החלשות, אני מצפה ומקווה ומבקש ממך לעשות הכול כדי שהאוכלוסייה הזאת לא תיפגע בשל צמצומים, אם זה בקציני מבחן ואם זה בשירות הפסיכולוגי.

יעקב אדרי: תודה, אדוני חבר הכנסת גבאי.

יעקב אדרי: לקחתי על עצמי גם את העניין הזה, ומחר אדבר עם מנכ"ל משרד הרווחה ואדאג שגם הנושא של קציני המבחן ייפתר אחת ולתמיד.

מגלי והבה: תודה, אדוני השר.

מגלי והבה: חברי חברי הכנסת הנוכחים כאן, תם סדר-היום.

מגלי והבה: הישיבה הבאה תתקיים ביום רביעי, כ"ד בחשוון התשס"ז, 15 בנובמבר 2006, בשעה 11:00.

מגלי והבה: ישיבה זו נעולה.