ישיבת מליאה, כנסת 17, פרוטוקול מספר הישיבה השישים-ושתיים של הכנסת השבע-עשרה, 2006-11-21 00:00

דליה איציק: חברי חברי הכנסת, הנני מתכבדת לפתוח את ישיבת הכנסת.

דליה איציק: היום יום שלישי, ל' בחשוון, 21 בנובמבר 2006.

דליה איציק: גברתי יושבת-ראש ועדת הכנסת, בבקשה.

דליה איציק: אולי צריך לשקול לסגור את ימי שלישי כדי שלא נישאר כאן לבד, יכול להיות שצריך להשאיר את זה לפתחם של חברי הכנסת.

): גברתי היושבת-ראש, מכיוון שגברתי נגעה בבעיה שהיא מאוד קרובה גם ללבי, גם בוועדת הכנסת וכחלק מכל התהליך של חיזוק מעמדה של הכנסת, בגיבוי מלא של יושבת-ראש הכנסת, אנחנו מקיימים דיונים, ואני מקווה שבקרוב נמצא פתרון לבעיה הכואבת הזאת של מליאה ריקה.

): נכון שזה יום שלישי ויוצאים לסיורים, ועם זאת, יש ימי מליאה וימי כנסת, וחברי הכנסת נבחרו כדי להיות חלק מהם.

): אני מקווה שניתן לזה פתרון בקרוב.

): גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מודיעה בזאת על חילופי אישים בוועדה המשותפת של ועדת הכלכלה וועדת המדע והטכנולוגיה לדיון בהצעת חוק התקשורת (בזק ושידורים) (תיקון מס' 33), התשס"ה-2005, שהוקמה על-ידי ועדת הכנסת ביום 25 באוקטובר 2006:

): מטעם ועדת הכלכלה, במקום חבר הכנסת יורם מרציאנו יכהן חבר הכנסת אופיר פז-פינס.

): ועדת הכנסת קבעה בישיבתה היום, שוועדת הכספים תדון בהצעת חוק התקציב לשנת הכספים 2007, התשס"ז-2006, לשם הכנתה לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

): אני מודה לגברתי.

דליה איציק: תודה.

דליה איציק: בבקשה, מסמכים שהונחו על שולחן הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושבת-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה ראשונה, מטעם חברי הכנסת:

ירדנה מלר-הורוביץ: הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון מס' 36) (תוספת שנתית לסל שירותי הבריאות), התשס"ז-2006, של חבר הכנסת דני נוה וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק הזכות לעבודה בישיבה, התשס"ז-2006, של חברת הכנסת שלי יחימוביץ וקבוצת חברי הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: החלטת ועדת הכספים לאשר את ההוראות הבאות: צו תעריף המכס והפטורים ומס קנייה על טובין (תיקון מס' 17), התשס"ו-2006; צו תעריף המכס והפטורים ומס קנייה על טובין (תיקון מס' 19), התשס"ו-2006.

ירדנה מלר-הורוביץ: הצעה לתיקון סעיף 43 לתקנון הכנסת, מטעם ועדת הכנסת.

דליה איציק: תודה לגברתי.

דליה איציק: הסעיף הראשון על סדר-היום: נאומים בני דקה.

דליה איציק: נא להירשם.

דליה איציק: תפעול הצבעה.

דליה איציק: בבקשה, חבר הכנסת בן-ששון.

מנחם בן-ששון: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, בחפירות ארכיאולוגיות שמתנהלות זה כמה עונות בטבריה יש ממצאים אחדים שמעניינים אותנו כבית-המחוקקים.

מנחם בן-ששון: ככל הנראה, בשלב האחרון של החפירה, ממש בחודש האחרון, נתגלתה הפתעה: נמצא פתח כניסה ראשי לבזיליקה, שהיא מקום הכניסה לשוק, אבל מסתבר ששם ככל הנראה היה מקום כינוסה של הסנהדרין, שגלתה ממקום למקום עד שהגיעה לטבריה.

מנחם בן-ששון: חשיבות הדבר היא שהסנהדרין, או אם אני משתמש במלה העברית: ישיבה, היתה המוסד המייצג את השלטונות היהודיים, המוסד המארגן את החיים היהודיים, המוסד המחוקק והמוסד השופט העליון, ומבחינה זו הבית בוודאי מתעניין בממצאים שקשורים במה שיכול להיחשב כאם מורשתו, ולו משום שמערכת החוקים ומערכת המחשב שאנחנו פותחים בכל בוקר מתכנה באותו שם.

מנחם בן-ששון: מי שעסק בחפירה הזאת, עמד בראשה במשך כמה עונות, חיבר גם חיבורים שעוסקים בבית המגורים הארץ-ישראלי, סקר והוציא לאור את מפת ההרודיון, עסק בבית-המרחץ הרומי של חמת-גדר, בחפירות רמת-הנדיב ועוד ועוד, היה לא פחות מאשר חברנו פרופסור יזהר הירשפלד מן האוניברסיטה העברית, שהסתלק לעולמו בנסיבות טרגיות ממש בימים האחרונים לחפירה הארכיאולוגית.

מנחם בן-ששון: מכיוון שהארכתי כאן, אקצר בחלק השני של הדיווח.

מנחם בן-ששון: כדרכי, שני דיווחי מחקר.

מנחם בן-ששון: אני קורא ממבוא לתרגום עברי לספר של חוקר גדול: "מעטים הם האנשים אשר הפיקו תועלת רבה כל כך מן היוזמה החופשית ומהקפיטליזם התחרותי כמו היהודים.

מנחם בן-ששון: מעטים הם האנשים אשר התנגדו בצורה כה עקבית לקפיטליזם ופעלו כה רבות כדי לערער את יסודותיו האידיאולוגיים כמו היהודים".

מנחם בן-ששון: אלה דברים שאמר מילטון פרידמן, שנפטר השבוע בשיבה טובה, ועוד אפשר לדון בתפיסותיו הכלכליות שנוגעות לחופש, למקומה של הכלכלה, ועד כמה יש זיקה לדברים שלדעתנו הם הפוכים.

מנחם בן-ששון: אנחנו חושבים שהכלכלה משרתת את החופש.

מנחם בן-ששון: אצל מילטון פרידמן התמונה לעתים היתה אחרת.

מנחם בן-ששון: תודה.

דליה איציק: תודה לך, אדוני.

דליה איציק: חבר הכנסת טלב אלסאנע, ואחריו - חבר הכנסת זכור.

טלב אלסאנע: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, כאשר תושבים בכפרים וביישובים הערביים נזקקים לשירות של "בזק" או חברת החשמל, הטכנאים שאמורים להעניק את השירות אינם רשאים להיכנס ליישובים הערביים ללא ליווי, כאילו מדובר ביישובים מחוץ לגבולות המדינה או באנשים שאינם אזרחים או שהם מפגע ביטחוני.

טלב אלסאנע: אינני יודע מי הוציא את ההנחיה הזאת, אבל מוטב לבטל אותה ומייד.

טלב אלסאנע: עצם העיכובים המיותרים עד קבלת הליווי והאבטחה פוגעים באיכות ובמהירות של השירות, מה גם שהרבה פעמים קורה שאותו טכנאי הוא ערבי מאותו יישוב, וקורה גם שהמאבטח הוא מהמגזר הערבי, אז בשביל מה לעכב ולסרבל כשזה מיותר.

דליה איציק: חשבתי שזה הופסק.

דליה איציק: חבר הכנסת זכור.

עבאס זכור: כבוד היושבת-ראש, חברי הכנסת, עם ציון היום הבין-לאומי לזכויות הילד - בשנה שעברה מתו 644 תינוקות ו-151 ילדים מתחת לגיל חמש.

עבאס זכור: שיעור תמותת התינוקות הערבים גבוה כמעט פי-2.5 משיעור תמותת התינוקות היהודים.

עבאס זכור: שלושה מכל 1,000 לידות מתים במגזר היהודי, ושמונה מתוך 1,000 לידות מתים במגזר הערבי.

עבאס זכור: בדקתי כמה דברים; הרבה דברים בסיסיים חסרים במגזר הערבי בכל הנוגע למעקב בזמן ההיריון ואחרי ההיריון.

עבאס זכור: אני מבקש לדאוג לזה כמו שצריך, כדי שנפחית את שיעור המתים מבין התינוקות.

דליה איציק: אתה מדבר על טיפול מניעתי, נכון, חבר הכנסת זכור?

עבאס זכור: כן.

דליה איציק: חבר הכנסת הלפרט, ואחריו - חבר הכנסת דב חנין.

שמואל הלפרט: כבוד היושבת-ראש, כנסת נכבדה, בג"ץ פוגע בשיטתיות בסטטוס-קוו, במעמד הרבנות הראשית ובבתי-הדין הרבניים.

שמואל הלפרט: הוא מחליט על קיום מצעד תועבה, בניגוד לכל דעת הקהל בארץ ובניגוד לעמדת כל הדתות - - -

רן כהן: - - -

שמואל הלפרט: הוא החליט לקיים את המצעד.

שמואל הלפרט: כוונת בג"ץ ברורה: ללכת עוד צעד לקראת נישואים אזרחיים, לפגוע שוב בבתי-הדין הרבניים.

שמואל הלפרט: בג”ץ פועל בשיטתיות לאורך כל הדרך כדי להפוך את מדינת ישראל למדינה חילונית לוונטינית, ככל הגויים בית ישראל.

שמואל הלפרט: אולם הנביא כבר אמר: ככל הגויים בית ישראל היה לא תהיה.

שמואל הלפרט: לבג"ץ אין שום סמכות לדון או לפסוק בנושאי אישות, גם לא להורות על צורת הרישום במרשם התושבים, שזה עלול להוביל להכרה בהם כמשפחה, כדברי השופט רובינשטיין.

שמואל הלפרט: תודה.

דליה איציק: תודה, אדוני.

דליה איציק: חבר הכנסת דב חנין, ואחריו – חבר הכנסת אריה אלדד.

דב חנין: תודה רבה.

דב חנין: גברתי היושבת-ראש, עמיתי חברי הכנסת, בימים האחרונים מתפרסם כרוז מזעזע בשכונת פרדס-כץ, ותוכנו של הכרוז הוא קריאה לתושבי השכונה להימנע מלהשכיר את דירותיהם לערבים.

דב חנין: על הכרוז חתום – או מתיימר להיות חתום - ועד תושבי שכונת פרדס-כץ.

דב חנין: אני מקווה שזה אכן לא הוועד של השכונה, אלא מישהו שלקח על עצמו לחתום בשמו.

דב חנין: הדברים הם מקוממים ומזעזעים.

דב חנין: הם מחמירים מצב קיים, שבו סטודנטים ערבים שלומדים במרכז הארץ, בגוש-דן, מתקשים גם היום, בלי כרוזים כאלה, לשכור לעצמם דירות ומקומות מגורים.

דב חנין: הדבר הזה חמור, הוא מקומם, הוא עבירה על חוק האוסר הסתה גזענית, והוא דבר שנדמה לי שכולנו בכנסת צריכים להוקיע אותו ולגנות אותו מכול וכול.

דב חנין: תודה רבה.

דליה איציק: תודה לך, אדוני.

דליה איציק: חבר הכנסת אלדד, ואחריו - חבר הכנסת מאיר פרוש.

אריה אלדד: גברתי היושבת-ראש, רק הערה קצרה לחבר הכנסת זכור: שיעור תמותת התינוקות הערבים הנוצרים בארץ נמוך יותר משיעור תמותת התינוקות היהודים.

אריה אלדד: שיעור תמותת התינוקות המוסלמים גבוה באמת פי-2.5, בגלל נישואי קרובים.

אריה אלדד: הדברים ידועים, מפורסמים, מחלות תורשתיות וכו', אבל לא על זה רציתי לדבר.

אריה אלדד: מדינת ישראל – בקשר, אולי, למה שאמר חבר הכנסת בן-ששון - החליטה שארכיאולוגיה זה דבר ישים גם בימינו וחידשה עונש ארכיאולוגי: הגלות.

אריה אלדד: 20 תושבי ישראל יהודים שמתגוררים ביהודה ובשומרון קיבלו צווי הרחקה מבתיהם, גורשו והוגלו מביתם, ממקום מגוריהם, עבודתם, לימודיהם.

אריה אלדד: איש אינו דואג וחושב מה הם יעשו במשך שנה.

אריה אלדד: היה רמז שזה קשור למסיק הזיתים ביהודה ובשומרון ולהפחתת הפגיעה בפלסטינים.

אריה אלדד: אז המסיק נגמר, אפשר להחזיר אותם הביתה.

דליה איציק: חבר הכנסת מאיר פרוש.

דליה איציק: אחריו - חבר הכנסת מיכאלי.

מאיר פרוש: גברתי היושבת-ראש, עמיתי חברי הכנסת, היום בוצעה תועבה בישראל.

מאיר פרוש: בג"ץ נתן ידו להכרה, רחמנא ליצלן, בנישואים חד-מיניים; אני, כמובן מכניס את המלה נישואים בהקשר זה למרכאות כפולות ומרובעות.

מאיר פרוש: פסק-הדין בעתירות שהוגשו על-ידי חמישה זוגות הוא מעשה חרפה, טומאה, מיאוס, שיקוץ, פיגול, וכל כינוי דומה אחר יאה לפסיקה הזאת.

מאיר פרוש: בג"ץ איננו יותר בית-דין היושב בירושלים, אלא יאה לו יותר הכינוי "בית-דין של סדום ועמורה".

מאיר פרוש: בספר דברים נאמר: מהפכת סדום ועמורה אשר הפך השם באפו וחמתו, והפירוש הוא: משל למהפכה חמורה ביותר, הרס ואסון טבע קשה.

מאיר פרוש: אכן זהו הרס של כל דבר קדוש, מפולת ועקירת ערכי היהדות המקודשים ביותר, שבר במדינה שהשלטון בה הוא יהודי, וזה יום שחור לעם ישראל בארץ-ישראל.

מאיר פרוש: אני קורא מעל במה זו לשופט העליון אליקים רובינשטיין, שהיה בדעת מיעוט בפסיקה זו: התפטר, התפטר וברח מהם.

מאיר פרוש: אסור לשבת אתם.

מאיר פרוש: זהו בית-דין של סדום ועמורה, ואין חלקו של יהודי שומר תורה ומצוות בחברתם.

מאיר פרוש: היום, ל' חשוון התשס"ז, הוא יום שחור משחור למדינה שהשלטון בה הוא של יהודים.

דליה איציק: חבר הכנסת מיכאלי, ואחריו - חבר הכנסת יורם מרציאנו.

אברהם מיכאלי: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, גם אני חייב להתייחס לפסק-דינו של בג"ץ היום.

אברהם מיכאלי: לצערנו, אנחנו מצטיירים הרבה פעמים, כשאנחנו מותחים ביקורת על החלטת בג"ץ, כאילו אנחנו נגד בית-המשפט העליון, נגד פסיקותיו של בג"ץ.

אברהם מיכאלי: אבל היום ניתן פסק-דין בסוגיה כה רגישה, ואם קוראים את פסק-דינו של השופט רובינשטיין, פסק-דין המיעוט, הוא בעצם מנמק את מעורבות היתר של בג"ץ בסוגיות רגישות מאוד במדינת ישראל.

אברהם מיכאלי: אם אנחנו, כמחוקקים, היינו אמורים לטפל בדברים מסוימים ובג"ץ לוקח את תפקידנו ומטפל בזה, בכך נראה לי שאנחנו חודרים מרשות אחת לרשות השנייה.

אברהם מיכאלי: הפגיעה בסוגיה כה רגישה כמו זו שהבג"ץ פסק בה היום מקוממת, מעוררת תסיסה גדולה בקרב יהודים במדינת ישראל, וההחלטה הזאת עלולה להוביל לקיצוניות, שאני מקווה שהיא לא תהיה חמורה.

דליה איציק: תודה.

דליה איציק: חבר הכנסת מרציאנו.

דליה איציק: אחריו - חבר הכנסת רן כהן.

יורם מרציאנו: גברתי יושבת-ראש הכנסת, אדוני השר לענייני גמלאים, חברי חברי הכנסת, אני רוצה לומר שאני גאה להיות חבר בכנסת ישראל לאור הכתבה שהתפרסמה במוסף של "ידיעות אחרונות" על חברים עם תסמונת דאון שעובדים בכנסת.

יורם מרציאנו: התרגשתי עד דמעות לראות את מה שאת עושה פה, בכנסת ישראל, עם החבר'ה האלה, ויצא לי גם להיות לידך כשפגשת אחד מהעובדים, שניגש אלייך בדמעות.

יורם מרציאנו: אני רוצה לומר לך רק: יישר כוח ותודה.

דליה איציק: תודה, אדוני.

דליה איציק: אני רוצה לספר לך, חבר הכנסת יורם מרציאנו, כשזה הגיע לנשיאות ואחר כך לחברי הסיעה, אין חבר כנסת אחד שאמר לי: אני לא יכול.

דליה איציק: להיפך.

דליה איציק: זה מעיד על הכנסת הזאת, שכל הזמן משמיצים אותה וכל הזמן מספרים רק כמה היא גרועה.

דליה איציק: זו עבודה סיזיפית, קשה, לשנות את היחס אלינו, אבל זה תלוי המון בנו.

דליה איציק: אין לך מושג איזו רשימה ארוכה יש עכשיו של חברי כנסת שמבקשים, ואין לנו.

דליה איציק: לכן דיברתי עם חבר הכנסת ברכה; אני רוצה דרוזים, אני רוצה ערבים ואני רוצה בדואים.

דליה איציק: ילד הוא ילד.

דליה איציק: חבר הכנסת רן כהן.

דליה איציק: אחריו - חברת הכנסת רונית תירוש.

רן כהן: תודה רבה.

רן כהן: גברתי היושבת-ראש, לאחר כל הדברים הנוראיים שנאמרו כאן על בג"ץ, אני רוצה לומר שהחלטת הבג"ץ מהיום היא החלטה של אור ודרור למדינה הזאת.

רן כהן: בג"ץ הוכיח שהוא הסלע המוצק של זכויות האדם והדמוקרטיה בישראל, וצריך לציין זאת.

רן כהן: לא יוכר במדינה דמוקרטית שמהפרלמנט יוקיעו את הבג"ץ.

רן כהן: זה היה הדבר הראשון, אבל, כבכל יום שלישי אני בא להעלות את הסוגיה הכואבת של האובדנות בצה"ל.

רן כהן: גברתי היושבת-ראש, בצה"ל ההתאבדויות הן סיבת המוות מספר אחת, יותר ממוות מפעילות מבצעית, מתאונות דרכים או מתאונות אימונים, ואמשיך להזעיק את כל מוסדות המדינה כדי לצמצם את המספר הזה למינימום.

רן כהן: המצב דומה גם מחוץ לצה"ל.

רן כהן: בישראל מתאבדים בכל שנה כ-500 איש בממוצע, מתוכם כ-100 הם בני פחות מ-24 שנים, ילדים ונערים ממש, ואנחנו עדיין לא מקצים את המעט שבמעט כדי להתגבר על הפעילות הזאת.

רן כהן: בשבוע האחרון אני קורא את ספרה של ד"ר שירלי אברמי, מנהלת הממ"מ שלנו, "אחרון מכתבו ילבין".

רן כהן: אני רוצה לציין - ספר חשוב, מרגש, מחכים, מסמך נפלא על בעיה כואבת ומעיקה.

דליה איציק: תודה, אדוני.

דליה איציק: חברת הכנסת רונית תירוש, ואחריה – חברת הכנסת קולט אביטל.

רונית תירוש: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר לענייני גמלאים, כנסת נכבדה, קראתי בשבוע שעבר ששרת החינוך יולי תמיר ביקשה להסיר ולמחוק אזכורים שלי כמנכ"לית משרד החינוך לשעבר ושל שרת החינוך מההיסטוריה של המשרד.

רונית תירוש: זו פרשנות שלי, ההיסטוריה של המשרד, אבל כך קראתי, שהיא ביקשה למחוק אזכורים.

רונית תירוש: אני מבקשת לנצל את הבמה הזאת על מנת לקבע ולתעד, לפחות בפרוטוקול של הכנסת - - -

חיים אמסלם: זה נכון או שזו סתם השמצה?

רונית תירוש: אני אומרת מה קראתי, ואני אשמח לומר לך מה אני יודעת.

רונית תירוש: יש משהו מאוד משמח, ואני מקווה שהוא לא יימחק, והוא באמת תוצר של הרבה שנות עבודה של מורי ישראל.

רונית תירוש: אני רוצה לצטט את מה שכתוב היום בעיתון – וזה נדיר לקבל ציונים לשבח בעיתון – על מערכת החינוך, שהצליחה, לאחר השקעה של שנים, להעלות בצורה דרמטית את הציונים בבגרות במקצועות מאוד בעייתיים, כמו מתמטיקה ואנגלית.

רונית תירוש: מאוד שמחתי.

רונית תירוש: לא הופתעתי, כי חינוך הוא זריעה וציפייה בטווחים ארוכים לתוצרים ולפירות, ואכן כך הוא הדבר.

רונית תירוש: אני מאוד שמחה על כך, ואני מקווה שהדבר הזה לא יימחק ושמורי ישראל יוכלו סוף-סוף להרים את ראשם, כי יש ברכה בעמלם.

רונית תירוש: דבר נוסף, כמעט באותה נשימה, הוא בעניין שביתת הסטודנטים היום בשעה 13:00.

רונית תירוש: הם מתרעמים על כך שאותה שרת החינוך שדיברה בשבח השיתוף של כל הגורמים, לא שיתפה אותם בוועדה שהיא הקימה על מנת לבדוק את מצבם ואת מצב האוניברסיטאות ושכר הלימוד וכל מה שקשור לסטודנטים.

רונית תירוש: אני עדיין קוראת לה לחזור בה ולשלב בוועדה, שבראשה עומד בייגה שוחט, גם את נציגי הסטודנטים, שהרי מדובר בחייהם האקדמיים.

רונית תירוש: תודה רבה.

דליה איציק: תודה לך, גברתי.

דליה איציק: חברת הכנסת קולט אביטל, ואחריה – חבר הכנסת ברכה.

קולט אביטל: תודה, גברתי.

קולט אביטל: גם אני רציתי להצטרף לברכותיו של חבר הכנסת מרציאנו בקשר להעסקתם של חברים צעירים עם תסמונת דאון בכנסת.

קולט אביטל: הייתי בסוף השבוע הזה בכנס פרלמנטרי במלטה והראיתי להם את הכתבה, ואני מוכרחה להגיד לך שזה עורר סימפתיה רבה ורצון רב לקחת מאתנו דוגמה.

קולט אביטל: אנחנו מציינים היום בכנסת ובעולם את יום זכויות הילד, ואני יודעת שבהמשך יהיה דיון ובוודאי נמקד את תשומת הלב בכל הבעיות שקיימות בארץ.

קולט אביטל: אני רוצה בכל זאת לנצל את הבמה כדי לפנות לחברי חברי הכנסת לצאת מד' אמות.

קולט אביטל: יש עוד מקומות בעולם שבהם קיים רצח עם, היה רצח עם, כמו ברואנדה.

קולט אביטל: היום נהרגים מאות אלפי ילדים בדארפור.

קולט אביטל: אני רוצה לנצל את הבמה הזאת ואת היום הבין-לאומי לזכויות הילד ולקרוא לחברי חברי הכנסת:

קולט אביטל: אנחנו כעם שעבר את השואה חייבים להשמיע קול, להראות סולידריות, לנסות לגייס את כל העזרה האפשרית כדי להציל ילדים גם במקומות אחרים בעולם.

קולט אביטל: תודה רבה.

דליה איציק: הערה נכונה, אולי נעשה עם זה משהו יותר אופרטיבי, חברת הכנסת קולט אביטל.

דליה איציק: חבר הכנסת ברכה, ואחריו – חבר הכנסת זחאלקה.

מוחמד ברכה: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, חברי הכנסת, בהמשך לדבריה של חברת הכנסת רונית תירוש, אני כמובן מתנגד לכל אקט שיש בו מעין שכתוב של ההיסטוריה.

מוחמד ברכה: אני חושב להיפך, ששמותיהן של השרה לבנת ושל רונית תירוש צריכים להישאר בתולדות החינוך במדינת ישראל כביטוי לשנים הכי עגומות בתולדות החינוך במדינת ישראל.

מוחמד ברכה: לא כל מה שכתוב בהיסטוריה אמור להיות חיובי ומזהיר.

מוחמד ברכה: אם לדבר על שביתת הסטודנטים, שאני כמובן תומך בה, אחד העניינים שבגללם הם שובתים הוא אי-ביצוע מסקנות ועדת-וינוגרד מ-2002-2001, שנדמה לי ששרת החינוך והמנכ"לית שלה בזמנו - -

רונית תירוש: אני לא שייכת לעניין.

מוחמד ברכה: - - עיכבו כל אפשרות ללכת בכיוון של יישומן.

מוחמד ברכה: לכן אני קורא לשרת החינוך בנימה של ביקורת, שהיא לא יכולה להמשיך את המסורת הזאת, יש ליישם את המסקנות של ועדת-וינוגרד.

מוחמד ברכה: הוועדה של בייגה שוחט, יכול להיות שהיא חשובה כדי לעשות רפורמה בהשכלה הגבוהה, אבל היא לא יכולה לתפקד בלי נציגות נבחרת ומוסמכת של הסטודנטים ושל המרצים.

מוחמד ברכה: תודה רבה, גברתי.

דליה איציק: תודה.

דליה איציק: חבר הכנסת זחאלקה, בבקשה.

רונית תירוש: לאקדמיה יש מנכ"לית משל עצמה, אני לא נגעתי באקדמיה.

ג'מאל זחאלקה: גברתי היושבת-ראש, רבותי חברי הכנסת, דווקא ביום הילד הבין-לאומי מתפרסמת ידיעה על כך שיצרניות של תחליף חלב לתינוקות רושמות על הקופסאות שלהן הוראות העומדות בניגוד להוראותיו של משרד הבריאות.

ג'מאל זחאלקה: בכתבה נאמר גם שהשימוש הלא-נכון בתכשירים האלה, באבקת חלב שהיא תחליף לחלב אם, עלול לסכן בריאות של ילדים ולגרום נזק.

ג'מאל זחאלקה: אני מקווה שהנזק לא גדול, אבל חלק מההוראות שבהן מדובר – עשרות אלפי אזרחים ואזרחיות נותנים לילדים שלהם אוכל באותה שיטה.

ג'מאל זחאלקה: כלומר, הם אומרים שאתה יכול לשמור את זה 36 שעות.

ג'מאל זחאלקה: הרבה אנשים מחממים ולא מכינים במקום ונותנים לילד את האוכל.

ג'מאל זחאלקה: אני מקווה שמשרד הבריאות יוציא את כל התכשירים האלה מהמדפים כדי שיעדכנו.

ג'מאל זחאלקה: התכשיר עצמו הוא בסדר, אבל הוראות השימוש יכולות לגרום נזק בריאותי.

ג'מאל זחאלקה: תודה רבה.

דליה איציק: תודה לך, אדוני.

דליה איציק: קיפחתי את חבר הכנסת אלי גבאי, ולכן יהיו לו שתי דקות.

אליהו גבאי: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, לפני כמה חודשים התבשרנו על עשרות מיליונים שגרפו מנהלי הבנקים, וקמה זעקה.

אליהו גבאי: והנה היום אנחנו שומעים כיצד הם ממשיכים לגבות בלי להתחשב בציבור ובמצב הכלכלי של "עמך", כאשר הם מייקרים את עמלות הבנקים בין 28%, בגין עמלה של החזרי צ'קים, ל-100%.

אליהו גבאי: זה צריך להדליק אצלנו נורה אדומה.

אליהו גבאי: אם לא נשים לזה סוף על-ידי חקיקה בוועדת הכלכלה של הכנסת – אני קורא מכאן לחבר הכנסת כחלון לקיים חקיקה בכנסת על מנת למנוע את השוד שמבצעים הבנקים כלפי הציבור כאשר הוא בא להפקיד את כספו.

אליהו גבאי: הם ממש מתחלקים עם הפועל במשכורת שהוא מקבל, דווקא כאשר הבנקים הרוויחו רק ברבעון – בנק הפועלים הרוויח 768 מיליון, ויותר מ-2 מיליארדים ו-600 מיליון שקלים בתשעה חודשים.

אליהו גבאי: זה צריך להזעיק אותנו לקרוא לוועדת הכלכלה להעביר חוק כדי לעצור את שוד הכסף הזה.

אליהו גבאי: דבר שני, אני רוצה להתחבר לדבריה הנפלאים של חברת הכנסת קולט אביטל ולהצטרף לדעתה ולהשתתף בצער.

אליהו גבאי: כולנו צריכים להתקומם על הטבח שנעשה בדרום סודן על-ידי האסלאם.

אליהו גבאי: עלינו לדעת, שאם מדינת ישראל לא תדע להתחזק ולחזק את הצבא, זה מה שעלול לקרות כאן במדינת ישראל על-ידי האסלאם, כי האסלאם הזה לא יודע גבולות.

אליהו גבאי: אחרי שהוא יגמור בסודן הוא יגיע לכאן, אם מדינת ישראל לא תשמור על ביטחונה.

אליהו גבאי: תודה רבה.

דליה איציק: חבר הכנסת אלי גבאי, אני בטוחה שלא התכוונת לכל האסלאם.

דליה איציק: אני בטוחה שאתה לא אוהב שמדברים על כל היהודים ככה.

דליה איציק: אני ממש משוכנעת שלא התכוונת לזה.

אליהו גבאי: נכון, בוודאי.

אחמד טיבי: אמרתי לך, קח את התרופות בזמן, בבוקר, בצהריים ובערב.

אחמד טיבי: קח את התרופות בזמן.

אליהו גבאי: לך תהיה דוקטור אצל ערפאת, ברמאללה, לא כאן.

דליה איציק: חבר הכנסת טיבי, למה אתה חייב להעיר על כל פרובוקציה?

אחמד טיבי: יש גבול.

דליה איציק: אין גבול.

דליה איציק: אתה רואה, אין גבול.

אליהו גבאי: מישהו מפריע לך כשאתה מדבר?

דליה איציק: חבר הכנסת טיבי, תשלוט בעצמך.

דליה איציק: חבר הכנסת אמסלם, בבקשה.

חיים אמסלם: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, שוב התבשרנו היום על פסיקה של בג"ץ שפוגעת בדברים שהם ציפור נפשנו.

חיים אמסלם: אני לא רוצה לומר שהמגמה הזאת היא בסופו של דבר לרעת הבג"ץ; כבר אמרתי את זה.

חיים אמסלם: אני רוצה לומר שנאמר: "ויהי בימי שפט השפטים".

חיים אמסלם: רבותינו אומרים, מה זה: ויהי בימי שפוט השופטים?

חיים אמסלם: אוי לו לדור ששופט את שופטיו.

חיים אמסלם: הפירוש כך.

חיים אמסלם: יש לנו מערכות שפיטה יהודיות, של בתי-דין רבניים, וקמה מערכת חדשה, ששוב ושוב היא מכרסמת ומדללת ומעקרת את בתי-הדין הרבניים מכל מהותם.

חיים אמסלם: שוב, בנושא ציפור נפש היהדות, הוא היום נתן את דברו.

חיים אמסלם: מה הלאה?

חיים אמסלם: אני אומר לכם, רבותי, אנחנו עומדים במצב שאנחנו לא יודעים איך להגיב על כל מה שקורה אצלנו.

חיים אמסלם: נופלים "קסאמים" - איפה החכמים, איפה היועצים, איפה אנשי הצבא.

חיים אמסלם: כתוב: "ואבדה חכמת חכמיו ובינת נבניו תסתתר".

חיים אמסלם: זה מה שקורה לנו.

