ישיבת מליאה, כנסת 17, פרוטוקול מספר הישיבה המאה-ועשרים של הכנסת השבע-עשרה, 2007-05-21 00:00

קולט אביטל: חברי חברי הכנסת, אני מתכבדת לפתוח את ישיבת הכנסת.

קולט אביטל: היום יום שני, ד' בסיוון התשס"ז, 21 במאי 2007.

קולט אביטל: הודעה למזכיר הכנסת.

אריה האן: ברשות יושבת-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לדיון מוקדם:

אריה האן: הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון – תקרת תשלום משפחתית ותשלום רבעוני עבור שירותים), התשס"ז–2007, מאת חבר הכנסת ; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – גמלת ניידות לקשישים), התשס"ז–2007, מאת חברת הכנסת אורית נוקד; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – קצבת סיעוד), התשס"ז–2007, מאת חבר הכנסת חיים כץ; הצעת חוק פיצוי לנפגעי פוליו (תיקון – הרחבת החלת קצבה חודשית), התשס"ז–2007, מאת חברי הכנסת אברהם רביץ ואריה אלדד; הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון – שמירת זכאות לביטוח בריאות לשוהים מחוץ לישראל), התשס"ז–2007, מאת חבר הכנסת אחמד טיבי; הצעת חוק שעות עבודה ומנוחה (תיקון – פנקס שעות עבודה – רישום שעות נוספות), התשס"ז–2007, מאת חברת הכנסת רונית תירוש; הצעת חוק פיצוי לנפגעי פוליו (תיקון – נפגעים שנולדו מחוץ לישראל), התשס"ז–2007, מאת חבר הכנסת רן כהן; הצעת חוק הבטחת הכנסה (תיקון – הגדלת קצבת זיקנה והשלמת הכנסה לפנסיונרים עובדים), התשס"ז–2007, מאת חברת הכנסת סופה לנדבר וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק משפחות חיילים שנספו במערכה (תגמולים ושיקום) (תיקון – ביטול מבחן ההכנסה לשכולים), התשס"ז–2007, מאת חבר הכנסת מגלי והבה; הצעת חוק לתיקון פקודת בריאות הציבור (מזון) (חומצות שומן מסוג טראנס), התשס"ז–2007, מאת חבר הכנסת אליהו גבאי; הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון – מימון עלות אשפוז), התשס"ז–2007, מאת חברת הכנסת ליה שמטוב; הצעת חוק נכי רדיפות הנאצים (תיקון – ביטול מועד העלייה לישראל כתנאי לקביעת זכאות לתגמולים), התשס"ז–2007, מאת חבר הכנסת אופיר פינס-פז וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – הגדרת ילד), התשס"ז–2007, מאת חבר הכנסת ; הצעת חוק הרשויות המקומיות (בחירות) (תיקון – השעיית ראש רשות מקומית שבחירתו בוטלה על-ידי בית-משפט), התשס"ז–2007, מאת חבר הכנסת גלעד ארדן; הצעת חוק הביטוח הלאומי (שירותים מיוחדים לנכה המתגורר עם בן משפחה שאיננו נכה), התשס"ז–2007, מאת חברת הכנסת ליה שמטוב; הצעת חוק זכויות החולה (תיקון – הפקת לקחים לשם טיפול בחולים), התשס"ז–2007, מאת חבר הכנסת אריה אלדד; הצעת חוק ההוצאה לפועל (תיקון – מחילה משתמעת על חוב וחובת דיווח על מחילה),

אריה האן: התשס"ז–2007, מאת חברת הכנסת אורית נוקד; הצעת חוק הגנת הפרטיות (תיקון – איסור האזנה ללא הודעה), התשס"ז–2007, מאת חברת הכנסת אסתרינה טרטמן וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק חובת המכרזים (תיקון – העדפת תאגיד המחזיק בתו תקן לאחריות חברתית), התשס"ז–2007, מאת חבר הכנסת בנימין אלון; הצעת חוק העונשין (תיקון – עונש מזערי על אינוס), התשס"ז–2007, מאת חברת הכנסת אורית נוקד; הצעת חוק-יסוד: הכנסת (תיקון – מועד התפזרות הכנסת בשל אי-קבלת חוק תקציב), מאת חבר הכנסת ; הצעת חוק לתיקון פקודת פשיטת הרגל (חובת דיווח על נושים ידועים), התשס"ז–2007, מאת חבר הכנסת סטס מיסז'ניקוב וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק תובענות ייצוגיות (תיקון – פטור ממס לגמול התובע המייצג), התשס"ז–2007, מאת חברי הכנסת גלעד ארדן ואלכס מילר; הצעת חוק ההוצאה לפועל (תיקון – הפטר לחייב מוגבל באמצעים), התשס"ז–2007, מאת חבר הכנסת גלעד ארדן; הצעת חוק המקרקעין (תיקון – הארכת פרק הזמן לסעד עצמי בסיוע המשטרה), התשס"ז–2007, מאת חברי הכנסת גדעון סער ורוברט אילטוב; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (הכרה במס לאח/ות תומך/ת), התשס"ז–2007, מאת חברת הכנסת אורית נוקד; הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון – ייצוג הולם לאוכלוסייה הערבית במוסדות התכנון והבנייה), התשס"ז–2007, מאת חברי הכנסת חנא סוייד ואופיר פינס-פז וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק חובת משא-ומתן עם מדינות אויב, התשס"ז–2007, מאת חברי הכנסת נאדיה חילו ורן כהן וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק מסירת זמן המתנה משוער במענה טלפוני, התשס"ז–2007, מאת חברת הכנסת אורית נוקד; הצעת חוק התקשורת (בזק ושידורים) (תיקון מס' 35) (תיקון – הארכת המשך שידורי חדשות מקומיות בטלוויזיה), התשס"ז–2007, מאת חברי הכנסת גדעון סער ו; הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון – שימור אתרי ומתקני ספורט בעלי חשיבות היסטורית), התשס"ז–2007, מאת חברי הכנסת רונית תירוש וגלעד ארדן וקבוצת חברי הכנסת.

אריה האן: עוד אודיע

אריה האן: כם כי ועדת העבודה, הרווחה והבריאות של הכנסת החליטה ביום ד' בסיוון התשס"ז, 21 במאי 2007, לחדש את הדיונים בהצעת חוק הנוער (טיפול והשגחה) (תיקון מס' 17), התשס"ז–2007, בהתאם להוראות סעיף 124 לתקנון הכנסת.

אריה האן: לפיכך, תידחה הקריאה השנייה עד שהצעת החוק תוחזר ותונח על שולחן הכנסת.

אריה האן: תודה רבה.

קולט אביטל: תודה רבה לאדוני המזכיר.

קולט אביטל: אני מבקשת להזכיר לחברי הכנסת – בעיקר לחבר הכנסת כהן – שלא משתמשים בפלאפון במליאה.

רן כהן: איזה כהן?

רן כהן: יעקב כהן.

קולט אביטל: נכון.

קולט אביטל: יעקב כהן.

קולט אביטל: אני מתנצלת, רן כהן, זה לא אתה.

קולט אביטל: 1.

קולט אביטל: אופן התמודדותה עם ירי ה"קסאמים" על שדרות, אשקלון ויישובי הנגב המערבי;

קולט אביטל: 3.

קולט אביטל: חילול השבת ברכבת ישראל;

קולט אביטל: הנושא הראשון על סדר-היום: הצעות אי-אמון בממשלה.

קולט אביטל: הצעה ראשונה, הצעת סיעת הליכוד להביע אי-אמון בממשלה בנושא: אופן התמודדותה מול ירי ה"קסאמים" על שדרות, אשקלון ויישובי הנגב המערבי.

קולט אביטל: אני מזמינה את חבר הכנסת גדעון סער לנמק את ההצעה במסגרת עשר דקות.

קולט אביטל: בבקשה.

רן כהן: איפה סיעת הליכוד?

גדעון סער: חבר הכנסת כהן, אני אזכיר לך שאתה חבר האופוזיציה.

גדעון סער: גברתי היושבת-ראש, מכובדי שר הפנים – אני מברך אותך עם שובך למולדת – –

רוני בר-און: – – –

גדעון סער: – – כנסת נכבדה, אנחנו מתרגלים, חלילה, למציאות שבה יישובים וערים בישראל לא יכולים לקיים אורח חיים תקין; שאזרחים נוטשים את בתיהם תחת אש המחבלים, זאת הפעם השנייה השנה; אנחנו מתרגלים לדבר שאי-אפשר להתרגל אליו, וכל אחד מאתנו צריך לשאול את עצמו אם הוא היה מוכן שהוא וילדיו, וכל אחד מאזרחי ישראל, יחיה באופן שבו נאלצים היום לחיות תושבי שדרות ותושבי הנגב המערבי, והאם אז גם היינו מספרים לעצמנו ולאזרחי ישראל שאין לנו פתרונות, כפי שאומרת הממשלה הזאת, או לפחות לפי הקו הרשמי של הממשלה הזאת.

גדעון סער: אני שואל מה התפקיד הראשון של כל ממשלה שמכהנת בישראל.

גדעון סער: קודם כול – להבטיח ביטחון ושגרת חיים לאזרחים.

גדעון סער: מה התפקיד של הצבא – בדיוק התפקיד הזה.

גדעון סער: הצבא אמור לתת את הפתרונות שמאפשרים לתושבי שדרות ולתושבי הנגב המערבי ולתושבי אשקלון, לחיות.

גדעון סער: אדוני השר, האם כאשר אתם מקיימים את הדיונים אתם שוקלים את הנזק האסטרטגי שנגרם למדינת ישראל כאשר ארגון מחבלים מניס אזרחים מבתיהם?

גדעון סער: האם הנזק החמור לביטחון הלאומי – המשמעות של ההצלחה של ארגוני המחבלים באסטרטגיה הזאת – לא גורם לכם לחשוב שצריך להתחיל לפעול?

גדעון סער: אני יודע שיש בממשלה כאלה שאינם מסתירים את דעתם שהממשלה מועלת בתפקידה, אינה מקיימת את חובתה.

גדעון סער: אני מזכיר לך – יכול להיות שאני מגלה לך, אדוני השר, כי אתה לא היית כאן – ששר התחבורה, לשעבר שר הביטחון, השר מופז, הוא זה שאמר יותר מפעם אחת במהלך הימים האחרונים, שהממשלה עושה מעט מדי ומאוחר מדי להגנת תושבי שדרות, להגנת תושבי הנגב המערבי.

גדעון סער: אדוני השר, מאחר שאני לא יכול להיות משוכנע שביום שישי האחרון קראת את טורו של נחום ברנע ב"ידיעות אחרונות", אני רוצה לגלות לך ולכנסת כולה מה אמר השר לביטחון הפנים – הוא בכל זאת היה ראש השב"כ, אי-אפשר להתייחס בביטול לדברים שהוא אומר.

גדעון סער: וכך אומר השר לביטחון הפנים – – –

רוני בר-און: קראתי, קראתי.

רוני בר-און: או שהוא ייקח את הגביע, או שהוא יגנוב את הגביע.

גדעון סער: לא, לא.

גדעון סער: אתה זוכר אולי את הציטוט שמתייחס לכדורגל.

גדעון סער: אני רוצה להתייחס לציטוט המתייחס לביטחון.

גדעון סער: וכך אומר השר לביטחון פנים, ומעיד על ממשלת ישראל שהוא חבר בה: "הצרה היא שאין לנו אסטרטגיה" – אומר דיכטר – "הכול אצלנו טקטיקות.

גדעון סער: מסוק פה, סיכול שם.

גדעון סער: אנחנו מתנהלים כמו חנות מכולת" – – –

רוני בר-און: אני אגיד לך ממה אני מודאג.

רוני בר-און: פעם, נחום ברנע היה קורא מה שאתה כותב; היום, אתה קורא מה שנחום ברנע כותב.

גדעון סער: תקשיב, אדוני השר – –

רן כהן: הוא היה בכל זאת השר לביטחון פנים – – –

גדעון סער: – – אני מאוד מעריך את חידודי הלשון שלך ואת השנינות שלך, אבל נדמה לי שבדיון הזה, בנושא הזה שעליו אנחנו מדברים, אנחנו צריכים לדבר בנימה קצת אחרת.

גדעון סער: שר בממשלת ישראל – שחבר בקבינט הביטחוני, שעמד בראש שירות הביטחון הכללי – מעיד על הממשלה שהוא חבר בה, שהיא מתנהלת כמו חנות מכולת, ואנחנו מדברים על ממשלה תחת אזהרה.

רן כהן: אז למה הוא נשאר שם?

גדעון סער: אנחנו מדברים על ממשלה אחרי דוח-וינוגרד, על ממשלה שעליה אמר הדוח של הוועדה שהיא מינתה, שהיא וכל אחד מחבריה נכשלו כישלון מוחלט בנושאים של חיים ומוות: באחריות, בזהירות, בשיקול דעת.

גדעון סער: היא מתבצרת ונאחזת בכיסאות, מתחפרת בתפקידים, מספרת לנו שהיא צריכה לתקן את הליקויים, אבל כל הליקויים חוזרים על עצמם – במיגון, בטיפול בעורף, במתן מענה ביטחוני, בקונספציה הביטחונית.

גדעון סער: אתם ממשלה כושלת, שכל יום חוזרת על הכישלונות שלה וכל יום מדרדרת את מדינת ישראל ואת מעמדה ואת כוח ההרתעה שלה.

משה שרוני: – – –

גדעון סער: תקשיב לי, חבר הכנסת שרוני, תאמין לי – הדברים האלה, אי-אפשר עוד לומר אותם בשקט, ויש ציבור רחב שדורש – ואתה יודע את זה – ביטחון.

גדעון סער: וזה מה שהממשלה מופקדת עליו כדבר ראשון, לפני כל דבר אחר.

גדעון סער: אז את זה אומר שר בממשלה – לא אנחנו באופוזיציה; אפילו אנחנו מתקשים להתחרות עם העדויות של השרים בממשלה.

גדעון סער: אבל אני רוצה לומר: אנחנו בתקופה מאוד מאוד קשה.

גדעון סער: אנחנו נכנסנו לעידן הבריחה – אני אומר את זה בצער, כי זה דגם קבוע: מגוש-קטיף, מצפון השומרון, עכשיו אזרחים נסים על נפשם.

גדעון סער: זה היה בצפון, זה היה בדרום.

רוני בר-און: החבר הכי טוב – – –

גדעון סער: אינני יודע למי – – –

רוני בר-און: השכן הקרוב, האח הקרוב.

רוני בר-און: לא זוכר איך קוראים לו, יש לו שם כזה קשה.

גדעון סער: אינני יודע למה אדוני מכוון, למרות שאני מתאמץ לרדת לסוף – – –

רוני בר-און: השכן מקיסריה – – –

גדעון סער: תשמע, אדוני השר, תאמין לי – אני שוב מפציר בך – – –

קולט אביטל: אתה מדבר על זה שמתחיל בגימ"ל.

רוני בר-און: – – – החבר הכי טוב – – –

גדעון סער: אני שוב מפציר בך – אני לא יכול אפילו לומר למען כבודה של הממשלה שאתה מכהן בה, כי היא איבדה את כבודה – אבל למען הכבוד של המוסד המכונה, המתקרא ממשלת ישראל, בוא נדבר בנושא הזה בצורה רצינית.

רוני בר-און: תתחיל.

רוני בר-און: אין לי בעיה אם הוא רוצה עשר דקות.

רוני בר-און: הוא רוצה להתחיל לדבר ברצינות – מגיע לו עוד עשר דקות.

קולט אביטל: אנחנו בסד של לוח זמנים.

קולט אביטל: אנחנו נשמע את המסר שלו.

רוני בר-און: – – –

קולט אביטל: בבקשה, אדוני, תמשיך.

רוני בר-און: אנחנו נכבד את הצעתו של הדובר לדבר ברצינות.

גדעון סער: אני מאמין שבאמת לדבר אל הממשלה הזאת זה קצת לדבר אל הקיר.

גדעון סער: ספק אם זה יכול להועיל, ולכן אני מדבר עם אזרחי ישראל – באמצעות הדוכן הזה – ואומר: אנחנו חייבים לשנות דיסקט.

גדעון סער: אנחנו, כמדינה, חייבים לשנות דיסקט – לצאת מה"מוד" הזה שאנחנו מקבלים כאילוץ שהפתרון חייב להיות פתרון שכולל את זה שאזרחים יעזבו את ביתם.

גדעון סער: זה דבר בלתי נתפס.

גדעון סער: אינני חושב שיש מדינה אחרת בעולם שהיתה מקבלת דבר כזה.

גדעון סער: זאת המציאות שצריך לשנות מיסודה, וכדי לשנות דיסקט צריך להחליף את הממשלה.

גדעון סער: הממשלה הזאת, ממשלת המחדל – שנכשלה בחזית הצפון, שנכשלת בחזית הדרום, שעסוקה אך ורק בהישרדות, שאיבדה לחלוטין את אמון הציבור, שאינה ראויה לאמון – הממשלה הזאת צריכה ללכת הביתה, ואנחנו מפצירים בחברי הכנסת שעדיין מחוברים לציבור ולתחושותיו, להביע בה היום אי-אמון.

קולט אביטל: תודה רבה, אדוני, ותודה על שעמדת בלוח הזמנים.

קולט אביטל: הצעת האי-אמון השנייה היא הצעת סיעת האיחוד הלאומי – מפד"ל להביע אי-אמון בממשלה בנושא:

קולט אביטל: העיכוב במיגון יישובי עוטף-עזה ושדרות על אף הידרדרות המצב הביטחוני באזור.

קולט אביטל: אני קוראת לחבר הכנסת יצחק לוי לנמק את ההצעה במסגרת הזמן, עד עשר דקות, ובינתיים מקדמת בברכה את החיילים שמכבדים אותנו בנוכחותם כאן היום.

יצחק לוי: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, רבותי חברי הכנסת, ממשלת ההתכנסות היא המשכה של ממשלת ההתנתקות; הממשלה של אהוד אולמרט היא המשכה של ממשלת – – –

רוני בר-און: מי השר – – –

קולט אביטל: חשבנו שאתה.

ראובן ריבלין: שר שמשיב – – –

יצחק לוי: אז אני אמתין.

קולט אביטל: תמשיך בבקשה.

יצחק לוי: לא, אני אמתין עד שייכנס אחד השרים.

יצחק לוי: אני מבקש לא לקחת זמן.

קולט אביטל: בינתיים יש לנו שר שמקשיב.

יצחק לוי: לא, אין לנו שר, כי הוא יוצא.

קולט אביטל: איפה השר?

ראובן ריבלין: יושב-ראש ועדת הכנסת – – –

קולט אביטל: אנחנו נמתין, אני מציעה – – –

רוני בר-און: – – – אין שר משיב.

רוני בר-און: אני לא אסיר ציון, עם כל הכבוד.

יצחק לוי: ככה מתנהלת הממשלה, השר בר-און.

יצחק לוי: ככה נראית הממשלה.

יצחק לוי: בדיוק כך נראית הממשלה.

יצחק לוי: אף אחד לא אסיר ציון של הממשלה.

קולט אביטל: תודה.

קולט אביטל: אתה רוצה להמתין כאן, או – – –

יצחק לוי: אני אמתין, אני אמתין.

גדעון סער: מי השר המשיב?

קולט אביטל: השר המשיב הוא סגן שר הביטחון.

גדעון סער: האם יכול להיות שהוא בכלל לא שומע את דברינו, והוא ישיב לנו – – –

יצחק לוי: הוא לא שומע.

יצחק לוי: הוא לא שומע.

ראובן ריבלין: איך יכול להיות דבר כזה?

קולט אביטל: יכול להיות שהוא שומע אותם במקום אחר.

רוני בר-און: קודם כול, זה יכול להיות, ותאמין לי, התשובה תהיה יותר דומה למציאות מאשר בהצעה – – –

גדעון סער: הרי אתה עצמך לא מאמין במה שאתה אומר – – –

קריאות: – – –

רוני בר-און: יש שר תורן – – –

קולט אביטל: אדוני השר יכול לחכות, כדאי ששרים גם יקשיבו.

יצחק לוי: השר בר-און, זה בסדר, אנחנו נעשה סדר בתורנים.

יצחק לוי: זה בסדר, יש שר תורן, הוא יגיע, יש לנו זמן, מה בוער.

קריאה: לכל בר-דעת ברור – – –

קולט אביטל: הזמן הזה לא על חשבונך.

קולט אביטל: מה קורה עם השרים?

יצחק לוי: זה כבודה של הכנסת.

יצחק לוי: ככה הממשלה מכבדת את הכנסת.

יצחק לוי: אנחנו נמתין עד שיגיע השר.

רן כהן: אין ברירה אלא לסגור את הישיבה.

ראובן ריבלין: גברתי, למען כבודה של הכנסת, לא יכול להיות – אני כבר לא מדבר על זה שאין שר משיב.

ראובן ריבלין: אין שר נוכח.

יצחק לוי: כמה שרים יש בממשלה הזאת?

קולט אביטל: אני מציעה שנעשה הפסקה לחמש דקות.

קולט אביטל: אנחנו נפסיק את הישיבה לחמש דקות – עד שנמצא שר שגם משיב.

קולט אביטל: תודה רבה.

קולט אביטל: (הישיבה נפסקה בשעה 15:19 ונתחדשה בשעה 15:20.

קולט אביטל: )

קולט אביטל: אדוני סגן השר, אדוני השר, אני מבקשת שתשב, כדי שנוכל להתחיל את הדיון.

קולט אביטל: אנחנו זקוקים לשר.

קולט אביטל: סגן השר ישיב.

קולט אביטל: אני מודה לך.

קולט אביטל: אנחנו חוזרים לדיון.

קולט אביטל: חבר הכנסת יצחק לוי מתבקש לעלות ולהציג את הנימוק לאי-האמון.

קולט אביטל: בבקשה.

יצחק לוי: גברתי היושבת-ראש, כבוד השר, כבוד סגן השר, אני חושב שהכנסת זקוקה להתנצלות לפני הציבור שישב כאן ביציע, בפני החיילים, בפני ציבור השומעים והצופים, על ההתנהגות המחפירה של הממשלה מול הכנסת.

יצחק לוי: אני לא זוכר שאי-פעם בדיון באי-אמון התנהגה הממשלה כך.

יצחק לוי: יותר מכך – היה פה שר, והוא הלך.

יצחק לוי: לא עלי להתנצל – אני חושב שבעיקר על הממשלה.

יצחק כהן: אני רוצה להשיב.

יצחק לוי: אדוני השר, הישיבה נפתחה ב-15:00.

יצחק לוי: מה יש להשיב?

יצחק לוי: לא היה פה אף אחד.

קולט אביטל: כבוד השר נמצא כאן בהתנדבות.

קריאה: – – –

קולט אביטל: אני מציעה שנמשיך בדיון.

קולט אביטל: כבר בזבזנו המון זמן.

קולט אביטל: אנחנו מתנצלים בפני הציבור.

יצחק לוי: ממשלת אהוד אולמרט היא ממשלת ההתכנסות, והיא ממשיכה את ממשלת שרון שהיתה ממשלת ההתנתקות.

יצחק לוי: ההתנתקות הביאה למצב ביטחוני מאוד מאוד קשה בדרום.

יצחק לוי: אינני יודע מה חשבו אלה שהגו את ההתנתקות ואלה שביצעו אותה.

יצחק לוי: אולי הם חשבו שכל תכלית ההתנתקות היא לעקור 21 יישובים ולהוציא 8,000 יהודים מבתיהם.

יצחק לוי: אבל, רבותי המחליטים, איפה הייתם כאשר היה צריך להביא בחשבון את ההתעצמות של גורמי הטרור ברצועה?

יצחק לוי: היתה התנתקות לפני שנה וחצי, עוד מעט שנתיים.

יצחק לוי: מה הממשלה עשתה בשנתיים האלה חוץ מלהבליג ולהכיל, וחוץ מזה שאזרחי מדינת ישראל ספגו "קסאמים" והממשלה לא עשתה מאומה?

יצחק לוי: אדוני שר הביטחון, המערכת המדינית, המערכת הממשלתית התרשלה בתפקידיה: א.

יצחק לוי: בכך שהיא לא קידמה את הרעה בצד הפלסטיני, בציר פילדלפי, בתקיפת מעוזי הטרור ובאי-מתן אפשרות להתפתחותם; ב.

יצחק לוי: הממשלה כשלה בהבטחת ביטחון האזרחים בשדרות וביישובי עוטף-עזה.

יצחק לוי: היום, כאשר אנחנו נמצאים כבר שבוע בפני מתקפה חסרת תקדים על מדינת ישראל ועל אזרחיה, עדיין הממשלה איננה יודעת מה לעשות.

יצחק לוי: עדיין הממשלה לא החליטה איך היא מגינה על אזרחיה.

יצחק לוי: כתושב עוטף-עזה, במושב שספג ארבעה "קסאמים" בשבת האחרונה, אני יכול לומר לך שהיישובים שלנו אינם ממוגנים.

יצחק לוי: כשאנחנו סופגים ארבעה, הרי בשדרות סופגים 20, 30 או 40, והאוכלוסייה שם גדולה.

יצחק לוי: אנחנו רואים מחזות, שבעיני הם מזעזעים, של אנשים שבורחים.

יצחק לוי: אני לא מאשים אותם, כי אין להם איפה להתחבא ואיפה להיות.

יצחק לוי: לו היו שדרות ויישובי עוטף-עזה ממוגנים כמו שצריך, אין לי ספק שתושבי שדרות לא היו יוצאים מן העיר בצורה שהם יצאו.

יצחק לוי: גברתי, דרך אגב, אני לא מרים אצבע מאשימה כלפי אף אחד מהתושבים.

יצחק לוי: אני מכיר אותם.

יצחק לוי: אני גר שם לידם.

יצחק לוי: הם אנשים טובים, אנשים עמלי כפיים, אנשים בעלי משפחות, אבל הם אנשים שהיום אין להם הגנה.

יצחק לוי: תראו את התמונות.

יצחק לוי: אנשים מתחבאים מתחת למכוניות ומאחורי השיחים כדי שלא להיפגע מ"קסאם", כי פשוט אין – –

קולט אביטל: חברי הכנסת כהן וכהן, אני מבקשת: שניכם מפריעים.

קולט אביטל: תודה.

יצחק לוי: – – אין חדרי ביטחון, אין מקלטים ציבוריים ואין מערכת של פיקוד העורף שמתפקדת.

יצחק לוי: לא למדנו שום דבר ממלחמת לבנון השנייה.

יצחק לוי: פיקוד העורף רק עכשיו נכנס, שבוע אחרי המתקפה.

יצחק לוי: רק עכשיו התחלנו לראות את החיילות הראשונות של פיקוד העורף עושות רשימות.

יצחק לוי: המקלטים הציבוריים עוד סגורים והממשלה מתעוררת רק כאשר ארקדי גאידמק אומר שהוא הולך לבנות מקלטים.

יצחק לוי: עד אז לא שמענו.

יצחק לוי: סיים התייעצות ביטחונית ראשונה והתייעצות ביטחונית שנייה, וכל יום ארבע התייעצויות ביטחוניות, שתיים אצל שר הביטחון ושתיים אצל ראש הממשלה – אני לא יודע אם אותם אנשים מוזמנים לזאת ולזאת – ומתייעצים, ומתייעצים ומתייעצים.

יצחק לוי: ומה יוצא מההתייעצויות האלה, אדוני סגן השר?

יצחק לוי: האם יצא מקלט אחד לאנשי שדרות?

יצחק לוי: האם יצא מיגון נוסף לילדי בית-הספר שער-הנגב?

יצחק לוי: אתם יודעים שהילדים לא לומדים כבר שבוע – –

קולט אביטל: חבר הכנסת מרציאנו, נא לשבת.

יצחק לוי: – – ולא בגלל שביתת מורים ולא בגלל תנאי שכר, אלא כיוון שההורים פוחדים לשלוח את ילדיהם לבתי-ספר ולגנים לא ממוגנים או לא ממוגנים מספיק?

יצחק לוי: ההתנהגות של הממשלה היא התנהגות של ממשלה שאיננה יודעת לשלוט.

יצחק לוי: התנהגות של ממשלה שאיננה יודעת מה לעשות.

יצחק לוי: ממשלה מבולבלת, ממשלה שאולי חוששת מהדוח הבא, ממשלה שכנראה עוד לא קראה את הדוח הראשון.

יצחק לוי: ממשלה שרק עכשיו הקימה ועדה כדי לתקן את הדוח הראשון, והנה היא עומדת בפני עוד מלחמה, והנה היא עומדת בפני עוד אירועים ביטחוניים חמורים.