חיים אמסלם: כשיש שפוט השופטים, אז יותר אין חוכמה ואין תבונה.

דליה איציק: חבר הכנסת שרוני, ואחריו - חבר הכנסת מרגי.

דליה איציק: ממש לפנים משורת הדין, יחתום את הדיון חבר הכנסת עזמי בשארה, שלא נרשם.

עזמי בשארה: נרשמתי.

דליה איציק: לא ידעתי.

משה שרוני: גברתי יושבת-ראש הכנסת, חברי הכנסת, לתומי חשבתי שביום זה של זכויות הילד כל חברי הכנסת יקדישו דקה אחת.

משה שרוני: אני חושב שכנסת ישראל וממשלת ישראל חייבות להחזיר את הזכויות שנלקחו מילדי מדינת ישראל.

משה שרוני: ילדי מדינת ישראל הם עתיד האומה, עתיד המדינה.

משה שרוני: כולנו, בלי הבדל של קואליציה או אופוזיציה, צריכים לעשות הכול כדי להחזיר את הזכויות הלגיטימיות לילדי מדינת ישראל.

דליה איציק: תודה, אדוני.

דליה איציק: חבר הכנסת מרגי, בבקשה.

יעקב מרגי: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, גם הנאום שלי הוא לפנים משורת הדין ואני מאוד מודה ליושבת-ראש.

יעקב מרגי: היום, מייד בהמשך, יתקיים אזכור היום הבין-לאומי לזכויות הילד.

יעקב מרגי: לא זכיתי להיות בין הדוברים, ולכן אני אקדיש את הדקה הזאת לכך.

יעקב מרגי: כאשר מדברים על זכויות הילד, זה הרבה ענפים, הרבה תת-ענפים.

יעקב מרגי: אני אומר, נקדיש מחשבה לאותם ילדים שחזרו היום מבית-הספר בהסעה של מוסדות הרווחה, ואין מי שיקבל אותם בבית, אין מי שיכין להם ארוחת צהריים ואין מי שידאג לבריאות שלהם.

יעקב מרגי: נקדיש את המחשבה הזאת לאותם ילדים שלא בחרו לאילו הורים לבוא לעולם, ובאו לעולם עם מצוקות, עם קשיים.

יעקב מרגי: אנחנו כחברה חייבים לתת את הדעת, ולו במקצת, כל יום קצת, כדי לשפר את התנאים שלהם.

יעקב מרגי: אני רוצה להודות ליושבת-ראש הוועדה לזכויות הילד, שבזכותה חווינו חוויה מרגשת, קשה.

יעקב מרגי: היא העירה אותנו והחזירה אותנו למציאות הקשה של הילדים.

יעקב מרגי: אני מדבר על מה שהיה באודיטוריום.

יעקב מרגי: נעשתה עבודה יפה, נהדרת, ועל זה תבוא הברכה.

דליה איציק: תודה.

דליה איציק: חבר הכנסת בשארה, ואחריו - חבר הכנסת טיבי.

דליה איציק: אחר כך אנחנו עוברים לנושא הבא.

עזמי בשארה: תודה, גברתי.

עזמי בשארה: חברי הכנסת, אני לא שותף לקוטביות של הדיון על ההומוסקסואלים ועל רישומם.

עזמי בשארה: אני לא חושב שזה אור ודרור, כפי שחבר הכנסת כהן דיבר.

עזמי בשארה: אני גם לא מתנגד.

עזמי בשארה: אני פשוט חושב שזה לא אידיאולוגיה.

עזמי בשארה: זה אורח חיים, ולבני-אדם מגיע לחיות איך שהם רוצים.

עזמי בשארה: מפליא אותי שאנחנו בכנסת הזאת דנו חודשים על גבי חודשים בנישואיהם של גברים ונשים פלסטינים, שהם לא נרשמים ואסור להם לחיות ביחד מאחר שהם משני עברי הגבול.

עזמי בשארה: למה?

עזמי בשארה: כי שמו ביניהם גבול.

עזמי בשארה: כי הם תושבי הארץ הזאת, המקורית.

עזמי בשארה: אותם אנשים נאורים - זה פשוט רק על הגבולות הלאומניים של הנאורות, ועל הגבולות הלאומניים הבלתי-נסבלים של ה"פוליטיקלי קורקט".

עזמי בשארה: את אותם אנשים שמגינים על זכויותיהם של הומוסקסואלים לחיות ביחד ולהירשם ביחד אני רוצה לשמוע כאשר מדובר בזוגות פלסטינים ובזכותם לחיות ביחד.

דליה איציק: תודה.

דליה איציק: חבר הכנסת טיבי.

דליה איציק: אחריו - חבר הכנסת זיו.

דליה איציק: בזה אני לא נכנעת יותר.

דליה איציק: אחרון באמת.

אחמד טיבי: אמרת שאת לא נכנעת.

אחמד טיבי: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, צעיר בן 25 נולד באחד מהיישובים מסביב לירושלים המזרחית.

אחמד טיבי: לאמא שלו יש תעודת זהות כחולה.

אחמד טיבי: הוא היה רשום בתעודת הזהות של אמא שלו, אבל הוא מסתובב ללא תעודת זהות, ללא רישום.

אחמד טיבי: הוא לא רשום בשום מקום.

אחמד טיבי: יש תעודת לידה.

אחמד טיבי: הוא ניגש פעם אחר פעם למשרד הפנים כדי שיוציאו לו תעודת זהות.

אחמד טיבי: אפרופו משרד הפנים, התשובה האחרונה שאני קיבלתי, שלאחר בדיקה התברר שהנ"ל הוא בגיר נשוי לתושבת השטחים, ולכן אי-אפשר להנפיק לו תעודת זהות כחולה.

אחמד טיבי: היעלה על הדעת?

דליה איציק: חבר הכנסת זיו.

יצחק זיו: חברי הכנסת, יושבת-ראש הכנסת, כבוד השר, אם אנו נשכיל לעזור לאותם ילדים אשר באו לבית-הספר עם פרוסת לחם לא מרוחה, נדאג לאותם ילדים אשר לא יוצאים לטיולים השנתיים כי אין להורים כסף, זאת התחלה.

יצחק זיו: ההמשך הוא לא להעלות את שכר הלימוד לסטודנטים, כדי לאפשר גם למעוטי היכולת להמשיך בלימודים.

יצחק זיו: חברי הכנסת, עזרו לנו לעזור להם.

דליה איציק: תודה, אדוני.

דליה איציק: [לפי סעיף 86(א) לתקנון הכנסת.

דליה איציק: ]

דליה איציק: אנחנו עוברים לנושא הבא: ציון היום הבין-לאומי לזכויות הילד.

דליה איציק: זה דיון שמתקיים לפי סעיף 86(א) לתקנון הכנסת.

דליה איציק: חברי חברי הכנסת, הכנסת מציינת היום ביחד עם עמי העולם את יום זכויות הילד הבין-לאומי.

דליה איציק: אני רואה אותך פה, ד"ר יצחק קדמן.

דליה איציק: אני שמחה שנכנסת.

דליה איציק: זאת הזדמנות להגיד לך - איך איש אחד נושא משא על הכתפיים שלו פעם אחר פעם, בלי להתייאש.

דליה איציק: איך כל פעם אתה פעמון ההשכמה שלנו.

דליה איציק: אני רוצה לברך אותך על כל פועלך.

דליה איציק: מישהו כתב לי השבוע שצריך להציב אותך לאיזה פרס.

דליה איציק: אני חושבת שהכנסת תעשה טוב אם יום אחד היא תתלכד, עם כל סיעות הבית, ותכבד את האיש הזה.

דליה איציק: גם כאשר הייתי יושבת-ראש ועדת החינוך של הכנסת, וזה היה לפני 13-12 שנה, גם כאשר הייתי ממונה על תיק החינוך בעיריית ירושלים, באיזו התמדה - אני מצדיעה לך.

דליה איציק: יום זה נועד להעלאת המודעות.

דליה איציק: אני מצדיעה לך, ומתפללת ומייחלת שיהיה איש כמוך שידאג לזקני ישראל.

דליה איציק: אני מחפשת קדמן כזה לזקנים.

דליה איציק: יום זה נועד להעלאת המודעות לחובתנו לדאוג לרווחתם ולבריאותם של ילדי העולם.

דליה איציק: זהו יום של הכרה כלל-עולמית בזכויותיו ובכבודו של הילד ובצורך לפתור את המצוקות שלו.

דליה איציק: הילדים ובני-הנוער הם שליש מהאנושות.

דליה איציק: הילדים חיים אתנו ולצדנו.

דליה איציק: הילדים לא יהיו במרוצת הזמן אנשים, הם כבר אנשים.

דליה איציק: כתב המחנך יאנוש קורצ'ק שנספה עם ילדיו וחניכיו בשואה: הדרך שבה גדלים ומתחנכים ילדים משקפת את דמותה המוסרית והתרבותית של החברה.

דליה איציק: האם אנחנו מתייחסים אליהם בכבוד ובהגינות?

דליה איציק: האם אנחנו מגינים על זכויותיהם ועל חירויות היסוד שלהם?

דליה איציק: האם אמנת זכויות הילד ממומשת אצלנו הלכה למעשה?

דליה איציק: היהדות מעמידה את הילדים בראש מעייניה.

דליה איציק: אפשר ללמוד על כך ממאמר חז"ל, איזה מאמר יפה - בשעה שעמדו ישראל לפני הר-סיני לקבל את התורה אמר להם הקדוש-ברוך-הוא: הביאו ערבים שאתם משמרים את התורה.

דליה איציק: אמרו לו: אבותינו, אברהם ויצחק ויעקב יהיו ערבים.

דליה איציק: אמר להם הקדוש-ברוך-הוא: יש לי כנגד כל אחד מהם, תביאו ערבים אחרים.

דליה איציק: אמרו לו ישראל: בנינו ערבים.

דליה איציק: אמר להם הקדוש-ברוך-הוא: אלה ערבים טובים, שנאמר, מפי עוללים ויונקים יסדת עוז.

אחמד טיבי: אמרת ערָבים.

דליה איציק: ערֵבים.

אחמד טיבי: פה זה ערָבים.

דליה איציק: לא אכפת לי להוסיף ערָבים.

דליה איציק: בשעה שהוטלו גזירות קשות על עצם הקיום היהודי פעלו פרנסי העם היהודי – זה יפה לראות בכל ההיסטוריה – בכל מחיר, כדי ללמוד וללמד, לחנך, להנחיל דעת לדור הצעיר.

דליה איציק: האומנם במדינת ישראל עומדים הילדים וחינוכם במרכז?

דליה איציק: אבן הבוחן לחברה הדמוקרטית היא היחס לחוליה הזאת, שכוללת, בין השאר, את הדור הצעיר ואת הילדים.

דליה איציק: בעיני, טובת הילד בראש ובראשונה היא חינוך הילדים.

דליה איציק: להכין אותם לחיים בוגרים, חיים של אחריות בחברה חופשית, שחיה בחירות, בשוויון בין המינים, בין יהודים לערבים, בין רוב ובין מיעוט.

דליה איציק: הילדים אינם ואסור שיהיו קורבנות של מי שסובב אותם.

דליה איציק: תמונת המצב של ילדי ישראל מראה מציאות עגומה.

דליה איציק: תמונה של ישראל שהיא איננה ישראל אחת.

דליה איציק: יש ישראל של קצוות, של פערים הולכים וגדלים ברמת החיים, בקידום, בהשכלה, פערים שנובטים בילדות.

דליה איציק: הסטטיסטיקה קובעת, שכל ילד חמישי בארץ חי מתחת לקו העוני.

דליה איציק: העוני הוא לא רק בעיה של הילד העני, הוא בעייתה של החברה המגדלת ילד כמותו.

דליה איציק: יש בקרבנו, חברי הכנסת, ילדים מוכים, שסובלים מהתעללות פיזית, אבל גם מהתעללות נפשית.

דליה איציק: יש ילדים שהם קורבנות התעללות מינית בתוך המשפחה.

דליה איציק: טעות לחשוב שהתופעות הללו הן רק נחלת מעמד סוציו-אקונומי נמוך.

דליה איציק: מקרים רבים מוסתרים בבית פנימה ולא מדווחים כלל.

דליה איציק: רמת האלימות בקרב הילדים במגזר היהודי ובמגזר הערבי היא בקו מדאיג של עלייה.

דליה איציק: אלימות מולידה הידרדרות, ונוצרת אלימות נוספת.

דליה איציק: השפעתה מגיעה לכל הרבדים בחברה, גם אל מי שחושב שהוא חסין בפניה.

דליה איציק: הכנסת לא יכולה להרשות לעצמה להיות אדישה לתופעות הללו, לא רק יום בשנה אלא כל השנה.

דליה איציק: לכן פועלת אצלנו בכנסת, בראשות חברת הכנסת שלי יחימוביץ, הוועדה לזכויות הילד, שעוסקת בנושא באינטנסיביות.

דליה איציק: תודה לכם, חברי הוועדה, על הקדשת המאמץ והזמן למען הילד, ולך, גברתי יושבת-ראש הוועדה למען הילד, איש המחר - הנושא הוא רגיש וחשוב, ואני פותחת את הדיון בו.

דליה איציק: בבקשה, גברתי חברת הכנסת יחימוביץ, יושבת-ראש הוועדה לזכויות הילד.

הוועדה לזכויות הילד): גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אפתח לא במה שתכננתי אלא במענה לך, גברתי היושבת-ראש, בעניינו של מנכ"ל המועצה לשלום הילד, הד"ר יצחק קדמן, שכל מלה שאמרת עליו אני לא רק מסכימה אתה, אלא אף מחזקת ומעצימה אותה.

הוועדה לזכויות הילד): ד"ר קדמן לימד אותי הרבה מאוד, במה שאני יודעת, חושבת ומאמינה בכל הנוגע לגידולם של ילדים ולזכויותיהם של ילדים.

הוועדה לזכויות הילד): הוא עשה זאת כשהייתי עיתונאית, לפני יותר מ-15 שנים, 17 שנים אפילו.

הוועדה לזכויות הילד): הוא חצב באבן במקום שלא היה בו אפילו שמץ של מודעות לזכויות של ילדים.

הוועדה לזכויות הילד): יכולתי לדבר עליו עוד הרבה זמן, רק אומר שכשהגעתי לכנסת ונפל בזכותי להיות יושבת-ראש הוועדה לזכויות הילד, נדהמתי מהנחישות, מאותה עקשנות, מאותו המשך חציבה באבן, מאותה התרגזות תמידית שאינה יודעת ליאות מדברים שרבים אחרים כבר מתעייפים מהם.

הוועדה לזכויות הילד): ושלא בידיעתו או מאחורי גבו - ואני מניחה שהוא שומע על כך לראשונה, בהמשך לדברייך, גברתי היושבת-ראש - אני כבר המלצתי עליו לקבלת פרס ישראל על מפעל חיים, ואף כתבתי שאנשים בדרך כלל מקבלים פרס על מפעל חיים בשל פריצת דרך, בדרך כלל בתחום המדע; כאן מדובר בפריצת דרך בתחום הילדים, שהם החשובים לנו ביותר בעולם.

הוועדה לזכויות הילד): סליחה אם הבכתי אותך, ד"ר קדמן.

הוועדה לזכויות הילד): בישראל מצבם של הילדים הוא לא מהגרועים בעולם, הוא אפילו מהטובים.

הוועדה לזכויות הילד): אנחנו נוהגים לקשוט עצמנו, אבל הדברים צריכים להיאמר.

הוועדה לזכויות הילד): בישראל ילדים לא מועסקים בסדנאות יזע בשכר של דולר ליום.

הוועדה לזכויות הילד): בישראל ילדים לא מנוצלים בתעשיית המין.

הוועדה לזכויות הילד): בישראל ילדים לא קוטפים פולי קקאו מבוקר עד ערב לפרנסת משפחותיהם.

הוועדה לזכויות הילד): יש לנו מדינה מתוקנת, עם מערכת בריאות ומערכת חינוך אחראיות ויציבות – עם כל מגרעותיהן – וילד שנולד במדינת ישראל מקבל את המינימום הנדרש לקיום בכבוד.

הוועדה לזכויות הילד): אלא שאת הטוב הזה הורישו לנו - - -

רן כהן: - - -

הוועדה לזכויות הילד): אל תדאג, אלה לא יהיו רק דברי שבח והלל, חבר הכנסת רן כהן.

הוועדה לזכויות הילד): אתה יכול לסמוך עלי.

הוועדה לזכויות הילד): את הטוב הזה הורישו לנו קודמינו.

הוועדה לזכויות הילד): קודמינו, שהיו חכמים מאתנו; קודמינו, שידעו, גם ברגעים של מלחמה, וגם ברגעים שהיה צריך למלא תהום שנפערה בגלל מצב ביטחוני קשה וכיוון שהיינו מייד אחרי מצוקה ביטחונית קשה – כמו, למשל, אחרי מלחמת השחרור: מייד אחרי מלחמת השחרור הוכרז חוק חינוך חובה חינם לתשע שנים, שאחר כך הלך והתרחב.

הוועדה לזכויות הילד): אחרי מלחמת יום הכיפורים, כשליקקנו את פצעינו, הוכרז על מפעל הזנה בבתי-הספר.

הוועדה לזכויות הילד): פעם ידעו שגם כשיש צורכי ביטחון, יש צרכים שחשובים לפחות כמוהם, ואלה צרכיו של הילד וזכותו לגדול בכבוד ועם חינוך נאות.

הוועדה לזכויות הילד): לפעמים אני חוששת – לפעמים – וזה נוכח הכבוד הרב שאני רוחשת לקודמינו, שכמו בעסקים, שבהם הדור הראשון בונה, הדור השני מחזק והדור השלישי מפרק, אנחנו, הדור שלנו, לרוע המזל – ואולי לא מזל, הדבר באשמתנו – הוא הדור השלישי שמפרק; כמו בעסקים.

הוועדה לזכויות הילד): לראיה, דבר אחד קטן, דוגמה שכולכם מכירים, ואנחנו חוזרים ודשים בה ולא מצליחים להביא את הממשלה לפתור את הבעיה: אחיות בריאות הציבור.

הוועדה לזכויות הילד): אותו מפעל נפלא שדאג לילדי ישראל מקטנותם, טיפת-חלב ואחר כך אחיות בתי-הספר, מפעל שזכה לפרסי ארגון הבריאות העולמי והביא את מצב הבריאות במדינת ישראל לשיאים שהטובות במדינות אירופה לא ידעו כמותם, אותה אחות שהיתה בבית-הספר והיתה קשובה לכל סריטה ולכל מחלה, ולכל מכה ולכל מצוקה, מפעל נפלא, שרובנו עוד היינו חשופים אליו – מה קורה עכשיו, בדור המפרקים?

הוועדה לזכויות הילד): בדור המפרקים מפטרים את האחיות, הופכים אותן לעובדות קבלן, ואת התקציב של הקבלן מקצצים בכל שנה.

הוועדה לזכויות הילד): בפועל, בשנים האחרונות קוצץ המפעל החשוב הזה ב-40%.

הוועדה לזכויות הילד): דור של מפרקים.

הוועדה לזכויות הילד): גם איוולת יש בדבר הזה.

הוועדה לזכויות הילד): גם איוולת כלכלית, גם לשיטתו של מי שכל החישובים שלו הם רק כלכליים.

הוועדה לזכויות הילד): הרי היום הילדים האלה כבר לא מקבלים חיסוני פוליו, שחפת וטטנוס, ובעוד כמה שנים, כשיתפרצו כאן מגפות, והם ייפלו למעמסה על מערכת הבריאות, אז נוכל להצליף בעצמנו על כך שהיינו כל כך קצרי-רואי.

ראובן ריבלין: מחר בשעה 11:00 נושיע אותן.

הוועדה לזכויות הילד): מחר ב-11:00 נושיע אותן, בוועדת הכספים.

הוועדה לזכויות הילד): אנחנו מושיעים ומושיעים ומושיעים אותן בכל ועדות הכנסת, והן לא נושעות.

ראובן ריבלין: מחר תבוא הישועה.

הוועדה לזכויות הילד): תראו, אמנת זכויות הילד מדברת לא רק על זכויות הילד, שהן עניין חשוב מאוד בפני עצמו – כי לא די בהצהרת כוונות על זכויות.

הוועדה לזכויות הילד): אז הדבר נשאר מלים, מן השפה ולחוץ.

הוועדה לזכויות הילד): אמנת זכויות הילד בפירוש מדברת על כך שלמדינה יש אחריות לכך שהזכויות האלה ימומשו.

הוועדה לזכויות הילד): אנחנו לא מגלים די אחריות כדי שזכויותיהם של הילדים ימומשו.

הוועדה לזכויות הילד): זכות להזנה, זכות למים, זכות לקורת-גג – אלו זכויות בסיסיות, ואני לא מדברת כאן על זכויות תפנוקים, לכאורה, של חופש הביטוי של ילדים.

הוועדה לזכויות הילד): הזכות לקורת-גג מובנת מאליה, אבל כשמסלקים משפחה שלמה מביתה משום שהיא לא עמדה בתשלומי המשכנתה, הזכות הזאת מופרת.

הוועדה לזכויות הילד): קורת-גג היא זכות בסיסית.

הוועדה לזכויות הילד): כשמנתקים יישוב ערבי שלם ממים כיוון שחלק מהאנשים לא שילמו את חשבונות המים, ניטלת מהילד זכותו הבסיסית למים.

הוועדה לזכויות הילד): וכך אנחנו פוגעים ופוגעים באותן זכויות בסיסיות.

הוועדה לזכויות הילד): האבסורד הוא, שהדיון בנושא הילדים מתנהל בשני מסלולי המראה נפרדים לחלוטין.

הוועדה לזכויות הילד): מצד אחד, אנחנו, ההורים המבוססים יחסית, מנהלים דיונים בינינו לבין עצמנו על גבולות האחריות ההורית, ועל האם אנחנו מפנקים את ילדינו יותר מדי, האם אנחנו מטילים עליהם פחות מדי אחריות.

הוועדה לזכויות הילד): אנחנו מנהלים דיונים פילוסופיים מכאן ועד להודעה חדשה, האם להשאיר את הארנק פתוח ולתת להם לרכוש כל אשר תאווה נפשם, או אולי להחיל עליהם מגבלות.

הוועדה לזכויות הילד): אלה דיונים שמתנהלים במעמד הבינוני ומעלה.

הוועדה לזכויות הילד): בתהום אפלה מאוד, אחרת, במסלול המראה אחר, הדיונים האלה לא מתקיימים.

הוועדה לזכויות הילד): שם לא מתקיימות הזכויות הבסיסיות ביותר המגיעות לילד.

הוועדה לזכויות הילד): וביום הזה, יום זכויות הילד הבין-לאומי, אנחנו צריכים לזכור את ילדינו שלנו, את 700,000 הילדים החיים מתחת לקו העוני.

הוועדה לזכויות הילד): 700,000 הילדים.

הוועדה לזכויות הילד): 340,000 ילדים שנמצאים בסיכון, בסיכון להיות מוכים, להיות נאנסים, לחיות עם הורים נרקומנים, להידרדר לפשע.

הוועדה לזכויות הילד): 340,000 ילדים.

הוועדה לזכויות הילד): ומתוכם רק 70,000 מקבלים סיוע מהמדינה, 10,000 בהשמה חוץ-ביתית, והאחרים בטיפול קהילתי.

הוועדה לזכויות הילד): בהזדמנות הזאת, כיוון שאנחנו מעתירים ברכות, אני רוצה לשבח את חברי, חבר הכנסת רן כהן, שעמד אף הוא בעבר בראש הוועדה לזכויות הילד, ועמל רבות לטובת ילדים בסיכון.

הוועדה לזכויות הילד): הוא בישר לי עכשיו על פריצת דרך - - -

רן כהן: אני אספר על כך.

הוועדה לזכויות הילד): אני לא אגזול ממך את הסיפור, אבל אני מכבדת ומעריכה אותך על נחישותך, על העבודה הסיזיפית שאתה עושה, על העקשנות שלך ועל כך שאתה יודע להגיע להישגים.

הוועדה לזכויות הילד): בסופו של דבר יש גם תוצאה, הרי בזה אנחנו נבחנים בסופו של יום.

הוועדה לזכויות הילד): כיוון שזמני אוזל, אם כי יש לי כמובן הרבה מה לומר, אני רוצה לסיים בשיר שכתב ילד בגטו לודז', שיר מאוד נאיבי: "כשאגדל ואהיה בן עשרים,/ אצא לראות את עולמנו המקסים.

הוועדה לזכויות הילד): / אתיישב בתוך ציפור עם מנוע,/ אתרומם ואמריא אל החלל, גבוה.

הוועדה לזכויות הילד): / אעוף, אשוט ואתנשא/ מעל עולם רחוק ויפה.

הוועדה לזכויות הילד): / אחלוף מעל נהרות וימים,/ אל השמים אתרומם ואפרח,/ עננה אחות לי והרוח אח.

הוועדה לזכויות הילד): / אתפעל מנהרות הפרת והנילוס,/ אראה את הפירמידות והספינקס,/ במצרים העתיקה של איזיס האלה.

הוועדה לזכויות הילד): / אחלוף על פני מפלי הניאגרה/ ואטבול בחום שמשה הצורב של הסהרה.

הוועדה לזכויות הילד): / ארחף מעל צוקי טיבט לוטי עננים/ ומעל ארץ הקסם והמסתורין.

הוועדה לזכויות הילד): / וכשאחלץ מהשרב היוקד, האיום,/ אסתובב ואעוף אל קרחוני הצפון.

הוועדה לזכויות הילד): / ביעף אחלוף מעל אי קנגרו האדיר,/ ומעל חורבותיה של פומפיאה העיר.

הוועדה לזכויות הילד): / ומעל ארץ הקודש של הברית הישנה,/ וגם מעל ארצו של הומרוס הנודע/ ארחף לי לאט-לאט בדאייה נינוחה.

הוועדה לזכויות הילד): / וכך מתבשם מקסמי התבל, אל השמים אתרומם ואפרח, עננה אחות לי והרוח אח".

הוועדה לזכויות הילד): את השיר הזה כתב אברמק קופלביץ', שמת ב-1944, בן 14, באושוויץ.

הוועדה לזכויות הילד): אני עצמי בת לניצולי השואה, והדבר הזה מנחה אותי בכל השקפת עולמי, ובעיקר בהשקפת עולמי ביחס לילדים.

הוועדה לזכויות הילד): במדינה הזאת אסור לנו להזניח את ילדינו, אנחנו מחויבים להם על אחת כמה וכמה יותר מאשר בכל מדינה מתוקנת אחרת, וזו צריכה להיות שאיפתנו התמידית.

הוועדה לזכויות הילד): תודה רבה.

דליה איציק: תודה לך.

דליה איציק: השר רפי איתן.

דליה איציק: כמה זה סמלי שאתה משיב, השר איתן, אתה דואג לגמלאים, והנה אנחנו, הצעירים, אנחנו רוצים שבסוף, כשהם יהיו גמלאים, הם יהיו מאושרים, נטולי חבלות נפשיות.

יורם מרציאנו: הוא חושב על העתיד.

רן כהן: אנחנו יודעים שהכיף הכי גדול זה הנכדים.

דליה איציק: רן, יש לך נכדים?

רן כהן: אחד.

רפי איתן: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, אמת דיברת, אני למעשה הייתי צריך לדבר היום בשם הזקנים, אבל נתבקשתי על-ידי שר המשפטים לומר כמה מלים בשמו בנושא זכויות הילד.

רפי איתן: לפני כן אומר שאני מצטרף גם לדברייך, גברתי היושבת-ראש, וגם לדבריה של חברת הכנסת שלי יחימוביץ, שלמעשה נגעו בעיקר.

רפי איתן: גם את וגם חברת הכנסת שלי יחימוביץ נגעתן בעיקר הדברים.

רפי איתן: תודה.

רפי איתן: ואומר בשם שר המשפטים: ב-20 בנובמבר 1989 התקבלה באו"ם האמנה בדבר זכויות הילד, ומדינת ישראל חתמה על האמנה ואשררה אותה בשנת 1991.

רפי איתן: בתחילת דברי אני רוצה לפנות לכל ילדי ישראל ולברך אותם ביומם המיוחד, שבו תשומת הלב העולמית ניתנת במיוחד להם, לרצונות שלהם, לרגשות שלהם, לצרכים ולחלומות שלהם.

רפי איתן: לכולנו יש חלומות, אגב.

רפי איתן: ילדים וילדות יקרים, האמנה בדבר זכויות הילד לימדה אותנו, שאתם בעלי זכויות בזכות עצמכם, שזכותכם להיות שותפים בעיצוב חייכם ולגדול ולהתפתח בכבוד ובביטחון.

רפי איתן: אתם אינכם רק "העתיד שלנו", אלא בעיקר ההווה, שלכם ושלנו.

רפי איתן: ואנחנו, החברה, הממשלה והמשפחה, חייבים להגן על הזכויות שלכם ולהגן עליכם מרע.

רפי איתן: אני אוסיף ואומר, ולהגן עליכם ממחסור, וחברת הכנסת שלי יחימוביץ אמרה את זה בצורה ברורה מאוד.

רפי איתן: אבקש כעת לפרט מעט על העשייה בנושא זכויות הילד בממשלה.

רפי איתן: נושאים אלה מלווים באופן שוטף את עבודתנו.

רפי איתן: בשנים האחרונות ניתן להם דגש מיוחד ונעשה ניסיון אמיתי לעמוד בהתחייבויות שנטלנו על עצמנו בחתימה על האמנה.

רפי איתן: בשנת 2003 הוגשו למי שהיה אז שר המשפטים המלצות של הוועדה לבחינת עקרונות יסוד בתחום הילד והמשפט ויישומם בחקיקה, בראשות כבוד השופטת סביונה רוטלוי.

רפי איתן: המלצות אלו הן פרי עבודה מקיפה ומאומצת, ששמה לה למטרה להביא להתאמה טובה יותר של החקיקה בישראל לעקרונות היסוד של זכויות הילד, כפי שהם באים לידי ביטוי באמנה.

רפי איתן: בהמשך ישיר לעבודת הוועדה, פועלת ממשלת ישראל לקידום חקיקה בכמה נושאים.

רן כהן: צריך להגיד, ההמלצות האלה מוקפאות.

רפי איתן: תודה.

רפי איתן: הסדרת נושא האומנה וההשמה החוץ-ביתית בישראל; השתתפות ילדים בהליכים בבית-המשפט לענייני משפחה; תיקון חוק לתיקון דיני הראיות (הגנת ילדים), לשיפור ההגנה על ילדים שהם נפגעים או עדים בהליך פלילי; תיקון מקיף לחוק הנוער (שפיטה, ענישה ודרכי טיפול), שעבר בקריאה ראשונה לפני כמה חודשים, ומטרתו להבטיח הליך הוגן לקטינים שהם חשודים או נאשמים בפלילים.

רפי איתן: כמו כן, משרד המשפטים הקים ושותף לעבודתם של כמה צוותים וועדות ציבוריות לבחינת נושאים נוספים הקשורים בילדים, כמו נושא מזונות הילדים, חלוקה ושיתוף באחריות של הורים, הליכי גירושין ודרכים ליישוב סכסוכים בהסכמה, והליכים בבתי-המשפט לענייני משפחה ובבתי-הדין הרבניים.

רפי איתן: ההיענות הגדולה של הציבור לפניות ועדות אלה לקבלת תגובות והצעות, וסיפורי החיים שפניות אלה הכילו, הראו לנו עד כמה הדברים חשובים וכואבים לציבור כולו.