יצחק לוי: עוד לא גמרתם לקרוא את הדוח הראשון.

יצחק לוי: גברתי היושבת-ראש, רבותי חברי הכנסת, איך אפשר לתת אמון בממשלה כזאת?

יצחק לוי: הרי הזכות הבסיסית, הראשונית של אזרח במדינה היא שהממשלה תגן עליו, על האזרחים; היא הרגשת הביטחון.

יצחק לוי: יכול לקרות שיש התקפה, יכול לקרות שיש בעיה, ואז הממשלה צריכה להגיד מה התוכנית שלה, איך היא עושה.

יצחק לוי: אתם רוצים לפנות את יושבי שדרות כי אין לכם יכולת למגן?

יצחק לוי: תפנו אותם.

יצחק לוי: תגידו לכמה זמן אתם מפנים אותם.

יצחק לוי: ה"חמאס" רוקד על זה.

יצחק לוי: אותן תמונות של ילדים שנכנסים דרך החלון לאוטובוס בשדרות הן חלק מתעמולת ה"חמאס" היום.

יצחק לוי: לא רק בארץ ולא רק בעזה או ביהודה ושומרון, אלא בכל העולם – ראו איך אנחנו גורמים ליהודים לברוח.

יצחק לוי: ואתם יודעים מה?

יצחק לוי: תתחילו להכין את האוטובוסים גם לאשקלון, מכיוון שמהר מאוד ה"קסאמים" יגיעו גם לשם.

יצחק לוי: ואז אנחנו נחכה שארקדי גאידמק יבוא לאשקלון, כדי שראש הממשלה ירים טלפון לשר הביטחון ויגיד לו: אולי אתה יכול למצוא 200 או 300 מיליון כדי להתחיל להזרים חדרי ביטחון לשדרות ולאשקלון.

יצחק לוי: זו ההתנהלות, גברתי היושבת-ראש, ולכן אני חושב שאין אפשרות לתת אמון בממשלה הזאת.

יצחק לוי: החידלון כל כך גדול, המחדלים כל כך גדולים, האין-אונות של הממשלה כל כך גדולה – לא יוצאת החלטה אחת, לא יוצא מהלך אחד, כדי להגן על האזרחים.

יצחק לוי: מורי ורבותי חברי הכנסת, אני קורא לממשלה להתפטר ולהודות בטעויות.

יצחק לוי: אינכם מסוגלים להרים את המשא.

יצחק לוי: לא את המשא הביטחוני ולא את המשא המדיני, ואני לא מדבר על המשא החברתי.

יצחק לוי: אינכם מסוגלים.

יצחק לוי: אין לכם יכולת.

יצחק לוי: ואם אתם לא תלכו מעצמכם, הרי שאני קורא לכנסת להפיל את הממשלה הזאת, ויפה שעה אחת קודם.

יצחק לוי: תודה רבה, גברתי.

קולט אביטל: אני מודה לך, אדוני.

קולט אביטל: אני קוראת עכשיו לסגן שר הביטחון אפרים סנה להשיב על שתי הצעות האי-אמון במשולב.

קולט אביטל: אדוני סגן השר, תוכל להמתין שנייה?

קולט אביטל: השר כהן רוצה להשיב על הטענות שהממשלה לא היתה פה.

צבי הנדל: יש פה שר אחד שרוצה להתנצל לפני שאתה מביא את העובדות.

צבי הנדל: כל התקשורת, אני מבקש להיות בהאזנה.

יצחק כהן: תודה, גברתי.

יצחק כהן: כבוד השר, כבוד סגן השר, חברי חברי הכנסת – – –

יצחק לוי: תזכור שאתה אשקלוני.

יצחק כהן: אני אשקלוני, ואני רוצה להזכיר לך שכרגע מתנהלת לחימה בדרום.

יצחק כהן: מכאן אני רוצה לשלוח את תפילתי לשלום חיילי צה"ל שעושים כמיטב יכולתם, שחברי כנסת לא יבואו ויטיחו בהם ביקורת.

יצחק לוי: לא על הצבא.

יצחק לוי: לא על הצבא.

יצחק כהן: רק קצת תזכורת, תזכורת קטנה, לא ארוכה, לא מההיסטוריה הרחוקה.

יצחק כהן: הליכוד קיבל 40 מנדטים בקדנציה הקודמת, והרכיב ממשלה עם שינוי והמפד"ל, כאשר הוא חרת על דגלו את ההתנתקות מרצועת-עזה, והמפד"ל – שאתה היית בראשה והשתתפת בממשלה הזאת – כן, כן, כן.

יצחק כהן: אני חייב להזכיר את זה מול הציבור, כשאתה פה עומד ומדבר בפתוס כזה, כאילו נשכח.

יצחק כהן: לא נשכח שום דבר.

יצחק לוי: אני פרשתי ממנה באותו יום.

יצחק כהן: לא פרשת.

יצחק כהן: שום דבר.

יצחק כהן: לא פרשת.

יצחק כהן: לא פרשת.

יצחק כהן: לא פרשת.

צבי הנדל: תפסיק לשקר.

קולט אביטל: חבר הכנסת הנדל.

יצחק כהן: צבי הנדל, גם אתה היית שותף במפלגה הזאת.

צבי הנדל: תתבייש.

יצחק כהן: תתביישו לכם אתם.

קולט אביטל: חבר הכנסת הנדל.

יצחק כהן: לא תוכלו, לא תוכלו – – –

צבי הנדל: במקום שתתבייש, במקום שתקפל את הזנב ותצא.

קולט אביטל: חבר הכנסת הנדל, אני קוראת אותך לסדר.

יצחק כהן: לא תוכלו לזרות חול בעיני הציבור, אתם אשמים בהתנתקות.

יצחק כהן: אתם נתתם את הפלטפורמה.

יצחק כהן: את הפלטפורמה לממשלת שרון אתה נתת.

יצחק לוי: לא.

יצחק לוי: לא היינו שם.

יצחק כהן: יש פרוטוקולים.

יצחק כהן: היית שם.

יצחק כהן: היית, היית.

יצחק כהן: היית גם היית והכתובת היתה על הקיר.

יצחק כהן: ואמרו לכם: אתם מקימים ממשלה שתתנתק מרצועת-עזה, והלכתם אתה עד קצה גבול היכולת שלכם מול הציבור שלכם.

יצחק לוי: לא נכון, אדוני, אתה מסלף את העובדות.

יצחק כהן: אתה מסלף את ההיסטוריה.

יצחק כהן: לא תוכל לסלף את ההיסטוריה.

צבי הנדל: אתה מסלף.

יצחק לוי: אתה מסלף, אדוני.

יצחק לוי: באותו יום התפטרנו.

יצחק כהן: לא תוכל לסלף את ההיסטוריה.

יצחק כהן: זו עובדה.

יצחק כהן: אל תיתן לעובדות לבלבל את הקהל.

יצחק כהן: לא תוכל לשנות את ההיסטוריה.

יצחק כהן: היית שותף לממשלת שרון-לפיד ואתם אשמים בהתנתקות.

יצחק כהן: רק אתם, רק אתם.

קולט אביטל: חבר הכנסת יצחק לוי, תודה רבה.

קולט אביטל: אדוני סגן השר יעלה וישיב.

יצחק כהן: – – – אתם.

יצחק כהן: רק אתם.

יצחק כהן: לא יעזור לך.

קולט אביטל: תודה רבה.

צבי הנדל: אין מפלגה יותר גרועה מש"ס, שמחזיקה עכשיו את אולמרט עם כל התיקים שלו, מפני שהוא נתן לה כמה מיליונים.

יצחק כהן: תפסיק לבלבל את המוח.

יצחק כהן: תפסיק לבלבל את המוח.

צבי הנדל: חוצפה.

צבי הנדל: במקום – – –

קולט אביטל: אדוני סגן השר.

קולט אביטל: חבר הכנסת הנדל, אתה לא ברשות דיבור.

קולט אביטל: אני מבקשת.

צבי הנדל: – – –

קולט אביטל: שום דבר.

צבי הנדל: תתנצלו בפני שדרות, תעזבו את הממשלה.

קולט אביטל: אפשר להתחיל?

צבי הנדל: כן.

קולט אביטל: אני מודה.

קריאות: – – –

יצחק כהן: בסוף עזבתם.

יצחק לוי: לא בסוף, בהתחלה, ביום הראשון.

קולט אביטל: טוב, את החשבון ההיסטורי אני מציעה שנסדיר אחר כך.

קולט אביטל: חברי חברי הכנסת, אתם ודאי רוצים לשמוע את התשובה.

קולט אביטל: בבקשה, אדוני.

אפרים סנה: תודה רבה.

אפרים סנה: גברתי היושבת-ראש, רבותי חברי הכנסת, אין לי טענות למי שהשקפתו על דרך פתרון הסכסוך שונה משלי, אבל קשה לי לקבל את זה שכל אלה שהיו שותפים באי-מעש של ממשלות קודמות, עומדים היום על הדוכן ומלינים.

אפרים סנה: ההפגזות על עוטף-עזה לא התחילו לפני שנה, במאי 2006, כאשר הממשלה הזאת נכנסה לתפקידה.

אפרים סנה: היו עוד ממשלות קודם.

אפרים סנה: הייתם חברים בהן, חברים מכובדים מאוד, חברי קבינט.

אפרים סנה: סליחה, אבל גם אתה השתתפת בהתייעצויות האלה, של בוקר ולילה ולילה ובוקר של קבינט, וגם ראשי סיעות, כאשר היית ראש סיעה.

אפרים סנה: ואז לא לגלגת על חוסר המעש, גם לא חברי הליכוד.

צבי הנדל: לא היה דבר כזה.

צבי הנדל: על מה אתם מדברים?

צבי הנדל: כמה אפשר לשקר?

אפרים סנה: סליחה, סליחה.

צבי הנדל: יש גבול.

קולט אביטל: חבר הכנסת הנדל, אני קוראת אותך לסדר בפעם השנייה.

אפרים סנה: הלוא בידיכם היו החשובים שבמשרדים.

אפרים סנה: אני לא זוכר את הנהי הזה כשישבתם בממשלה.

אפרים סנה: ואתם, הגנתם על עוטף-עזה?

אפרים סנה: מיגנתם?

אפרים סנה: לא מיגנתם.

אפרים סנה: הממשלה הזאת, עד כה, הקציבה למעלה מ-350 מיליון שקל – – –

אריה אלדד: כמה הגיעו בפועל?

אריה אלדד: 5?

אפרים סנה: תראה, אתה אדם רציני, אתה ראוי לתשובה רצינית.

אריה אלדד: – – –

אפרים סנה: לא, לא.

אפרים סנה: אתה ראוי לתשובה רצינית, אתה יודע כמה אני מכבד אותך.

אריה אלדד: מה מנע מכם להעביר את הכסף?

אפרים סנה: אז אני אומר לך.

אפרים סנה: אמרת 5 מיליונים, אז אני כבר צריך להידרש למספרים.

אפרים סנה: אני מכבד אותך, אז אני אומר לך, שבשלב הראשון הוצאו 184 מיליון שקלים, לאחר מכן הוצאו 34.8 מיליון שקלים לתכנון שלב ב'.

אפרים סנה: אנחנו כעת בעיצומו של שלב ב', שבו משקיעים כעת 135.2 מיליון שקלים, ויחד זה 354 מיליון שקלים.

אפרים סנה: זה בדיוק מה שאמרתי, יותר מ-350 מיליון שקלים.

רן כהן: איך כל הבתים בלי מיגון?

אריה אלדד: אתה מטעה את הכנסת, בכל הכבוד.

אפרים סנה: אם יש לך מספרים טובים מאלה, אנא תביא.

אריה אלדד: אתה מערבב כעת את מיגון מוסדות החינוך עם מיגון בתי המגורים.

אריה אלדד: ראש הממשלה הצהיר לפני חמישה חודשים שהוא מקצה 300 מיליון שקלים.

אריה אלדד: כמה מזה הוצא בפועל עד היום?

אפרים סנה: תוכנית מיגון הבתים יצאה לדרך רק לאחרונה.

אריה אלדד: אי-אפשר לעשות חור בעגלה ואחר כך להגיד: הוצאנו 180 מיליון שקלים, כי לא הוצאתם אותם.

קולט אביטל: חבר הכנסת אלדד, אולי אפשר לתת לסגן השר להשלים את התשובה?

קולט אביטל: תודה.

אפרים סנה: אמרתי שהוצאו 354 מיליון שקלים על מיגון מוסדות החינוך, ומוסדות החינוך הם בעדיפות, והם קיבלו.

אפרים סנה: את זה עשתה הממשלה הזאת.

אפרים סנה: בואו נעבור לעוד דבר אחד: מענה לרקטות – במשך כל התקופה הזאת היו תוכניות; דחיתם אותן.

אפרים סנה: דחיתם אותן.

אפרים סנה: שר הביטחון הנוכחי הוא שהחליט על פיתוח ועל ההצטיידות, סוף-סוף, במערכת ליירוט רקטות.

אפרים סנה: הממשלות הקודמות דחו את זה.

אפרים סנה: היינו יחד, חבר הכנסת פרופסור אלדד, בוועדת החוץ והביטחון.

אפרים סנה: אנחנו מכירים את התוכניות.

אריה אלדד: לא הייתי בממשלה.

אפרים סנה: והרי זה יתרונך הגדול.

אריה אלדד: לא אישית ולא מפלגתית.

אפרים סנה: פרופסור אלדד, זה יתרונך הגדול כשאני משווה אותך לשני החברים הנכבדים שתבעו את האי-אמון בממשלה.

גדעון סער: אני, בניגוד לך, אדוני סגן השר, עוד לא הייתי בשום ממשלה, אתה היית בממשלה של שרון, היית בממשלה של ברק – אני הייתי מקסימום מזכיר הממשלה.

גדעון סער: אתה היית בממשלות האלה שאתה מדבר עליהן.

רן כהן: מזכיר הממשלה זה לא מעט.

גדעון סער: נכון, זה לא רע.

אפרים סנה: אני, בכל אופן, לא באתי היום ותבעתי להביע אי-אמון בממשלה; אתם באים עם מין הילה של צדקנות – – –

גדעון סער: קרה קודם ששדרות ננטשה פעמיים בשנה אחת?

קולט אביטל: חבר הכנסת סער, בבקשה ממך.

גדעון סער: מה אתה משווה?

קולט אביטל: חבר הכנסת סער.

גדעון סער: מה אתה זורה חול בעיני הציבור?

קולט אביטל: חבר הכנסת סער, אני קוראת אותך לסדר.