רפי איתן: גם במישור הבין-לאומי - מדינת ישראל שותפה למאמץ הבין-לאומי להגנה על ילדים ולשמירה על זכויותיהם באמצעות שיתוף פעולה בין המדינות בנושאים כמו אימוץ בין-ארצי, חטיפת ילדים, אכיפת פסקי-דין למזונות ילדים ועוד.

רפי איתן: הנושא של זכויות הילד וההגנה על ילדים מקבל כמובן גם דגש ותשומת לב בעבודה השוטפת של משרדי הממשלה השונים, וכן הסניגוריה הציבורית, פרקליטות המדינה ולשכות הסיוע המשפטי.

רפי איתן: בהזדמנות זו נברך את כל השותפים לנו בקידום הנושאים שציינתי ובקידום זכויות הילד בכלל, הן מקרב משרדי הממשלה והן מקרב הארגונים הלא-ממשלתיים, שתרומתם לנושאים אלה היא ללא ספק מכרעת.

דליה איציק: תודה, אדוני השר.

דליה איציק: חבר הכנסת דני נוה, בבקשה.

דני נוה: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רוצה לברך על הדיון החשוב הזה שהכנסת מקיימת לציון היום הבין-לאומי לזכויות הילד.

דני נוה: אני מברך את חברת הכנסת יחימוביץ, שעומדת בראש הוועדה בכנסת, את ד"ר קדמן ידידי, שנמצא כאן.

דני נוה: אני מצטרך לכל השבחים ולכל הברכות.

דני נוה: אנחנו מדברים כל כך הרבה באירועים ובטקסים ומשמיעים ססמאות על הילדים כעל העתיד של המדינה, אבל אנחנו לא מספיק עוצרים את עצמנו ושואלים מה אנחנו עושים בשביל הילדים היום, בהווה, כדי שהססמה, משאלת הלב, התקוות והאיחולים לעתיד המדינה אכן יתממשו ואכן יתגשמו.

דני נוה: לעניין הזה אני מגיע, גברתי היושבת-ראש, מאותה נקודת מבט אמוציונלית שציינה חברת הכנסת שלי יחימוביץ.

דני נוה: גם אני, כבן הדור השני, כשאני מסתכל על ילדי, אז אין כמעט שבוע שלא חולפת בי המחשבה על אמי ועל הילדים כפי שהיו אז ועל החובה המוסרית, הגדולה עוד יותר, שמוטלת על כתפי כל אחד מאתנו בהתייחסותנו לילדים.

דני נוה: אבל, מה גורלם של הילדים במדינת ישראל?

דני נוה: אז נכון, מצבם של הילדים ככלל במדינת ישראל ביחס למדינות רבות בעולם הוא אכן טוב, אבל כשמסתכלים רק על הכרוניקה העיתונאית של הימים האחרונים – פותחים את העיתון של היום או של אתמול וקוראים ביום אחד של דיווחים עיתונאיים על מקרה שבו זוג הורים אונסים את ילדתם בת ה-15, ובאותו יום ממש מתפרסם בעמוד אחר של אותו עיתון, שגננת הדביקה ילדים לכיסא בגן.

דני נוה: וכשאנחנו עדים לכך שבעשור האחרון יש עלייה דרמטית ומדאיגה מאוד בשיעור העבירות והתיקים הפליליים שנפתחו כתוצאה מעבירות שבוצעו כלפי ילדים, ושליש מהעבירות האלה מבוצעות בתוך המשפחה, במקום שצריך להיות המבצר המוגן ביותר של אותם ילדים; וכשאנחנו מסתכלים על כשליש - כל ילד שלישי במדינת ישראל חי מתחת לקו העוני; וכשאנחנו מסתכלים על כך שיש בישראל כ-330,000 ילדים – לדעתי המספר הזה נכון ללפני שנתיים והמספרים כנראה גבוהים יותר - שמוגדרים כילדים בסיכון גבוה - אז בוודאי אנחנו צריכים להיות מוטרדים ולשאול את עצמנו: מה אנחנו עושים היום ובהווה בפעילותנו כחברי הכנסת, מה עושה הממשלה למען הילדים שלנו.

דני נוה: וכאן, גברתי היושבת-ראש, אני רוצה לגעת בהיבט או שניים, אקטואליים מאוד לדיונים כאן בכנסת, כי כולם הרי מדברים במלים גבוהות על החשיבות של הפעולה למען הילדים, כי בתוך תוכנו כולנו מסכימים על החשיבות הזאת של הפעולה למען הילדים, אבל מה קורה בתכל'ס, מה קורה כאשר מגיעים חוקים לכנסת?

דני נוה: מה קורה, למשל, כשמגיע חוק ההסדרים לכנסת?

דני נוה: חוק ההסדרים שמגיע לכנסת מדבר על כך שממשלת ישראל רוצה לקצץ במענק הלידה שניתן לילד הראשון, ויש הורים שהמענק הזה הוא שמאפשר להם את הכלים האלמנטריים, הבסיסיים ביותר, לטפל בתינוק שמגיע הביתה.

דני נוה: הצעת חוק ההסדרים, כפי שכבר עברה פה בקריאה ראשונה, מדברת על חיסול הקרן למפעלים מיוחדים לילדים בסיכון - ושלא ימכרו לי שרוצים להעביר את זה למשרד הרווחה, כי שם זה ילך לאיבוד.

דני נוה: חוק ההסדרים מדבר על ביטול החוק שמחייב את אישור ועדת החינוך של הכנסת לגביית תשלומי הורים בבתי-הספר.

דני נוה: כשמסתכלים על חוק ההסדרים רואים את המשך המגמה שאנחנו נלחמים בה כבר כמה שנים, יום-יום, של פגיעה בשירותי בריאות התלמיד בבתי-הספר.

דני נוה: היתה לי הזכות למנוע תוכניות של האוצר לסגור את השירות הזה, אבל המאבקים האלה אינם נפסקים.

דני נוה: הם נמשכים כל שנה.

דני נוה: כשמסתכלים על חקיקה שתגיע לכנסת - מחר, גברתי היושבת-ראש, תבוא לכאן הצעת חוק שלי, שהממשלה מתנגדת לה, שאומרת לקבוע קריטריונים בריאותיים למפעל ההזנה בבתי-הספר.

דני נוה: הממשלה מתנגדת.

דני נוה: למה היא מתנגדת?

דני נוה: סיבותיה עמה.

דני נוה: נקיים על כך דיון גם מחר.

שלי יחימוביץ': - - - קריטריונים בריאותיים.

דני נוה: למה שהילדים יאכלו אוכל בריא, חברת הכנסת יחימוביץ?

דני נוה: מפעל ההזנה הוא מפעל מאוד מבורך, שעדיין נאבק מאבק תקציבי לא פשוט.

דני נוה: כל רצוני היה שלא נלעיט את הילדים במאכלים רוויי שומן, כדי שנאמר שנתנו להם את מנת הקלוריות היומית.

דני נוה: מה עוד שאנחנו יודעים שלרוב הילדים שנמצאים במפעלים האלה זה מקור התזונה העיקרי, אם לא היחיד לפעמים, במשך היום.

ראובן ריבלין: הארוחה החמה היחידה.

דני נוה: נכון, הארוחה החמה היחידה.

דני נוה: גברתי היושבת-ראש, לקראת סיום אני רוצה להעלות עוד נקודה אחת מאוד משמעותית, שאולי לא הטרידה אותנו עד לפני כמה שנים.

דני נוה: לדעתי יש היום מציאות לא פשוטה שאנחנו צריכים לתת את דעתנו עליה, והיא בחשיפה של כל הילדים שלנו למה שטומנת בחובה הקידמה הטכנולוגית של הגלישה באינטרנט.

דני נוה: באופן טבעי רוב הילדים בישראל גולשים באינטרנט.

דני נוה: נעשה סקר – אני לא יודע אם זה על-ידי המועצה לשלום הילד או גורם אחר שהמועצה מצטטת אותו - ולפיו כ-40% מהילדים שגולשים באינטרנט מעבירים מידע או פרטים אישיים לזרים שהם אינם מכירים; 20% מהילדים שגלשו באינטרנט העידו על כך שהם קיבלו בתגובה מסרים מגונים; 15% מהילדים העידו שהם נפגשו עם זרים שהם לא הכירו.

דני נוה: הסכנות מכך לגורלם של ילדים ולעתידם הן רבות.

דני נוה: זה אולי מצריך חקיקה, בוודאי מצריך חינוך והסברה.

דני נוה: העשייה בנושא הזה, גברתי היושבת-ראש, היא בוודאי רבה, ואני מברך על הדיון הזה.

דני נוה: אני מקווה שהוא אכן יקדם את המשך הפעילות והחקיקה של הכנסת למען הילדים שלנו.

קולט אביטל: תודה רבה.

קולט אביטל: חבר הכנסת יעקב מרגי, בבקשה.

יעקב מרגי: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, תחילה אני רוצה להודות לחברי שניאות להתחלף אתי ולדבר במקומי בדיון הבא.

יעקב מרגי: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, ביום זה מציינת הכנסת את היום הבין-לאומי לזכויות הילד.

יעקב מרגי: ברצוני לנצל את הנאום הזה כדי לתת את ההזדמנות להציף ולחשוב ולהקדיש את מחשבתנו לאותם ילדים שנרמסו זכויותיהם, לאותם ילדים שלא זכו ושלא באשמתם נולדו למציאות קשה, למציאות אכזרית, למציאות מתסכלת, כמעט מציאות שאין ממנה מוצא.

יעקב מרגי: יש בתוכנו, בחברה שלנו, בין 650,000 ל-700,000 ילדים החיים מתחת לקו העוני.

יעקב מרגי: חלקם הגדול נדחף אל מתחת לקו העוני במודע, כצעד יזום, באידיאולוגיה, לא משום שלא היה במדינה כסף או שהיה חסר כסף למדינה, אלא כאידיאולוגיה כלכלית.

יעקב מרגי: מה שכואב הוא שתחת אותה אידיאולוגיה הולכים ומחסלים את אחד השירותים הטובים, שמדינות העולם התקנאו בו – התחנות לבריאות המשפחה, מה שהיה בתקופתי תחנת טיפת-חלב.

יעקב מרגי: רבותי חברי הכנסת, במדינת ישראל יש כ-340,000 ילדים המוגדרים כילדים בסיכון.

יעקב מרגי: כפי שציינו כאן, רק חלקם מטופלים על-ידי שירותי הרווחה בארץ.

יעקב מרגי: כ-70,000 ילדים מטופלים על-ידי שירותי הרווחה, ומתוכם כ-10,000 בהשמה חוץ-ביתית.

יעקב מרגי: ואינני יכול להתעלם ולשכוח את הילדים שבשעה זו - כן, בשעה זו וברגע זה יש ילדים שמסתובבים ברחוב ואין מי שיאמר להם מה טוב ומה רע.

יעקב מרגי: ברגע זה יש אלפי ילדים החיים בסכנה תמידית עם הורים אלימים, ילדים החיים עם הורים סוטים.

יעקב מרגי: ברגעים אלו יש אלפי ילדים שאין מי שיקבל אותם בביתם כשהם חוזרים מבית-הספר וממוסדות הרווחה.

יעקב מרגי: כן, ברגעים אלו יש אלפי ילדים חולים בכל מיני מחלות – עם בעיות אובייקטיביות, ואין מי שיטפל בהם או ידאג להם.

יעקב מרגי: כן, רבותי חברי הכנסת, ברגעים אלו יש ילדים קטנים בני שש ובני שבע שמתפקדים במשק הבית שלהם כהורים לכל דבר ועניין, כי ההורים שלהם - מה לעשות?

יעקב מרגי: - חולים.

יעקב מרגי: כן, רבותי חברי הכנסת, ברגעים אלו יש ילדים שמנוצלים, לא עלינו, מינית, מנוצלים פיזית בעבודות לא ראויות ולא מתאימות.

יעקב מרגי: כן, רבותי חברי הכנסת, ברגעים אלו יש ילדים שבוכים ומכונסים בתוך עצמם עם התנועה הזאת של ראש בין כפות הידיים, כי הם רגילים רק לאלימות.

יעקב מרגי: כן, הילדים האלה כרגע בוכים, ואין מי שיסתכל עליהם, ואין מי שיציל אותם מהמציאות הקשה והמרה הזאת.

יעקב מרגי: ורבותי חברי הכנסת, ברגעים אלו יש אלפי ילדים רעבים.

יעקב מרגי: רבותי - רעבים, פשוט כמשמעו, כי אין להם ארוחה חמה להשביע את רעבונם.

יעקב מרגי: חברי חברי הכנסת, קורא אני למבוגרים בחברה, לבריאים בחברה, לחזקים בחברה – אנא, חשבו גם על אותם הילדים שהזכרתי בנאומי זה.

יעקב מרגי: חז"ל אמרו בהגדה: "עמלנו – אלו הבנים".

יעקב מרגי: אם אני מתרגם זאת, בתרגום – תכלית קיומנו, תכלית קיום העולם אלו הבנים.

יעקב מרגי: הבנים הם הדור הבא שלנו.

יעקב מרגי: הבנים הם הפנים שלנו, פני החברה שלנו.

יעקב מרגי: לסיום, גברתי היושבת-ראש, אני רוצה לברך את יושבת-ראש הוועדה, חברת הכנסת שלי יחימוביץ, ולהודות לה על עבודתה בתחום זה.

יעקב מרגי: חבל מאוד שאמצעי התקשורת המסקרים את עבודת הכנסת מעדיפים את הדיונים העסיסיים - יסלחו לי על הביטוי - בוועדות האחרות של הכנסת ולא מסקרים תמידית את העבודה בוועדה הזאת, העבודה הנפלאה.

יעקב מרגי: אני רוצה מכאן לא רק לברך את ידידי - כמעט אמרתי "חבר הכנסת", הוא שוהה פה לא פחות מאתנו - ד"ר יצחק קדמן, על מפעלו הכביר.

יעקב מרגי: יסלח לי ידידי על הביטוי המושאל שאני הולך להשתמש בו - הוא "כלב השמירה של ילדי ישראל", הזועק את זעקתם.

יעקב מרגי: לשמוע אותו זועק את זעקתם - זו זעקה קורעת לב, כי הוא יודע שהוא זועק וזועק וזועק, ולא תמיד יש אוזן קשבת.

יעקב מרגי: גברתי היושבת-ראש, אני תקווה – למרות מצבנו הטוב, חברת הכנסת שלי יחימוביץ, איך אמר ד"ר יצחק קדמן?

יעקב מרגי: "מקום טוב באמצע" - אני תקווה שבשנה הבאה, ביום הזה, נציין את ההישגים בצמצום המספר הגדול, האסטרונומי, של הילדים שמתחת לקו העוני, ושבעזרת השם נוכל להביא לפה את הפירות של העשייה בשנה זו.

יעקב מרגי: תודה רבה.

קולט אביטל: תודה רבה.

קולט אביטל: חברת הכנסת ליה שמטוב, בבקשה.

קולט אביטל: אחריה - חבר הכנסת יצחק לוי.

ליה שמטוב: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, בישראל יש כ-330,000 ילדים בסיכון גבוה.

ליה שמטוב: 15% מכלל הילדים והנוער, מתוכם 165,000 לא מקבלים כל סיוע.

ליה שמטוב: 135,000 חיים במשפחות שבהן יש אלימות פיזית.

ליה שמטוב: 144,000 סובלים מהזנחה.

ליה שמטוב: 49,000 ילדים ובני נוער חשופים להתעללות.

ליה שמטוב: 22,000 חשופים לאלימות בביתם או חיים בבית שהיתה בו פעילות עבריינית.

ליה שמטוב: כבוד היושבת-ראש, רבותי חברי הכנסת, כבוד השר, דווקא הנושא הזה כל כך חשוב, ושרת החינוך לא נמצאת, וחבל מאוד שהיא לא נמצאת.

ליה שמטוב: הנתונים שאני קראתי עכשיו הם נתונים מהדוח של הוועדה הציבורית הממלכתית שהוקמה לפני כשנתיים, בראשות פרופסור הלל שמיד, דיקן בית-הספר לעבודה סוציאלית באוניברסיטה העברית, בהשתתפות חברי הוועדה ועשרות אנשי מקצוע, שעסק בנושא הילדים בסיכון, והוגש לראש הממשלה ביוני 2006.

ליה שמטוב: הדוח מגדיר את אוכלוסיית הילדים והנוער בסיכון: "כחיים במצבים המסכנים אותם במשפחתם ובסביבתם, סובלים מהזנחה או התעללות, ניתוק ממסגרות נורמטיביות ופגיעה ברווחתם, ואינם מסוגלים להשתלב בלימודים, בחברה ובמשפחה ולממש את היכולת שלהם".

ליה שמטוב: הדוח מצביע על הצורך בגיבוש מדיניות לאומית ודרכי פעולה חדשות, חיזוק החוליות החלשות בחברה והשקעה גדולה ביותר בילדים ובנוער בסיכון.

ליה שמטוב: המצב כיום הוא שילדים ונוער בסיכון מטופלים באופן בלתי סדיר בכמה מסגרות, ההיסטוריה הטיפולית שלהם אינה מועברת ממסגרת אחת לשנייה, אין תיאום ואין שיתוף פעולה בין המסגרות.

ליה שמטוב: צריך להתאים את הכלים הנכונים לטיפול במגזר זה למציאות של רב-תרבותיות בחברה, עלייה, קבוצות אתניות שונות, הבדלי מנטליות, תרבות ודת בישראל.

ליה שמטוב: גברתי היושבת-ראש, הנושא שעומד על סדר-יומה של הכנסת הוא ציון היום הבין-לאומי לזכויות הילד.

ליה שמטוב: אני רוצה להקריא חלקים מתוך הצהרת זכויות הילד בישראל, שחוברה בשנת 1988 ונחתמה על-ידי נשיא המדינה וחברי הכנסת בשנת 1989: "הילד הוא אדם שלם ואנושי מרגע לידתו.

ליה שמטוב: הילד אינו רכוש, גם לא אמצעי להשגת מטרות - הוא המטרה עצמה.

ליה שמטוב: הילד, מחמת אי-בגרותו הגופנית והנפשית, זקוק לערובות מיוחדות ולתשומת לב מרבית.

ליה שמטוב: תלותו במבוגרים מחייבת שמירה קפדנית על זכויותיו בדרך שתבטיח את שלומו והתפתחותו התקינה בהווה ובעתיד".

ליה שמטוב: ואלו הסעיפים המרכזיים של ההכרזה: "זכותו של כל ילד - - - לגדול ולהתפתח".

ליה שמטוב: "זכותו של כל ילד לגדול בבית הוריו" - ואנחנו יודעים, ויודעים טוב מאוד, שיש ילדים אשר מקבלים הכרה ואזרחות מהמדינה, אך ההורים עומדים לפני גירוש.

ליה שמטוב: "זכותו של כל ילד לקבל - - - שם ונתינות" - אני בטוחה שאין צורך בדוגמאות לאי-כיבוד הסעיף הזה, כי כולם יודעים שיש בישראל ילדים של משפחות עובדים זרים, של משפחות מעורבות שבהן אחד מבני הזוג אינו יהודי, אשר אין להם מעמד ואין להם אזרחות.

ליה שמטוב: "זכותו של כל ילד ליהנות מביטחון סוציאלי" - על איזה ביטחון סוציאלי אנחנו יכולים לדבר?

ליה שמטוב: שר רווחה אין במדינת ישראל, הקצבאות מצטמצמות משנה לשנה.

ליה שמטוב: "זכותו של כל ילד לקבל חינוך חינם" - גם ילדים עולים.

ליה שמטוב: למי שלא יודע, יש דוח שקובע ש-40% מהעולים נושרים מבתי-הספר, וזאת בגלל קשיי השתלבות, יחס מזלזל ומשפיל מצד מורים וגורמים נוספים.

ליה שמטוב: הילדים ובני-הנוער האלה מסתובבים ברחובות ומוצאים עצמם מעורבים באלימות רחוב.

קולט אביטל: נא לסיים.

ליה שמטוב: אני צריכה לסיים?

ליה שמטוב: אוי, חבל.

ליה שמטוב: אז אני אגיד לסיכום: אני רוצה לומר – זכויות הילד הן הבסיסיות ביותר והחשובות ביותר, ועלינו מוטלת המשימה בראש ובראשונה לדאוג לכך שמדינת ישראל ומוסדותיה יכבדו את רוח ההצהרה וסעיפיה.

ליה שמטוב: העתיד הוא של ילדינו, הילדים של היום הם המנהיגים של מחר.

ליה שמטוב: בואו נכבד אותם, נכבד את זכויותיהם, וניתן להם מדינה וסביבה טובה יותר לגדול בה.

ליה שמטוב: תודה.

קולט אביטל: חבר הכנסת יצחק לוי, בבקשה.

יצחק לוי: גברתי היושבת-ראש, רבותי חברי הכנסת, אני מצטרף לברכות על כל העבודה החשובה שנעשית בכנסת.

יצחק לוי: בכנסת האחת-עשרה או השתים-עשרה הוקמה על-ידי חבר הכנסת רן כהן השדולה למען הילד, שאחר כך הפכה לוועדה לזכויות הילד, והיו כמה חברי כנסת שתמיד בלטו בפעילות הזאת.

יצחק לוי: אני רוצה להזכיר את חברת הכנסת גוז'נסקי, את חברת הכנסת מאור, את חבר הכנסת מלכיאור, את חבר הכנסת כהן, והיום חברת הכנסת שלי יחימוביץ, שלקחה על עצמה את העול החשוב הזה.

יצחק לוי: ברכות לכולם.

יצחק לוי: אני רוצה לדבר קצת על האחריות שיש לנו כלפי ילדינו.

יצחק לוי: במבט היהודי התורני אנחנו מבחינים בשני מעגלי אחריות.

יצחק לוי: האחריות הראשונה היא האחריות של ההורים.

יצחק לוי: האחריות הזאת היא אחריות מולדת, אחריות טבעית שיש להורים לילדיהם מאלף ועד תיו, החל מסיפוק צורכיהם הגשמיים ועד לחינוכם ולסיפוק צורכיהם הרוחניים.

יצחק לוי: כך המשנה קובעת במסכת קידושין, האב חייב ללמד אומנות את בנו, האב חייב ללמד את בנו תורה ואת כל מה שצריך.

יצחק לוי: תיכף נדבר על 600,000 העניים בישראל ועל הילדים שסובלים ממצוקות.

יצחק לוי: אני לא פחות מודאג ממצוקות הילדים שלא נכללים ב-600,000 הילדים האלה.

יצחק לוי: כאשר אני קורא סקרים שאומרים שהממוצע שאבא ובן מדברים ביום לא עולה על 12 דקות - זה בערך השיח שמתקיים בין ההורים לבין הילד היום, כי זה המפגש שיש, אין הרבה זמן להיפגש, ומתוך 12 הדקות האלה שמונה דקות מוקדשות לשאלה באיזה ערוץ להסתכל.

יצחק לוי: היום, בגלל האינטרנט או הטלוויזיה, כמעט שאין שיח עם הילדים.

יצחק לוי: פעם היו מסגרות שהיו מאחדות את המשפחה.

יצחק לוי: אני מדבר על שבת, אבל לא רק על שבת.

יצחק לוי: אז היו יושבים לאכול ארוחת ערב יחד, היה רגע שכולם היו יושבים יחד במשפחה והיו מדברים ואפשר היה להחליף כמה משפטים.

יצחק לוי: אני מודאג מהקשר בין הורים לילדים.

יצחק לוי: אני חושב שזה מרופף את האחריות של ההורים כלפי ילדיהם.

יצחק לוי: אנחנו הרבה פעמים רואים ילדים מבתים טובים מבחינה כלכלית ואינטלקטואלית נופלים לבורות עמוקים, ואנחנו לא יודעים איך הם נפלו.

יצחק לוי: אבל אנחנו כן יודעים איך הם נפלו, כי הם לא נפגשו, כי הם לא דיברו, כי לא היה שיח בין ההורים לילדים.

יצחק לוי: ילדים שגדלים כך, אני מאוד חושש שיגדלו כך את ילדיהם.

יצחק לוי: ד"ר קדמן לא נמצא כאן, אבל אחד המחקרים הראשונים שעשינו בשדולה למען הילד היה על החזרה של הילד עם התבגרותו על ההתנהגות של ההורה כלפיו כאשר היה ילד.

יצחק לוי: במחקר הוכח, שאם ילד גדל במשפחה שיש בה אלימות, הוא הופך להורה אלים, כי זה מה שהוא ראה.

יצחק לוי: הוא יודע שמכריחים ילד לעשות שיעורים רק על-ידי שתי סטירות, הוא לא יודע משהו אחר.

יצחק לוי: אם ילד גדל בבית שבו לא דיברו אתו אף פעם, לא ישבו לאכול יחד, לא שוחחו אתו ולא ביררו, כך הוא גם יחנך את ילדיו.

יצחק לוי: אז המעגל הראשון הוא מעגל ההורים, ומעגל ההורים הוא מעגל של אחריות מאוד חשוב ובסיסי לכל הילדים, העניים, העשירים וכולם.

יצחק לוי: המעגל השני, שוב על-פי התורה, הוא מעגל הציבור.

יצחק לוי: הציבור לא משוחרר מהאחריות כלפי הילדים.

יצחק לוי: אף שאמרנו שהאחריות מוטלת על ההורים, הציבור לא משוחרר מכך.

יצחק לוי: למשל, בגמרא במסכת בבא בתרא, על הקמת בתי-ספר - הקמת בתי-ספר זה דבר שלא היה; כל הורה צריך היה ללמד את בנו.

יצחק לוי: אבל ראו חכמים שהיו שלא לימדו, אז הקימו בתי-ספר.

יצחק לוי: כלומר, לקחו על עצמם את האחריות של הקמת בתי-ספר, כי ראו שלא כולם מלמדים.

יצחק לוי: בהתחלה התקנה הזאת חלה על יתומים, שלא היה להם אב שילמד אותם.

יצחק לוי: אחר כך ראו שאחרים מזניחים את עניין הוראת הילדים, כי בהתחלה כל אחד לימד את בנו, אז יהושע בן גמלא הקים בית-ספר בירושלים, ואחר כך הקימו בתי-ספר בכל העולם.

יצחק לוי: אני מדבר מהמקורות שלנו.

יצחק לוי: כך אנחנו רואים את הדברים, וכך לאחריות יש שני מעגלים, והמעגל האישי, הפרטי, המשפחתי, אינו סותר או אינו פוטר את המעגל הכללי, הלאומי, הקהילתי, מלראות את הצרכים של הילדים בכל מקום.

יצחק לוי: במשפט סיום אני אומר, שאנחנו לא יכולים לפטור את עצמנו ממצוקת הילדים, לא יכולים לפטור עצמנו ממצוקת הילדים.

יצחק לוי: איני מכיר פתרון לעניין.

יצחק לוי: לו הייתי ראש הממשלה או שר האוצר, אולי הייתי יודע יותר טוב.

יצחק לוי: אבל מכיוון שאני לא זה ולא זה, אינני יודע להגיד כרגע, אבל אני פונה לאלה שצריכים לתת את הפתרון לא לראות את הדבר הזה כמציאות שאנחנו יכולים לחיות אתה.

יצחק לוי: אין אפשרות לחיות עם הזנחה של ילדים.

יצחק לוי: מדינה לא יכולה לחיות מבחינה מוסרית עם הזנחה של ילדים.

יצחק לוי: תודה רבה.

קולט אביטל: תודה רבה.

קולט אביטל: חבר הכנסת אלחנן גלזר, בבקשה, ואחריו - חבר הכנסת יעקב כהן.

אלחנן גלזר: גברתי היושבת בראש, שרת החינוך שאינה נוכחת ביום זכויות הילד החשוב הזה - זה נראה קצת מוזר - חברי חברי הכנסת, אורחים נכבדים - -

קולט אביטל: אפשר לדאוג שיהיה פה שר?

קולט אביטל: הוא כבר נכנס.

אלחנן גלזר: - - שנים רבות בטרם נכתבה ונחתמה האמנה לזכויות הילד כתב הרופא והמחנך היהודי הדגול יאנוש קורצ'ק כך: "מתחת לתלבושת האחידה פועמים מאה לבבות שונים, ועל כל אחד מהם קושי אחר, עבודה אחרת, דאגה וחשש אחרים.

אלחנן גלזר: מאה ילדים, מאה אנשים אשר לא אי פעם, לא עדיין לא, לא מחר, אלא כבר עכשיו והיום אנשים הם".

אלחנן גלזר: יאנוש קורצ'ק ידע יותר מכל אדם אחר מהו סוד נפשו של ילד.

אלחנן גלזר: בבית-היתומים שלו מצאו הילדים בית חם ואוהב, שאפשר להם להיות מעורבים בהחלטות הקשורות בעתידם כשווים בין שווים.

קולט אביטל: חבר הכנסת ריבלין, תודה.

אלחנן גלזר: לשנים הראשונות בחייו של ילד תפקיד חשוב בעיצוב דמותו ואישיותו.

אלחנן גלזר: מחובתנו לדאוג כי בפרק זמן זה יזכו בנינו ובנותינו לחיות בסביבה תומכת ואוהבת, שתהיה קשובה לרצונותיהם, לחלומותיהם ולקשיים היומיומיים שאתם הם מתמודדים.

אלחנן גלזר: על ההורים והמחנכים לגלות מעורבות יתר בחיי הילדים ולהיות ערים למצבים שבהם מתגלים סימני מצוקה ונשמעת קריאה לעזרה.

אלחנן גלזר: יש מדינות שבהן חיים ילדים בעוני מחפיר, תוך ניצול והתעללות נפשית ופיזית, חשופים למחלות ולמוות.

אלחנן גלזר: ילדים אלו הם כלי בידי מבוגרים המנצלים את חולשתם ותמימותם להשגת מטרותיהם.

אלחנן גלזר: התופעה רווחת בעיקר במדינות העולם השלישי, שבהן הילדים אינם מודעים לזכויותיהם הבסיסיות או כיצד לדרוש אותן.

אלחנן גלזר: לצערי הרב, גם במדינת ישראל יש תופעות מעין אלה.

אלחנן גלזר: 760,000 ילדים חיים מתחת לקו העוני.

אלחנן גלזר: אסור לנו להתייחס לנתון הזה כאל עוד נתון סטטיסטי, אלא עלינו לעקור תופעה זו מן השורש.

אלחנן גלזר: עלינו לדאוג שכל ילד יקבל את הזכויות הבסיסיות שהוא זכאי להן - בית חם, אוזן קשבת, השכלה נאותה.

אלחנן גלזר: לא נשלים עם מצב שבו ילדים ירעבו ללחם.

אלחנן גלזר: אמרתו המפורסמת של קורצ'ק: "אין ילדים רעים, יש ילדים שרע להם", צריכה להיות נר לרגלינו ולהנחות אותנו בבואנו לחפש פתרונות מעשיים לטיפול בילדים במצוקה, באלימות המתפשטת בקרב ילדים ובני נוער ובאי-סובלנות כלפי השונה.

אלחנן גלזר: רבותי חברי הכנסת, הילדים והנוער של היום הם הגמלאים של מחר.

אלחנן גלזר: אנו נמצאים כאן על מנת להבטיח להם עתיד טוב יותר, לדאוג להם למערכת חינוך הולמת, לשירותי בריאות טובים יותר, למקומות עבודה נאותים ולתנאים סוציאליים הוגנים, שיאפשרו להם לחיות ולהזדקן בכבוד.

אלחנן גלזר: תודה.

קולט אביטל: תודה רבה.

קולט אביטל: חבר הכנסת יעקב כהן, בבקשה, ואחריו - חבר הכנסת רן כהן.

יעקב כהן: כבוד היושבת-ראש, כנסת נכבדה, הדיון היום הוא בנושא זכויות הילד, וכאחד שעסק עשרות שנים בניהול בתי-ספר ובחינוך, אני מוצא לעצמי זכות וכבוד לדבר בדיון זה.

יעקב כהן: אני חושב שאם מדברים על זכויות הילד – מה היא הזכות הגדולה ביותר שאנחנו יכולים להעניק לילד?

יעקב כהן: חינוך - חינוך איכותי, חינוך יהודי, חינוך למידות, לאצילות ולערכים.

יעקב כהן: אם אנחנו נמצאים היום במצב שיש רבבות רבבות ילדים שלא יודעים מה זה "שמע ישראל", לא יכול להיות שזה העתיד שלנו.

יעקב כהן: אנחנו מונעים מהם את הזכות הגדולה הזאת.

יעקב כהן: אם רבבות ילדים לא יודעים שבת מהי, ברור שאנחנו מונעים מהילד את הזכות הגדולה - שהוא יכול וזקוק וטוב לו.

יעקב כהן: בזה אנחנו צריכים להתמקד, כיוון שהעתיד של הדור, העתיד של ארצנו, הוא הנוער, כמו שחז"ל אומרים: "עמלנו - אלו הבנים".

יעקב כהן: זה העתיד של ארץ-ישראל, והעיקר מושקע בחינוך, והחינוך הוא עתידנו.

יעקב כהן: אני חושב שאם מדברים על חינוך, החינוך מתחיל ונגמר - הכול זה בנוער בבתי-הספר.

יעקב כהן: כמו שכתוב: "חנוך לנער על-פי דרכו גם כי יזקין לא יסור ממנה".

יעקב כהן: צר לי שאני שומע ובעיתונות התפרסם לאחרונה, שיש חשש ש-30% מהנוער נושרים.

יעקב כהן: התפרסם בעיתונות, ש-50% מהנוער מפחדים ללכת לבתי-ספר.

יעקב כהן: חלק גדול מהמורים נתקלים באלימות, וגם המורים מפחדים ללכת לבתי-הספר.

יעקב כהן: הם נתקלים באלימות.

יעקב כהן: כמי שעשרות שנים היה בבתי-ספר, אני מתפלא שאף פעם לא נתקלתי באלימות שם.

יעקב כהן: לכן, אני מתפלא מדוע זה נמצא במקום אחר.

יעקב כהן: אני חושב שעיקר הבעיה הוא המצב בבתי-הספר, שהם הגורמים הישירים לכל הנעשה ברחוב בישראלי ולדמותה של החברה כולה.

יעקב כהן: לכן אני תמה ושואל: מדוע משרד החינוך, מומחי חינוך, מחפשים פתרונות לנושא החינוך, מקימים ועדות, שולחים מומחים לחוץ-לארץ, לבדוק פתרונות לבעיית האלימות?

יעקב כהן: מדוע עלינו לרעות בשדות זרים שהצלחתם מוטלת בספק?

יעקב כהן: אנא, קרוב אלינו הדבר.

יעקב כהן: בואו אלינו בכל פינה ופינה בכל עיר ועיר, ותראו את החינוך התורני, את החינוך היהודי.

יעקב כהן: תראו את היופי שמקנים שם.

יעקב כהן: תראו איך מחנכים את ילדי ישראל לאהבת הזולת, לחסד, לערכי משפחה, לכיבוד הורים ומבוגרים.

יעקב כהן: אני חושב שכל מפעל כושל, אם הוא רוצה להבריא את עצמו, מה הוא עושה?

יעקב כהן: דבר ראשון הוא הולך לראות ולחקות מפעל שכן מצליח וללמוד ממנו איך הוא עשה את זה ואיך הוא הגיע להישגים.

יעקב כהן: לכן אני קורא לכל אחד ואחד, וגם לשרת החינוך, שחבל שהיא לא מצאה לנכון להיות בדיון הזה: אנא, בתי-הספר שלנו פתוחים.

יעקב כהן: בואו ותראו את היופי היהודי ואיך מתחנכים ברוח ישראל סבא כמסורת המסורה לנו מדור לדור, כמו שמורות הטבע, שאנחנו למדנו בכל שנות גלותנו, ובזה אנחנו מגיעים להישגים ולתוצאות ברוכות ומגדלים נוער לתפארת.

יעקב כהן: ביום זכויות הילד אני מוצא לעצמי חובה לומר, שזכויות הילד הן גם - אני לא יכול להימנע מלהגיד - התופעה שברגעים אלה, בימים אלה, לומדים ילדים בקרוונים.

יעקב כהן: זה הנוער התורני, תבואו ותראו איזה יופי הם לומדים.

יעקב כהן: אבל, לצערנו, מדוע הם צריכים ללמוד בקרוונים?

יעקב כהן: אני יכול לומר שיש ילדים שלומדים תחת כיפת השמים ואין להם דיור.

יעקב כהן: זו חובתנו לא להפלות בין ילד לילד.

יעקב כהן: אם מדברים על זכויות הילד, אני חושב שחובתנו גם למצות זאת.

יעקב כהן: זכויות הילד זה שכל ילד ילך לבית-ספר - הדבר היסודי - לא כשהוא רעב, ושתהיה לו פרוסה ושיהיה לו לחם.

יעקב כהן: אנחנו חייבים לחזור ולשקול מה אנחנו עושים כדי שלא יימצא ילד רעב בבית-ספר.

יעקב כהן: זו הזכות הראשונה שמחייבת אותנו.

יעקב כהן: אני קורא לכולם: הבה, בואו ונפתור את בעיות החינוך, שזו הזכות הגדולה שהיא מחובתנו.

יעקב כהן: הפתרון לזה הוא כמו שהפסוק אומר: "שאל אביך ויגדך זקניך ויאמרו לך".

קולט אביטל: נא לסיים.

יעקב כהן: לחזור לשורשים ולחינוך למורשת ישראל, לחנך דור של נוער ישראלי יהודי מנומס ומפואר, ונוכל להיות אור לגויים, בבחינת "ישראל אשר בך אתפאר".

קולט אביטל: תודה רבה.

קולט אביטל: חבר הכנסת רן כהן, בבקשה.

קולט אביטל: אחריו - חבר הכנסת טלב אלסאנע.

רן כהן: גברתי היושבת-ראש, גברתי יושבת-ראש הוועדה לזכויות הילד חברת הכנסת שלי יחימוביץ, השר איתן, חברות וחברי הכנסת, אני מודה על האמת, שהנושא הזה מאוד מאוד קרוב ללבי גם בהיותי בעבר יושב-ראש הוועדה הזאת.

רן כהן: אני רוצה לומר, שהתרגשתי מאוד לשמוע גם את נאום הפתיחה של יושבת-ראש הכנסת דליה איציק וגם את נאום הפתיחה של חברת הכנסת שלי יחימוביץ, שבטעם טוב ובתבונה הציגו את הנושא הזה כפי שבאמת צריך לשים אותו, את משקלו ואת רגישותו בפני כולנו.

רן כהן: אני מודה על האמת, שנפרדתי מהוועדה הזאת די בצער ודי בכאב, אבל אני מאוד אוהב את האופן שבו חברת הכנסת יחימוביץ מובילה את הקו הזה, גם בוועדה וגם היום כאן בדיון הזה, ואני גם מאוד גאה להיות חבר בוועדה ומשתדל להתמיד כמה שהדבר ניתן.

רן כהן: כן, גברתי היושבת-ראש, באמת כאשר מסתכלים אל המצוקות של ילדים בעולם, מצבנו נראה לא רע בכלל.

רן כהן: בכלל, המדינה הזאת כפי הנראה לא היתה קמה, ודאי לא היתה מחזיקה מעמד, לולא היו לה כמה וכמה עקרונות חברתיים בסיסיים מאוד בתחילתה.

רן כהן: אני מסופק אם באמת היה אפשר להחזיק כאן

רן כהן: מעמד בעומס האדיר שאנחנו עומדים בו - הנה, בימים אלה אנחנו רואים את המבוכה ואת המצוקה שבה רבים מאוד במדינה שלנו חיים - ללא אותם שורשים יסודיים שנבנו בתחילת הקמתו של היישוב, ולאחר מכן המדינה.

רן כהן: אני מסופק באמת אם כחברה היתה לנו המוצקות לעמוד בכל האתגרים.

רן כהן: ואחד המרכיבים היסודיים - שבתחילה באמת זכויות הילד היו בבסיס הקמת החברה הזאת והמדינה הזאת.

רן כהן: בכלל, אפשר גם להרגיש נהדר, כל יום רק לראות מה קורה עם ילדים בעזה, במחנות הפליטים – בסבל, בעוני, במצוקה – ולהרגיש שהילדים שלנו בעצם ילדים מאושרים, או אולי להרגיש עד כמה הסבל כל כך קרוב אלינו, ולפתחנו, ואפילו גם קשור בנו.

רונית תירוש: תסתכל על ילדי שדרות - - -

רן כהן: וילדי שדרות בוודאי.

רן כהן: בוודאי ובוודאי, לא דיברתי עכשיו על המצוקה של ה"קסאמים", וגם לא על המצוקה הצבאית; דיברתי על המצוקה החומרית, הקיומית, היומיומית.

רן כהן: אבל, בדיוק כאן אני גם מגיע לילדי שדרות ולילדי נתיבות ואופקים ודימונה ושכונת-התקווה ושלומי, וכל המקומות בעולם.

רן כהן: חברת הכנסת רונית תירוש, מה לעשות – בכל זאת, אדם קרוב אצל עצמו ואצל חברתו, ואני מודה על האמת, שהדאגה שלי למה שקורה אצלנו היא מאוד מאוד גדולה.

רן כהן: ויש לנו דאגות ממינים שונים ומגוונים: יש דאגה בגלל השפעת התקשורת על ילדים ועל רוחם; יש לנו דאגות בגלל השפעות האלימות החברתית הכוללת; את יודעת מה?

רן כהן: אפילו הכיבוש בשטחים, השפעתו הסופית על הילדים - יש לנו דאגה מאוד מאוד גדולה.

רן כהן: אבל מה לעשות?

רן כהן: יש דברים הרבה יותר פשוטים, הרבה יותר מיידיים.

רן כהן: 756,000 ילדים מתחת לקו העוני זה לא מכת גורל; זה יציר ידי ממשלות ואדם.

רן כהן: מה לעשות שלמעלה מ-340,000 ילדים בסיכון זה תוצר ישיר של החברה שלנו, שלא מתמודדת עם זה, וכל פעם שמנסים להתמודד עם זה, זה קריעת ים סוף.

רן כהן: נדמה לי שפחות מ-10,000 מקרב הילדים הללו מקבלים טיפול בקהילה ובמוסדות.

רן כהן: אולי לא, בקהילה יותר.

שלי יחימוביץ': 10,000 בהשמה חוץ-ביתית ו-50,000 בקהילה.

רן כהן: אז הנה, עוד 300,000, או קרוב לזה, בעצם נמצאים ללא טיפול.

רן כהן: ואחת הדוגמאות, שבה אני גם אסיים את דברי, היא בנושא חוק הנוער.

רן כהן: הכנסת הזאת, תאמינו לי, עוד לפני שרבים כאן

רן כהן: ראו בכלל את הבית הזה ואת הצבע שלו – חוץ מאשר בטלוויזיה – עוסקת בחקיקת חוק שבא להבטיח דבר פשוט: שילד או ילדה שנמצאים בסיכון, יימצא להם מקום שיוכל להיות להם למחנך, למגן, למחסה, שייתן להם אוויר לחיות.

רן כהן: היום ראינו באודיטוריום, באותו כנס ששלי ארגנה, סרטון קטן שכל אדם צריך לראות אותו, על נערה שנדמה לי קוראים לה לירן, שהבית שלה לא תפקד.

רן כהן: ללא המוסד שהיא הגיעה אליו, היא לא היתה חיה; היא לא היתה גדלה להיות אדם ראוי – ורואים נערה שהיא פרח, פשוט פרח.

רן כהן: זה הלוא הדבר הכי אלמנטרי.

רן כהן: אז הממשלות לא מסכימות.

רן כהן: למה?

רן כהן: כי רוצים שתהיה קווטה.

רן כהן: זאת אומרת, אם אדם שובר רגל והולך לחדר מיון – אין קווטה, אבל אם ילדה נאנסת או מוכה או מושפלת עד עפר – יש קווטה.

קולט אביטל: נא לסיים.

רן כהן: מייד אני מסיים, גברתי.

רן כהן: ואז ברשות המקומית, באגף הרווחה אומרים: הקווטה נגמרה, תישארי להיות מוכה ומושפלת ומבוזה.

רן כהן: והדבר הזה צריך להסתיים.

רן כהן: אז אתמול באו אלי בהצעה ממשרד ראש הממשלה גם לקבל את החוק הזה – ואני מודה על האמת שאני אתעקש עליו, אני מאמין שיהיו הרבה אנשים בעלי מצפון בקואליציה שיצביעו בעדו, גם אם ראש הממשלה יגיד להם להפיל אותו - -

קולט אביטל: נא לסיים.

רן כהן: - - והציעו שאנחנו נוסיף גם תקציב לטיפול בקהילה, כדי שיהיה טיפול גם בהשמה חוץ-ביתית, אבל גם בקהילה, ואני די נוטה להסכים לזה, בתנאי שאלה יהיו הקריטריונים.

רן כהן: תודה רבה.

קולט אביטל: תודה רבה.

קולט אביטל: חבר הכנסת טלב אלסאנע, ואחריו - חבר הכנסת מוחמד ברכה.

טלב אלסאנע: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, אנחנו דנים לא בזכויותיו של הילד בישראל, אלא בזכויותיו של הילד בתור ילד – בילד הבין-לאומי, בכל ילד בעולם.

טלב אלסאנע: ויש שני מבחנים לחברה איך היא מתייחסת לילד, לחסרי ישע בקרבה: באיזו מידה היא עוזרת, היא מסייעת - וזה בצורה חיובית - מנסה לקדם, לדאוג לרווחתו של הילד; מצד שני, באיזו מידה היא נוקטת אמצעים כדי למנוע גרימת עוול לאותו ילד.

טלב אלסאנע: אני הייתי מצפה שבמסגרת הפעילות היום, בכניסה של הכנסת יהיו תמונות המצביעות על מידת ההתאכזרות של החברה האנושית לילדים: כמה ילדים בעולם מתים מרעב; כמה ילדים בעולם מוכרים את גופם ונשמתם; כמה ילדים בעולם משתעבדים בגלל חוסר אמצעים; כמה ילדים כאלה ניתן להציל במחיר של מטוסים שקונים כדי להפציץ ולהרוג אנשים; באיזו חברה אכזרית חיים, ומה ניתן לעשות אם משנים את סדר העדיפויות.

טלב אלסאנע: אבל אנחנו לא אחראים לעולם, אנחנו בקושי אחראים למה שמתרחש כאן.

טלב אלסאנע: והשאלה הנשאלת, רבותי, כמה ילדים פלסטינים ממשלות ישראל הרגו; כמה הם אחראים לשלילת עצמאותם, חירותם וכבודם של אותם ילדים; באיזו מידה היתה התעללות והתאכזרות כלפי אותם ילדים; ובאיזו מידה ומה אנו – שמדברים בשם הילדים – עושים כדי להבטיח עתיד טוב יותר לאותם ילדים.

טלב אלסאנע: אנחנו צריכים לשאול את עצמנו מה ההשלכות של הריסת בתים ביישובים הערביים על אותם ילדים, שרואים את הבולדוזרים מגיעים והורסים את הבתים שלהם ומותירים אותם ללא קורת-גג.

טלב אלסאנע: היה דיון בוועדה לקידום מעמד הילד בעניין הזה, והיה מחקר של רופאים – גם לגבי היישובים הלא-מוכרים - אבל יש איחוד הרופאים, אני רוצה את העזרה שלך, חבר הכנסת ברכה - - -

קולט אביטל: "רופאים ללא גבולות"?

מוחמד ברכה: "רופאים לזכויות אדם".

טלב אלסאנע: "רופאים ללא גבולות"?

טלב אלסאנע: אני חושב ש"רופאים ללא גבולות".

טלב אלסאנע: ראיתי מחקר שהם עשו, והם מציינים שם שכאשר יוצאים להרוס בית של משפחה, צריך לדאוג שהילדים לא ייפגעו, צריך שיהיה ליווי של עובד סוציאלי, צריך שיהיה אחר כך טיפול של פסיכולוג.

טלב אלסאנע: האם הדברים האלה נעשים?

טלב אלסאנע: יוצאים בצורה אכזרית, הורסים, לא שמים לב שיחד עם הבית הורסים את הנשמה, הורסים את התקווה, הורסים את העתיד של הילד, שחי עם אותה טראומה קשה.

טלב אלסאנע: ואת זה עושה המדינה לילדים שלה, עושה המדינה לאזרחים שלה.

טלב אלסאנע: ולכן, ביום הזה, ביום זכויות הילד, צריך להדגיש את המחויבות של החברה כלפי אותם ילדים.

טלב אלסאנע: צריך להדגיש את המחויבות של החברה כלפי הילדים שחיים מתחת לקו העוני, שמדי שנה, כאשר מתפרסמים הנתונים של המוסד לביטוח לאומי, משמיעים קול זעקה ולאחר מכן נעלמים.

טלב אלסאנע: התפקיד שלנו והמחויבות שלנו לא מתחילים ומסתיימים בהעלאת הנושא.

טלב אלסאנע: המחויבות מתחילה בהעלאת הנושא ומסתיימת עם הטיפול בנושא ומתן מענה לזכויותיהם, על מנת להבטיח שיחיו בכבוד הראוי להם בחברה מתוקנת.

טלב אלסאנע: תודה רבה.

קולט אביטל: תודה רבה.

קולט אביטל: חבר הכנסת מוחמד ברכה, בבקשה, ואחריו - חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

מוחמד ברכה: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, רבותי חברי הכנסת, אתמול בצהריים יצא לי לבקר ילדה בבית-החולים השיקומי אלי"ן פה בירושלים – ילדה בת חמש, המשותקת מצווארה ומטה, קוראים לה מריה אמין מעזה.

מוחמד ברכה: ב-20 במאי שנה זו היא נסעה עם משפחתה – שני אחיה, אביה ואמה, סבתה וסבה – ברכב ברחובות עזה, אחרי שהיו בביקור חולים, ובאחד מהניסיונות הכושלים של החיסולים הממוקדים שמבצעת ישראל, הטיל שנחת מהאוויר נחת על המכונית מסוג "מיצובישי" לבנה שנסעה ברחובות עזה באותו יום.

מוחמד ברכה: אמה נהרגה, סבתה נהרגה, אחיה נהרג, והיא תקועה עם אביה בבית-החולים, כאן בירושלים.

מוחמד ברכה: ברגע נדיר של התפרצות האבא צעק ובכה, אף שאומרים שהוא כל הזמן היה מאופק.

מוחמד ברכה: הוא זעק את הזעקה שלא היה לו זמן, מאז 20 במאי, לבכות את אשתו, את אמו ואת בנו.

מוחמד ברכה: אני חושב שנהיה פה בכנסת צבועים אם לא נעמיד בראש הדיון ביום הילד הבין-לאומי - שעליו הוחלט בעצרת הכללית של האו"ם ב-20 בנובמבר 1989 - את קיפוח חייהם של ילדים.

מוחמד ברכה: "נקמת דם ילד קטן עוד לא ברא השטן".

מוחמד ברכה: אני בהחלט רוצה לדבר על רווחתם של הילדים, אבל אני רוצה לדבר קודם על חייהם.

מוחמד ברכה: רק בשביל הילדים שווה לחשוב על חיים אחרים, על שלום ועל משא-ומתן.

מוחמד ברכה: ה"רק" הזה הוא אדיר, הוא עצום.

מוחמד ברכה: בלי לדבר על האחריות של הכיבוש ושל מדיניות הדיכוי וכו' וכו', הייתי רוצה להתחבר לזעקתו של הילד ממשפחת חדד בשדרות, שהיום, אולי בדקות האלה או בשעות האלה, חוגג את הבר-מצווה שלו.

מוחמד ברכה: הוא חושש שהאנשים לא יבואו לבר-מצווה, שיחששו להגיע בגלל הפחד מה"קסאם".

מוחמד ברכה: רבותי, אם זה לא הייעוד של פרלמנט, של כנסת ושל בית-נבחרים להבטיח שהחיים שיותיר אחריו כל אחד מאתנו – לא אחריו במובן של החיים, אלא חייו הפרלמנטריים - יהיו יותר טובים, אין תועלת ואין תוחלת בעבודה הזאת.

מוחמד ברכה: אם נוריש לבנינו ולנכדינו אותה מציאות - על מצחנו נחקק הכישלון.

מוחמד ברכה: כמובן, אנחנו יכולים לדבר על העוני, על 750,000 ילדים, לדבר על כך ש-47% מהאוכלוסייה הערבית חיים מתחת לקו העוני, 60% מהילדים הערבים במדינת ישראל, אזרחי ישראל, חיים מתחת לקו העוני; אנחנו יכולים לדבר על ההשלכות של חוסר ההכרה ביישובים במדינת ישראל, השלכות העניין הזה על ילדים שצריכים ללכת בבוץ, בלי בית-ספר, בלי מרפאה ובלי מים זורמים; אנחנו צריכים לדבר עכשיו, לקראת תקציב המדינה, על הקיצוצים בתקציבי הביטוח הלאומי - מה ההשלכות של העניין הזה על ילדים, כשקיימת הדת החדשה, שפושה עכשיו בחברה, דת ההפרטה?

מוחמד ברכה: מה ההשלכות שלה על ילדים, כי הם הנפגעים הראשונים?

מוחמד ברכה: בהפרטה, העיקרון המקודש הוא התחרות.

מוחמד ברכה: ילדים על מה יתחרו?

מוחמד ברכה: הם יירמסו מתחת לרגליים.

מוחמד ברכה: כשנדבר על קיצוצים בחינוך, בבריאות – אלה הילדים.

מוחמד ברכה: לכן, גברתי היושבת-ראש, יש לבית הזה תפקיד שקיים כל ימות השנה, אבל ביום הזה טוב שהוא יתעלה, יתעלה ויתעלה עד שיגיע לקומתם הגבוהה של הילדים הקטנים.

מוחמד ברכה: תודה.

קולט אביטל: תודה רבה.

קולט אביטל: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, ואחרונת הדוברים - חברת הכנסת רונית תירוש.

ג'מאל זחאלקה: גברתי היושבת-ראש, רבותי חברי הכנסת, ימים אוניברסליים, ימים בין-לאומיים רבים אנחנו מציינים כאן בכנסת ומציינת האנושות, אבל אם יש משהו אוניברסלי, ששייך לכלל האנושות, לאדם באשר הוא אדם - אני לא רוצה לדבר על יצור חי באשר הוא יצור חי - זה ילדים.

ג'מאל זחאלקה: אין לי ספק שכולם אוהבים ילדים.

ג'מאל זחאלקה: צריך לאבד צלם אנוש בשביל לשנוא ילדים או להיות אטום לסבלם של ילדים או אפילו להתעלם בקריצת עין מסבלם של ילדים.

ג'מאל זחאלקה: אין לי גם ספק שלכולם, לאדם הסביר, יש חלומות ורודים או מאוויים ורודים באשר לעתידם של ילדים, אך אנחנו לא יכולים לפעול בכנות ובצורה אמיתית למען עתיד ורוד לילדינו אם לא נסתכל אחורה ולא יהיה לנו זיכרון הפורענות, הסבל והקורבנות בכלל, ושל ילדים בפרט.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו חיים גם במציאות שבה יש סוג של פוליטיקה - אני לא רוצה להעלות בדעתי שמישהו רוצה לפגוע ביודעין בילדים, אבל יש סוג של פוליטיקה ששמה לה מטרות נעלות יותר מאשר בניית עתיד טוב יותר לילדים.

ג'מאל זחאלקה: כל פוליטיקה, כל סוג של אידיאולוגיה, שרוצה ושמה לה למטרה, כל מטרה שהיא מעל או ברמה גבוהה יותר מאשר אושרם העכשווי והעתידי של ילדים, היא פוליטיקה לא ראויה, פוליטיקה מגונה, פוליטיקה שצריך להילחם בה, וזה מה שאנחנו עושים בכל מקום, וגם בבית הזה.

ג'מאל זחאלקה: בראש ובראשונה, וציינו את זה חלק מעמיתי לפני כן, שמירת חייהם של ילדים.

ג'מאל זחאלקה: מי שלא עושה כל מה שהוא יכול כדי למנוע מצב שבו ילדים נהרגים, נרצחים, מאבדים את חייהם, נפצעים קשה, לא יכולים לנהל חיים תקינים, אני חושב שמקומו בפוליטיקה הוא כנציגו של הרוע, נציגה של הרשעות.

ג'מאל זחאלקה: רשעות לא נמדדת רק בכוונה, או שמישהו יגיד לי שפלוני הוא סבא טוב, הוא אוהב ילדים, אוהב לשחק אתם - זה לא אומר שום דבר.

ג'מאל זחאלקה: האחריות המוסרית של פוליטיקה היא לכלל הילדים, ואם על זה אין הסכמה, אני לא יודע על מה יכולה להיות הסכמה.

ג'מאל זחאלקה: אבל, הסכמה מילולית לא אומרת שום דבר כל עוד אנשים מרימים ידיים, מצביעים ודוחפים לפוליטיקה שגורמת סבל לילדים.

שלי יחימוביץ': מה עם אנשים שעמדותיהם נקיות וטהורות, אבל הם מכים את ילדיהם?

ג'מאל זחאלקה: להגיד שאני נגד, אני מגנה, אני צריך ליצור מצב שבו ההורים לא יכו את הילדים שלהם, זה כאילו לא אמרתי כלום.

ג'מאל זחאלקה: זה מובן מאליו.

ג'מאל זחאלקה: זה להגיד את המובן מאליו.

ג'מאל זחאלקה: אבל אם את כבר מעלה את השאלה הזאת בצורה כזאת, למסגרת המשפחתית, ולא למסגרת הפוליטית הכללית, יש לי רק שני משפטים לומר, ואולי נרחיב את הנושא הזה.

קולט אביטל: לא נרחיב.

ג'מאל זחאלקה: אני לא ארחיב.

ג'מאל זחאלקה: הטיפול בילדים, משחר ההיסטוריה עד היום, הוא לא סימטרי בין גבר לאשה.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו לא יכולים לדבר - תמיד האשה היא שדאגה לילדים, ועל-פי רוב הגברים אחריותם היתה מועטה; חוסר אחריות, אופורטוניזם, נטישה, הפניית גב.

ג'מאל זחאלקה: אני חושב שצריך לשים לב לזה, שאתה לא יכול להגיד שאתה דואג לילדים אם אתה מפלה נשים, מכה נשים.

ג'מאל זחאלקה: החברה לא נותנת כוח לנשים כדי שיטפלו בעצמן, לרווחתן כבני אנוש.

ג'מאל זחאלקה: אבל גם על הילדים יש השפעה; אולי ההשפעה הכי גדולה שיכולה להיות על ילדים היא המדיניות כלפי נשים, שמשתקפת באופן ישיר ולא עקיף בחייהם ובסבלם של ילדים.

ג'מאל זחאלקה: תודה רבה.

קולט אביטל: תודה רבה.

קולט אביטל: הדוברת האחרונה - חברת הכנסת רונית תירוש, ולאחר מכן נעבור להצבעה על הצעת הסיכום.

רונית תירוש: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר לענייני גמלאים, חברי חברי הכנסת, בראשית דברי אני רוצה להצטרף לברכות ליושבת-ראש הכנסת, חברת הכנסת דליה איציק, על כך שהיא שילבה ילדים עם תסמונת דאון ומימשה את זכותם להרגיש שווים.

רונית תירוש: אני מצטערת ומצרה על כך ששרת החינוך לא נמצאת כאן, גם משום שמדובר בילדים וגם משום שיש לי דברים קשים מאוד לומר לה, ואני ארחיב את דברי מייד.

רונית תירוש: הנושא של זכויות הילד טומן בחובו גם נושא של אחריות הילד, החובות שמוטלות עליו.

רונית תירוש: ככל שהוא מודע לזכויותיו, הוא יודע גם איזו אחריות הוא צריך לקחת על עצמו.

רונית תירוש: יש פה איזון שמתבקש.

רונית תירוש: בשנת 2000 הגיש חבר הכנסת סילבן שלום הצעת חוק, שעברה את כל הקריאות ונחקקה, הצעה לזכויות התלמיד.

רונית תירוש: במקביל, באותן שנים, משרד המשפטים מינה את השופטת סביונה רוטלוי לעמוד בראש ועדה, על מנת שתגיש המלצותיה בהתייחסות לאמנת זכויות הילד של האו"ם ובהתייחס לחוק שחוקק ביוזמת חבר הכנסת סילבן שלום, על מנת שהוא יותאם לתרבות במדינת ישראל.

רונית תירוש: האמנה מדברת על ארבעה עקרונות: עקרון השוויון, איסור אפליה, כמובן; עקרון טובת הילד; עקרון החיים, ההישרדות וההתפתחות; והעיקרון הרביעי הוא עקרון ההשתתפות.

רונית תירוש: הוועדה עצמה קבעה בהצעת החוק שמוגשת שתי חובות קונקרטיות: האחת - חובת כל רשות למינוי אדם שתפקידו יהיה לקדם את זכויות הילד.

רונית תירוש: זו הצעה בחוק שאני כמנכ"לית משרד החינוך מימשתי מייד, ומיניתי את הגברת טובה בן-ארי לממונה על זכויות התלמיד במשרד החינוך.

רונית תירוש: החובה הקונקרטית השנייה הטילה על ממשלת ישראל עריכת תכנון שנתי של מדיניות יחסה לילדים במדינה.

רונית תירוש: השופטת סביונה רוטלוי עבדה בשיתוף עם משרד החינוך והעבירה את הצעת החוק המאוד-גדולה שלה לעיונו של המשרד, ואני יודעת שבימים אלה הגיש המשרד את חוות דעתו.

רונית תירוש: עם זאת, אני כואבת את ההליך שנעשה ממש לאחרונה, לפני כשבוע, במשרד החינוך, שחוטא לנושא זכויות התלמיד.

רונית תירוש: בחוק של חבר הכנסת סילבן שלום, חוק זכויות התלמיד, בסעיף 4, נאמר שהמדינה, במקרה שלנו משרד החינוך, צריכה ליידע את התלמיד ואת הוריו על זכויותיו.

רונית תירוש: משרד החינוך, בהמלצתי ובפועלה המבורך של הגברת טובה בן-ארי, הממונה על זכויות התלמיד במשרד החינוך, יצר פנקס זכויות ואחריות התלמיד.

רונית תירוש: אני מציגה אותו כאן בפניכם.

רונית תירוש: הוא מאוד מזכיר את תעודת הזהות הישנה שהחזקנו כולנו.

רונית תירוש: בתוך הפנקס יש היגדים לזכות ולחובה, לזכות ולאחריות.

רונית תירוש: זה מתחיל בכך שלי ולכל הילדים, כמו לכל האנשים, יש זכויות ואחריות, ובמקביל אחריותי לשמור על הזכויות של הילדים האחרים.

רונית תירוש: זכותי, למשל, שלא יכאיבו לי, שלא יעליבו אותי, שלא ישפילו אותי, ואחריותי לא לפגוע באחרים באופן מילולי או באופן פיזי.

רונית תירוש: כנ"ל זכותי לקבל תמיכה שתאפשר לי חיי חברה ונגישות, אם יש לי מגבלות, ואחריותי לאפשר לכל הילדים, גם אם הם מוגבלים, ליהנות מחיי החברה.

רונית תירוש: זכותי לטעות, אחריותי ללמוד מהטעויות של עצמי.

רונית תירוש: ההיגדים הללו, שהם מאוירים ומותאמים לילדים בגיל הרך, מאוד סייעו למנהלי בתי-הספר לקיים דיונים בנושא הזה.