אפרים סנה: אני אומר לך, חבר הכנסת סער – – –

יצחק לוי: מה אתה משווה?

קולט אביטל: חבר הכנסת יצחק לוי.

אפרים סנה: מחמת גילי המופלג אני זוכר את כל ערי ישראל המופגזות, ואני יכול להגיד שבעבר – אם כי במידה קטנה – בית-שאן, במידה גדולה יותר קריית-שמונה, וערים אחרות, שכאשר הן היו תחת אש, חלק מהתושבים עזבו.

אפרים סנה: אין בזה שום חידוש.

אפרים סנה: אני זוכר את קריית-שמונה ביולי 1981, כאשר ראש הממשלה היה המנהיג הנערץ של תנועתך, מנחם בגין.

גדעון סער: הוא באמת הפסיק את הדבר הזה.

אפרים סנה: אם אתה רוצה שאני אכנס להיסטוריה ההיא, חוששני – –

קולט אביטל: אני חוששת שאין הרבה זמן.

אפרים סנה: – – שזה יגרום לך אי-נעימות.

אפרים סנה: תסלח לי, על זה שאז 85% מתושבי המקום עזבו – איך אמרנו – לא נבוא בטענות לאף אחד, אבל אתה יודע איך הסתיימו 11 ימי ההפגזה על הגליל ביולי 1981?

גדעון סער: אני זוכר – – –

אפרים סנה: מנחם בגין עשה הסכם הפסקת אש עם ערפאת, עם יאסר ערפאת, ב-1981.

אפרים סנה: אז אל תזכיר.

אפרים סנה: אל תזכיר.

גדעון סער: מנחם בגין גירש את ערפאת מביירות, הוא גירש את ערפאת מביירות.

אפרים סנה: אל תזכיר, אל תזכיר את הקיץ הזה.

קולט אביטל: חבר הכנסת סער.

קולט אביטל: חבר הכנסת סער, אני קוראת אותך לסדר בפעם הראשונה.

גדעון סער: הוא מתייחס אלי.

קולט אביטל: בפעם השנייה.

אפרים סנה: חברתי היושבת בראש מאיצה בי לקצר.

אפרים סנה: אמרתי לך את זה מפני שאתה זורק לי אנלוגיות היסטוריות.

אפרים סנה: להבא תנהג בזהירות.

אפרים סנה: למה?

אפרים סנה: כי מהיתרון הזעום שיש לי – אני פשוט זוכר: הייתי שם, היתה לי גם הזכות לשרת בפיקוד הצפון, כך שכל דוגמה, כשאתה הולך אחורה – עד גבול מסוים – תכריח אותך להיתקל בפרטים, והם לא בהכרח יהיו נוחים לך.

אפרים סנה: היות שאת מאיצה בי, אני רוצה לסכם.

אפרים סנה: כל מה שניסיתי הוא לענות ברצינות לחברים ששאלו, כי הלוא ראית שהם שאלו בדם לבם, ואני לא יכול לזלזל בהם, לכן הבאתי נתונים.

אפרים סנה: יכולתי גם להפליג, אבל אני לא רוצה לקחת מזמנו של הבית.

אפרים סנה: בשורה התחתונה, בעיית הטרור בעזה היא בעיה שלאיש אין פתרון צבאי מוחלט בעבורה – לא לממשלה הזאת ולא לקודמותיה.

אפרים סנה: פתרון צבאי מוחלט לבעיית הטרור בעזה לא היה אף לאחת מממשלות ישראל.

אפרים סנה: השאלה היא, בהינתן קושי הבעיה, מי נוהג בתבונה ומי לא.

אפרים סנה: ופה אני אומר לכם, שמה שנעשה היום ומה שנעשה בשבועות האחרונים הוא טיפול נבון בבעיה.

אפרים סנה: פתרונה המוחלט – לא.

אפרים סנה: אני לא אומר לכם שכן.

אפרים סנה: אבל אם אני מסתכל איך הכוח הופעל – כמעט בלי פגיעה בבלתי מעורבים: כמה מהאנשים שאנחנו רוצים לפגוע בהם – ובצדק – נפגעו; בין השאר שמעתי בדרכי לכאן שאחת החוליות המסוכנות נפגעה פגיעה אנושה.

אפרים סנה: כל הזמן אנחנו פועלים, והגל הזה סופו להתנפץ.

אפרים סנה: הגל הזה סופו להתנפץ.

אפרים סנה: מה שעושים כעת – ופה ציפיתי דווקא שתגלו מידה אחרת של אחריות – הוא בדיוק מה שצריך לעשות: להכות מכה קשה, ממוקדת, יעילה, באלה שמשגרים את ה"קסאמים", באלה שיורים את פצצות המרגמה, באלה שאילו היינו מאפשרים להם היו גם חודרים אל תוך הארץ פנימה.

אפרים סנה: את הדבר הזה עושים, ועושים טוב.

אפרים סנה: עוד מלה – על הטיפול באוכלוסייה.

אפרים סנה: גם דעתי לא נוחה מזה שאותם 300 מיליון שקלים שהזכרתם טרם הגיעו, אלא מקצתם בלבד, אבל מה שאני יכול לומר, לפחות בשם המשרד שיש לי זכות גדולה לכהן בו, הוא שצה"ל דואג לאוכלוסייה, וחיילי פיקוד העורף נמצאים בשדרות, עוברים מבית לבית ועוזרים לאנשים שקשה להם, מורות מלמדות את הילדים, ויש בעיר חמ"ל – חדר מלחמה – שמרכז את פעולות המשרדים האחרים.

אפרים סנה: יש אנשים שצריך להוציא מהעיר כדי שינוחו, יירגעו ויתרעננו, ועושים את זה באופן ממלכתי ומכובד – 1,395 איש יצאו עד לרגע זה; לא כחסד של גבירים, אלא כחובה של המדינה לאזרחיה.

אפרים סנה: זה נעשה בצורה מסודרת, במקומות של המדינה, במתקני האגודה למען החייל, ושם דואגים לתוכניות ולהעסקה.

קולט אביטל: נא לסיים.

קולט אביטל: נא לסיים.

אפרים סנה: כך צריכה לנהוג ממשלה רצינית, ואת זה אנחנו עושים.

אפרים סנה: אנחנו דואגים לאזרחינו והורגים באויבינו, כן יאבדו.

אפרים סנה: תודה רבה.

קולט אביטל: תודה רבה.

קולט אביטל: אנחנו עוברים להצעת האי-אמון השלישית, הצעת סיעת יהדות התורה להביע אי-אמון בממשלה בשל חילול השבת ברכבת ישראל.

קולט אביטל: אני מזמינה את חבר הכנסת יעקב כהן לנמק את ההצעה הזאת.

קולט אביטל: בבקשה, אדוני.

קולט אביטל: לרשותך עשר דקות.

קולט אביטל: השר מופז ישיב, הוא בדרכו לכאן.

יעקב כהן: כבוד היושבת-ראש, שרים, חברי כנסת נכבדים, סיעתנו מגישה היום הצעת אי-אמון עקב חילול שבת המוני שהתבצע בשבת שעברה במחלף הרכבת בבית-יהושע.

קולט אביטל: חבר הכנסת טיבי, הגב שלך מאוד נעים לנו.

קולט אביטל: לעומת זאת – גם הפלאפון.

קולט אביטל: נא לשבת.

יעקב כהן: חברת מע"צ עשתה שם עבודות בהיקף גדול, ולפי דבריהם נראה שיצטרכו עוד הרבה שבתות לחלל.

יעקב כהן: חילול השבת האמור הוא חוליה אחת בשרשרת מבישה של חילולי שבת שאני וחברי מתריעים עליה כאן כבר חודשים מספר.

יעקב כהן: כבר טענתי בעבר מעל במה זו שרכבת ישראל מפרסמת מכרזים – עשרות מכרזים – לבניית גשרים ומחלפים בהתניה ברורה שהעבודות ייעשו תוך חילול השבת.

יעקב כהן: העליתי את הנושא גם בוועדת הכלכלה, ושם הוכיחו מומחים שיש אלטרנטיבות – יש בנייה בשיטה מודולרית, שהיא יותר יעילה, יותר זולה, ויכולה להיעשות בלי חילול שבת.

יעקב כהן: זאת שיטה שמקובלת בכל רחבי העולם, וגם רכבת ישראל ביצעה כמה פעמים את העבודה בשיטה זו.

יעקב כהן: לא היתה בפי נציגי חברת הרכבת תשובה על שאלת חברי הוועדה, חברי הכנסת, מדוע לא פועלים בשיטה הזאת בכל הגשרים.

יעקב כהן: אני חושב שהדבר הזה טעון בדיקה, ואני לא רוצה להרחיב ולהגיד מה האינטרס ומה טמון כאן.

יעקב כהן: בכל הדיונים שמענו משרים – ומשרי ש"ס – שיש שיחות וסיכומים עם השרים האחראים לדבר, וסוכם שהדבר ייעשה רק בידי גויים, ולא יהיה חילול שבת, ואפילו לא התבקש היתר עבודה אחד בעבור העבודות האלה.

יעקב כהן: כיום מתברר שוב, שחור על גבי לבן, במאות תמונות וסרטים שצילמו גויים, והם מתועדים בתאריכים, שהעבודות נעשות תוך חילול שבת של עובדים, פקחים, מהנדסים ועובדי תובלה יהודים של חברת מע"צ – חברת הרכבת.

יעקב כהן: בשיחתי עם מנכ"ל מע"צ התברר שוב שכנראה לא הוצא אפילו היתר, והעבודות נעשות, על אף הכול, בידי יהודים.

יעקב כהן: אני שואל – מעבר לעובדה החמורה והמבישה של רמיסת שבת קודשנו, שהיא הסמל והאות של אומתנו – היכן הם כל אבירי החוק ושומריו?

יעקב כהן: איפה היועצים המשפטיים ואמנון דה-הרטוך למיניהם?

יעקב כהן: האם יש במדינה שני סוגים של חוק?

יעקב כהן: ועוד אני שואל, היכן השוויון, אשר תמיד נישא בפיהם, כאשר מונעים משומרי שבת וחוק שעות עבודה ומנוחה לגשת למכרזים?

יעקב כהן: התלוננו לפני קבלנים שהם נמנעים – עקב שמירת השבת – מלקבל את העבודה.

יעקב כהן: חברי כנסת נכבדים, בימים אלה עוברים על אזרחי ישראל, ובפרט על תושבי הדרום, ימים קשים.

יעקב כהן: לצערנו יש נפגעים, יש חרדה, יש בהלה, והרושם הוא שאין לממשלה ולצה"ל מענה ואין להם תשובה.

יעקב כהן: כידוע, השבת היא השמירה המעולה; השבת שומרת על ישראל.

יעקב כהן: אם כך, הבה נשמור על השבת, והשבת תשמור עלינו.

יעקב כהן: לכן היום, ערב חג השבועות, יום מתן תורתנו, שבו קיבל עם ישראל את התורה כאיש אחד, בלב אחד, אני קורא לחברי הכנסת להתאחד סביב הדיבר החמישי בעשרת הדיברות: זכור את יום השבת לקדשו.

יעקב כהן: אז נזכה שתתקיים בנו סוף-סוף האמרה, על כן בירך ה', ונתברך בישועה ובברכה שאנו כה זקוקים להן.

יעקב כהן: בהזדמנות זו אני רוצה לדחות את הצעתו החדשה של מר זבולון אורלב בעניין השבת, שהיא הצעה – לדעתי – לא ראויה, כיוון שהשבת לא ניתנת לפשרה.

יעקב כהן: נראה לי שהיא לא רלוונטית ולא תתקבל על אף גורם.

יעקב כהן: מה שנראה שכן צריך לשקול הוא ההצעה הישנה לעשות את יום ראשון יום מנוחה נוסף, ולעבור לחמישה ימי עבודה, כך שיום שישי יהיה יום עבודה מקוצר ושאר שעות העבודה יתחלקו בין יום שני, שלישי, רביעי וחמישי.

יעקב כהן: זה יכול להיות פתרון מתקבל להרבה בעיות, וזה יאפשר, למי שירצה בכך, לערוך ביום המנוחה הנוסף קניות ולעסוק בנופש, בספורט ובתרבות.

יעקב כהן: אני חושב שזה יהיה פתרון טוב.

יעקב כהן: אולם בינתיים, לצערנו, עקב רמיסת השבת, סיעתנו מגישה היום הצעת אי-אמון.

יעקב כהן: בעצם זאת לא סיעתנו לבדה, כי הרי רוב אזרחי ישראל חשים אי-אמון בממשלה.

יעקב כהן: הלוא כל הסקרים מוכיחים שליותר מ-90% מאזרחי ישראל אין אמון בממשלה, עקב שרשרת המחדלים בכל התחומים ובשל התייחסותה לבעיות החברה והעוני המתגבר.

יעקב כהן: אני חושב שנתון זה, שלאחוז כה גבוה אין אמון בממשלה – כמעט כל אזרחי ישראל – זה תקדים שלא היה מאז קום המדינה.

יעקב כהן: אם תשאלו מדוע בכל זאת הממשלה שורדת – זה משום שלחלק מחברי הסיעות, מחברי הכנסת, אין ביטחון שהם ייבחרו פעם נוספת; יש להם אמון בכיסאות, ולכן הם מביעים אמון בממשלה.

יעקב כהן: הבה נזכור שהרבה ממשלות נפלו בעבר עקב חילול השבת – ממשלת רבין, ממשלת ברק.

יעקב כהן: לכן אני קורא: הבה נתאחד ביום זה, ערב חג מתן תורתנו, היום אשר בו עמדה אומתנו לרגלי הר-סיני ובאו בברית יחד, כדי לשמוע ולקבל יחד את הדיבר של שמירת שבת קודשנו, ונמחה בהצבעתנו היום על חילול כבוד שבת המלכה, שהיא נזר האומה.

קולט אביטל: אני מודה לך, אדוני.

קולט אביטל: אני קוראת עכשיו לשר התחבורה והבטיחות בדרכים שאול מופז להשיב על הצעת האי-אמון שלך.

קולט אביטל: תודה רבה.

רן כהן: אני מבקש שאת הזמן שנותר לו תעבירי לכהן אחר.

שאול מופז: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, רבותי המציעים, ראשית וקודם לכול אני רוצה להבהיר, שאין בין המציע לבין שרי הממשלה איזו מחלוקת על כך שהשבת היא יסוד קיומו של העם היהודי במשך אלפי שנותיו.