רונית תירוש: מה עשה משרד החינוך?

רונית תירוש: הוא פשוט ביטל את הפצת הפנקס המבורך הזה.

רונית תירוש: אני כבר לא רוצה לחזור, שזה לא יישמע נהי ובכי, אבל אין לי שום ספק בדבר הסיבה לביטול הפצת הפנקס.

רונית תירוש: הפנקס הזה, לעדותם של כל מנהלי בתי-הספר שאני פגשתי, וגם של אחרים שקראתי עליהם בעיתון לפני שבוע, כשהודיעו על ביטול הפנקס – העדות של המנהלים היא שזה דבר מבורך, שיצר שיח בתוך בתי-הספר ואפשר לפתח את הנושא הזה ולהטמיע ולהטביע במודעות התלמידים את הזכויות שלהם כבני-אדם וכילדים.

רונית תירוש: ארגוני המורים לא אהבו את זה.

רונית תירוש: ישר הם קפצו ואמרו: רגע, אבל זה פוגע בזכויות המורים.

רונית תירוש: טענה קנטרנית, קטנונית ומבישה בעיני.

רונית תירוש: מה זה קשור בכלל?

רונית תירוש: ואכן, במקרה הזה משרד החינוך, ואני אגיד את זה בהכללה, נכנע לארגוני המורים והחליט לבטל את הפצת הפנקס המבורך הזה.

רונית תירוש: יתירה מזאת, אני רוצה להציג בפניכם עוד דבר אחד: בולים שהם תוצר של ציורי תלמידים.

רונית תירוש: תלמיד אוטיסט שכתב - - -

קולט אביטל: אסור להראות חפץ על במת הכנסת.

רונית תירוש: אסור?

רונית תירוש: אז אני אעניק את זה ליושבת-ראש הכנסת, ואני מקווה שייעשה בזה שימוש כדי שזה יפיץ את תחושותיהם של התלמידים באשר לזכויותיהם.

רונית תירוש: לסיום, אני רוצה גם להודות ליושבת-ראש הוועדה לזכויות הילד, חברת הכנסת שלי יחימוביץ, שאני שומעת על פועלה המבורך בעניין.

רונית תירוש: אני מאוד מקווה שהיא גם תבחן את הנושא הזה, כי אין לי כאן אינטרס אישי, זו פשוט פלטפורמה נהדרת שהביאה את זכויות התלמיד למודעות במערכת החינוך שלנו.

רונית תירוש: תודה רבה.

קולט אביטל: תודה רבה.

קולט אביטל: אנחנו עוברים להצעת הסיכום.

קולט אביטל: אני מבינה שיש הצעת סיכום אחת על דעת כל סיעות הבית.

קולט אביטל: בבקשה, חברת הכנסת שלי יחימוביץ, ולאחר מכן נעבור להצבעה.

הוועדה לזכויות הילד): גברתי היושבת-ראש, הצעת סיכום, כאמור, מטעם כל סיעות הבית.

הוועדה לזכויות הילד): סיעות הבית מאוחדות סביב ההכרה והצורך במאבק תמידי למען זכויות הילד, ללא הבדל דת, מוצא, מין ומעמד סוציו-אקונומי.

הוועדה לזכויות הילד): ברוח האמנה הבין-לאומית לזכויות הילד, ילדינו זכאים למזון, לבריאות, לחינוך טוב, לקורת-גג, להגנה, לחום, לאהבה ולחופש הביטוי.

הוועדה לזכויות הילד): יש להזכיר ביום זה את 700,000 הילדים החיים מתחת לקו העוני ואת 340,000 הילדים בסיכון, החשופים לסכנת אלימות, רעב והידרדרות לפשע.

הוועדה לזכויות הילד): המחויבות שלנו לפעול למענם בממשלה ובכנסת היא מחויבות להם ומחויבות לעצמנו כחברה מוסרית.

הוועדה לזכויות הילד): תודה רבה.

קולט אביטל: תודה רבה.

קולט אביטל: כאמור, זו הודעת סיכום על דעת כל סיעות הבית.

קולט אביטל: אנחנו עוברים להצבעה.

קולט אביטל: נא להצביע.

קולט אביטל: הצבעה מס' 2 בעד הצעת הסיכום שהביאה חברת הכנסת שלי יחימוביץ – 25 נגד – אין נמנעים - אין הצעת הסיכום שהביאה חברת הכנסת שלי יחימוביץ נתקבלה.

קולט אביטל: בעד – 24, בתוספת קולה של חברת הכנסת יחימוביץ – 25, אין מתנגדים ואין נמנעים.

קולט אביטל: לפיכך, הודעת הסיכום התקבלה.

קולט אביטל: [לפי סעיף 86(א) לתקנון הכנסת.

קולט אביטל: ]

קולט אביטל: אנחנו עוברים לדיון הבא, דיון לפי סעיף 86(א) לתקנון הכנסת, בנושא החלטת עצרת האו"ם על הקמת ועדת בדיקה לאירועי בית-חאנון.

קולט אביטל: ראשון הדוברים - חבר הכנסת גדעון סער.

קולט אביטל: חמש דקות לכל סיעה.

גדעון סער: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, העניין שבגינו סברנו שצריך לקיים, או להפוך את היוזמות של חברי כל סיעות הבית כמעט לדיון לפי סעיף 86 לתקנון, וגם לנסות – ואני חושב שגם הצלחנו, למעט סיעות שלא ניתן להשיג את הסכמתן – להתאחד סביב הודעה משותפת של חברי סיעות קואליציה ואופוזיציה, הוא אותה החלטה של עצרת האו"ם מסוף השבוע, אשר היתה נגועה בכל אותם נגעים רעים שמאפיינים את הארגון הזה: סטנדרטים כפולים, צביעות – כאשר מדובר בישראל - האשמת המותקף במקום להאשים את התוקפן, התנכרות לזכותה של מדינת ישראל להגנה עצמית בכל הנסיבות.

גדעון סער: לעניין זה אין שום הבדל בין מדינת ישראל לפני או אחרי נסיגתה מרצועת-עזה בשנה שעברה עד לקו הגבול הבין-לאומי.

גדעון סער: אנחנו חשבנו שכנסת ישראל צריכה לבוא ולומר בקול ברור, בקול צלול, בקול אחד, עם אותו מיעוט שמתנגד, שאנחנו מוקיעים את ההחלטה הזאת, אנחנו מגנים את ההחלטה הזאת, אנחנו נמשיך להשתמש בזכותנו להגנה עצמית, שהיא זכותה של כל אומה להגנה עצמית מפני הטרור, וההחלטה אשר אתם קיבלתם מעודדת את הטרור ומעודדת את הטרוריסטים, אשר פועלים מתוך אוכלוסייה אזרחית, ביודעם שהם מסכנים את האוכלוסייה האזרחית, ופועלים אך ורק נגד האוכלוסייה האזרחית שלנו, נשים, ילדים וטף, אשר כל יום, גם היום, מותקפים בטילים מרצועת-עזה, לאחר נסיגת ישראל לקו הגבול הבין-לאומי.

גדעון סער: הדבר הזה לא בא להפחית במאומה את הצער הכן והאמיתי של כל אחד ואחת מאתנו כאשר נפגעים אזרחים פלסטינים או אחרים חפים מפשע, שאינם מעורבים בטרור.

גדעון סער: הדבר הזה קורה, הוא מצער וכואב, בעיקר כאשר אתה נאבק נגד אותם ארגוני טרור, אשר שמים לעצמם למטרה לפגוע באזרחים.

גדעון סער: אבל, לצד הכאב חייבים לומר, שאיננו יודעים על אומה אחרת בתולדות העמים אשר הצליחה להיאבק בטרור באופן סטרילי, שבו לא נפגעו אזרחים.

גדעון סער: אינני מכיר אמצעי אחד להגנה עצמית, אחד, שנוקטת ישראל – יכול להיות שכאשר הוא ננקט על-ידי אומות אחרות אין בעיה - אשר מקובל על האו"ם כאמצעי לגיטימי.

גדעון סער: לכן, כאשר הדבר הזה בא, אנחנו צריכים כולנו להתייצב על העיקרון של זכותה של ישראל להגנה עצמית.

גדעון סער: יכול להיות, גברתי היושבת-ראש, שאנחנו חושבים שצריך לפעול באופן שונה.

גדעון סער: אגב, אנחנו חושבים שצריך לפעול באופן שונה.

גדעון סער: אנחנו חושבים שיש אמצעים יותר יעילים מהאמצעים הננקטים, אנחנו חושבים שיש אמצעים שבכוחם להפחית את הפגיעה באוכלוסייה האזרחית.

גדעון סער: אבל העניין הזה אין לו דבר עם כך שכאשר נהרגת אשה בשדרות, במכוון, מאש שמכוונת יום-יום על שדרות, אין שום סיכוי שעצרת האו"ם תגנה את זה.

גדעון סער: כאשר יש טעות שכולנו מצרים עליה, מייד משתמשים בה להתקפה נגד זכותה של ישראל להגנה עצמית.

גדעון סער: על כן, יזמתי, ניסחתי על דעת החברים האחרים מסיעת קדימה ומסיעת העבודה הודעה שסביבה אפשר להתאחד, ושמבטאת את אותם עקרונות.

קולט אביטל: תודה רבה.

קולט אביטל: אדוני השר איתן, בבקשה.

רפי איתן: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, נתבקשתי על-ידי שרת החוץ לומר כמה מלים, ואחר כך אומר כמה מלים שלי.

רפי איתן: ישראל חקרה ביסודיות את האירוע בבית-חאנון, ומצאה כי הפגיעה באזרחים מקורה בטעות.

רפי איתן: ישראל הביעה צערה על האירוע, והפיקה ממנו את הלקחים הדרושים.

רפי איתן: לפיכך, החלטת עצרת האו"ם לשלוח צוות בדיקה בעניין האירוע בבית-חאנון היא מיותרת ואינה אלא ביטוי לרצונן של מדינות ערב, שלהן רוב אוטומטי בפורום הזה, לנגח את ישראל.

רפי איתן: החלטת העצרת מקוממת, במיוחד נוכח ההתעלמות המתמשכת של האו"ם מפעולות הטרור הפלסטיניות נגד ישראל, מהסבל שנגרם לאזרחי ישראל ומהנזק לנפש ולרכוש.

רפי איתן: החלטת העצרת באה לאחר שישראל הצליחה למנוע קבלת החלטה בעניין במועצת הביטחון.

רפי איתן: בניגוד להחלטות המתקבלות במועצת הביטחון, ההחלטות המתקבלות בעצרת אינן מחייבות, והן בגדר הצהרה בלבד.

רפי איתן: ישראל מצפה מהאו"ם לגישה מאוזנת, גישה הוגנת יותר כלפי הסיטואציה, כלפי המצב שנוצר, כיוון שהחלטות חד-צדדיות מהסוג הזה שקיבלה העצרת מחבלות במעמד האו"ם ומערערות את האמון שיש לנו בגוף זה.

רפי איתן: אני אוסיף כמה מלים משלי.

אחמד טיבי: מותר לך, אדוני.

רפי איתן: תודה.

רפי איתן: לפני כשלוש שנים, כשאריאל שרון היה עדיין ראש הממשלה – אני מכאן שולח את ברכותינו, ברכותיכם, להחלמתו - ישבתי אתו פעמים מספר בנושא של יציאה מאזור עזה.

רפי איתן: וזה הרבה לפני נאום הרצלייה.

רפי איתן: טיפלנו, חשבנו, הוא שמע את עצותי, האם לצאת מכל האזור, האם לשנות משהו בגבולות.

רפי איתן: בסופו של דבר, האיש החליט החלטה נועזת ואמיצה לצאת מכל אזור עזה עד הגבול הבין-לאומי שנקבע אז.

רפי איתן: ומה האיש אמר לי?

רפי איתן: מה אמר אריאל שרון?

רפי איתן: אמר, רבותי, רפי, יש להם הזדמנות להפוך את אזור עזה לסינגפור.

רפי איתן: יש להם הזדמנות להקים אזור, אולי לתפארת.

רפי איתן: הוא ניתח את האפשרויות הכלכליות של אזור עזה, את האפשרויות הכלכליות בגלל – א.

רפי איתן: ריבוי האוכלוסין; ב.

רפי איתן: השכר הנמוך יחסית של העובדים, שזה היה יכול להיות אבן שואבת לתעשיות מסוגים מסוימים.

רפי איתן: ומה קרה, תראו מה קרה - במקום לפתח אזור שהיה יכול להיות דוגמה, ומשם הדוגמה הזאת היתה עוברת ליהודה ולשומרון, במקום זה, יריות, "קסאמים", פגזי מרגמה, חבלות, ללא גבול.

רפי איתן: מדוע?

רפי איתן: אני קורא לך, היושב-ראש, עשו משהו.

רפי איתן: תבינו, אנחנו שני עמים שחיים בארץ אחת ואנחנו חייבים לחיות בשלום.

רפי איתן: אם לא נחיה בשלום, נהרוס אחד את השני.

רפי איתן: זה מה שאנחנו רוצים?

אחמד טיבי: אני מסכים אתך, אדוני.

רפי איתן: תודה.

אחמד טיבי: תודה.

אחמד טיבי: חברת הכנסת קולט אביטל מסיעת העבודה-מימד, חמש דקות.

אחמד טיבי: תודה לשר רפי איתן על דבריו.

קולט אביטל: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אין זו הפעם הראשונה שהאו"ם מקיים עצרת מיוחדת או עצרת חירום בנושא הסכסוך הישראלי-הערבי, אבל למיטב הבנתי – ונדמה לי שאני יודעת כמה דברים על האו"ם - זאת הפעם הראשונה שמתקבלת החלטה אופרטיבית חמורה מהסוג הזה, ש-156 מדינות מחליטות יחד לשלוח אלינו ועדת בדיקה בנושא מה שקרה בבית-חאנון.

קולט אביטל: אני חושבת שההחלטה הזאת היא החלטה חמורה, ואני מזדהה עם מה שאמר לפני השר איתן, בנושא החקירה שאנחנו בעצמנו הובלנו וחוסר הצורך או התועלת שבשיגור משלחת.

קולט אביטל: אבל אין גם ספק, שהרקע להקמת ועדת בדיקה מהסוג הזה הוא הרקע שזעזע את כולנו, ההרג של אזרחים חפים מפשע.

קולט אביטל: שמחתי לשמוע גם את דבריו של חבר הכנסת גדעון סער, אני חושבת שכולנו הזדעזענו, אין אדם שפוי במדינה הזאת שלא כאב את הכאב כשראה הרג של ילדים בשנתם, כשראה משפחה שלמה שנקטלה.

קולט אביטל: לצערי, התקריות האלה הן חלק ממעגל האלימות שבו אנו מצויים.

קולט אביטל: אני מוכרחה לבוא ולהגיד כאן שוב ושוב: כל מי שטוען שהאלימות הזאת היא בלתי נמנעת או היא חלק מהיגיון מסוים, לא מבין בעצם שכן ניתן למנוע את זה, ושכל מעגל הדמים הזה וכל מעגל האלימות הזה לא ייפסק אלא אם נגיע לפחות, באופן מינימלי, להפסקת אש, ואם נחזור ונתחיל שוב לדון בצורה רצינית ביוזמה מדינית כלשהי, שאם לא כן, שוב ושוב נצטרך אנחנו לדבר כאן, משפחות תשלמנה ביוקר, גם בצד שלנו, גם בצד שלהם, ומעגל האלימות פשוט לא ייפסק.

קולט אביטל: אני מחזיקה בידי את החלטת האו"ם, ואני מוכרחה להודות שאין בה איזון.

קולט אביטל: זה נכון, יש אומנם אזכור של עזה, ויש אומנם אזכור של הטילים שנוחתים אצלנו, אבל אין קשר בין סיבה ומסובב, אין התחשבות באזרחי מדינת ישראל, אין אמפתיה ואין סימפתיה לא לשדרות ולא לשום מקום אחר.

קולט אביטל: עם זאת, אני מוכרחה להגיד, שכל מי שגינה את מדינות אירופה, ובעיקר כל מי שהתקיף את צרפת בסוגיה הזאת, עשה לפי דעתי טעות, וצריך להחליט מה אנחנו רוצים; שכן מדינות אירופה באו וניסו למתן את ההודעה הזאת, והשאלה היא - זו שאלה שאנחנו צריכים לשאול את משרד החוץ ואת השגרירים שלנו - מה אנחנו בעצם רוצים, האם אנחנו רוצים החלטה חריפה יותר, מסובכת יותר, קשה יותר, או אנחנו מוכנים להבין שחלק מהמדינות גם רוצות למתן אותה.

קולט אביטל: אדוני היושב-ראש, יש הרבה מה להגיד בנושא הזה, אני אסתפק בשני דברים.

קולט אביטל: אני אסתפק בלומר, קודם כול, שאני חושבת שמדינת ישראל צריכה להחליט מה היא תעשה אם וכאשר תבוא הוועדה הזאת לארץ, ועדת הבדיקה.

קולט אביטל: יכול להיות שכדאי שכולנו נזמין אותה לקיים את דיוניה באיזה מקום נחמד בשדרות, ומשם אולי היא תחוש מה שאחרים חשים.

קולט אביטל: אבל מעבר לכך, אני מוכרחה לומר, שכל מי שבימים כאלה מגנה כל מגע, כל ניסיון להידברות עם הפלסטינים, טועה.

קולט אביטל: ההרגל שלנו מייד להזדעק ולדבר נגד כל מי שמוכן לנהל דיון רציני, כל מי שמוכן לחדש דיאלוג, או כל מי שיוצא היום ביוזמות חדשות, לצורך העניין, במקום לברך על כך שכולנו צריכים לנסות למלא את החלל ולהציע יוזמות מדיניות חדשות – מי שנוהג כך טועה.

קולט אביטל: המצב הזה ייגמר רק אם אנחנו נדע שאין לו פתרון צבאי, רק אם נצא ממעגל האלימות, רק אם נחוס על הילדים שלנו - שעליהם דיברנו כל כך הרבה - ועל הילדים של הפלסטינים, ונחדש את הדיאלוג, רק אז ייפסק מעגל האלימות.

קולט אביטל: תודה רבה.

אחמד טיבי: תודה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת יצחק אהרונוביץ, ולאחר מכן - חבר הכנסת טיבי.

אחמד טיבי: חמש דקות.

יצחק אהרונוביץ': אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אנו נמצאים בלחימה שנמשכת כבר שש שנים.

יצחק אהרונוביץ': שש שנים ששדרות ודרום הארץ מופגזים, שש שנים שילדי שדרות לא יודעים שקט, שהורים לא יכולים ללכת רגועים לעבודה בידיעה שילדיהם נמצאים בבתי-הספר וסכנה נשקפת לחייהם.

יצחק אהרונוביץ': ממשלת ישראל עשתה וצריכה לעשות כל שביכולתה כדי להימנע ממצב בלתי נסבל זה.

יצחק אהרונוביץ': צה"ל, כידוע לכם, יצא מעזה.

יצחק אהרונוביץ': אלפי אזרחים פונו מגוש-קטיף ונעשו עוד צעדים בוני אמון רבים כלפי הפלסטינים.

יצחק אהרונוביץ': אך בתמורה ממשיכים ארגוני המחבלים לפגע ולירות ללא הפסק אלפי טילים לעבר מדינת ישראל.

יצחק אהרונוביץ': הבוקר התבשרנו שוב שאזרח נפצע בצורה אנושה ונאבקים על חייו בבית-החולים "סורוקה" בבאר-שבע.

יצחק אהרונוביץ': נאחל לו כולנו החלמה מהירה.

יצחק אהרונוביץ': עד היום נהרגו שישה אזרחים בתוך שדרות, ויש עוד מספר גדול של פצועים משדרות ומהסביבה.

יצחק אהרונוביץ': ובין הרוג לבין פצוע לבין יציאה בנס מטיל "קסאם", ההבדל קטן מאוד.

יצחק אהרונוביץ': מדינות ערב מנצלות את מוסד האו"ם, מעבירות נתונים וחומרים שחלקם אף מפוברקים, ומפעילות את אותו מנגנון באופן חד-צדדי.

יצחק אהרונוביץ': ומצד שני, היכן מערכת ההסברה שלנו?

יצחק אהרונוביץ': האם נרדמנו בשמירה?

יצחק אהרונוביץ': התשובה היא: כן.

יצחק אהרונוביץ': שש שנים לא הוקמה שום ועדה שתחקור את הפגיעה האנושה באותם אנשים, נשים וטף, אזרחי מדינת ישראל.

יצחק אהרונוביץ': שש שנים לא דרש האו"ם מהרשות הפלסטינית לתת את הדין על המצב שבו נתונים תושבי הדרום.

יצחק אהרונוביץ': לאחר כל צעד ישראלי לשלום, אותה יד שהושטה לשלום מצאה בצד השני יד המושטת על הדק ה"קסאם".

יצחק אהרונוביץ': הגיע הזמן שנתעשת.

יצחק אהרונוביץ': הגיע הזמן שנפסיק להסתכל כל הזמן אל המדינות הנמצאות מעבר לים, הגיע הזמן שאת כל המאמץ נפנה למציאת פתרון לאזרחינו, לתושבינו, לילדינו, ובכך נראה לעולם כולו את עוצמתנו ויכולת העמידה האיתנה שלנו.

יצחק אהרונוביץ': אף אחת מהמדינות שתמכו בהחלטה זו לא היתה נותנת ליום אחד לעבור אילו היתה נתונה במצב כזה.

יצחק אהרונוביץ': אף נציג מדינה אשר הרים את ידו באותה החלטה אומללה לא היה מסכים שילדיו יהיו נתונים, ולו לשעה אחת, תחת איום יומיומי שכזה.

יצחק אהרונוביץ': אל לנו לתת יד להחלטה זו, שיהיה ברור: צעד כזה יאשר את טענת מדינות ערב, ו-156 מדינות נוספות, שישראל פוגעת במתכוון באזרחים הפלסטינים.

יצחק אהרונוביץ': אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, על כנסת ישראל לגלות אחדות אל מול העולם כולו.

יצחק אהרונוביץ': לא ניתן להמשיך במצב שבו נמצאת אוכלוסייה שלמה כבת ערובה, לא ניתן לקבל מצב שבו נמצאת אוכלוסייה שלמה תחת ירי ללא הפסקה.

יצחק אהרונוביץ': אם יש צורך בוועדת בדיקה לבדיקת האירוע המצער בבית-חאנון, שנבע מתקלה טכנית בצה"ל – ואני מצר עליו ומצטער עליו - יש להרחיב את מנדט הוועדה לבדיקת הירי של אלפי "קסאמים" במשך שש שנים, ומעל 1,000 טילי "קסאם" על העיר שדרות, ולשאול איך נהרגו אנשים חפים מפשע, ומדוע הרשות הפלסטינית לא עושה דבר על מנת להפסיק את הירי.

יצחק אהרונוביץ': תודה.

יצחק זיו: תודה רבה לחבר הכנסת אהרונוביץ.

יצחק זיו: חבר הכנסת אחמד טיבי.

אחמד טיבי: תודה, אדוני היושב-ראש, ותודה לחבר הכנסת מיכאלי שהסכים להתחלף אתי.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, שמעתי את דבריו של חבר הכנסת גדעון סער, יושב-ראש סיעת הליכוד, מרכז האופוזיציה בבית הזה, והחלטתי להפנות אליו שאלה, בשל העובדה שהוא משפטן, שיודע מה זו אחריות גם של אנשים שלא מתכוונים לעשות מעשה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת סער, עורך-הדין קלגסבלד, כאשר דרס למוות אמא ובנה, גם אתה וגם אני יודעים שהוא פשוט לא התכוון להרוג אותם.

אחמד טיבי: שנינו מסכימים שהוא פשוט לא התכוון.

אחמד טיבי: עכשיו, יש אנשים שטוענים שצה"ל לא התכוון, צה"ל כן התכוון, לא התכוון – אני אומר שאני בטוח שאין הוראה לפגוע בבית הזה, ספציפית, כאשר יודעים שבתוכו יש אזרחים.

אחמד טיבי: אבל מישהו החליט להפציץ את בית-חאנון, להפגיז את בית-חאנון.

אחמד טיבי: מי שעשה את זה צריך היה להביא בחשבון אפשרות של פגיעה באוכלוסייה אזרחית.

אחמד טיבי: והטעות יכולה להיות פעם אחת, פעמיים, שלוש פעמים, אבל לא 762 פעם.

גדעון סער: אתה רוצה תשובה עניינית?

אחמד טיבי: תיכף אני אגיע לארגומנט שלי, אדוני.

אחמד טיבי: נשאלת השאלה, חבר הכנסת סער: עורך-הדין קלגסבלד, אף שלא התכוון, הועמד לדין ונשלח לכלא.

אחמד טיבי: מה קורה כאן?

אחמד טיבי: אף אחד לא נחקר, אף אחד לא הועמד לדין, ולא מתכוונות, לא רשויות הצבא ולא רשויות החוק האזרחי במדינת ישראל, להעמיד לדין את האחראים.

אחמד טיבי: אתה אומר שלא התכוונו?

אחמד טיבי: בבקשה.

אחמד טיבי: לא התכוונו.

אחמד טיבי: מה, אין רשלנות פושעת במקרה זה?

אחמד טיבי: נהרגו 20 איש.

אחמד טיבי: ילדים נהרגו.

אחמד טיבי: על ה"לא התכוון להרוג" – זו רשלנות פושעת.

אחמד טיבי: בטעות, שאתה אמרת, שראש הממשלה אומנם לא התנצל, אבל הביע צער – אתה יודע מה ההבדל המשפטי בין להתנצל ובין להביע צער – אין אחריות?

אחמד טיבי: יש אחריות על עורך-דין בכיר שהורג אמא וילדה, אבל אין אחריות על מי ששולח פגז לבית-חאנון והורג 20 איש, מתוכם שמונה ילדים?

אחמד טיבי: וכי למה?

אחמד טיבי: וכי למה?

ישראל חסון: - - -

אחמד טיבי: גם בדיני מלחמה יש אחריות, חבר הכנסת סער.

אחמד טיבי: גם כשלא מתכוונים.

גדעון סער: חבר הכנסת טיבי, פתחת את נאומך בזה שאתה רוצה לשאול אותי שאלה.

גדעון סער: אני מודיע לך שאני אשאר בכל מקרה עד לתום נאומך, אבל אדוני רק יודיע לי אם הוא באמת רוצה תשובה או לא.

גדעון סער: אני בכל מקרה אשאר.

אחמד טיבי: היות שאתה הקולגה שלי בתפקיד סגן יושב-ראש הכנסת, ואתה יודע איך מנהלים ישיבות – וחבר הכנסת זיו פעל רבות כדי לקבל את התפקיד הזה של סגן יושב-ראש ולנהל ישיבות – רק הוא רשאי.

אחמד טיבי: רק הוא רשאי, ולא אני, רק הוא רשאי להעניק לך את הסמכות הזאת.

גדעון סער: היושב-ראש, האם אני יכול להשיב ב-20 שניות, אדוני?

יצחק זיו: עוד דקה, אני אתן לו לסיים ואני אתן לך להשיב.

אחמד טיבי: אגב, אם עמדתי חשובה – והיא חשובה בדיון הזה – אני מסכים שחבר הכנסת סער יענה לי תוך כדי דברי, ברשות היושב-ראש.

יצחק זיו: אז אני נותן את הרשות, בבקשה.

גדעון סער: אני רוצה להסביר לך, חבר הכנסת טיבי, מדוע לא נכון לעשות אנלוגיה מהמקרה של עורך-הדין קלגסבלד.

גדעון סער: כל נושא – תקרא את חוק הנזיקין האזרחיים בנושאי מלחמה.

גדעון סער: בסעיף 5 – יש פטור למדינה.

גדעון סער: אתה לא יכול להחיל את דיני הנזיקין או דיני הרשלנות על נושא של מלחמה.

גדעון סער: כי אנחנו יום-יום נלחמים בטרור.

גדעון סער: האם אתה מכיר מדינה – נגיד שהיתה טעות – שמשלמים פיצויים על דברים שקרו תוך כדי מלחמה?

גדעון סער: לכן, או לא משלמים פיצויים לעניין נזיקין, או - - -

אחמד טיבי: הבנתי את התשובה שלך.

גדעון סער: אתה אומר: טעות אחת או שתיים או שלוש, אבל אתה יודע היטב שכל יום יש טרור רצחני שמופנה לאזרחי המדינה הזאת.

גדעון סער: זו לא מדינה שיש עליה התקפת טרור פעם בעשור.

גדעון סער: היא כל יום נאבקת בטרור.

יצחק זיו: אוקיי, תודה.

אחמד טיבי: תודה, אדוני, על התשובה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת סער, אתה, כמו שאר עמיתיך, יודע מה העמדה שלי, מה העמדה שלנו, לגבי ירי ה"קסאמים" על שדרות.

אחמד טיבי: זה נושא שהתבטאנו בו, ואני שוב אומר – מעל דוכן זה, מעל כל במה – אני דוחה, מגנה ומוקיע את ירי ה"קסאמים" על שדרות.

אחמד טיבי: מדובר בפגיעה באוכלוסייה אזרחית, והגינוי הוא גם מוסרי וגם פוליטי.

אחמד טיבי: אני טוען דבר נוסף, חבר הכנסת סער, שאין סימטריה בין כובש לנכבש.

אחמד טיבי: מה לעשות?

אחמד טיבי: יש מדינה מסודרת, מאורגנת, היא שולטת בעם האחר - - -

ישראל חסון: מי שולט בעזה?

אחמד טיבי: מי כמוך יודע, חבר הכנסת חסון, שמי שיצא מעזה, סגר את עזה, זרק את המפתח לים, אין יוצא, אין בא, מי שיוצא חייב לעבור דרך החברים שלך לשעבר בשביל לקבל אישור.

אחמד טיבי: או, באמת, באמת, באמת.

ישראל חסון: למה?

יצחק זיו: חבר הכנסת אחמד טיבי, אני מוסיף לך דקה לכל העניין.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: אני רק התייחסתי בכבוד להערתו, שאלתו ותמיהתו של חבר הכנסת חסון.

גדעון סער: אין קשר בין המצב בעזה לטרור בעזה?

יצחק זיו: חבר הכנסת סער, תאפשר לחבר הכנסת טיבי להמשיך.

אחמד טיבי: אני מודה לאדוני היושב-ראש.

אחמד טיבי: השאלה וההשוואה שלי בתחילת דברי, חבר הכנסת סער, היתה הקבלה מוסרית על העדר מוסר ונוכחות מוסר כפול.

אחמד טיבי: על בעיה אזרחית חמורה – כי נהרגו אשה וילדה – יש מי שקם ומעמיד את המתרשל לדין.

אחמד טיבי: אבל כאשר נהרגים 20 איש – והטענה האוטומטית של כל דוברי הממשלה, שהיתה כאן טעות שמצרים עליה – שולחים מסר, ובמסר הזה אומרים: אפשר להרוג בטעות את האנשים האלה ולהמשיך לירות.

אחמד טיבי: זה המסר, זה המסר.

אחמד טיבי: לך תוכיח שכשאתה יורה פגז – זה דבר נורא – כשאתה יורה פגז למקום המאוכלס ביותר בעולם, כאשר שבוע לפני כן אומר שר הביטחון, חבר הכנסת סער: הפלסטינים ישלמו מחיר כבד על ירי ה"קסאם" - זה מחיר כבד, מחיר כבד מאוד אפילו.

אחמד טיבי: כבד מנשוא.

אחמד טיבי: ואני בטוח שאתה מוקיע – בינך לבין עצמך, אבל טרם אמרת את זה ורבלית – פגיעה בילד באשר הוא ילד.

גדעון סער: למה אדוני מדבר בשמי?

אחמד טיבי: אתה לא מוקיע פגיעה בילד?

יצחק זיו: סליחה, חבר הכנסת סער, תאפשר לו לסיים, אני מבקש.

גדעון סער: אני מצר על כל ילד שנהרג, פלסטיני וישראלי, אבל אני בא ואומר בצורה הברורה ביותר: אין פה איזה דבר – אתה כאילו מעמיד את זה ואומר: זו הגרסה, שנעשתה טעות.

גדעון סער: כי גם אתה יודע שנעשתה טעות.

יצחק זיו: אני מבקש לענות ולסיים.

אחמד טיבי: הכנסת היא מקום לוויכוחים, גם כשלא מסכימים, חבר הכנסת סלומינסקי.

נסים זאב: - - -

אחמד טיבי: כשאתה תתחיל להסכים אתי, חבר הכנסת זאב, אני אלך מייד לראי ואבדוק מה לא בסדר.

אחמד טיבי: ברשותך, אדוני היושב-ראש, אני אסיים ואומר, שאת מערבולת הדמים הזאת צריך להפסיק לא רק באמצעות שיחת טלפון שמקוממת את ראש הממשלה – ואם לא היתה שיחת טלפון, אז הוא היה מתקומם על עמיר פרץ בנושא אחר – אלא באמצעות משא-ומתן רציני, כדי לצאת מצוואר הבקבוק הזה וממערבולת הדמים הנוראה הזאת.

אחמד טיבי: תודה, אדוני.

יצחק זיו: תודה רבה.

יצחק זיו: חבר הכנסת ניסן סלומינסקי, בבקשה.

ניסן סלומינסקי: אדוני היושב-ראש, אין ממשלה, ואמרנו את זה גם אתמול - - -

יצחק כהן: למה, למה?

ניסן סלומינסקי: אדוני השר, סליחה, לא ראיתי, אני מתנצל.

ניסן סלומינסקי: אדוני השר, חברי חברי הכנסת, אין לי טענות לאו"ם.

ניסן סלומינסקי: האו"ם מעולם לא נחשב בעיני כמוסד ישר, כמוסד הגון.

ניסן סלומינסקי: לא שמעתי את האו"ם הזה פוצה פה ומצפצף כשאצלנו התפוצצו ברחובות, במסעדות, בכל מיני מקומות, נשים וילדים.

ניסן סלומינסקי: אז יבוא חבר הכנסת אחמד טיבי ויאמר: אתם מדינה, יש לכם ממשל, שם אין.

ניסן סלומינסקי: אז הנה יש, היו בחירות וה"חמאס" עלה לשלטון ויש שלטון מוכר, אבל הוא ממשיך בכל אותם דברים.

ניסן סלומינסקי: הוא המשיך, ולא שמעתי את האו"ם מצפצף ולא מעלה על דעתו לשלוח משלחת, ובדיקות, ולהחרים וכו'.

ניסן סלומינסקי: כך שלאו"ם אין לי טענות.

ניסן סלומינסקי: אם אפשר לעשות משהו נגד ישראל, לצערי באופן אוטומטי רוב חברי האו"ם יצביעו בעד.

ניסן סלומינסקי: יש לנו כרגע את ארצות-הברית, את מיקרונזיה ועוד כמה מדינות – לארצות-הברית יש זכות וטו, וכך זה הולך כל הזמן.

ניסן סלומינסקי: אין לי טענות אל האו"ם.

ניסן סלומינסקי: אנחנו צריכים לעשות הכול ולא להתייחס.

ניסן סלומינסקי: הטענות שלי הן לממשלה שלנו, שבמו ידיה מביאה אותנו למצב הזה.

ניסן סלומינסקי: אליה הטענות.

ניסן סלומינסקי: הרי אי-אפשר לחיות כך.

ניסן סלומינסקי: אי-אפשר לפנות את שדרות, ואחר כך לפנות את נתיבות, ואת כפר-מימון, ואת הקיבוצים, ואחר כך את אשקלון, כי לאט-לאט מגיע גם חומר נפץ תקני והטווח גדל.

ניסן סלומינסקי: עוד מעט יפנו את אשקלון.

ניסן סלומינסקי: אי-אפשר, מוכרחים למצוא פתרון.

ניסן סלומינסקי: יש שתי אפשרויות לפתרון: אפשרות אחת היא לדבר ולהגיע להסדרי שלום.

ניסן סלומינסקי: אז מה אני יכול לעשות שכמעט-כמעט כבר עמדו לחתום על שלום אמיתי, קבוע, לדורי דורות, ואך ורק הטלפון של שר הביטחון ניפץ את זה לרסיסים, ואין.

ניסן סלומינסקי: אומרים שבגלל הטלפון של שר הביטחון, אין שלום ואין הסדר.

ניסן סלומינסקי: טוב, אז מה אפשר לעשות, אז אין.

ניסן סלומינסקי: אז מה כן עושים?

ניסן סלומינסקי: יש הדרך השנייה.

ניסן סלומינסקי: הדרך השנייה היא לעקור מהשורש את הטרור.

ניסן סלומינסקי: נכון, אלה מלים יפות, וכולם אומרים לי שאלה מלים ושאי-אפשר.

ניסן סלומינסקי: אז בואו נסתכל על יהודה ושומרון.

ניסן סלומינסקי: אפשר לומר שמיהודה ושומרון אין "קטיושות", אין "קסאמים", גם אין הרבה פיגועים, כי צה"ל שולט שם.

ניסן סלומינסקי: יש שם גם ערים צפופות, כמו רמאללה, שכם, ג'נין וחברון, וצה"ל שולט שם.

ניסן סלומינסקי: פעם הפחידו אותנו: נחזור לשכם?

ניסן סלומינסקי: נחזור לג'נין?

ניסן סלומינסקי: תפסיקו עם ההפחדות האלה.

ניסן סלומינסקי: צה"ל נמצא שם כשצריך, ואנחנו לא שולטים לא על הביוב ולא על המים.

ניסן סלומינסקי: איך אמר שר הביטחון, שנשאל אם הוא ייתן הוראה לצה"ל, האם צה"ל יודע מה לעשות?

ניסן סלומינסקי: הוא אמר: אני לא רוצה לחזור שוב לעזה ולשלוט על הביוב ועל המים של עזה.

ניסן סלומינסקי: אנחנו לא מדברים על זה, קח את המתכונת של יהודה ושומרון.

ניסן סלומינסקי: זה מה שאנחנו רוצים.

ניסן סלומינסקי: כמו שביהודה ושומרון צה"ל נמצא ושולט בעסק פחות או יותר, כך אפשר גם בעזה.

ניסן סלומינסקי: צריך לזה שני דברים: ראשית, אתה צריך ליצור מצב שאתה חוסם.

ניסן סלומינסקי: לא יכול להיות שאתה תיכנס לעזה, תנקה, ותוך יומיים היא תתמלא מחדש בחומר נפץ, טילים וכו'.

ניסן סלומינסקי: אתה צריך לחסום את עזה שלא יוכל להיכנס אליה שום דבר.

ניסן סלומינסקי: פירוש הדבר ציר פילדלפי.

ניסן סלומינסקי: אתה צריך להשתלט עליו, אתה צריך לחסום את הכניסה כדי שלעזה לא ייכנס שום דבר, ואז אתה מתחיל לטפל בעזה, עושה את זה בחוכמה ובתבונה.

ניסן סלומינסקי: צה"ל לא צריך לשלוט שם, צה"ל לא צריך לנהל את עזה.

ניסן סלומינסקי: ינהל אותה ה"חמאס" או מי שנבחר.

ניסן סלומינסקי: צה"ל צריך לשלוט ביטחונית.

ניסן סלומינסקי: זה יהיה קשה, זה לא פשוט.

ניסן סלומינסקי: לא לוחצים על כפתור.

ניסן סלומינסקי: גם ביהודה ושומרון זה לקח זמן, אבל עובדה שעושים את זה.

ניסן סלומינסקי: יש לנו דגם, תעשו את זה אותו דבר.

ניסן סלומינסקי: הממשלה לא מחליטה את זה, ומפחידה אותנו עוד הפעם ועוד הפעם, כל הזמן, כאילו אם ניכנס לעזה מי יודע מה יהיה פה.

ניסן סלומינסקי: כן, להיכנס לעזה, אבל לא כמו שאתם אומרים.

ניסן סלומינסקי: ניכנס לעזה כמו שאנחנו נכנסים לשכם, לחברון ולרמאללה.

ניסן סלומינסקי: יש לכם הצעה יותר טובה?

ניסן סלומינסקי: ההצעה שלכם לפנות את תושבי שדרות היא ההצעה?

ניסן סלומינסקי: לממשלתנו יש לי טענות, כי בגלל חוסר המעש של הממשלה, שפוסחת על שתי הסעיפים - כאן היא רבה עם שר הביטחון על השלום ופה היא לא נכנסת, אז מה קורה?

ניסן סלומינסקי: בסוף צה"ל עושה את מה שהוא יכול לעשות.

ניסן סלומינסקי: אז הוא יורה, והוא יודע את הסיכון, וקורות תקלות כאלה, אבל אז כל העולם נגדנו.

ניסן סלומינסקי: מה אנחנו מרוויחים מזה?

ניסן סלומינסקי: לא פותרים את בעיית ה"קסאם", לא פותרים את בעיית תושבי שדרות ועוד מעט תושבי אשקלון, וכל העולם נגדנו.

ניסן סלומינסקי: איך אומרים, אנחנו אוכלים את הכול מכל הכיוונים וגם מגרשים אותנו מהעיר, במקום להחליט באופן אמיץ לפתור את הבעיה, לקחת את ציר פילדלפי, להיכנס פנימה ולעשות סדר, ואז גם תושבי שדרות יוכלו לחיות, גם באשקלון יוכלו לחיות, וגם לא נצטרך, חס ושלום, לפגוע בחפים מפשע, אם יש כאלה.

ניסן סלומינסקי: תודה, אדוני.

יצחק זיו: תודה.

יצחק זיו: חבר הכנסת משה שרוני מסיעת גיל, בבקשה.

משה שרוני: אדוני היושב-ראש, מכובדי השרים, חברי הכנסת, אני לא מבין, מה אתם מתרגשים מהחלטת האו"ם?

משה שרוני: זו ההחלטה הראשונה שלהם?

משה שרוני: לא הראשונה ולא האחרונה.

משה שרוני: למה הם לא עשו בדיקה כשחטפו את שלושת חיילינו?

משה שרוני: איפה הם היו כשאנשי יוניפי"ל נתנו סיוע לטרוריסטים, איפה הם היו?

משה שרוני: איפה הם היו כשקמה ממשלת טרוריסטית פלסטינית ולא פירקה את כל הטרוריסטים, למה לא ממנים גם כן ועדת בדיקה?

משה שרוני: אני חושב שההתנהגות של עצרת האו"ם היא בושה וחרפה.

משה שרוני: אנחנו יודעים מי חבר שם, מה אנחנו מתפעלים כל כך?

משה שרוני: מה הם עשו על מה שקרה בקזחסטן?

משה שרוני: מה הם עשו, הם מינו ועדה?

משה שרוני: מה הם עושים עם מה שקורה בסודן?

משה שרוני: הם מינו ועדה?

משה שרוני: מה הם עשו כש"חיזבאללה" התחמש?

משה שרוני: הם עשו משהו?

משה שרוני: לא צריכים להתרגש.

משה שרוני: אני חושב שהממשלה והכנסת מספיק נבונות.

משה שרוני: אין להם דריסת רגל והם לא אלוהים.

משה שרוני: הם לא יקבעו את גורל מדינת ישראל.

משה שרוני: לכן אני דוחה בשאט נפש את החלטת האו"ם ומזכיר האו"ם, שצריך ללכת הביתה, היה צריך ללכת כבר מזמן.

משה שרוני: אנחנו הרי מכירים את הדעות שלו.

משה שרוני: אל תתרגשו, חבר'ה.

משה שרוני: הם לא ידרכו, והם לא יקבלו שום סיוע.

משה שרוני: לא יכול להיות, עם צביעות כזאת יש להם החוצפה להחליט על הקמת ועדה.

משה שרוני: אני אומר במלוא הכנות: פעם אמר בן-גוריון מה זה או"ם - "או"ם שמום בום".

משה שרוני: לא בשבילנו.

משה שרוני: המדינה שלנו סבלה.

משה שרוני: העם היהודי סבל מספיק.

משה שרוני: לא יכול להיות, חד-צדדיות והחלטות בלתי מאוזנות במה שהאו"ם עושה.

משה שרוני: הגיע הזמן שהאו"ם ידע שאנחנו לא הפראיירים של העולם.

משה שרוני: נגיד להם בצורה הישרה ביותר: תלכו למקומות שאתם צריכים לעשות בהם סדר, ואל תבואו למדינה שיודעת מה זה מוסריות.

משה שרוני: אין כמו צבא-הגנה לישראל.

משה שרוני: אין עוד צבא בעולם עם מוסר כזה גבוה.

משה שרוני: שילכו ויחפשו במקומות שיש בהם טרוריסטים וממשלות מכסות אותם - לשם שילכו.

משה שרוני: גועל נפש.

משה שרוני: או"ם, לא תקבע את גורל מדינת ישראל.

משה שרוני: תודה.

יצחק זיו: תודה רבה לחבר הכנסת משה שרוני.

יצחק זיו: אני מזמין את חבר הכנסת מאיר פרוש.

יצחק כהן: אינו נוכח.

יצחק זיו: אינו נוכח.

יצחק זיו: אני מזמין את חבר הכנסת יוסי ביילין ממרצ.

יוסי ביילין: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, שמחתי לשמוע את חבר הכנסת שרוני, שיודע בדיוק מי חבר באו"ם.

יוסי ביילין: הוא אומר שעם חברים כאלה זה לא פלא שהם קיבלו כאלה החלטות.

יוסי ביילין: החברים האלה זה כל העולם.

יוסי ביילין: כל העולם חבר באו"ם.

יוסי ביילין: אין לו הפתעות מכל העולם.

יוסי ביילין: מה לעשות?

יוסי ביילין: השאלה היא אם הוא באמת חושב שבן-גוריון, כשאמר "או"ם שמום" באמת - דרך אגב, בלי ה"בום" - באמת התכוון לזה, או שהוא עשה פעילות עצומה בעזרת אבא אבן בזמנו ואחרים כדי להעביר באו"ם החלטות טובות או חשובות לישראל, ולהיפך.

יוסי ביילין: בכל זאת, מדינת ישראל חייבת לאו"ם משהו שקשור בהקמתה.

יוסי ביילין: לזלזל כל כך באו"ם?

יוסי ביילין: אני שואל את עצמנו.

יוסי ביילין: נדמה לי שממשלת ישראל די מושפעת מהנאום של חבר הכנסת שרוני, והיא מתנהגת בהתאם.

יוסי ביילין: בין אלה שהצביעו נגדנו, מעל 56 מדינות, מדינות אויבות לישראל, עוינות, אנטישמיות - אני אומר את זה לפרוטוקול במרכאות - כמו בריטניה, גרמניה והולנד, 25 מדינות אירופה, כולן הצביעו בעד ההחלטה הזאת, וחבר הכנסת שרוני מכיר כל אחת מהן ולכן אין לו הפתעות.

יוסי ביילין: אנחנו בשנות ה-70 - בחזרה לישראל שקורעת החלטות של האו"ם ונורא משוויצה בזה.

יוסי ביילין: דני גילרמן, השגריר הטוב שלנו, שיוצא מהאולם בכעס, יחיד.

יוסי ביילין: תומכות בנו שבע מדינות, שחלקן אני אפילו לא שמעתי את שמן באמת.

יוסי ביילין: אני קצת בקיא בעניינים בין-לאומיים, וחלק מהן, אף פעם לא שמעתי שהן קיימות.

יוסי ביילין: אני אומר זאת היום לגנותי.

יוסי ביילין: על זה לבנות?

יוסי ביילין: מישהו אמר שלאמריקה יש וטו.

יוסי ביילין: אין לה וטו בעצרת.

יוסי ביילין: יש לה וטו במועצה.

יוסי ביילין: אין שם וטו.

יוסי ביילין: לכן אני אומר: לא שאני מתפעל מההחלטה הזאת, וכמו שנאמר כאן, יש בה גם אלמנטים של חוסר איזון.

יוסי ביילין: אבל זו גם פשרה.

יוסי ביילין: אין שם למשל גינוי לישראל, ויש ועדת בדיקה ולא ועדת חקירה.

יוסי ביילין: אני אומר כך: אם אנחנו חכמים, אם אנחנו רציניים, ואם חשוב לנו גם העולם, כי אנחנו לא עם לבדד ישכון, ויש יצוא ויש יבוא ויש סיוע בין-לאומי, ואין עם לבדד ישכון, ויש ועדת בדיקה - אני הייתי אומר לה: "תבדקו".

יוסי ביילין: אם אנחנו כל כך בסדר כמו שחבר הכנסת שרוני חושב, ולא רק הוא - גם אני חושב שאנחנו נורא בסדר - בואו ונפתח את הכול.

יוסי ביילין: אנחנו הדמוקרטיה היחידה באזור הזה, נכון?

יוסי ביילין: אנחנו לא מתביישים בשום דבר, והכול שקוף.

יוסי ביילין: אם אנחנו חושבים שעל-ידי כך שתמיד נסגור את הדלת, כי העולם רע מאוד ורק אנחנו בסדר, ואנחנו לא נאפשר שיתוף פעולה עם שום ועדת חקירה, ונגיד לכולם שילכו מכאן, וכשאנחנו נרצה את העולם, אנחנו זקוקים לעולם - היינו כל כך זקוקים ל-1701 לא מזמן.

יוסי ביילין: התחננו ל-1701.

יוסי ביילין: זה היה כזה הישג אדיר לממשלה הזאת, עם שרוני בפנים, שקיבלנו את 1701, ושבאו לכאן אנשים מאינדונזיה, או יבואו מאינדונזיה עוד מעט, מאיטליה ומגרמניה, כדי לפקח כאן על הפסקת האש.

יוסי ביילין: אנחנו זקוקים לעולם.

יוסי ביילין: אנחנו זקוקים לאו"ם.

יוסי ביילין: את מי אנחנו מרמים בזה שאנחנו לא זקוקים?

יוסי ביילין: הייתי אומר: שתפו פעולה.

יוסי ביילין: העולם הזה, העולם שבא לביטוי באו"ם, יש בו הרבה מאוד פגמים, אבל יש בו גם הרבה דברים חיוביים.

יוסי ביילין: מי שזקוק לעולם זה מדינות קטנות כמו ישראל.

יוסי ביילין: מי זקוק לעולם גם יכול להאיר את פניו לעולם ולהאיר את פניו לוועדת חקירה או לוועדת בדיקה מסוג זה.

יוסי ביילין: לכן אני מציע לממשלת ישראל: אל תסגרו את הדלת.

יוסי ביילין: תנהגו אחרת כדי שלא יהיה צורך בוועדות כאלה.

יוסי ביילין: אבל אם קרתה תקלה, ואף אחד בעולם לא התרשם מזה שאצלנו זו תקלה ואצלם זה בכוונה, אף שזה נכון, כי כל אחד מבין מה משמעות התקלה הזאת – בבקשה, לאפשר לבדוק אותה, להציג את הניירות שלנו ולהציג את המסקנות שלנו ולנסות לשכנע את העולם שאנחנו באמת בסדר, כפי שחבר הכנסת שרוני כל כך משוכנע.

יוסי ביילין: תודה רבה.

יצחק זיו: תודה רבה לחבר הכנסת ביילין.

יצחק זיו: אני מזמין את חבר הכנסת אברהם מיכאלי, כמובן מסיעת ש"ס.

אברהם מיכאלי: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, הנושא שנקבע היום לדיון - אפשר באמת מצד אחד להתייחס אליו בשלוות נפש ולהגיד: מה ההחלטה הזאת חשובה?

אברהם מיכאלי: הרי בסך הכול זו הצהרה דקלרטיבית של האו"ם, שבעצם אין שיניים מאחוריה ואף אחד לא יכול לעשות לנו עם החלטה כזאת שום דבר, ואפילו ועדת הבדיקה, שאמורים להקים אותה ועדיין יש אפשרות לשים עליה וטו, והוועדה הזאת לא תגיע לישראל - ואנחנו יכולים לעבור לסדר-היום ולהמשיך קדימה.

אברהם מיכאלי: אבל, חברי חברי הכנסת ואדוני היושב-ראש, החלטה כזאת חשוב מאוד שתידון כאן היום ונביע אנחנו, ככנסת ישראל, את שאט הנפש שלנו כלפי הצביעות של העולם ושל האו"ם, שמייצג את רוב העולם בהחלטה הזאת.

אברהם מיכאלי: אנחנו במדינת ישראל סובלים מטרור מתמשך, למרות העובדה שממשלת ישראל קיבלה בקדנציה הקודמת החלטה כואבת מאוד ופינתה את היישובים בחבל-עזה כדי לתת אמתלה כביכול לפלסטינים לא להתקיף את מדינת ישראל ולא לעשות פעולות טרור כאלה או אחרות.

אברהם מיכאלי: מה בעצם קרה בפועל?

אברהם מיכאלי: אף שקיבלנו הבטחה אמריקנית שלמדינת ישראל זכות להגן על עצמה ושמדינת ישראל תהיה רשאית לפעול נגד כל אלה שיתקיפו אותנו לאחר הפעולה של ההתנתקות, עדיין אנחנו זהירים, ביתר שאת אפילו, נגד אותם טרוריסטים שיורים עלינו.

אברהם מיכאלי: כל פעולה שלנו נבדקת על-ידי צה"ל ועל-ידי ממשלת ישראל מאה פעמים לפני שמבצעים אותה.

אברהם מיכאלי: אחרי כל זה, שיורים עלינו ואנחנו משיבים אש, אם קורית תקלה - ולא כל יום קורית תקלה כזאת, ברוך השם, ואנחנו מצטערים על אותה תקלה שקרתה שם ונהרגו אזרחים חפים מפשע, על תקלה כזאת האו"ם והעולם שופט אותנו; אותו או"ם שאמור להתמודד עם בעיות גדולות אחרות בעולם, אותו או"ם שלא מתמודד עם בעיות אחרות בבורמה, בדארפור, בצפון-קוריאה ובמדינות אחרות, שהבעיות בהן הרבה יותר קשות והרבה יותר חמורות.

אברהם מיכאלי: שם האו"ם לא מוכן להתמודד.

אברהם מיכאלי: הם באים למדינת ישראל, לפה, ואנחנו נשפטים על-ידם על מעשה שבעצם הודינו בכך שזה היה בטעות והודינו שאנחנו מצטערים.

אברהם מיכאלי: על זה עוד רוצים לחקור ולבדוק אותנו.

אברהם מיכאלי: אם אותו או"ם היה מתנהג באופן שוויוני ואם אותו או"ם באמת היה מנסה להראות את כוחו ואת השפעתו בעולם, הוא היה בעצם אומר: רבותי, מה קורה כאן?

אברהם מיכאלי: למה מדינת ישראל נאלצת כל פעם להגיב בירי כלפי אותם יישובים, אותן אוכלוסיות ברצועת-עזה מול ההתקפות שהן מבצעות נגד מדינת ישראל?

אברהם מיכאלי: האו"ם לא עושה את זה.

אברהם מיכאלי: בעצם, האו"ם נוקט פעולה חד-צדדית, פעולה שבעצם מראה על החד-צדדיות שלו ועל חוסר היכולת שלו להיות שופט הוגן בעולם.

אברהם מיכאלי: אנחנו, כיהודים במדינת ישראל וכאזרחי ישראל, צריכים תמיד להסתכל על עצמנו גם באיזה כבוד עצמי.

אברהם מיכאלי: כשהמרגלים נשלחו על-ידי משה רבנו וחזרו אליו וסיפרו לו את מה שהם ראו בארץ-ישראל, הם ציטטו פסוק שמשקף את הראייה העצמית שלנו.

אברהם מיכאלי: הם אמרו למשה: "ונהי בעינינו כחגבים וכך היינו בעיניהם".

אברהם מיכאלי: אם אנחנו כיהודים, כאזרחי ישראל, נסתכל על עצמנו כחגבים, גם העולם יסתכל עלינו כחגבים.

אברהם מיכאלי: אם אנחנו כל הזמן נוריד ראש על כל החלטה של האו"ם, על כל מעשה רמיסה שהם מנסים לעשות נגדנו, אנחנו בסוף נישאר חגבים וגם ירמסו אותנו.

אברהם מיכאלי: אם אנחנו, כמדינת ישראל, כעם שגאה לחיות פה בזכות ולא בחסד של אף אחד, לא נבוא ולא נתגונן ולא נגנה החלטות כאלה, העולם יחשוב שאנחנו מסכימים לזה ושאנחנו עוברים על זה לסדר-היום.

אברהם מיכאלי: לכן אני כן מקבל את ההמלצה של השגריר שלנו באו"ם, שהמליץ לממשלת ישראל ולמשרד החוץ לא לקבל את ועדת הבדיקה הזאת ולא להתייחס אליה, כי הם לא הגונים.

אברהם מיכאלי: חברי חבר הכנסת יוסי ביילין אמר: מה יש לנו לחשוש?

אברהם מיכאלי: אדוני היושב-ראש, כן יש לנו לחשוש.

אברהם מיכאלי: הם לא הוגנים.

אברהם מיכאלי: הם לא הגונים.

אברהם מיכאלי: כל ועדה שתבוא לכאן, הם לא יוציאו מפה דוח אובייקטיבי.

אברהם מיכאלי: לצערנו, התנסינו בכך בעבר.

אברהם מיכאלי: לכן, אנחנו צריכים לעודד את תושבי שדרות שסובלים יום-יום מה"קסאמים" שנופלים - והיום אפילו נפצע אזרח בצורה אנושה, ונאחל לו רפואה שלמה - במלחמה הקשה שהם עוברים כבר כמה שנים.

אברהם מיכאלי: אותם צריכים לעודד, ואנחנו על עצמנו צריכים להגן.

אברהם מיכאלי: צריך לחזור ולהגיד לאירופים: רבותי, אל תהיו צבועים.

אברהם מיכאלי: כשאתם תומכים בהצעה כזאת, אני רוצה לראות את בריטניה וצרפת כשיורים עליהם טילים ו"קסאמים" שהם יגישו פרחים ליורי הטילים.

אברהם מיכאלי: בעצם, זו החלטה - זו שכרגע התקבלה - לחזק את הטרור ולא לדכא את הטרור.

אברהם מיכאלי: לכן אנחנו, ככנסת ישראל, צריכים לגנות את ההחלטה הזאת ולעודד את עצמנו, שאנחנו נהיה חזקים בארץ הזאת ונגן על עצמנו.

אברהם מיכאלי: אדוני, תודה.

יצחק זיו: תודה רבה לחבר הכנסת אברהם מיכאלי.

יצחק זיו: אני מזמין את חבר הכנסת מוחמד ברכה מחד"ש.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, מדברים על הטבח בבית-חאנון, שם קיפחו את חייהם 19 פלסטינים מירי ארטילריה של הצבא הישראלי.

מוחמד ברכה: המנגינה שמתנגנת כאן, מנגינת המוות שמתנגנת כאן, מדברת על טעות ושלא בכוונה.

מוחמד ברכה: אבל הירי הזה היה בסיומם של שישה ימים של מבצע שקראו לו "ענני סתיו".

מוחמד ברכה: במבצע הזה נהרגו 60 פלסטינים, שחלקם הגדול אזרחים, לרבות נשים וילדים.

יואל חסון: אני באמת שואל: מאיפה אתה יודע שמתוכם הרוב היו אזרחים?

מוחמד ברכה: אני הייתי שם.

מוחמד ברכה: הייתי בבתים שלהם.

יואל חסון: זה באמת מעניין אותי.

מוחמד ברכה: בסדר, אני מכבד את השאלה, אם היא למען אינפורמציה.

מוחמד ברכה: הייתי שם וראיתי את ההרס שהותיר שם הצבא.

ישראל חסון: פגשת את גלעד שליט.

מוחמד ברכה: לא, באמת שלא.

מוחמד ברכה: הייתי מוכן.

ישראל חסון: חבל.

מוחמד ברכה: אבל אני מניח שאתה מסכים, שהמבצע הזה לא קידם את שחרורו של גלעד שליט, ובוא נגיד זאת בלשון המעטה.

מוחמד ברכה: הרס לשם הרס.

מוחמד ברכה: למה, למשל, לעקור עץ בפתח הבית?

מוחמד ברכה: למה לעלות על טרקטור שמשתמשים בו לצורכי חקלאות?

מוחמד ברכה: למה להרוס מטע שהוא היבול של עונה שלמה?

מוחמד ברכה: נוסף על ההרס והחורבן, עוד כ-60 הרוגים.

מוחמד ברכה: אז גם זו טעות.

מוחמד ברכה: הטנק שנסע בסמטאות בית-חאנון נסע ללא מישהו שנהג בו?

מוחמד ברכה: לכן, תרדו מהצביעות הזאת.

מוחמד ברכה: די, זה בלתי נסבל.

מוחמד ברכה: כשיורים לשטח אזרחי, נהרגים אזרחים.

יואל חסון: גם אצלנו.

מוחמד ברכה: טעויות של לכוון או לא לכוון - אפשר.

מוחמד ברכה: מעולם לא יריתי ירייה אחת, ואני מקווה שזה לא יקרה לי בימים שנותרו לי בחיים.

מוחמד ברכה: אבל אני מתאר לי שעושים טעות של מטר, של 50 מטר או של 100 מטר.

מוחמד ברכה: טעות של קילומטר?

מוחמד ברכה: אבל מי שכל כך בטוח בצדקתו, דווקא הוא צריך ליזום חקירה בין-לאומית של העניין.

מוחמד ברכה: מי שחושב שדווקא היתה פה טעות, באמת יש לו אינטרס עליון לבוא וכביכול להוכיח שזו טעות.

מוחמד ברכה: מה מפריע לממשלת ישראל ולכנסת ישראל שהעולם, שמדינות העולם, שהאו"ם, יחקרו את האמת?

מוחמד ברכה: אם היתה טעות, יש הזדמנות להוכיח.

מוחמד ברכה: אבל להחרים?

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, אומרים, במסגרת ההצדקות לכל מיני מבצעים, שאנחנו יצאנו מעזה.

מוחמד ברכה: מישהו יכול להצביע בפני הכנסת על יום אחד מאז פירוק ההתנחלויות ללא מצור ברצועת-עזה?

מוחמד ברכה: יום אחד?

יואל חסון: היה יום אחד בלי "קסאם"?

יואל חסון: - - -

מוחמד ברכה: היה יום אחד.

יואל חסון: לא יהיה "קסאם", לא נהיה שם.

יואל חסון: - - -

מוחמד ברכה: לא, באותו יום, באותו רגע.

מוחמד ברכה: כלומר, מה שהיה מאז כינון הרשות הפלסטינית ועזה תחילה, עזה ויריחו תחילה, שכיתור נשאר כיתור.

מוחמד ברכה: כל מי שרוצה לנשום, מי שרוצה להכניס שק של קמח, מי שרוצה להכניס דלק, צריך לקבל את האישור של הממשל הצבאי.

מוחמד ברכה: אחר כך באים ומצטדקים ומצחצחים מלים שכאילו יש מין צד שהוא תם וטהור ושם יש פושעים.

מוחמד ברכה: אני אמרתי, ואני אומר את זה, שאני נגד ה"קסאם", מכיוון שזה לא צודק וזה לא נכון לפגוע באזרחים חפים מפשע, וגם מכיוון שזה לא עוזר לעם הפלסטיני.

מוחמד ברכה: זה מעוות את המאבק שלו לשחרור לאומי.