שאול מופז: אני אומר את זה בשם כל השרים המעורבים בסוגיית רכבת ישראל, ודאי וודאי בשמי אני.

שאול מופז: אני מעריך מאוד את הדברים שאמר חבר הכנסת יעקב כהן בנושא החשוב הזה, וגם את הדברים שאמר חבר הכנסת ליצמן בשבוע שעבר בדיון שהיה בסוגיה זו בכנסת.

שאול מופז: אני רוצה לומר לכל חברי סיעת יהדות התורה כי אנו, שרי הממשלה, פועלים בכל עת להגן על כבוד השבת.

שאול מופז: עם זאת, אני רוצה להזכיר שבעוד שלושה שבועות, ב-12 ביוני, תמלא שנה בדיוק לאסון הנורא בבית-יהושע, אסון שגבה את חייהם של חמישה בני-אדם ונפצעו בו כ-80 נוספים.

קולט אביטל: חבר הכנסת מרציאנו, בבקשה בלי טלפון.

קולט אביטל: חבר הכנסת מיסז'ניקוב, נא לשבת.

שאול מופז: על רקע התאונה הקשה הזאת ותאונות נוספות שהיו בעבר, רכבת ישראל נדרשת לעשות עבודות בטיחות של הפרדות מפלסיות והתקנת אמצעים בטיחותיים מצילי חיים במסילות הרכבת הנפגשות עם הדרכים.

שאול מופז: מדובר לכל הדעות בעבודות מצילות חיים, שהשלמתן נדרשת כדי להציל חיי רבים ממוות ודאי.

שאול מופז: הצלת חיים זו תתאפשר באמצעות הפרדת המסילה מהכביש.

שאול מופז: במשרד – ואני באופן אישי – שקדנו במשך חודשים להסיר כבלי ביורוקרטיה ולקדם את ההפרדות המפלסיות.

שאול מופז: בינתיים, עד אשר תסתיימנה ההפרדות המפלסיות, הוצבו אמצעים טכנולוגיים בחלק גדול ממפגשי דרך ומסילה, כדי להציל חיים.

שאול מופז: צריך לדעת כי בכל הזמן הזה, שאנו לא מסירים את המפגע של מפגשי מסילת רכבת עם הכבישים, ציבור הנוסעים פשוט חשוף לסכנת מוות ופציעות קשות, ורק בנסי נסים לא היו בתקופה האחרונה אבדות בנפש – עם כל המאמץ שאנחנו עושים.

שאול מופז: זה לא נושא של מה בכך; אנחנו מדברים על אחריות, ועל אחריות לחיי אדם.

שאול מופז: אנחנו מקיימים הלכה למעשה את הציווי: ונשמרתם מאוד לנפשותיכם.

יעקב כהן: יש הצעות חלופיות, יש שיטות חדשות.

שאול מופז: באמירה הזאת אני מאמין בכל לבי, ואני עושה כמיטב יכולתי כדי להציל נפשות.

שאול מופז: לעצם הנושא: מבחינה בטיחותית אי-אפשר לעשות את רוב העבודות במפגשי דרך–מסילה כשיש תנועת רכבות.

שאול מופז: אני חושב שכל אחד מבין – ולא צריך להיות מבין גדול מאוד בתחבורה ובהנדסה כדי להבין זאת.

שאול מופז: אין אפשרות לעשות ואי-אפשר להביא ליישום הפתרון המיטבי של ההפרדות המפלסיות בזמן שיש תנועת רכבות.

שאול מופז: לכן נאלצנו להפסיק את תנועת הרכבות בסופי שבוע, קרי בימים חמישי עד מוצאי-שבת, כדי לאפשר לרכבת ישראל ולקבלני המשנה שלה לעשות את העבודות בזמן שעד כניסת השבת ומצאת השבת.

שאול מופז: העבודות, כאמור, מבוצעות בקצב ובמרץ, ויש לברך על כך.

שאול מופז: אני חוזר ומדגיש: אנחנו סבורים כי אין היתר – וכך גם סיכמתי עם שר התמ"ת, וכך גם נאמר לכל הקבלנים שעוסקים בכך – לחילול שבת של יהודים בשום מקרה, ואפשר לבדוק את זה.

שאול מופז: כפי שדיווחתי לכם לפני כמה חודשים, בעקבות הפגישות שלי עם השר אלי ישי, יושב-ראש תנועת ש"ס, ועם מנכ"ל הרכבת, הגדרנו במדויק את גבולות הגזרה של העבודות הללו, שנעשות במפגשי דרך–מסילה.

שאול מופז: לפי פתרון זה סיכמנו שבמקרים חריגים בלבד, אשר ברור כי הם עולים כדי פיקוח נפש ממש, ובהעדר כל אפשרות אחרת, וכאשר מדובר בהיקפים בודדים של מקרים, יועסקו עובדים שאינם יהודים, ולצורך כך גייסנו עובדים שאינם יהודים, על מנת למנוע חילול שבת וכדי להציל נפשות בישראל.

שאול מופז: אני חושב שאנחנו נוהגים נכון.

שאול מופז: זה האיזון הנכון, הוא עולה בקנה אחד עם שמירת השבת, ומצד שני עם הרצון שלנו להציל נפשות.

שאול מופז: כל מה שאמרתי, לרבות דברי לגבי העבודה של לא-יהודים במקרים בודדים בשבת, נעשה על-פי נוהל מוסכם ועל-פי היתר ממשרד התמ"ת.

שאול מופז: אשר למקרה שאליו מתייחסת ההצעה, יש לציין כי מדובר בקבלני משנה של "החברה הלאומית לדרכים" ולא במי מעובדי חברה ממשלתית כלשהי.

שאול מופז: יש לציין כי בכל המכרזים לביצוע העבודות הללו מוגדר מפורשות הצורך בעמידה בתנאי החוק ובקבלת היתרים ממשרדי הממשלה.

שאול מופז: מדובר כאן במקרה יחיד, אחד, במסגרת עבודות רחבות היקף.

שאול מופז: אנחנו בודקים את המקרה הזה.

שאול מופז: הוא הופנה אלי בסוף השבוע שעבר והתחייבתי לבדוק.

שאול מופז: מדובר כאן בעבודה מורכבת במיוחד, שמצריכה תיאום מקסימלי, שכן העבודה הזאת של ההפרדות המפלסיות מתבצעת בעזרת מנופי ענק, בקטע שמעל כביש שעובר בקרבת קווי הדלק של קצא"א.

שאול מופז: על מנת שהעבודות לא תתבצענה בשבת הופסקה כליל תנועת הרכבות מיום חמישי בלילה.

שאול מופז: אנחנו בודקים עכשיו אם קבלן המשנה של "החברה הלאומית לדרכים", אשר עבד במקום וביצע את עבודות הכביש, עבד בשבת, ואם באותו הצוות של הקבלן עבדו, נוסף על העובדים שאינם יהודים, גם עובדים יהודים, וזה כאמור בניגוד לכל ההנחיות ולכל המכרזים שהוצאו על-ידי הרכבת ועל-ידי "החברה הלאומית לדרכים".

שאול מופז: אם אכן יימצא שבוצעה עבודה בשבת בלא היתר, על-ידי עובדים יהודים, הרי שיש לפעול על-פי הנוהל ובהתאם לכל דין.

שאול מופז: אשר על כן ובהתאם למה שנאמר כאן, אני מציע להתנגד להצעת האי-אמון.

שאול מופז: בכל מקרה אנו נשגר את המסר הברור ונדאג ביתר תוקף שקבלנים וקבלני משנה יהיו מודעים לעובדה שאין לעבוד בשבת בלא היתר, אלא במקרים בודדים, עם עובדים שעבודתם חיונית להצלת נפשות ועובדים שאינם יהודים.

שאול מופז: עד כאן, אדוני היושב-ראש.

רן כהן: אני לא בממשלה, אבל כל הכבוד.

מגלי והבה: תודה, אדוני סגן ראש הממשלה ושר התחבורה והבטיחות בדרכים.

מגלי והבה: חברי הכנסת, ההצעה הרביעית להיום, הצעת סיעת בל"ד, רע"ם-תע"ל וחד"ש להביע אי-אמון בממשלה בנושא מדיניות הריסת הבתים במגזר הערבי והכוונה להרוס בתים בכפר-קאסם, בטייבה, ביפו, ברמלה, בלוד ובנגב.

מגלי והבה: אני מזמין את חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, בבקשה.

ג'מאל זחאלקה: כבוד היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, יש גזירות שהציבור לא יכול לעמוד בהן, וכשיש גזירות כאלה חובה לשנותן ולא להעמיס על הציבור מטלות, הענשה, סבל, כתוצאה מהגזירות האלה.

ג'מאל זחאלקה: מדיניות התכנון וחוקי התכנון יוצרים מצב שבו עשרות אלפי בתים של אזרחים ערבים במיוחד הם ללא רשיון.

ג'מאל זחאלקה: לא שלאזרחים הערבים יש תחביב לבנות בתים ללא רשיון, אלא שמדיניות התכנון, תוכניות המיתאר, מתן הרשיונות, אינם מאפשרים לאזרחים הערבים לבנות ברשיון.

ג'מאל זחאלקה: יש יישובים ערביים, מעטים אומנם, שהתופעה הזאת לא קיימת בהם, או שהיא שולית, כי יש תוכנית מיתאר.

ג'מאל זחאלקה: אולי לא מתאימה כמו שצריך, אבל משהו סביר.

ג'מאל זחאלקה: וזו אותה חברה, אותם אנשים.

ג'מאל זחאלקה: ואם נשווה בין יישוב ליישוב נמצא שביישוב מסוים יש מאות בתים ללא רשיון, חלקם הגדול עם צווי הריסה, וליד אותו יישוב יש יישוב אחר שבו כמעט שאין.

ג'מאל זחאלקה: אומנם זה נדיר, אבל גם זה קיים.

ג'מאל זחאלקה: זה מראה שהבעיה היא במדיניות התכנון, הבעיה היא באי-מתן אפשרות לאזרחים לבנות ברשיון.

ג'מאל זחאלקה: הבעיה כל כך גדולה, שאי-אפשר ואסור לטפל בה באמצעי אכיפה החביבים על שר הפנים.

ג'מאל זחאלקה: אי-אפשר ולא ניתן שיהרסו את הבתים שרוצים להרוס, כי כך דוחפים את האזרחים הערבים לפינה, ואנחנו לא מעוניינים בעימות.

ג'מאל זחאלקה: אני מציע הצעה פשוטה, כי לדעתי יש בעיה ויש פתרון.

ג'מאל זחאלקה: לא שיש בעיה ואין לה פתרון, יש פתרון, והפתרון נמצא בבית הזה, כאן, ונמצא על שולחן הממשלה.

ג'מאל זחאלקה: כבוד שר הפנים, ההצעה היא להקפיא את הריסת הבתים ולהיכנס למשא-ומתן עם נציגי הציבור הערבי, עם הרשויות המקומיות, עם החברה האזרחית, כדי למצוא הסדר לבעיה הזאת.

ג'מאל זחאלקה: כל המומחים ההגונים, ללא יוצא מן הכלל, אומרים של-95% לפחות מהבעיה אפשר למצוא פתרון.

ג'מאל זחאלקה: יש יישובים שתוכנית המיתאר המוצעת שלהם שוכבת בוועדות כבר 25 ואולי 30 שנה, אף שחובתם של מוסדות התכנון לגמור את העניין בתוך כמה שנים, שלוש עד חמש שנים מקסימום.

ג'מאל זחאלקה: ומה יעשו אנשים?

ג'מאל זחאלקה: אני אומר לך, שאם היו נשמעים לתוכנית מיתאר שמתאימה ליישוב בן 1,000 תושבים – תוכנית שהיא משנות ה-50 או משנות ה-60 – והיום היישוב מונה פי-חמישה ופי-שישה תושבים, אני לא יודע מה היו עושים האנשים.

ג'מאל זחאלקה: היו ישנים ללא בתים, כי המדינה לא העמידה לרשותם את האפשרות לבנות את בתיהם ברשיון.

ג'מאל זחאלקה: בתקופה האחרונה אנו עדים למצב שבו יש עודף מרץ במתן צווי הריסה מצד משרד הפנים ורשויות תכנון אחרות.

ג'מאל זחאלקה: בטייבה, למשל, יש אזור במזרח העיר שבו הוצאו 20 צווי הריסה, אף שהיו רשיונות, וחלק גדול מהבתים האלה קיימים עשרות שנים.

ג'מאל זחאלקה: עכשיו נזכר – יש לנו משהו חדש – הממשל האזרחי בגדה אומר שאלה בתים לא חוקיים או ללא רשיון.

ג'מאל זחאלקה: בכפר-קאסם יש 100 בתים שקיבלו צווי הריסה ומשרד הפנים מגלגל עיניים ומותיר את העניין לבתי-משפט.

ג'מאל זחאלקה: זה תרגיל.

ג'מאל זחאלקה: אתה, מצד אחד, לא נותן ולא מאפשר תוכנית מיתאר מתאימה, אנשים בונים את בתיהם ומשרד הפנים אומר שבית-המשפט יטפל בהם.

ג'מאל זחאלקה: חובתו של משרד הפנים להעמיד תוכניות מיתאר מתאימות.

ג'מאל זחאלקה: מדובר לא בפלוני או באלמוני, לא מדובר באנשים שהם עבריינים, לא מדובר באנשים שהם מפירי חוק.

ג'מאל זחאלקה: מדובר בעשרות אלפי בתים.

ג'מאל זחאלקה: מדובר במאות אלפי אזרחים שהמדיניות של משרד הפנים מעמידה אותם כעבריינים.

ג'מאל זחאלקה: היה אפשר אחרת.

ג'מאל זחאלקה: היה אפשר לתת לאנשים האלה, ואפשר גם עד היום.

ג'מאל זחאלקה: זה בידך, אדוני שר הפנים, ואסור לך להתחמק מהבעיה הזאת.

ג'מאל זחאלקה: אתה לא יכול – ליישוב שזקוק ל-2,000 דונם בתוכנית מיתאר, אתה מעמיד 150 דונם.

ג'מאל זחאלקה: מה יעשו האנשים?

ג'מאל זחאלקה: ואתה מקפיא את זה בוועדות עשרות שנים ואתה בא להעניש אותם.

ג'מאל זחאלקה: הבעיה אצלך, לא אצל האזרח.

ג'מאל זחאלקה: מי שעובר על החוק, על הצדק הטבעי, ועל החוק הבין-לאומי של הזכות לקורת-גג, זה משרד הפנים, לא האזרח.