מוחמד ברכה: אבל אסור לטשטש ולבלבל את היוצרות.

מוחמד ברכה: הרוע העיקרי, ראש התחלואים, הוא המשך הכיבוש בצורותיו השונות.

מוחמד ברכה: מי שלא רוצה שיקרו לו טעויות, במרכאות או בלי מרכאות, צריך ללכת בדרך השלום.

יצחק לוי: חבל שיצאנו מעזה - - -

מוחמד ברכה: על כן, אדוני היושב-ראש, אני מתפלא על המהומה שקמה בעקבות שיחת הטלפון בין שר הביטחון לבין ראש הרשות הפלסטינית.

מוחמד ברכה: על מה?

יצחק זיו: אני מבקש לסיים.

מוחמד ברכה: כן, אדוני.

מוחמד ברכה: אני מסיים.

מוחמד ברכה: הרי לא ישתנו סדרי עולם בעקבות השיחה הזאת, אבל יש כאלה שפשוט האש בוערת בעצמותיהם וכל דיבור מפריע להם.

מוחמד ברכה: אלא מה?

מוחמד ברכה: רק התותח ידבר?

מוחמד ברכה: רק המטוס ידבר?

מוחמד ברכה: רק בני-אדם ימשיכו למות?

יואל חסון: רק ה"קסאם" ידבר?

יואל חסון: רק הטילים ידברו?

יואל חסון: - - -

מוחמד ברכה: גם.

מוחמד ברכה: נו, גם, בסדר.

מוחמד ברכה: גם, גם.

יואל חסון: כל עוד זה ידבר - - -

מוחמד ברכה: חסון, גם.

מוחמד ברכה: תירגע.

מוחמד ברכה: תירגע, חבוב, תירגע.

מוחמד ברכה: גם, אני אומר לך: גם.

מוחמד ברכה: צריך ללכת לאופציה אחרת - -

יואל חסון: הלוואי - - -

מוחמד ברכה: - - אנשים – תהיה להם אפשרות לחגוג, כפי שאמרתי בדיון הקודם.

מוחמד ברכה: הילדה ששוכבת במרחק של כמה מטרים מהכנסת, בת חמש, משותקת מצווארה ומטה – שלא יקרה לילדים אחרים דבר כזה; והילד שחוגג בר-מצווה הערב בשדרות – שלא יחשוש שהאורחים שלו לא יבואו.

מוחמד ברכה: אבל זה לא יהיה בעוד הצדקה של עוד כוח ועוד כוח.

מוחמד ברכה: כשיש אסון כזה של טבח בבית-חאנון, באים ואומרים - לא רואים, לא שומעים, לא מדברים.

מוחמד ברכה: אשרי הקוף החדש.

מוחמד ברכה: תודה.

יצחק זיו: תודה רבה.

יצחק זיו: חבר הכנסת עזמי בשארה.

עזמי בשארה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, מובן שזה לא האו"ם של שנות ה-70 אלא זה או"ם שאחרי ביטול החלטת הציונות כגזענות.

עזמי בשארה: זה או"ם אחר לגמרי, אבל בכל זאת גם אומות מאוחדות מהסוג הזה - כשבעצם ארצות-הברית שולטת ביד רמה כמעט, כי אין שני קטבים אלא קוטב אחד – אפילו באומות מאוחדות כאלה, מהסוג הזה, היה אפשר לקבל החלטה נגד ישראל בנושא הזה ולשלוח ועדת בדיקה.

עזמי בשארה: האמת היא, שאם האו"ם לא היה צבוע, היו מקבלים החלטה כזאת במועצת הביטחון.

עזמי בשארה: אני ממש מוחה נגד הצביעות של האו"ם, שישראל לא גונתה – היתה צריכה להיות מגונה – בין-לאומית, על הטבח שאירע בעזה.

עזמי בשארה: עצם זה שנחסך מישראל הגינוי אומר שמועצת הביטחון הפכה כלי בידי ארצות-הברית.

עזמי בשארה: בכל מקום אחר בעולם, מועצת הביטחון היתה שולחת כוחות בין-לאומיים כדי להגן על האוכלוסייה האזרחית, ואולי אותם כוחות בין-לאומיים ימנעו גם "קסאמים" – אני לא יודע – אבל בטוח שכוחות בין-לאומיים היו נחוצים בעזה הרבה יותר מאשר בלבנון, כל עוד אין הסכם.

עזמי בשארה: אנחנו בכנסת הזאת – לפחות אני זוכר את הדיונים על ההתנתקות – אנחנו התנגדנו להתנתקות, מסיבות הפוכות מאלה של הימין.

עזמי בשארה: אנחנו חשבנו - - -

יצחק לוי: במציאות אין התנתקות.

עזמי בשארה: במציאות אין התנתקות.

עזמי בשארה: במציאות, ההתנתקות היחידה שיכולה להיות היא דרך הסכם שלום.

עזמי בשארה: בלי הסכם שלום - -

יצחק לוי: זה חבל על כל - - -

עזמי בשארה: - - כל ההצטדקות הזאת שקורית כאן, שמתנהלת כאן – כאילו נסוגנו מעזה, כאילו יש מדינה, "קונטיננט" שקוראים לו עזה – עזה היא חלק מהשטחים שנכבשו ב-1967.

עזמי בשארה: הכיבוש ממשיך.

עזמי בשארה: מה זאת אומרת יצאנו מעזה?

עזמי בשארה: מה זה, יש מדינה בשם עזה?

עזמי בשארה: ולהפוך את עזה גם למחנה מעצר אחד גדול ולסגור אותו מבחוץ, במקום לשלוט עליו מבפנים – בלי שאנחנו נטפל בביוב, אומרים פה חברים.

עזמי בשארה: וואללה, תודה רבה.

עזמי בשארה: תשאירו את הביוב לפלסטינים לטיפול.

עזמי בשארה: אם רוצים לכבוש – אז תטפלו בכול, או צאו לגמרי - - -

יצחק לוי: נכון.

עזמי בשארה: רק את העול של הכיבוש – המים, הזבל - יישאו הפלסטינים, אבל אנחנו נשלוט מבחוץ: מי נכנס ומי יוצא וכו'.

עזמי בשארה: ומפעם לפעם נצטרך להיכנס פנימה ולהפציץ, וכאשר אנחנו נפציץ מקומות אזרחיים, אנחנו מאוד נצטער על טעויות שקורות.

יצחק לוי: - - -

עזמי בשארה: הקטע הזה, יצחק - - -

יצחק לוי: אני מסכים אתך, חבל שיצאנו.

עזמי בשארה: כן, כן, חבל שיצאתם.

יצחק לוי: תראה מה יצא לנו מזה.

יצחק לוי: כלום.

עזמי בשארה: לא, לא, כלום, ודאי – וגם לפלסטינים לא יצא שום דבר - -

יצחק לוי: נכון.

עזמי בשארה: - - היה צריך לצאת בהסכם שלום של שתי מדינות, בגבולות 4 ביוני 1967.

עזמי בשארה: אז לא היה אפשר להגיד שהכיבוש ממשיך, אבל לשלוט בעזה מבחוץ ולהצר עליה בצורה הזאת – בטוח שהפלסטינים ינסו לייצא את הבעיות שלהם אל ישראל.

עזמי בשארה: כי ישראל לא חתמה עם אף אחד בעזה על שום דבר, על שום הסכם שלום, ויש עם מי לחתום הסכמי שלום – אז בבקשה לחתום הסכמי שלום עם הפלסטינים.

עזמי בשארה: ישראל לא כובשת ויוצאת איך שבא לה.

עזמי בשארה: אני עכשיו יוצא מפה, ומפה אתם לא תעשו כלום, למה?

עזמי בשארה: כי יצאתי.

עזמי בשארה: אני אשלוט בכם מבחוץ, אני אגיד מה תכניסו לרצועה ומה לא תכניסו.

עזמי בשארה: אני אגיד אם יהיה לכם נמל תעופה או לא, אבל אני לא שולט, אני יצאתי.

עזמי בשארה: בחברון אני אמשיך לשלוט ואני אמשיך להרוס ואני אמשיך להרוג.

עזמי בשארה: טנק "מרכבה" אחד לבדו - לפני השפלתו בלבנון – היה כובש את רמאללה, וגם כל מכונית פרטית בצד, הוא היה עולה עליה – במקרה, גם שם היו טעויות.

עזמי בשארה: אין שרירות כוח?

עזמי בשארה: אין שרירות בכיבוש?

עזמי בשארה: אין שחיתות?

עזמי בשארה: הכיבוש לא משחית בני-אדם?

עזמי בשארה: אנשים לא נהנים לפעמים מהאלימות שהם גורמים?

עזמי בשארה: מה זה, מדינת ישראל היא המקום היחיד שבו הכיבוש משאיר את הכובשים טהורים?

עזמי בשארה: אין שיכרון כוח לחיילים?

עזמי בשארה: לא קורה?

עזמי בשארה: קורה.

עזמי בשארה: אבל, אני לא מסכים בכלל להגיד: אני שולט בעם שלם, מפציץ כפרים, ולפעמים נהרגים 60, וזה בעיה – ומי שמגנה אותי הוא צבוע.

עזמי בשארה: אני חושב שהצביעות היתה שלא היה גינוי במועצת הביטחון, כי בכל מקום אחר בעולם, אילו זה היה קורה, היו שולחים כוחות בין-לאומיים להגן על התושבים הפלסטינים, כי בכל זאת הרבה יותר פלסטינים נהרגים מאשר ישראלים.

עזמי בשארה: הרבה יותר.

עזמי בשארה: אין שום פרופורציות.

עזמי בשארה: אפשר להגיד: אלה בכוונה, ואלה לא בכוונה.

עזמי בשארה: הכיבוש בכוונה?

עזמי בשארה: המדיניות בכוונה?

עזמי בשארה: היא מסכנת חיי אדם או לא?

עזמי בשארה: יודעים זאת או לא? זה העניין.

עזמי בשארה: זה שפה יחידים יורים "קסאם" – ואפשר להתווכח, ואני חושב שיש ויכוח אפילו בתוך העם הפלסטיני על הרציונליות, היעילות, ולפעמים אפילו על המוסריות של השיטה הזאת, אבל זה משנה משהו מהמציאות?

עזמי בשארה: המציאות הזאת תייצר אנשים שירצו לייצא את הבעיה שלהם לישראל, אנשים שיגידו: אתה לא התנתקת ויצאת, אז אתה יכול להפנות את הגב ולבעיות שלי ולשים אותי במצור?

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, תם זמנו.

עזמי בשארה: וואלכ, יא חביבי.

עזמי בשארה: וואלכ, אינת, מתי נכנסת לכנסת בכלל?

עזמי בשארה: אתה כבר מנהל ישיבות ואומר לאנשים - - -

יצחק זיו: סליחה, סליחה.

עזמי בשארה: אפשר למות מצחוק מהאיש הזה.

עזמי בשארה: מי אתה בכלל.

יצחק זיו: סליחה.

עזמי בשארה: לא, מנהל ישיבות.

עזמי בשארה: ..

יואל חסון: הרי אמרתי היום - - -

עזמי בשארה: לא, אני מודה לך.

יואל חסון: אתה לא נמצא פה אף פעם.

יואל חסון: אתה לא מכיר בכלל - - - במליאה.

יואל חסון: איך אתה - - -

עזמי בשארה: אני אומר לך – יש אנשים שנמצאים פה כל הזמן, ואף אחד לא מכיר אותם.

יואל חסון: אותך לא מכירים באמת - - -

עזמי בשארה: טוב, תודה, אני מודה לך, אדוני, אבל זה בלתי אפשרי.

עזמי בשארה: קצת צניעות.

עזמי בשארה: וואלכ, רק נכנסת לכנסת, תלמד קצת.

עזמי בשארה: תודה רבה.

יצחק זיו: תודה לחבר הכנסת עזמי בשארה.

יצחק זיו: אני מזמין את חבר הכנסת יואל חסון.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אנחנו שוב רואים את האו"ם במופעי האימה שלו.

יואל חסון: אנחנו יודעים שהיום מבקרת במדינת ישראל נציבת זכויות האדם של האו"ם, הגברת מרי רובינסון.

יואל חסון: היא בחרה דווקא בישראל – זאת התחנה הדחופה ביותר, זה המקום שמתקיים בו רצח העם הגדול ביותר בעולם, טבח בכל מקום, זה המקום הראשון שצריך להגיע אליו.

יואל חסון: לשם בחרה להגיע נציגת האו"ם.

יואל חסון: לא להגיע לדוגמה לדארפור, ששם נרצחו עד היום למעלה מ-500,000 אפריקנים על-ידי מיליציות ערביות, שנתמכות על-ידי ממשלת סודן.

יואל חסון: זו לא בעיה דחופה, זו בעיה רגילה.

יואל חסון: למה?

יואל חסון: את מי זה מעניין, דארפור?

יואל חסון: מתי שמעתם לאחרונה ב-CNN מישהו מדבר על דארפור?

יואל חסון: האם גברת מרי רובינסון תקבל דקת שידור אם היא תבוא ותדבר על דארפור?

יואל חסון: לא יקראו לה ל-CNN, לא יקראו לה ל-Fox News, לא יקראו לה.

יואל חסון: אבל אם היא תבוא לבדוק כאן – יקראו לה, היא תדבר על הרצח, על הטבח הגדול.

יואל חסון: טבח?

יואל חסון: האם מישהו בבניין הזה מעלה על דעתו שאיזה חייל יהודי, או מפקד יהודי, היה עושה דבר כזה במכוון, היה נותן הוראה כזאת מכוונת לפגוע בחפים מפשע?

יואל חסון: אף אחד כאן, אני מאמין, בתוך תוכו לא חושב ולא מעלה על דעתו שחייל בצבא-הגנה לישראל, או מפקד בצבא-הגנה לישראל, היה עושה דבר כזה במכוון.

עבאס זכור: - - -

יואל חסון: גם אתה, חבר הכנסת זכור – אני בטוח - בטוח, שאף חייל, יהודי או לא יהודי, שמשרת בצבא-הגנה לישראל לא היה מעלה על דעתו לפגוע באזרחים חפים מפשע.

יואל חסון: אבל אנחנו יודעים את ההיסטוריה של האו"ם.

יואל חסון: צריך להזכיר גם את התוכנית של האו"ם – נפט תמורת מזון עם עירק בתקופת שלטונו של סדאם חוסיין, שתחת כסות הומניטרית נתנה גיבוי יומיומי לסדאם חוסיין ולשלטון שלו, לרבות השחיתות שלו וחיסולים של העם העירקי.

יואל חסון: בכלל, אם האו"ם מדבר היום על ועדות חקירה, הייתי מציע ועדת חקירה לחקור דווקא את ממשלת ה"חמאס", שתחת חסותה פועלים ארגוני טרור מתוך בתים של אזרחים, מחביאים חומרי נפץ מתחת למיטות של ילדים, בגני-ילדים, בבתי-חולים, באמבולנסים.

יואל חסון: מי באמת מסכן את חיי העם הפלסטיני?

יואל חסון: מי באמת פוגע בחייהם השלווים של בני העם הפלסטיני?

יואל חסון: מי עושה את החיים של העם הפלסטיני כל כך קשים?

יואל חסון: ארגוני הטרור, ה"חמאס", "הג'יהאד האסלאמי" וארגונים אחרים, שלא בוחלים בשום אמצעי ויודעים את הגבולות המוסריים של צה"ל.

יואל חסון: הם יודעים שככל שהם יפעלו בתוך אוכלוסייה צפופה הם פחות ייפגעו וצה"ל פחות יוכל להגיע אליהם.

יואל חסון: הם יודעים את זה, הם יודעים את הגבולות המוסריים של צה"ל, אולי יותר משכמה חברים פה יודעים, ובגלל זה הם פועלים מתוך המקומות האלה, מתוך אזורים מלאים באוכלוסייה אזרחית, בילדים, בנשים, בתינוקות.

יואל חסון: איזה חינוך, איזה מוסר יכול להיות לאנשים כאלה?

יואל חסון: האם בכלל אפשר עם אנשים כאלה, שגדלים במערכת חינוך שמחנכת אותם עד היום לשנוא את העם היהודי, להכחיש את השואה; מחנכת אותם עד היום על המפה של כל ארץ-ישראל, לא רק השטחים שכביכול הם מאמינים שהם שלהם ועליהם כביכול המשא-ומתן?

יואל חסון: ככה מכינים דור חדש לשלום?

יואל חסון: הרי הכול מתחיל בחינוך, אתם יודעים.

יואל חסון: ככה מכינים דור חדש לשלום?

יואל חסון: ככה מחנכים?

יואל חסון: המסר שצריך לצאת מכאן, גם מהחברים מהצד השני, שתומכים בזכויות של הפלסטינים, צריך להיות אחד וברור: לא יוצאים לפעילות טרור ולא מפעילים פעילות טרור מתוך אזורים מאוכלסים.

יואל חסון: לא משתמשים באוכלוסייה אזרחית חפה מפשע.

יואל חסון: כשתפסיקו עם זה, לא יהיו תאונות מצערות כמו שהיו לנו לאחרונה.

יואל חסון: אבל אני חייב לומר, שאני, כמו רוב הבית הזה, מאמין ונותן גיבוי לצבא-הגנה לישראל ולחברי שמשרתים בצבא-הגנה לישראל, בצבא המוסרי ביותר בעולם, בצבא האמיתי ביותר בעולם, המדוד ביותר בעולם.

יואל חסון: זה הצבא שימשיך לעשות כל מה שהוא יכול כדי להגן על העם היהודי במולדתו, כדי למנוע פגיעה בעם היהודי ובילדי שדרות ובילדי הדרום בשטח הריבוני של מדינת ישראל.

יואל חסון: זה לא שטח שנטען כי הוא כבוש - בשטח הריבוני תוקפים אותנו היום, ולכן יש לנו כל הזכות המוסרית לעשות כל מה שניתן, וזה מה שנמשיך לעשות יחד עם הצבא שלנו כדי להגן על עם ישראל, על העם היהודי ועל כל מי שחי בתחומי מדינת ישראל.

יואל חסון: תודה רבה.

יצחק זיו: תודה רבה לחבר הכנסת יואל חסון.

יצחק זיו: אנחנו עוברים להצעות הסיכום.

יצחק זיו: הצעת הסיכום של הליכוד, קדימה, העבודה, האיחוד הלאומי – מפד"ל, ישראל ביתנו, ש"ס וגיל.

יצחק זיו: חבר הכנסת יורם מרציאנו, בבקשה.

יורם מרציאנו: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, אני מתכבד להגיש לכם את הצעת הסיכום של סיעות קדימה, העבודה, הליכוד, ש"ס, ישראל ביתנו, גיל והאיחוד הלאומי – מפד"ל.

יורם מרציאנו: החלטה לסיכום הדיון לפי סעיף 86(א) לתקנון הכנסת בנושא אירועי בית-חאנון.

יורם מרציאנו: החלטת עצרת האו"ם, המגנה את ישראל בפרשת הירי על בית-חאנון, היא החלטה שערורייתית, המתעלמת מזכות ההגנה העצמית של מדינה החברה באו"ם, המעודדת את הטרור וטרוריסטים ולוקה במוסר כפול ובצביעות.

יורם מרציאנו: צה"ל הוא הצבא המוסרי ביותר מבין צבאות העולם.

יורם מרציאנו: הצער בישראל כאשר נפגעים חפים מפשע הוא כן ואמיתי, אולם האשם בכך הוא על ארגוני הטרור הפועלים במתכוון מתוך אוכלוסייה אזרחית ובאותה שעה ממקדים את כל פעולותיהם הרצחניות בפגיעה באזרחי ישראל, איש, אשה וילד.

יורם מרציאנו: למדינת ישראל, שאזרחיה מותקפים יום-יום על-ידי ארגוני הטרור, יש זכות להגנה עצמית כלכל אומה בעולם, והיא תוסיף לממשה.

יורם מרציאנו: תודה.

יצחק זיו: הודעת סיכום לחבר הכנסת מוחמד ברכה, מטעם סיעת חד"ש.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אדוני השר, הודעת סיכום של סיעת חד"ש לסיכום הדיון על החלטת עצרת האו"ם על הקמת ועדת בדיקה לאירועי בית-חאנון.

מוחמד ברכה: 1.

מוחמד ברכה: הכנסת תובעת מהממשלה לפתוח מייד במשא-ומתן עם הרשות הפלסטינית על מנת להגיע להסדר על הפסקת אש ולשלום צודק, שהם הדרך היחידה להבטיח את שלום בני שני העמים.

מוחמד ברכה: ביטחונה של שדרות נגזר מביטחונה של בית-חאנון וביטחונה של ישראל נגזר מביטחונו של העם הפלסטיני ומסיום הכיבוש.

מוחמד ברכה: 2.

מוחמד ברכה: הכנסת קוראת לממשלה לשתף פעולה עם הוועדה המיוחדת של האו"ם לחקירת הטבח בבית-חאנון ולהעמיד את האחראים להרג הנורא לדין.

מוחמד ברכה: 3.

מוחמד ברכה: הכנסת קוראת לממשלה להסיר את המצור מעל רצועת-עזה ולהימנע מכל הסלמה שתביא רק למעגלים נוספים של אלימות ושפיכות דמים.

מוחמד ברכה: תודה.

יצחק זיו: תודה רבה.

יצחק זיו: אני מזמין את חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה מטעם סיעת בל"ד.

ג'מאל זחאלקה: הצעת סיכום של סיעת בל"ד: 1.

ג'מאל זחאלקה: הכנסת קוראת לממשלה להסכים להחלטת האו"ם ולוועדת הבדיקה הבין-לאומית בקשר לטבח בית-חאנון.

ג'מאל זחאלקה: 2.

ג'מאל זחאלקה: הכנסת קוראת לממשלה להסכים להפסקת אש ולהצבת כוח בין-לאומי בגבול הרצועה והגדה המערבית.

ג'מאל זחאלקה: 3.

ג'מאל זחאלקה: הכנסת קוראת לממשלה להסכים לניהול משא-ומתן על בסיס יוזמת השלום הערבית, שהוחלט עליה בוועידת הפסגה הערבית בביירות בשנת 2002.

ג'מאל זחאלקה: תודה רבה.

יצחק זיו: תודה רבה לחבר הכנסת זחאלקה.

יצחק זיו: אנחנו עוברים להצבעה.

יצחק זיו: אנחנו מתחילים מהצעת הסיכום של בל"ד.

יצחק זיו: הצבעה מס' 3 בעד הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה - 4 נגד – 24 נמנעים - אין הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה לא נתקבלה.

יצחק זיו: ההצעה לא התקבלה.

יצחק זיו: נגד - 24, בעד – 4, נמנעים – אפס.

יצחק זיו: אנחנו עוברים להצבעה שנייה, על ההצעה של סיעת חד"ש.

יצחק זיו: הצבעה מס' 4 בעד הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת מוחמד ברכה – 4 נגד – 23 נמנעים - אין הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת מוחמד ברכה לא נתקבלה.

יצחק זיו: ההצעה לא התקבלה.

יצחק זיו: נגד – 23, בעד – 4, אפס נמנעים.

יצחק זיו: אנחנו עוברים להצבעה השלישית, הצעת הסיכום שהניח חבר הכנסת מרציאנו.

יצחק זיו: הצבעה מס' 5 בעד הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת יורם מרציאנו – 23 נגד – 4 נמנעים – אין הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת יורם מרציאנו נתקבלה.

יצחק זיו: 23 בעד, ארבעה נגד, אין נמנעים.

יצחק זיו: ההצעה התקבלה.

יצחק זיו: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/119).

יצחק זיו: ]

יצחק זיו: הנושא הבא הוא הצעת חוק הבחירות (דרכי תעמולה) (תיקון מס' 23) (איסור פרסום של סקרי בחירות), התשס"ז-2006.

יצחק זיו: יציג את הצעת החוק חבר הכנסת יצחק לוי.

יצחק לוי: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, סקרים, סקרים, סקרים.

יצחק לוי: ד"ר בורג זיכרונו לברכה, חמיו של יושב-ראש הוועדה שלנו, חבר הכנסת בן-ששון, היה אומר: מדבר סקר תרחק.

יצחק לוי: זה היה "ווארט" של ד"ר בורג.

יצחק לוי: אני לא אומר שסקרים הם בהכרח שקר, אבל כך אנחנו חיים.

יצחק לוי: אנחנו חיים הרבה מאוד על-פי סקרים, וסקרים הם כלי חשוב לכל מיני דברים ולכל מיני עניינים.

יצחק לוי: נכון להשתמש בסקרים וחשוב להשתמש בסקרים, והיום הסקרים, אם הם נעשים כמו שצריך, הם כלי אמין.

יצחק לוי: רק שקרה שבמערכת הבחירות מדינת ישראל נכנסה לסחרור של סקרים.

יצחק לוי: אני לא יודע אם אדוני זוכר, אבל היה סקר של יום ראשון וסקר של יום שני וסקר של יום שלישי, וכל סקר היה משהו אחר.

יצחק לוי: יום אחד זה איילה חסון ויום שני זה נסים משעל ויום שלישי זה "גלי צה"ל", ואחר כך "ידיעות" ואחר כך "מעריב", ואנחנו כבר לא יכולנו להכיל את כל הסקרים האלה.

יצחק לוי: היינו רודפים סקר אחר סקר אחר סקר אחר סקר.

יצחק לוי: אבל הבעיה הגדולה ביותר, אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, היא שמלבד שטיפת המוח שלדעתי נעשתה לאזרחים בנושא הסקרים, ומלבד זה שהעיתונים מלאו בניתוחי סקרים, והסקרים וניתוחיהם וניתוחי ניתוחיהם לא אפשרו לאזרחים לפעמים להתבונן בתוכן הדברים ובמה שהמפלגות באמת מוסרות, אלא הכול הלך על נושא הסקרים – מלבד כל העניין הזה יש בעיה נוספת.

יצחק לוי: הבעיה הנוספת היא, שהאמת היא שלא כל הסקרים הם סקרי אמת, ואין לנו שום השגחה על מי סוקר ואיך סוקר ואיך הוא מפרסם סקר, והסקרים האלה מטעים כל כך, ומטים את דעת הקהל כל כך, ואין אפשרות להתבונן בדברים.

עזמי בשארה: חוקקנו פעם חוק שאומר שהם צריכים לפרסם, והם לא עושים זאת.

יצחק לוי: אני יודע.

יצחק לוי: אני רוצה לומר כמה משפטים לגבי הדיון שהיה בוועדת החוקה בין הקריאה הטרומית לבין הקריאה הראשונה היום.

יצחק לוי: קודם כול, בדקנו מה המצב בעולם.

יצחק לוי: המצב בעולם הוא שיש מגבלות, אבל המגבלות שאנחנו הצענו הן כנראה מפליגות יותר מהמגבלות שיש בעולם.

יצחק לוי: אם אנחנו הצענו בהצעות החוק שלנו בין שבועיים לשלושה שבועות, המצב בעולם נע בין יומיים לעשרה ימים או לשבועיים או ל-12 יום.

יצחק לוי: כלומר, נדיר לראות מדינה שמגבילה במשך שבועיים פרסום סקרים; לא נדיר לראות מדינה שמגבילה זאת ליומיים, שלושה, ארבעה, חמישה, שישה ימים לפני בחירות.

יצחק לוי: דבר שני שהתבוננו בו בוועדה ושרצינו ללמוד הוא אילו אמצעים יש לנו לוודא שהסקרים שמתפרסמים הם סקרי אמת, מי אומר שאלה לא ספינים.

יצחק לוי: מי אומר שאם מתפרסם סקר שלקדימה יש 45 מנדטים, הסקר הזה הוא אמת?

יצחק לוי: האם הוא לא יוצר אחר כך גל של הצטרפות לקדימה, כי זאת מפלגת השלטון, כאשר אנשים בכלל לא יודעים?

יצחק לוי: התברר לנו שגם בחוק הישראלי או בתקנות צריך להגיש כל סקר לוועדת הבחירות המרכזית לפני שמציגים אותו.

יצחק לוי: בפועל לא עושים את זה.

יצחק לוי: שאלנו את מנהלת ועדת הבחירות, שהיתה בוועדה, האם היא מקבלת את הסקרים לפני כן, האם יש פיקוח על עריכת סקרים – אין.

יצחק לוי: מצד שני התברר לנו, שבהרבה מדינות יש פיקוח על הסקרים, על הסוקר.

ג'מאל זחאלקה: מה שאתה אומר הוא, שהחקיקה הקיימת לא מופעלת.

ג'מאל זחאלקה: בשנה האחרונה היה חוק שצריך לדעת מי פרסם.

יצחק לוי: זה לא מופעל, אבל בעיני זה גם לא מספיק.

יצחק לוי: בעיני גם מה שלא מופעל לא מספיק.

יצחק לוי: יותר מזה, חבר הכנסת זחאלקה, החוק במדינת ישראל אוסר פרסום סקר ביום האחרון, והובאו בפנינו עיתונים שפרסמו סקרים ביום האחרון.

יצחק לוי: יש זלזול בחוק בנושא הסקרים.

יצחק לוי: דבר שני, יש בעיה של אמינות.

יצחק לוי: לא הייתי טורח להגיש הצעת חוק ולדון בנושא הזה אם לא הייתי חושב שלדבר הזה יש השפעה על תוצאות הבחירות.

יצחק לוי: כל אזרח יכול להצביע למי שהוא רוצה ויכול לשקול אילו שיקולים שהוא רוצה, ואנחנו לא באים פה ככנסת לומר לאזרח מה לשקול ואיך לשקול.

יצחק לוי: אבל אנחנו ככנסת צריכים לדאוג שהאינפורמציה שמוזרמת לאזרחים היא אינפורמציה נכונה.

יצחק לוי: על כן אנחנו סיכמנו בוועדה, כל המציעים – ובוודאי מציעים אחרים יאמרו את זה בלשונם או שיביאו פרטים אחרים – שאנחנו מתכנסים על איסור של חמישה ימים לפני הבחירות; הווי אומר, מיום שישי האחרון שלפני הבחירות.

יצחק לוי: בדרך כלל הבחירות הן ביום שלישי בשבוע, אז מיום שישי שלפני הבחירות אסור יהיה לפרסם סקרים.

יצחק לוי: אנחנו חושבים שההפסקה הזאת של ארבעה-חמישה ימים לפני הבחירות היא הפסקה טובה, היא הפסקה נכונה, היא הפסקה רצויה, שבה האזרח יכול להשתחרר קצת מכל סחרור הסקרים ולשקול ולראות למי הוא מצביע ולמה הוא מצביע, ולא להיות כל הזמן ברדיפה אחרי הסקר הבא שפתאום משתנה.

יצחק לוי: דבר שני, ביקשתי להכניס בדברי ההסבר שיפורסמו בחוברת גם הערה לגבי הפיקוח.

יצחק לוי: אומנם בגוף החוק זה לא מופיע, אבל אמרתי בוועדה, והיושב-ראש והחברים הסכימו אתי, שבין הקריאה הראשונה לקריאה השנייה והקריאה השלישית, כלומר בהכנה לקריאה השנייה ולקריאה השלישית, נדון אם יהיו בידינו אמצעים טובים יותר ממה שיש היום לפיקוח על הסקרים.

יצחק לוי: אלה הדברים, אדוני היושב-ראש.

יצחק לוי: אני מבקש מהכנסת לתמוך בהצעת החוק, להעביר אותה להכנה לקריאה שנייה ולקריאה שלישית לוועדת החוקה, חוק ומשפט.

יצחק לוי: שם אנחנו עורכים דיונים מאוזנים, אנחנו לא מגזימים בחופש הביטוי ובחופש המידע.

יצחק לוי: אנחנו גם מנסים שהמדינה תסדיר את האינפורמציה שמוזרמת לאזרחים, כמו שצריך וכמו שנעשה במדינות רבות.