ג'מאל זחאלקה: לא בכדי נציבות זכויות האדם בז'נבה מוציאה דוח כל חמש שנים.

ג'מאל זחאלקה: אגב, ישראל חתומה על האמנה הבין-לאומית לזכויות כלכליות, חברתיות ותרבותיות.

ג'מאל זחאלקה: הנציבות בז'נבה – ואתה צריך לכבד את החתימה שלך, של הממשלה שלך, על אמנה בין-לאומית, ואל תתייחס ככה לחוק הבין-לאומי.

ג'מאל זחאלקה: מוציאים כל חמש שנים דוח, וממשלת ישראל באה ומגינה על מדיניותה בפני הנציבות הזאת; דוח שמגנה את מדיניות הריסת הבתים של ממשלת ישראל, במיוחד באזור הנגב.

ג'מאל זחאלקה: בנגב לא מדובר בבתים בלא רשיון.

ג'מאל זחאלקה: מדובר ביישובים ללא רשיון, יישובים שלמים.

ג'מאל זחאלקה: התוכנית היא להרוס יישובים שלמים, לעשות טרנספר לעשרות אלפי אזרחים.

ג'מאל זחאלקה: יישובים שהיו קיימים לפני כל מדינת ישראל, החליטו שהם לא מוכרים.

ג'מאל זחאלקה: עכשיו רוצים לעשות להם טרנספר ולשים אותם בגטאות.

ג'מאל זחאלקה: אי-אפשר להמשיך ככה.

ג'מאל זחאלקה: כפי שאמרתי – ואני רוצה שתקשיב, וחשוב שמשרד הפנים יקשיב, והממשלה תקשיב – אנחנו מעוניינים בהידברות.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו מציעים הצעה סבירה.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו מעוניינים שיהיה משא-ומתן.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו מעוניינים למצוא פתרון.

ג'מאל זחאלקה: ויש פתרון.

ג'מאל זחאלקה: לא שאין פתרון; זאת לא בעיה בלתי פתירה.

ג'מאל זחאלקה: עם קצת רצון טוב אפשר למצוא פתרון.

ג'מאל זחאלקה: אבל אם תימשך המדיניות של הריסת הבתים, של דחיקת האזרחים לפינה, אני אומר לך, אתם דוחקים אותנו לעימות.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו לא מעוניינים בעימות, לא מעוניינים.

ג'מאל זחאלקה: הייתי בג'ואריש לפני כמה ימים.

ג'מאל זחאלקה: רוצים להרוס את ביתו של האזרח אחמד אל-עברה.

ג'מאל זחאלקה: שאלתי את התושבים שם, איפה מותר לכם לבנות?

ג'מאל זחאלקה: הם אמרו שבשום מקום.

ג'מאל זחאלקה: זה יישוב שאתה מכיר את ההיסטוריה שלו.

ג'מאל זחאלקה: העבירו אנשים מהנגב, נתנו להם פיסת קרקע לבנות עליה בית קטן ועכשיו סיפחו אותם לעיריית לוד, ובלוד לא רוצים לתת להם רשיונות.

ג'מאל זחאלקה: מדובר במאות בתים.

יורם מרציאנו: חבר הכנסת זחאלקה, לגבי ג'ואריש.

יורם מרציאנו: יואל לביא לא מהמפלגה שלי.

יורם מרציאנו: על ג'ואריש מגיע לו פרס ישראל על מה שהוא עשה, על דו-קיום בין יהודים וערבים.

יורם מרציאנו: על זה צריך להגיד את האמת.

ג'מאל זחאלקה: טוב, מר מרציאנו, אתה מגן על ראש עיר – – –

מגלי והבה: חבר הכנסת זחאלקה, אני מציע לך לסכם.

ג'מאל זחאלקה: משפט אחד לסיכום.

ג'מאל זחאלקה: אדוני היושב-ראש, כפי שאמרתי, ואני חוזר ואומר, יש יישובים ערביים שבהם יש תוכנית מיתאר סבירה, ואין בתים ללא רשיון.

ג'מאל זחאלקה: האזרחים שומרי חוק.

ג'מאל זחאלקה: כשהממשלה לא מעמידה לרשות היישוב תוכנית מיתאר שלמה, יש בנייה ללא רשיון.

ג'מאל זחאלקה: זאת בעיה של הממשלה.

ג'מאל זחאלקה: אתם צריכים לעשות משא-ומתן עם עצמכם, לכנס את הוועדות, לאשר תוכניות מיתאר מתאימות, ואז לבוא בטענות לאנשים.

ג'מאל זחאלקה: במצב הנוכחי, הממשלה היא העבריינית ולא האזרחים.

ג'מאל זחאלקה: תודה רבה.

מגלי והבה: תודה.

מגלי והבה: אני מזמין את שר הפנים, השר רוני בר-און, להשיב על הצעת האי-אמון.

רוני בר-און: אדוני היושב-ראש, חברי השרים, חברי הכנסת, כמדי שבוע אני נדרש להשיב כאן על הצעת אי-אמון שעניינה מדיניות הריסת הבתים במגזר הערבי.

רוני בר-און: שבוע אחד – – –

ג'מאל זחאלקה: כל שבוע אתה הורס, אתם הורסים.

רוני בר-און: חבר הכנסת זחאלקה תיכף נדבר עליך, תיכף, עוד דקה, אל תמהר.

רוני בר-און: הרי אתה לא חושב שאני אחמיץ את ההזדמנות לדבר אתך קצת.

רוני בר-און: שבוע אחד הסיעות הערביות מציעות אי-אמון בממשלה, למה הורסים בתים של ערבים.

רוני בר-און: שבוע שני סיעות אחרות בבית מציעים אי-אמון בממשלה למה לא הורסים בתים של ערבים.

רוני בר-און: לפחות בהצעה הזאת יש חידוש, אני מודה.

רוני בר-און: זאת הפעם הראשונה שסיעת בל"ד מציעה הצעת אי-אמון בממשלה והמועמד שלה לראשות הממשלה זה לא עזמי בשארה.

ג'מאל זחאלקה: זה אף פעם לא היה.

רוני בר-און: ברוך שפטרנו מעונשו של זה.

רוני בר-און: עכשיו אנחנו יודעים שהוא כבר לא חבר הכנסת.

רוני בר-און: עכשיו כבר אין לנו אפילו פחד שהוא יהיה פה פעם ראש ממשלה.

רוני בר-און: אז תמסרו לו דרישת שלום מהממשלה.

רוני בר-און: עכשיו תראה מה שאתה עושה פה, חבר הכנסת זחאלקה.

רוני בר-און: יושבים ביציע חיילים, פרחי קצונה של שירות בתי-הסוהר, סגל המדריכים שלהם, אנשים שכל תפקידם אכיפת החוק.

רוני בר-און: אתה המחוקק.

רוני בר-און: אתה יושב פה מהבוקר עד הלילה, כותב חוקים, יוצר חוקים, שהם צריכים לאכוף אותם.

רוני בר-און: מה אתה מציע?

רוני בר-און: אתה מציע להעביר את הממשלה מתפקידה משום שהיא לא אוכפת את החוק, או משום שהיא כן אוכפת את החוק.

רוני בר-און: הממשלה אוכפת את החוק בזה שהיא הורסת בתים שנבנו שלא כחוק, אחרי שניתן לגביהם צו שיפוטי – צו שיפוטי סופי, חלוט.

רוני בר-און: מבצעים את הצו, אתה אומר: הממשלה, תלכי הביתה.

רוני בר-און: אתה מבין את הפרדוקס בעניין הזה?

רוני בר-און: אתה מבין את האבסורד בעניין הזה?

רוני בר-און: אבל כרגיל זאת הצעת אי-אמון קנטרנית שאין לה ידיים ואין לה רגליים ואני עוד פעם אענה אותה תשובה שאני עונה לכם כל פעם.

רוני בר-און: אלה שבונים בנייה בלתי חוקית עוברים על החוק, אבל 99% מאלה שבונים בנייה בלתי חוקית במגזר שבאשר לו אתה מתלונן, לא זו בלבד שהם עוברים על החוק במובן זה שהם בונים בלתי חוקית, הם גם גוזלים את קרקעות המדינה.

רוני בר-און: הם בונים על קרקע לא להם.

רוני בר-און: תגיד, חבר הכנסת זחאלקה, אם אני – לא אני, אם השכן שלך היה בונה אצלך בחלקת הקרקע, על האדמה שלך, היית מוכן לשמוע שיש לו מצוקת דיור, שאין לו תוכניות מיתאר, שהוא מסכן?

רוני בר-און: היית מוותר על להרוס לו את הבית?

ואסל טאהא: – – – תפקיד המדינה.

ג'מאל זחאלקה: – – – הוא רוצה לעשות הצגה – – –

מגלי והבה: חבר הכנסת זחאלקה, היית פה עשר דקות.

רוני בר-און: תפקיד המדינה הוא קודם כול להגן על שלום אזרחיה ולהילחם במחבלים.

רוני בר-און: אבל תפקידה של המדינה הוא גם לדאוג שלא ישדדו את הקרקעות שלה, וזה מה שעושים אלה שבונים בנייה בלתי חוקית ב-90% מהמקרים.

רוני בר-און: עכשיו – באמת יש ענייני תכנון; בעיית התכנון במגזר הערבי – במגזר הלא-יהודי – היא בעיה קיימת.

רוני בר-און: אני לא רק אומר את זה, אלא גם מקיים את מה שאני אומר.

רוני בר-און: ואמרתי לכם פעם ופעמיים ושלוש, ואני אגיד את זה מאה ואלף פעם, שכנגד הזכות שלנו לאכוף את החוק, וליישם את החוק, ולהרוס בנייה בלתי חוקית, עומדת החובה שלנו להציע פתרונות תכנוניים במקומות שבהם הם דרושים.

ואסל טאהא: 60 שנה אנחנו שומעים את זה – מכל שר פנים.

מגלי והבה: תודה, חבר הכנסת טאהא.

רוני בר-און: כשאמרתי בחנות מכולת שאני כבר שנים קונה בה ולא נהנה, אמרו לי: לך תקנה במכולת השנייה.

רוני בר-און: לא טוב לך?

רוני בר-און: לך תקנה במכולת השנייה.

אחמד טיבי: זאת התשובה הטובה ביותר שאתה יכול לתת?

רוני בר-און: עכשיו אני נותן את התשובה בעניין החובה שלי לאפשר תכנון.

רוני בר-און: תוכניות העבודה של מינהל התכנון במשרד הפנים, שהוצגו לי לפני חודש, עוסקות בתכנון יזום – לא בתכנון מגיב – במגזר הלא-יהודי, בהיקף גדול מזה שבמגזר היהודי, למרות החלק הקטן הרבה יותר של האוכלוסייה הלא-יהודית ביחס לאוכלוסייה היהודית במדינת ישראל, ובהפרשים גדולים.

רוני בר-און: אנחנו עושים תכנון יזום, ולא רק תכנון מגיב, ואתם יודעים את זה.

רוני בר-און: ההצעות האלה הן הצעות פופוליסטיות, שאין להן מקום בבית הזה, כי לא יכול לעמוד כאן מחוקק ולהציע הצעת אי-אמון בממשלה שמקיימת את החוק.

רוני בר-און: אתם צריכים להבין: אין למדינת ישראל קרקע לבנייה בשיטות שאני אוהב לגור בהן וגם אתם אוהבים לגור בהן.

רוני בר-און: לא כל אחד יכול לחיות על קרקע לעצמו – קומה אחת, חצר, שטח.

רוני בר-און: זה נגמר.

רוני בר-און: אין לנו אדמה בשביל זה.

רוני בר-און: יצטרכו ללמוד פה לחיות לגובה גם במגזר הלא-יהודי.

רוני בר-און: בהכירי את הבעייתיות בתחום הזה, בהכירי את עניין הקשר הספציפי, המשפחתי, השבטי, לקרקע, ואת חוסר הרצון לשתף זרים ואחרים בקרקע, אני אומר: אין לנו עוד קרקע.

רן כהן: אדוני השר, הייתי בכפר-קאסם.

רן כהן: תושבי כפר-קאסם בונים על האדמה שלהם.

רוני בר-און: לא.

רן כהן: כן, הייתי וראיתי.

רוני בר-און: חבר הכנסת רן כהן, אתה יודע שמעטים הם אלה שאני מכבד אותם כפי שאני מכבד אותך ואת האמירות שלך.

רוני בר-און: את בעיית כפר-קאסם אני מכיר באופן אישי – –

רן כהן: גם אני.

רוני בר-און: – – מתוך המפות ומתוך הסרטוטים, ואני מודיע לך שבמקרה הטוב – ואני אומר הטוב במרכאות, כי הוא לא טוב – אבל במקרה הפחות גרוע הם בונים על שטח חקלאי ועל אדמות שאינן מתוכננות לבנייה כלל ועיקר ולעולם לא יהיו מתוכננות לבנייה.

רן כהן: אבל אלה אדמות שלהם שסופחו לראש-העין.

רוני בר-און: סלח לי, אני רוצה להגיד לך יותר מזה.

רוני בר-און: חלק הארי של אותה בנייה בלתי חוקית בכפר-קאסם בכלל נעשה בתחום השיפוט – במרחב התכנון והבנייה של ראש-העין.

רן כהן: נכון, כי האדמה שלהם סופחה לראש-העין.

רן כהן: אני יודע את זה מאז שהייתי שר, אדוני.

רוני בר-און: שמע, יש גבול למה שאפשר לתבוע מהמדינה; אתה גם בונה לא חוקי, אתה גם בונה על קרקע חקלאית, על קרקע שלעולם לא יהיה נכון להפשיר לבנייה ו/או להתאים תוכנית של בניין שנבנה באופן לא חוקי.

קריאה: מה האלטרנטיבה?

רן כהן: אדוני השר – – –

מגלי והבה: חברי הכנסת, אני לא מתכונן שננהל כאן פינג-פונג.

מגלי והבה: חבר הכנסת כהן, שאלת את השאלה שלך.

מגלי והבה: אני חושב שאתה רשום לדיבור פה, בבקשה תחסוך את זה מאתנו.

רוני בר-און: הבעלות על הקרקע – ואתה יודע את זה טוב כמוני – מבחינת יכולת המיצוי שלה, מיצוי זכות הקניין ומיצוי הזכות לבנות, היא מוגבלת.

רוני בר-און: למרות קודש הקניין, למרות העובדה שקניין הוא דבר שאין נוטים לפגוע בו, לא יכול להיות מצב שכל אחד, מכיוון שיש לו בעלות על קרקע, קם בבוקר ובונה עליה, כי כך יהיו לנו בתים על כביש 6 ובתים על כביש 1, כי כל הקרקעות האלה, בסוף היום, חלקן לפחות, עשויות להיות פרטיות.

רוני בר-און: אנחנו הוצאנו צווי הריסה נגד חלק מאותן 90 וילות מפוארות – ארמונות – שנבנו על קרקע חקלאית במרחב התכנון של ראש-העין, וכשהצווים יהיו חלוטים אנחנו נהרוס אותן, ולא נקפיא את ההריסה.

רוני בר-און: אם נוכל להרתיח את עניין ההריסה – נעשה גם את זה.

רוני בר-און: אני גם אומר לכם שתנוח דעתכם; אין פה שום עניין של הפליית המגזר הלא-יהודי.

ג'מאל זחאלקה: ממש מעמידים לך אתגר, חדוות ההריסה שאתה מבטא מעל הבמה.

צבי הנדל: תאמין לי, הוא לא מספיק – – –

מגלי והבה: חברי הכנסת, זכות הדיבור היא של שר הפנים.

יורם מרציאנו: חבר הכנסת זחאלקה, אני מציע לך לעשות סיור במועצות האזוריות בגזר – – – ולראות כמה צווי הריסה מוציאים ליהודים.

מגלי והבה: חבר הכנסת מרציאנו, האם הפכת להיות יועץ של חבר הכנסת זחאלקה?

מגלי והבה: שב בשקט כרגע.

מגלי והבה: אל תפריע.

רן כהן: – – –

מגלי והבה: חבר הכנסת כהן, אני לא רוצה לקרוא לסדר גם את אלה שמפריעים.

מגלי והבה: אדוני שר הפנים, בבקשה.

רוני בר-און: חבר הכנסת זחאלקה, העובדה שכולם כועסים פירושה שאנחנו עושים את עבודתנו.

רוני בר-און: אלה כועסים שאנחנו הורסים אצל היהודים, אתם כועסים שאנחנו הורסים אצל הערבים, ואני כועס על עובדי משרד הפנים שלא הורסים מספיק.

ג'מאל זחאלקה: אתה מעוניין בהידברות בנושא הזה?

ג'מאל זחאלקה: יש אלף בתים, מה אתה רוצה לעשות?

מגלי והבה: חבר הכנסת זחאלקה, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

מגלי והבה: אל תפריע.

רוני בר-און: אני לא מעוניין.

רוני בר-און: אין ולא תהיה הידברות על החוק.

רוני בר-און: במקומות שבהם – מבחינת התכנון – אפשר להתאים את התוכניות ואת המבנה להיתרים, ייעשו כל המאמצים.

רוני בר-און: במקומות שבהם זה לא ייתכן, הבתים ייהרסו.

רוני בר-און: תן לי רק להשלים את הפרטים: בסקטור היהודי נהרסו מינואר 2006 ועד אפריל 2007 460 בתים בלתי חוקיים.

רוני בר-און: אין המספר הזה בסקטור הלא-יהודי.

רוני בר-און: לעומת זאת – שמע, חבר הכנסת הנדל, אתה יושב טוב?

רוני בר-און: – בצילום אוויר שקיבלנו, משנת 2004, מזוהים בנגב יותר מ-42,000 מבנים בלתי חוקיים.

ואסל טאהא: אלה כפרים לא-מוכרים.

רוני בר-און: אבל קיבלתם כפרים, מה קרה?

צבי הנדל: כמה מהם כבר הורה בית-משפט להרוס?

רוני בר-און: לא קיבלתם יישובים חלופיים?

רוני בר-און: מחזיקים את הבית הלא-חוקי ורוצים לקבל רשיון בנייה ביישוב החלופי.

רוני בר-און: פיתחנו במאות מיליוני שקלים, למה אתם לא רוצים לעבור לשם?

רוני בר-און: לא תכניעו את הממשלה, אני מודיע לכם.

רוני בר-און: גם אם זה ייקח שנה וגם אם זה ייקח שנתיים וגם אם זה ייקח עשר שנים, הבנייה הלא-חוקית תיהרס.

רוני בר-און: אדוני היושב-הראש, אנחנו ניפגש כאן בשבוע הבא, כנראה, כי חבר הכנסת הנדל יציע אי-אמון בממשלה – למה לא הורסים מספיק לערבים, ושבוע אחרי זה יציעו אי-אמון מהספסלים שם, כי הורסים יותר מדי, ואנחנו נעשה את שלנו.

רוני בר-און: אני מציע לבית, כמובן, לדחות את הצעת האי-אמון.

מגלי והבה: תודה לשר רוני בר-און, שר הפנים.

מגלי והבה: הודעה למזכיר הכנסת.

אריה האן: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחו על שולחן הכנסת – לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק שמאי מקרקעין (תיקון מס' 2), התשס"ז–2007; הצעת חוק הקאדים (תיקון מס' 14) (כללי אתיקה לקאדים), התשס"ז–2007.

אריה האן: לקריאה ראשונה, מטעם חברי הכנסת: הצעת חוק זכויות הדייר בדיור הציבורי (תיקון מס' 2) (התקנת דוד שמש), התשס"ז–2007.

אריה האן: תודה רבה.

מגלי והבה: תודה למזכיר.

קריאה: אני מחכה בכיליון עיניים להצעות של המזכיר – – –

מגלי והבה: אז המזכיר שמע אותך.

מגלי והבה: 1.

מגלי והבה: אופן התמודדותה עם ירי ה"קסאמים" על שדרות, אשקלון ויישובי הנגב המערבי;

מגלי והבה: 3.

מגלי והבה: חילול השבת ברכבת ישראל;

מגלי והבה: חברי הכנסת, אנחנו עוברים לדיון המשולב.

מגלי והבה: לכל סיעה שלוש דקות.

מגלי והבה: ראשון המתדיינים בהצעות האי-אמון, חבר הכנסת , בבקשה.

מגלי והבה: אחריו – חבר הכנסת יורם מרציאנו.

מיכאל איתן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, סיעת הליכוד הגישה הצעת אי-אמון בממשלה באשר למחדלים שקשורים בהמשך ירי ה"קסאמים" ולחוסר יכולתה של הממשלה לתת מענה ראשוני בסיסי של ביטחון לתושבים בדרום הארץ.

מיכאל איתן: כרגע זה בשדרות ובעוטף-עזה, אבל כולנו יודעים שאם הבעיה הזאת לא תטופל, היא עלולה להתפשט ולהרחיב את תחומיה.

מיכאל איתן: אין ספק שאנחנו לא צריכים להתווכח על הביטויים האלה שנשמעים גדולים מאוד, מלחמת חורמה חסרת פשרות ונחושה בירי ה"קסאמים".

מיכאל איתן: יש לנו כל ההצדקות לכך, גם המוסריות, גם הרלוונטיות במצב שבו אנחנו נמצאים, גם מבחינת החובה שלנו כלפי התושבים וגם מבחינת המשפט הבין-לאומי.

מיכאל איתן: אלא שהחורמה והנחישות ללא פשרות אין פירושן מלחמה ללא שיקול דעת וללא מחשבה.

מיכאל איתן: אני חושב שצה"ל צריך להיות צבא חזק, צבא גדול במלחמה שלו בצבאות אויב, במלחמה שלו בארגוני הטרור, במלחמה שלו בסיטואציה שבה אנחנו נמצאים כעת מול רצועת-עזה בתנאים שבהם אנחנו נמצאים.

מיכאל איתן: צה"ל צריך להיות קטן וחכם, קטן וחכם.

מיכאל איתן: לא נוכל להשיג את היעדים על-ידי שימוש בכלים שכבר ניסינו במקומות אחרים, שאולי הם יעילים לתקופה קצרה, אבל הם אינם נותנים את המענה והם הופכים לפעמים ניצחון לניצחון פירוס.

מיכאל איתן: טנקים נלחמים נגד חוליות שמציבות "קסאמים" ובורחות.

מיכאל איתן: מה טנק יכול לעשות במצב כזה?

מיכאל איתן: מובן שאני לא יכול להעלות תוכניות.

מיכאל איתן: אני גם לא איש מבצעים שיכול לסרטט מבצעים, אבל העיקרון ברור לי – מלחמה ב"קסאמים" היא מלחמה שיש לה היבטים של תחכום שהיה לנו פעם, של ממזריות שהיתה לנו פעם, של מענה הולם ומידתי שפוגע בדיוק בלב העניין במקומות שבהם הפגיעה היא קשה ומשתקת את כל המערכות.

מיכאל איתן: אני בטוח שמדינת ישראל מסוגלת לתת את הפתרונות, לנצל את הטכנולוגיות, לנצל את השכל ואת התעוזה שלא אבדו לנו.

מיכאל איתן: המלחמה הזאת נגד חוליות בכלים כבדים, בסדרי-כוח גדולים, היא מלחמה שלא תועיל, ובסופו של דבר היא גם לא מצטלמת טוב.

מיכאל איתן: פגז של טנק, גם כשהוא פוגע בבית – לא בטוח שאנחנו משיגים את מטרתנו.

מיכאל איתן: לכן אני רוצה לומר לקברניטים שלנו, לשרי הממשלה שיושבים פה, תפעילו את מלוא השפעתכם, בואו נפעל כמו שהיינו פעם – צבא קטן, חכם, מתוחכם, גמיש, ולא עם הכוחות הגדולים, אלא עם הכוחות החכמים.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת .

מגלי והבה: אני רוצה לנצל את ההזדמנות, עד שיעלה הדובר הבא, כדי לברך את חיילי צה"ל, שוטרי בתי-הסוהר ומשמר הגבול.

מגלי והבה: אני רוצה לברך את כולכם.

מגלי והבה: אתם, משטרת ישראל וכל האורחים שלנו, באתם לאירוע בהמשך.

מגלי והבה: אני מבקש לשמור על הכללים ולא לדבר, כי אני רואה שחלק לא שומרים על המשמעת הזאת.

מגלי והבה: ברוכים הבאים ותודה לכם.

מגלי והבה: בבקשה, חבר הכנסת יורם מרציאנו.

יורם מרציאנו: אדוני היושב-ראש, כבוד השרים, חברי חברי הכנסת, אורחים ואורחות יקרים, בשמי ובשם סיעתי אני רוצה לשלוח מכאן ברכה חמה לתושבי שדרות ועוטף-עזה ולחבק אותם בחום.

יורם מרציאנו: אני שומע כאן את חברי חבר הכנסת ואת סיעת הליכוד שמבקשים היום להביע אי-אמון בממשלת ישראל בעקבות ירי ה"קסאמים" על שדרות ועל עוטף-עזה.

יורם מרציאנו: אני רוצה לשאול את חברי בליכוד, שהיו שותפים בשש השנים האחרונות בממשלות ישראל, איפה הייתם כשבמשך שש שנים נחתו אותם "קסאמים" על שדרות ועל עוטף-עזה?

יורם מרציאנו: אני רוצה לשאול את חברי מהאופוזיציה, איפה הייתם כשהיה צריך למגן את שדרות ואת עוטף-עזה?

יורם מרציאנו: חשבתי שהנה, אולי תבואו לכאן היום, ומותר גם בשעת-חירום לומר מלה טובה על הממשלה שהחליטה את מה שאתם לא החלטתם, לבוא ולמגן את שדרות ואת עוטף-עזה, את האזרחים והתושבים היקרים הנאמנים למדינת ישראל.

יורם מרציאנו: הרי אתם אלה שניהלתם את ממשלות ישראל בשנים האחרונות ואתם אלה ששכחתם אותם.

יורם מרציאנו: והיום, במקום שכולנו כאן בבית הזה נתאחד ונתלכד סביב תושבי שדרות ועוטף-עזה, בשעה שהם מפונים מבתיהם, בשעה שהם לא ישנים טוב בלילה ובשעה שהם מאבדים את הביטחון האישי שלהם, אנחנו עוסקים כאן בוויכוח פנימי במדינת ישראל, בשעה שאתם הייתם שותפים לאותן ממשלות, לאותם מחדלים.

יורם מרציאנו: אבל זה אולי, כפי הנראה, תפקיד הפרלמנט, והדברים נעשים אולי מתוך דמגוגיה זולה, ולא באמת מתוך אחריות כלפי הציבור של מדינת ישראל.

יורם מרציאנו: רבותי, שמעתי את חברי חברי הכנסת הערבים בהצעת האי-אמון בעניין הבנייה הבלתי-חוקית.

יורם מרציאנו: כידוע לכם, אני בא מהעיר לוד.

יורם מרציאנו: הייתי סגן ראש העיר שם.

יורם מרציאנו: אני מכיר את נושא הבנייה הבלתי-חוקית.

יורם מרציאנו: הדוגמה של ג'ואריש היא לא בדיוק דוגמה טובה, משום שבשל ג'ואריש אולי מגיעה אזרחות כבוד של מדינת ישראל ליואל לביא, כדי להראות איך אפשר לחיות שם, ערבים ויהודים, ומה שהוא נותן לציבור הערבי ברמלה.

יורם מרציאנו: אני אומר לכם שהיה כדאי מאוד שנחנך כולנו יחד לאזרחות טובה יותר ולא לגנבת שטחים, שאני מכיר מהיותי סגן ראש עיר.

יורם מרציאנו: לא אחת, בוועדת הפנים והגנת הסביבה של הכנסת, עסקתי בנושא.

יורם מרציאנו: הייתי מציע לכם לבדוק את העניין מקרוב, לפני שבאים להציע אי-אמון בממשלה.

יורם מרציאנו: לכן, אני מציע להוריד היום את כל הצעות האי-אמון מסדר-היום.

יורם מרציאנו: בשעה קשה כזאת עלינו להתאחד, להתלכד ולהיות יחד בשעת-חירום, ומפה לשלוח ברכה לראש הממשלה, לשר הביטחון ולממשלת ישראל, כדי שיחזירו את השקט ואת הביטחון לאזרחי מדינת ישראל.

יורם מרציאנו: תודה רבה.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת מרציאנו, ותודה על העמידה בזמנים.

מגלי והבה: אני מזמין את חבר הכנסת שמואל הלפרט.

מגלי והבה: אחריו ידבר חבר הכנסת סטס מיסז'ניקוב, ואחריו – חבר הכנסת ניסן סלומינסקי.

מגלי והבה: בבקשה.