יצחק לוי: אודה לכנסת על התמיכה בהצעת החוק הזאת.

יצחק לוי: תודה רבה.

יצחק זיו: תודה רבה לחבר הכנסת יצחק לוי.

יצחק זיו: אני מזמין את חברת הכנסת קולט אביטל.

קולט אביטל: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

קולט אביטל: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, למעשה הייתי יכולה להגיד שאני מברכת על כל מלה שאמר חבר הכנסת הרב יצחק לוי.

קולט אביטל: אני מסכימה אתו לחלוטין.

קולט אביטל: יש פה מקריות מעניינת, שכולנו הגשנו פחות או יותר באותו זמן, כל אחד מאתנו ממפלגה אחרת ומתוך מניעים דומים, את הצעות החוק האלה, ומובן שמייד היתה התנפלות של כלי התקשורת עלינו, שאנחנו מנסים לסתום פיות או לנגוס בחופש הדיבור או בחופש המידע או בחופש העיתונות, ולא זאת הכוונה.

קולט אביטל: אני מתרשמת, מהניסיון המועט שיש לי במערכות בחירות, שבשנים האחרונות, בוודאי בבחירות האחרונות, היתה מלאכת ספינים, ואנחנו נמצאים במדינה שבה מפתחים אופנות וטרנדים, ואנשים כבר לא כל כך שוקלים בהתאם למהות או בהתאם לאידיאולוגיה או בהתאם לביצועים של מפלגה, אלא ציבור רחב מנסה לקרוא בין השורות מה קורה, לאן נושבת הרוח.

קולט אביטל: הנה, יש איזו מפלגה חדשה, אופנתית, בואו נלך אתה.

קולט אביטל: לא בדקנו, לא ידענו – מה זה משנה?

קולט אביטל: אולי יש לה עכשיו הצלחה, אז בואו, גם אנחנו נרוץ.

קולט אביטל: לכן, על זה גם התקיים ויכוח בוועדת החוקה, חוק ומשפט, כשבעצם הביאו לפנינו דעות מלומדות של אקדמאים, ושמענו מפי אקדמאים שזה בהחלט שיקול לגיטימי אם אדם מחליט, בתהליך קבלת ההחלטות שלו, שאחד הדברים שהוא צריך להכריע בהם זה דעת הקהל ולאן נושבת הרוח, וזה גורם שמשפיע עליו – למה לא?

קולט אביטל: אז אני חושבת שאני – אני אישית, על כל פנים, מתקוממת נגד הנטייה הזאת.

קולט אביטל: אני בהחלט חושבת שאדם צריך להיות מסוגל לקבל את כל המידע הרלוונטי, והמידע הרלוונטי כבר יותיר אותו לפחות ארבעה-חמישה ימים לשקול בצורה רצינית, גם אם הוא רוצה לקחת את הסקרים בתור אחד הגורמים שהוא מתחשב בהם כשהוא מקבל את ההחלטה.

קולט אביטל: עדיין יש לו זמן.

קולט אביטל: אני קיוויתי שאנחנו נדבר על שבועיים – זה מה שהצעתי.

קולט אביטל: אני, בסופו של דבר, מקבלת את דעת חברי בוועדה, ואנחנו נצטמצם לצורך העניין הזה בפרסום סקרים ביום שישי לפני הבחירות, שזה נותן, נדמה לי, שלושה, ארבעה או חמישה ימים – כמה?

קולט אביטל: – שישי, שבת, ראשון, שני – ארבעה ימים שלמים לאדם לבדוק את כל האופציות, גם את האופציה הרצינית יותר, מדוע הוא רוצה אידיאולוגית או אחרת להשתייך, או לבחור, במפלגה, במדיניות, באלטרנטיבה, וגם להתחשב בדעת הקהל.

קולט אביטל: עדיין נשארים לו ארבעה ימים לבדוק ולשקול, ואנחנו נסתפק במועד הזה או בפרק הזמן הזה.

קולט אביטל: לכן גם אני מבקשת מחברי הכנסת לתמוך בהצעת החוק שלנו.

קולט אביטל: כמובן, אני גם חושבת שאנחנו צריכים לראות איך ניתן ליישם את החוק הזה, מה הכלים שיעמדו לרשותנו, לרבות איך הדברים האלה יקבלו ביטוי באינטרנט.

קולט אביטל: תודה רבה.

יצחק זיו: תודה רבה לחברת הכנסת קולט אביטל.

יצחק זיו: אני מזמין את חבר הכנסת גלעד ארדן – אינו נוכח.

יצחק זיו: חבר הכנסת אבשלום וילן – אינו נוכח.

יצחק זיו: חבר הכנסת מתן וילנאי – אינו נוכח.

יצחק זיו: חבר הכנסת משה כחלון – אינו נוכח.

יצחק זיו: חבר הכנסת יורם מרציאנו – אינו נוכח.

יצחק זיו: חברת הכנסת אורית נוקד – אינה נוכחת.

יצחק זיו: חבר הכנסת רן כהן – אינו נוכח.

יצחק זיו: חבר הכנסת יואל חסון נוכח.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, גם אני הייתי שותף, גם הצעת החוק שלי היתה מהצעות החוק שהגיעו לוועדת החוקה, חוק ומשפט.

יואל חסון: אני חייב לציין שהיה לי באמת תענוג להיות בדיון בוועדת החוקה.

יואל חסון: מצד אחד שמענו שם הרבה, אבל שמענו לעניין, מדוד וקצוב, ובאמת הוצגו שם, גם מצד האקדמיה, גם מצד העוסקים במלאכת הסקרים וגם מצד חברי הכנסת, עמדות ברורות, שהביאו את הוועדה לאיזו מסקנה.

יואל חסון: אני לא אחזור כאן על מה שדובר, על עומס הסקרים ואיך זה השפיע על מערכת הבחירות.

יואל חסון: זה באמת נאמר על-ידי קודמי בצורה ברורה.

יואל חסון: אבל אני חייב להגיד: אני בוועדה התנגדתי לצמצום כל כך משמעותי של מספר הימים.

יואל חסון: אני חשבתי – בהצעת החוק המקורית שלי דובר על 14 יום, אני חשבתי שצריך, לפחות, שזה לא יהיה פחות משישה ימים או שבעה ימים.

יואל חסון: אני חושב שאם הצעת החוק תעבור בסופו של דבר, או תגיע להצבעה רק על שלושה או ארבעה ימים - לדעתי, זה מייתר את החוק, זה הופך את החוק ללא משמעותי ולא חשוב, גם מכיוון שהפרסום האחרון של הסקר יהיה דווקא בעיתוני סוף השבוע, שאלה עיתונים שנשארים בבית כמה ימים, נשארים בסלון, על השולחן, ומעיינים בהם לאו דווקא ביום שישי, אלא ביום ראשון ושני, ויעסקו בהם ובפרשנויות ובכל הדברים.

יואל חסון: אני חושב שכדי שלחוק הזה תהיה משמעות, כדי שנצליח לתת פעם אחת איזה נוק-אאוט לסקרים, וקצת להרגיע את העיסוק בהם, צריך לפחות להרחיב את המניעה לחמישה או שישה ימים.

יואל חסון: אני עדיין מקווה לנסות לשכנע את חברי בוועדה.

יואל חסון: אני כמובן מבקש שנצביע בעד הצעת החוק, כדי שהיא תחזור לוועדה וננסה שוב להגדיר את הימים ואולי להגדיל את כמותם.

יואל חסון: נושא נוסף חשוב הוא נושא האכיפה והפיקוח.

יואל חסון: הוצגה לנו בוועדה דוגמה מעיתון של יום הבחירות.

יואל חסון: וביום הבחירות, כידוע לכם, אסור שיתפרסם סקר.

יואל חסון: ועשו שם תרגיל.

יואל חסון: העיתון עשה תרגיל ולא פרסם סקר.

יואל חסון: אבל מה הוא פרסם?

יואל חסון: הוא פרסם את עוגת הקואליציה העתידית.

יואל חסון: איך תיראה הקואליציה העתידית.

יואל חסון: על מה הוא התבסס בתסריטי הקואליציות?

יואל חסון: על סקר שהוא פרסם יום קודם.

יואל חסון: אז הציבור, גם ביום הבחירות, ראה פחות או יותר את יחסי הכוחות שמתייחסים לסקרים, אבל בדרך קצת מתוחכמת.

מנחם בן-ששון: חבר הכנסת חסון, וזה עוד בלי העדכון.

מנחם בן-ששון: - - -

יואל חסון: נכון, זה ללא העדכון.

יואל חסון: אז שוב, אתה רואה – אלה מניפולציות שעושים.

יואל חסון: אני לא יודע מה עמד מאחורי הרצון לפרסם את הסקרים האלה דווקא ולא סקרים אחרים, ועל-פיהם להציג את תסריטי הקואליציה.

יואל חסון: מה שזה מראה זה שיש כנראה בחוק הזה, גם בזה שאוסר על יום לפני, בעיה של אכיפה.

יואל חסון: ואני באמת חושב שאנחנו צריכים לא להגיש פה יותר מדי חוקים שאי-אפשר לאכוף אותם אחר כך, וצריך באמת, במסגרת הדיונים – אני מאמין שיושב-ראש הוועדה יוביל את זה לכיוון הזה – להוביל למצב שנדון בנושא האכיפה.

יואל חסון: איך אנחנו, גם בנושא האינטרנט, שזה נושא חשוב מאוד, אוכפים את החוק.

יואל חסון: שוב, אם זה יהיה פחות משלושה ימים, עדיף לא להיכנס לזה ולא לשנות את החוק.

יואל חסון: אבל אם נגדיל את מספר הימים, צריך להקפיד על נושא האכיפה באופן משמעותי.

יואל חסון: לכן, אני מציע ומבקש מחברי הכנסת לתמוך בהצעת החוק.

יואל חסון: תודה.

יצחק זיו: תודה רבה לחבר הכנסת יואל חסון.

יצחק זיו: אני מזמין את חבר הכנסת יעקב מרגי.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מכובדי חבר הכנסת הרב יצחק לוי, אני חושב שהחוק הזה הוא חוק נכון, חוק ראוי, ואין עיתוי יותר טוב מאשר אחרי הבחירות האחרונות.

יעקב מרגי: הרי הרגשנו את זה, חשנו את זה.

יעקב מרגי: מה לעשות?

יעקב מרגי: הציבור נוהר אחרי החזקים.

יעקב מרגי: אוהב להיות עם המנצחים.

יעקב מרגי: וראינו תמיד כשפרסמו סקר שנתן תוצאות כאלה ואחרות – למחרת המגמה היתה פחות או יותר דומה, אלא אם כן היו תמורות אחרות.

יעקב מרגי: ואני חושב שכדי לא לנווט את הציבור ואכן לאפשר שהבחירה תהיה אמיתית, מתוך הלב, באמונה, במה שהאדם מאמין - אני חושב שהצעת החוק היא ראויה.

יעקב מרגי: יש לי בעיה עם 24 השעות לפני אותו יום שישי – זה כמעט ולא כלום.

יעקב מרגי: ביום שלישי בדרך כלל הבחירות – זה לא מספיק.

יעקב מרגי: אני הייתי מרחיב את זה, אני חושב, לשבוע האחרון.

יעקב מרגי: הייתי לוקח שבוע שלם לפני יום הבחירות – לא מפרסמים סקרים.

יעקב מרגי: הסקרים הם מגמתיים, הכול תלוי במה שאתה שואל ואיך אתה שואל ובאיזה עיתוי אתה שואל, והכול נזיל והכול גמיש.

יעקב מרגי: ואני חושב שבעידן הזה, שבו שהחברה הישראלית נמצאת במשבר, בהעדר מנהיגות ובחוסר מנהיגות, סקרים יכולים אכן לשבש את תהליך הבחירה הדמוקרטית ולנווט את הבחירה של האנשים, ואני חושב שהצעת החוק היא אכן ראויה וצריך לקדם אותה.

יעקב מרגי: כמובן, מן הסתם יהיו סעיפים שצריך לשפץ, לתקן ולחשוב עליהם, כדרכן של כל הצעות החוק שהן בהתחלה בוסר, ואני מאמין שנגיע לקריאה שנייה ושלישית עם הצעת חוק ראויה.

יעקב מרגי: אני חושב שהכנסת צריכה לתמוך בהצעת החוק הזאת.

יעקב מרגי: אני וסיעתי יחד נתמוך בחוק ונקדם ונשפר.

יעקב מרגי: זה עוד נדבך אחד בשינוי שיטת הממשל ובחיזוק הממשל בישראל, ותבוא עליכם הברכה.

יעקב מרגי: תודה, חברי.

יצחק זיו: תודה רבה לחבר הכנסת יעקב מרגי.

יצחק זיו: חבר הכנסת טלב אלסאנע – אינו נוכח.

יצחק זיו: חבר הכנסת – אינו נוכח.

יצחק זיו: חבר הכנסת עזמי בשארה.

עזמי בשארה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, האמת, עקרונית אני נגד סקרים בכלל, כתופעה.

עזמי בשארה: אני חושב שהתופעה הזאת אחראית לירידת אחוז ההצבעה במדינות מודרניות.

עזמי בשארה: אלה בחירות וירטואליות שמתנהלות לפני הבחירות, והאזרח מרגיש, אחרי סקרים, שאין לו השפעה.

עזמי בשארה: התוצאות כבר ברורות.

עזמי בשארה: זו אחת הסיבות העיקריות לכך שבארצות-הברית, באירופה ובישראל אנחנו כל הזמן בירידה של אחוז ההצבעה.

עזמי בשארה: אנשים לא שמים לב לזה, אבל זאת הסיבה העיקרית.

עזמי בשארה: האזרח מרגיש שהבחירות מוכרעות ואין לו תפקיד.

עזמי בשארה: אלה בחירות וירטואליות.

עזמי בשארה: אבל, כמובן אי-אפשר למנוע את זה.

עזמי בשארה: אני חושב שזה כלי לגיטימי למפלגה שתבדוק את עצמה, ואז אם היא רוצה לפרסם, כולם ידעו שזה לא אובייקטיבי, אבל זה יעיל למפלגה עצמה.

עזמי בשארה: זה כלי יעיל למפלגה לבדוק מה כוחה, איך היא תתכנן, איפה היא ירדה, איפה היא עלתה, מאיזו סיבה.

עזמי בשארה: אני חושב שזה לגיטימי.

עזמי בשארה: אבל אז, כל הציבור צריך לדעת שזה סקר שמפלגה מסוימת עשתה בשביל לבדוק את עצמה.

עזמי בשארה: כל הקטע של סקרים אובייקטיביים - אין דבר יותר מצוץ מהאצבע מהדבר הזה.

עזמי בשארה: אבל מה לעשות, זה לא הדבר שהכי מזייף את רצון הבוחרים ואת מחשבתם.

עזמי בשארה: גם מופעים, גם אמנים, גם הפחדות, גם כסף, גם במאות, איך אומרים בצרפתית – le spectacle, כל הקטע הסנסציוני שבבחירות מזייף.

עזמי בשארה: הסקר זה לא הדבר הכי מזייף שיש, אבל אני נוטה יותר למה שחברי הכנסת האחרונים אמרו, חסון וקולט אביטל.

עזמי בשארה: הבעיה העיקרית היא שוועדת החוקה צריכה להסדיר, שלא נגיע לבחירות - כי אני חושב, כמה שנשלוט בכך, מה, לא יכול לבוא ערוץ מחוץ-לארץ ולפרסם, דווקא ינצל את הוואקום ויגיד, למשל CNN עורך מופע מיוחד מירושלים לילה לפני הבחירות, ובו יוצגו הסקרים האחרונים.

עזמי בשארה: הוא דווקא ינצל את האיסור על אמצעי תקשורת ישראליים.

עזמי בשארה: או אפילו "אל-ג'זירה", ואפילו ייתן לכם חצי שעה בעברית, מתנה.

עזמי בשארה: אי-אפשר לשלוט בזה, אי-אפשר לשלוט באינטרנט, בכל ערוצי האינטרנט קשה לשלוט.

יעקב מרגי: יש כבר "אל-מנאר".

עזמי בשארה: יש גבול, מי יעשה חוזה עם "אל-מנאר", איזה סוקר?

עזמי בשארה: גם לרדיפת הבצע יש גבול, אפילו בין הסוקרים.

עזמי בשארה: אבל, מה אני אומר, מה שאנחנו צריכים להסדיר זה את הקטע הזה של המקצוע - מי זה סוקר, מה זה סוקר, מי מקבל רשיון לעשות סקרים.

עזמי בשארה: זה סיפור מוזר ביותר במדינה הזאת.

עזמי בשארה: מה ההכשרות, אילו בדיקות, מי משגיח על דבר כל כך גורלי?

עזמי בשארה: משפט אחד ואני מסיים, אדוני היושב-ראש, חברת כוח-אדם מספקת סטודנטים לסוקרים, חברת סקרים פתאום מכריזה שהיא צריכה 20 סטודנטים, והם כולם מתנועה, צעירים של מפלגה מסוימת, יבואו לסקור בטלפון.

עזמי בשארה: מי ישגיח?

עזמי בשארה: וזה עוד מכריע, חורץ גורלות של מפלגות ושל בחירות.

עזמי בשארה: אני אומר לך, חברות כוח-אדם מביאים להן סטודנטים בזמן הבחירות, כל המפלגות יודעות, ואז יש להן סטודנטים, והם הולכים ומתפקדים.

עזמי בשארה: מה זה הקטע הזה?

עזמי בשארה: צריך להסדיר את זה ממילא, עזוב את הפוליטיקה, בשביל המסחר, בשביל הביזנס.

עזמי בשארה: זה עניין שצריך להסדיר, לדעתי זה נושא חשוב בשוק, בכלכלת השוק, חוץ מפוליטיקה, אבל זה לא נושא שלא מוסדר.

עזמי בשארה: תודה רבה.

יצחק זיו: תודה רבה.

יצחק זיו: אני מזמין את חבר הכנסת ואסל טאהא – אינו נוכח.

יצחק זיו: אני מזמין את חבר הכנסת אליהו גבאי.

אליהו גבאי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מברך על הצעת החוק שהגיש הרב יצחק לוי.

אליהו גבאי: לדעתי, החוק הזה חיוני מאוד וחשוב מאוד, כי הסוקרים והסקרים הפסיקו כבר לתת לנו תמונת מצב אמיתית, שכן חלק גדול מהסוקרים והסקרים הם מגמתיים.

אליהו גבאי: הרי האנשים מתרשמים הרבה מהסקרים האלה.

אליהו גבאי: משנים את דעתם לפי הסוקרים, משנים את דעתם, ולמחרת כבר מרכיבים ממשלות, מרכיבים קואליציות, משנים אותן.

אליהו גבאי: בפרט אנשים שלא קוראים חומר, או "עמך", בחלקם נוטים לפי הסקרים.

אליהו גבאי: וזה עלול לשנות ולהטעות, לשנות את דעת האנשים.

אליהו גבאי: יותר מזה, יש תופעה שמפלגה מסוימת היא לא לטעמו של אדם.

אליהו גבאי: כשהיא מגיעה למספר מסוים, הוא אומר, ממילא ההוא לוקח את המנדטים, בשביל מה לי ללכת להצביע.

אליהו גבאי: זה עלול להוריד את אחוז המצביעים; זה עלול להוביל חלק מהאנשים, לפי האווירה – לרמת המצביעים של אותה מפלגה.

אליהו גבאי: אתן לכם דוגמה.

אליהו גבאי: תארו לכם שעכשיו בן-גוריון, זכרו לברכה, היה מופיע בטלוויזיה, עובר מסך, לא עובר מסך.

אליהו גבאי: האנשים היו מצביעים.

אליהו גבאי: כלומר, צריך לצמצם עד כמה שאפשר גם את התעמולה בטלוויזיה, להפסיק אותה כמה ימים, כי זה בזבוז כסף ציבורי, הציבור כבר עייף מהתעמולה הטלוויזיונית.

אליהו גבאי: בסופו של דבר גם את זה הולכים לסקור באותו לילה - איך התרשמו, איך השפיעה הטלוויזיה.

אליהו גבאי: זה מפסיק להשפיע, זה הופך רק לשואו מסוים של צחוק.

אליהו גבאי: לכן, כמה שנצמצם, אם זה שבועיים ואם זה שבוע, את הסקרים - זה גם בזבוז כספי ציבור וגם מטה את תוצאות הבחירות ומביא לחוסר השתתפות בהצבעה.

אליהו גבאי: ומעל הכול, קחו לדוגמה סקרים שעושים בטלפון.

אליהו גבאי: יש ציבור שאין לו תרבות של מענה לסוקרים בטלפון.

אליהו גבאי: אנשים סוגרים את הטלפון.

אליהו גבאי: זה עלול להראות לנו - אנשים ששיתפו פעולה עם סוקרים, והתרשמו שאותם אנשים עלולים להטות את תוצאות הסקר.

אליהו גבאי: אנחנו יודעים מי משלם לסוקרים ומי מזמין אותם.

אליהו גבאי: לכן, כמה שנמעט בסקר, שבוע או עשרה ימים מראש, כך ייטב לתוצאות הבחירות וייטב לדמוקרטיה.

אליהו גבאי: כמה שנצמצם את התעמולה הטלוויזיונית - זה גם חוק של הרב לוי וגם על זה אני מברך – ההתרשמות של האנשים כאשר הם לא מתרשמים מהטלוויזיה אלא מתרשמים מהתוכן, מהעשייה של האדם, מהקריירה הציבורית שהיתה לו, ולא מהתעמולה הטלוויזיונית, הבאתי את הדוגמה של אבות המדינה; אם הם היו צריכים להופיע בטלוויזיה, לדעתי הם לא היו מלהיבים את הציבור, אלא אנשים הסתכלו בעשייה שלהם, בתוכן, בביוגרפיה שלהם, ולא איך הם נראים בטלוויזיה ואיך הם משכנעים.

אליהו גבאי: אני מקווה שהצעת החוק לצמצום התעמולה בטלוויזיה, וגם הצעת החוק לצמצום הסקרים כמה שיותר, יבריאו את המערכת הפוליטית ויתרמו רבות לחשיבה המקורית של האנשים ולהצבעה עבור האנשים הראויים והמתאימים, ולא האנשים היפים שעוברים מסך.

אליהו גבאי: תודה.

יצחק זיו: תודה רבה.

יצחק זיו: אני מזמין את חבר הכנסת מאיר פרוש – אינו נוכח.

יצחק זיו: אני מזמין את חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

ג'מאל זחאלקה: כבוד היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אין ספק שדרושה רגולציה ראויה ומתאימה לבחירות וצריך לשמור מכל משמר ולהיות ערים ולהציע הצעות ולהציע שינויים נדרשים כדי לשמור על הוגנות הבחירות, כדי שהבחירות תהיינה הוגנות.

ג'מאל זחאלקה: יש הרבה עניינים לדבר עליהם.

ג'מאל זחאלקה: דובר כאן על התעמולה, אני חושב שצריך לנהל על זה דיון ענייני, רחוק ככל האפשר מהבחירות עצמן.

ג'מאל זחאלקה: וזה הזמן.

ג'מאל זחאלקה: בקשר לסקרים, יש חוקים, כפי שאמר חבר הכנסת יצחק לוי, אבל לא אוכפים אותם.

ג'מאל זחאלקה: לא רק החוק שדורש שיציגו את תוצאות הסקר לוועדת הבחירות המרכזית, אלא החוק שעבר בכנסת שעברה, שדורש, קובע סטנדרטים, שכל המפרסם סקר צריך לפרסם מי מימן את הסקר, מי הזמין אותו, כמות הנסקרים, אחוז השגיאה והמכון שעשה את הסקר.

קריאה: - - -

ג'מאל זחאלקה: המכון שעשה את הסקר והתאריך ואפילו השעות שבהן נעשה הסקר.

ג'מאל זחאלקה: האם החוק הזה נאכף?

ג'מאל זחאלקה: אני אומר לכם - רק באופן חלקי ביותר.

ג'מאל זחאלקה: אחד הפטנטים, למשל - דיברו על פטנטים - כדי לעקוף את האכיפה של החוק היה לדווח על סקר שנעשה, כלומר לא לפרסם את הסקר, כי פרסום הסקר - זה החוק אומר במפורש, כל אחד, איש החוק צריך להסתכל, ועדת הבחירות, או המשטרה אפילו, לראות שחמשת התנאים לפרסום הסקר מולאו ונכתבו ופורסמו בעיתון או בטלוויזיה או באינטרנט או בכל מדיום אחר.

ג'מאל זחאלקה: אז עושים את זה בדרך אחרת, העיתון מפרסם שמפלגה פלונית או גוף פלוני עשה סקר שבו מתברר שכוחה של המפלגה הזאת הוא כזה וכזה, או כוחו של זה הוא כזה, וככה הוא לא פרסם את הסקר, הוא מפרסם נתונים חלקיים, והוא למעשה אומר:

ג'מאל זחאלקה: אני לא פרסמתי סקר, אני פרסמתי ידיעה על סקר שנעשה במקום זה או אחר.

ג'מאל זחאלקה: אני מציע לוועדת החוקה, כשתבוא לבחון את הנושא הזה, להזמין מהממ"מ או מישהו שיסקור לה מה נעשה בסקרים בבחירות האחרונות וכמה סקרים פורסמו, לא רק סקרים – אנשים מסתכלים בעיתונות, חושבים שעיתונות זה "מעריב", "ידיעות", "הארץ".

ג'מאל זחאלקה: זה לא ככה, יש עיתונות ערבית, יש עיתונות ברוסית, יש הרבה עיתונים מקומיים, מקומונים, וגם שם מתפרסמים הרבה דברים.

ג'מאל זחאלקה: אז צריך גם את זה לזכור.

ג'מאל זחאלקה: בקיצור, באמת יש לי התלבטות קשה בקשר לחוק הזה, ואני אגיד לכם מה.

יצחק זיו: רק בקיצור.

ג'מאל זחאלקה: בקיצור רב.

ג'מאל זחאלקה: ככל שהתקופה ארוכה יותר, כלומר אם אנחנו חוזרים שבוע אחורה או שבועיים אחורה, האפשרות לפרסום לא קונבנציונלי של הסקרים היא גדולה יותר – באינטרנט, כפי שאמר ידידי חבר הכנסת בשארה, בעיתונות או במדיה זרה, בחוץ-לארץ, ואז חרושת השמועות גדולה יותר, ואפשרות האכיפה - העיתונים ימצאו אלף ואחד פטנטים כדי לפרסם את זה.

ג'מאל זחאלקה: לכן אני מציע שהתקופה תתקצר והאכיפה תהיה יותר חזקה.

ג'מאל זחאלקה: אם אנחנו נקבע את זה לשבועיים, אני אומר לכם - זה לא יעבוד.

ג'מאל זחאלקה: זה לא יעבוד, העיתונים לא יתאפקו, העיתונים ימצאו אלף ואחת דרכים.

יצחק זיו: תודה רבה.

ג'מאל זחאלקה: לכן צריך לצמצם את הזמן ולהגביר את האכיפה, ולא רק אכיפה של החוק הזה אלא אכיפה של חוקים אחרים.

ג'מאל זחאלקה: וכך אולי נצמצם את ההטיה הלא-רצויה של סקרים.

ג'מאל זחאלקה: תודה.

יצחק זיו: תודה רבה.

יצחק זיו: אנחנו עוברים לחבר הכנסת נסים זאב, אחרון הדוברים בדיון.

נסים זאב: אדוני היושב בראש, כנסת נכבדה, אני רוצה לברך על היוזמה של חבר הכנסת יצחק לוי, הצעת החוק שעיקרה להטיל מגבלות על אמצעי התקשורת בעצם, על חופש העיתונות, על ההפקרות בכל מה שנוגע להליך הדמוקרטי כביכול, במרכאות.

נסים זאב: זה הליך הבחירות לכנסת, ועל-ידי כך בעצם משפיעים על הבוחר ואולי גם מונעים ממנו את ההחלטה אם כן ללכת או לא ללכת לבחירות, כי כבר הכול מכור מראש.

נסים זאב: אני לא נכנס לאותנטיות של הסקרים ולהשפעה, אני רק יכול לומר שבישראל לא תמיד הסקרים הם נכונים כמו בארצות-הברית ובאירופה.

נסים זאב: רק לאחרונה, בסקרים שפורסמו בארצות-הברית לגבי הסנאט והקונגרס, ראינו שהתוצאות הן מדויקות.

נסים זאב: כשהסקרים הראו שהדמוקרטים מובילים באחוז מסוים, זה יצא בדיוק.

נסים זאב: בישראל זה לא קורה כך.

נסים זאב: בישראל יש מגמתיות ויש השתלטות של התקשורת על המוחות ועל הרצונות של האזרחים פה במדינת ישראל.

נסים זאב: אני רוצה לומר משהו הרבה יותר חריף.

נסים זאב: כשמדובר בחקירות, בחשדות, אז כבר התקשורת חורצת דין וכבר אפילו לבית-המשפט אין מה להתעסק בכל הנושא של ההליך המשפטי.

נסים זאב: גם השופט חשין אמר את זה לאחרונה על הנשיא קצב, שאין כבר מה לשפוט אותו כי העיתונות כבר שפטה אותו.

נסים זאב: אז ההשפעה על המוחות היא כל כך קשה וכל כך חדה, ואני חושב שמניעת הפרסום לפחות בימים מסוימים שקרובים ליום הבחירות היא נכונה ביותר.

נסים זאב: וצריך להישמר ולשמור ולדאוג שתהיה הפרדה בין רשויות האכיפה לבין התקשורת, כי למעשה התקשורת נהפכת להיות השופט העליון של כל החשודים במדינת ישראל.

נסים זאב: ברצונם מעלים, ברצונם מורידים.

נסים זאב: כל יום יש סקר מסוים, עמיר פרץ – האם הציבור רוצה או לא רוצה אותו, מי בעד, מי נגד?

נסים זאב: ראש הממשלה - מי בעד?

נסים זאב: מי נגד?

נסים זאב: מה, הפקרות פשוט.

נסים זאב: העיתונות - יש מישהו שבאופן מגמתי עומד מאחורי הקלעים, דואג שיהיה סקר מסוים כדי להכפיש אדם מסוים.

נסים זאב: וככה גם עשינו עם השר חיים רמון, בסופו של דבר הוא נאלץ להפסיק להיות שר המשפטים כי כבר העיתונות קבעה שהוא אשם, ובינתיים פינה את הדרך כדי שהשר שטרית בעצם יוכל לעבוד הרבה יותר בקלות ולמנות את השופטת בייניש לבית-המשפט העליון.

נסים זאב: אז ככה עובדת התקשורת, והבעיה שלנו היא לא הסקרים אלא מי משפיע ואיך משפיעים ואיך דואגת התקשורת בעצם, כשיש לה אינטרס לכאן או לכאן, היא מטה את כף המאזניים.

נסים זאב: על כך יבורך חבר הכנסת יצחק לוי.

יצחק זיו: תודה רבה.

יצחק זיו: אנחנו נעבור להצבעה.

יצחק זיו: הצבעה מס' 6 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה - 11 נגד - אין נמנעים - אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הבחירות (דרכי תעמולה) (תיקון מס' 23) (איסור פרסום של סקרי בחירות), התשס"ז-2006, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

יצחק זיו: ההצעה עברה.

יצחק זיו: 11 בעד, נגד אין, נמנעים אין.

יצחק זיו: הצעת החוק עוברת לוועדת החוקה, חוק ומשפט.

יצחק זיו: חברי הכנסת, תם סדר-היום.

יצחק זיו: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום רביעי, א' בכסלו התשס"ז, 22 בנובמבר 2006, בשעה 11:00.

יצחק זיו: ישיבה זו נעולה.