שמואל הלפרט: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, עומדים אנו ערב חג השבועות, חג מתן תורה.

שמואל הלפרט: מחרתיים נקרא בעזרת השם בפרשת עשרת הדיברות, ובתוך עשרת הדיברות נקרא את הפסוקים: ועתה אם שמוע תשמעו בקולי ושמרתם את בריתי והייתם לי סגולה מכל העמים כי לי כל הארץ.

שמואל הלפרט: ובהמשך: זכור את יום השבת לקדשו, ששת ימים תעבוד ועשית כל מלאכתך ויום השביעי שבת לה' אלוקיך, לא תעשה כל מלאכה אתה ובנך ובתך עבדך ואמתך ובהמתך.

שמואל הלפרט: שבת קודש, שבכל הדורות מסרו יהודים את נפשם עליה, נרמסת, לצערנו הגדול, בריש גלי וברגל גסה בארצנו הקדושה, על-ידי פורקי עול תאבי בצע, בניגוד לחוק ובניצול העובדה שאכיפת החוק במדינת ישראל היא סלקטיבית, ומדי שבת פותחים חנויות, קניונים ואתרי בילוי העושים את השבת חול, מתוך עבירה על חוק שעות עבודה ומנוחה.

שמואל הלפרט: חברי הכנסת, עומדים אנו בפעם הראשונה בפני תופעה חדשה, מדאיגה, חמורה ומסוכנת, שצריכה להדאיג כל אחד מאתנו; זו הפעם הראשונה שמשרד ממשלתי, רשמי, הוציא מכרז לביצוע עבודות ובו התניה של ביצוע עבודות דווקא בסופי שבוע, בשבתות.

שמואל הלפרט: אומנם מודגש כי את העבודות יעשו לא-יהודים, אך כולנו יודעים כי לצורך עבודות בסדר-גודל שכזה נאלצים להביא מהנדסים, פקחים ומומחים מתחומים שונים, וכי ההתניה שהעבודות ייעשו בידי לא-יהודים היא זריית חול בעיניים.

שמואל הלפרט: בשבוע שעבר הצגתי כאן, מעל במה זו, מאות תמונות ותקליטור ובהם צילומים של כלי רכב – משאיות, מנופים וכלי תחבורה כבדים – העושים את ההפרדות המפלסיות ברכבת ישראל בעצם יום השבת, למרות האפשרות למנוע זאת בביצוע עבודות בשיטות מודולריות, או לחלופין בסגירת תנועת הרכבות בשעות הלילה באמצע השבוע.

שמואל הלפרט: אם הדבר לא ייפסק אנו עלולים חלילה להיקלע לעידן חדש, שבו יהפכו גם משרדי ממשלה נוספים את השבת ליום חול.

שמואל הלפרט: הדבר צריך להדאיג את כולנו, כי חז"ל אומרים שלא חרבה ירושלים אלא משום שחיללו בה את השבת.

שמואל הלפרט: חברי הכנסת, ברצוני לשאול אתכם: מדוע במדינות אירופה, שכל אחד מכם בוודאי ביקר בהן, נשמר יום המנוחה בקפדנות ומתוך הבנה של כל התושבים, ואילו דווקא כאן, במדינת ישראל, השבת – יום המנוחה של העם היהודי – מחוללת, ואם רוצים להטיל קנסות גבוהים על מחללי השבת, מפירי החוק, אם רוצים להגביר את הפיקוח על מחללי השבת, מייד קמה מהומה רבתי?

שמואל הלפרט: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, עת צרה היא ליעקב.

שמואל הלפרט: לצערנו הרב, המצב הביטחוני קשה מאוד.

שמואל הלפרט: רק על-ידי שמירה על חוקי התורה והשבת אנו יכולים להבטיח את קיומנו במדינת ישראל; כפי שקראנו בפרשת השבוע שעבר: אם בחוקותי תלכו ואת מצוותי תשמרו וישבתם לבטח בארצכם ונתתי שלום בארץ ושכבתם ואין מחריד.

רן כהן: אני אומר שכבר ייתן שלום בארץ.

מגלי והבה: אמן.

מגלי והבה: תודה.

מגלי והבה: אני מזמין את חבר הכנסת סטס מיסז'ניקוב, יושב-ראש ועדת הכספים, ואחריו – חבר הכנסת ניסן סלומינסקי.

מגלי והבה: בבקשה.

סטס מיסז'ניקוב: אדוני היושב-ראש, רבותי השרים, עמיתי חברי הכנסת, אנחנו מדברים היום על הצעת אי-אמון בנושא שדרות, וזה באמת נושא שמאוד קל לתקוף באמצעותו היום את הממשלה, בגין קיפאון, מה שנקרא, או אי-עשייה.

סטס מיסז'ניקוב: אבל בואו לא נשכח שהמצב הקשה של שדרות ושל יישובי עוטף-עזה לא התחיל אתמול, ולא התחיל שלשום, ואפילו לא לפני שבוע.

סטס מיסז'ניקוב: זה התחיל לפני שש שנים וחצי, עם כל המשתמע מכך.

סטס מיסז'ניקוב: לכן, כשאנחנו שומעים שכל מיני אנשים מביעים תרעומת על הקיפאון ועל חוסר עשייה, יכול להיות שבתקופות אחרות הם היו בדיוק במקום שהממשלה נמצאת בו היום.

סטס מיסז'ניקוב: אין ספק שהמצב הזה לא יכול להימשך.

סטס מיסז'ניקוב: אין ספק שמדינת ישראל צריכה לקחת את היוזמה ולהיות יותר תקיפה בכל הפעולות שלנו כלפי אויבינו מדרום.

סטס מיסז'ניקוב: אנחנו עד עכשיו נגררים, אנחנו עד עכשיו מגיבים, אנחנו צריכים לקבוע תג מחיר כבד מאוד על כל שליחת "קסאמים", על כל פעולת איבה כלפינו.

סטס מיסז'ניקוב: אנחנו צריכים סוף-סוף להישמע לאותם קולות, גם מתוך הממשלה, שדורשים מהממשלה שלנו להיות יותר תקיפה ולשים סוף-סוף קץ לסבל של תושבי שדרות ויישובי עוטף-עזה.

סטס מיסז'ניקוב: הרי לא מדובר רק ביישובים האלה; מדובר במסר מאוד חשוב שאנחנו צריכים להעביר לתושבים וליישובים האחרים, שבכל מצב ובכל מקרה – ומה שקורה היום בשדרות עלול חלילה לקרות גם בצפון או במרכז – בכל מקרה דמם לא יהיה הפקר וביטחונם האישי והכלכלי לא יהיה הפקר.

סטס מיסז'ניקוב: אני מאוד שמח – יותר משמח – שיכול להיות, עם כל הצניעות, שהיינו גם זרז לקבלת החלטות מאוד חשובות שאתמול עברו בממשלה, והדבר הכי חשוב הוא שאתמול התקבל בממשלה – – –

לימור לבנת: תביאו את גאידמק.

סטס מיסז'ניקוב: עם כל הצניעות, אם היינו זרז להחלטות החשובות של הממשלה אתמול, דיינו בכך.

לימור לבנת: מעולם לא היה שיתוק כזה בממשלה.

סטס מיסז'ניקוב: הבשורה אולי הכי טובה שיצאה אתמול מהממשלה היא ההכרזה על שדרות ועוטף-עזה כאזור עימות, עם כל המשתמע מכך, כי הרי אפשר כבר לקבוע בתקנות את הדברים שנקבעו לפני שנה באזור הצפון בעת מלחמת לבנון.

סטס מיסז'ניקוב: דבר אחרון, אדוני היושב-ראש.

סטס מיסז'ניקוב: היום אישרה ועדת הכספים של הכנסת בקריאה ראשונה הצעת חוק שבה הטבות מופלגות ליישובי עוטף-עזה ושדרות ולתושבים.

סטס מיסז'ניקוב: אני מאוד מקווה שחלקן ייושמו על-ידי הממשלה ולא נזדקק להצעת חוק, ואני מקווה מאוד שהחלק האחר של הדברים גם יחוקק בהצעת חוק שנייה ושלישית, וזאת תהיה בשורה של ביטחון כלכלי.

סטס מיסז'ניקוב: תודה רבה.

מגלי והבה: תודה.

מגלי והבה: אני מזמין את חבר הכנסת ניסן סלומינסקי, ואחריו ידבר חבר הכנסת .

מגלי והבה: בבקשה.

ניסן סלומינסקי: אדוני היושב-ראש, רבותי השרים, חברי חברי הכנסת, מעשה בעיר חלם, שגשר גדול עובר לידה.

ניסן סלומינסקי: בגלל – אולי – מזג האוויר נפער חור בגשר.

ניסן סלומינסקי: נפלה המכונית הראשונה; מובן ששלחו מחלם רופא שיטפל בפצועים.

ניסן סלומינסקי: ונפלו עוד מכונית ועוד מכונית.

ניסן סלומינסקי: כשראו שנופלות הרבה מכוניות ויש הרבה נפגעים, שלחו את מד"א שינסה לטפל.

ניסן סלומינסקי: וכשהמשיכו ליפול יותר מכוניות והיו שם כבר נפגעים רבים, שלחו תאג"ד – תחנת איסוף גדודית – שלם שיטפל.

ניסן סלומינסקי: ומכוניות המשיכו ליפול, ועוד נפגעים, והתאג"ד כבר לא הספיק, ואז הקימו שם בית-חולים – – –

יעקב מרגי: אתה מדבר על חלם?

ניסן סלומינסקי: כן.

ניסן סלומינסקי: בחלם.

ניסן סלומינסקי: חכה.

מגלי והבה: חבר הכנסת מרגי, אל תפריע.

ניסן סלומינסקי: והקימו שם בית-חולים.

ניסן סלומינסקי: וכשיש בית-חולים, אז לידו כבר התחילה לקום עיר.

ניסן סלומינסקי: צריכים מרכז מסחרי, יש רופאים וכו'.

ניסן סלומינסקי: והעסק הולך וגדל והולך וגדל, עד שהגיע יהודי חכם ואמר להם: תגידו לי, אתם לא נורמלים?

ניסן סלומינסקי: במקום ללכת ולסתום את הפרצה בגשר שיפסיקו מכוניות ליפול ואנשים להיפגע, אתם משאירים את הפרצה, והולכים ומטפלים בכל אחד ואחד שנפגע.

ניסן סלומינסקי: ולצערנו, מה שעושה ממשלתנו זה חלם.

ניסן סלומינסקי: מה עושים?

ניסן סלומינסקי: – ואני, בסופו של דבר, בעד זה שמחוסר ברירה צריכים למגן את שדרות.

ניסן סלומינסקי: צריכים למגן את בתי-הספר, את הגנים, את הערים.

ניסן סלומינסקי: אבל מה המשמעות?

ניסן סלומינסקי: נניח נמגן את שדרות.

ניסן סלומינסקי: יעלה הון עתק, וימגנו גם כל בית ובית.

ניסן סלומינסקי: אחר כך יצטרכו לתת מיגון אישי לכל אדם.

ניסן סלומינסקי: ובינתיים, בזמן הזה, ה"חמאס" ו"הג'יהאד" מגדילים את הטווח של ה"קסאם" בעוד קילומטר, וצריכים למגן את כולם.

ניסן סלומינסקי: מתחילים למגן עוד במיליארדים.

ניסן סלומינסקי: אחר כך הוא כבר מגיע לאשקלון.

ניסן סלומינסקי: אז מה, נתחיל עכשיו למגן את כל אשקלון.

ניסן סלומינסקי: וכשנצליח למגן את כל אשקלון אחרי 20 מיליארד שקל, הוא יגיע לאשדוד, אז נתחיל למגן את אשדוד, כמו בחלם.

ניסן סלומינסקי: במקום ללכת ולסתום את החור.

ניסן סלומינסקי: מה שמדינת ישראל צריכה לעשות – ואני אומר שוב: מחוסר ברירה, כרגע, אין ברירה, נצטרך למגן בשדרות.

ניסן סלומינסקי: אבל אם לא נסתום את החור, זה לא יעזור.

ניסן סלומינסקי: נמשיך למגן ולמגן, אני לא יודע עד איפה נגיע.

ניסן סלומינסקי: מה שממשלת ישראל צריכה לעשות זה אחד מהשניים: או לקחת את ציר פילדלפי, להשתלט עליו, לסגור את האפשרות שייכנסו אמל"ח ונשק לתוך עזה, ולהיכנס לעזה – לא להיכנס כניסה של קבע – לעשות שם סדר ולצאת, ולהגיע למצב של יהודה ושומרון.

ניסן סלומינסקי: ביהודה ושומרון, בערים, צה"ל לא יושב בפנים, אבל צה"ל שולט.

ניסן סלומינסקי: אין – יחסית – טרור, אין "קסאמים", אין "קטיושות", אין כלום.

ניסן סלומינסקי: זה המצב שצריך להיות ברצועה, או, אם לא רוצים לעשות את זה, לקבל החלטה אמיצה כאן בכנסת, שעל כל "קסאם" שיוצא משם, צה"ל יורה לאותו אזור.

ניסן סלומינסקי: נכון, ייפגעו אזרחים אולי, חס ושלום, ואנחנו לא רוצים לפגוע באזרחים – –

מגלי והבה: תודה, חבר הכנסת סלומינסקי.

ניסן סלומינסקי: – – אבל זה מה שצריך להיות.

ניסן סלומינסקי: יכול להיות שזה הפתרון.

ניסן סלומינסקי: תודה לך, אדוני.

מגלי והבה: תודה.

מגלי והבה: חבר הכנסת אלחנן גלזר, בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת יצחק וקנין.

מגלי והבה: בבקשה.

אלחנן גלזר: אדוני היושב-ראש, שרים, מכובדי חברי הכנסת וקהל נכבד שלפנינו, זה ימים רבים העיר שדרות נתונה למתקפות "קסאמים", ובימים האחרונים לבליץ של ממש.

אלחנן גלזר: אין זה דבר של מה בכך להיאחז בשגרת החיים במציאות של הפגזות יומיומיות.

אלחנן גלזר: זה גם לא תמיד אפשרי.

אלחנן גלזר: אלה חיים של אימה, של אי-שקט וחרדה מתמדת, של פרנסה שנפגעת ושגרה שמופרת.

אלחנן גלזר: בקיצור, אלה לא חיים.

אלחנן גלזר: לכן, שדרות ותושביה ראויים היו מזמן לקצת יותר תשומת לב ממשלתית מזו שהם זוכים לה.

אלחנן גלזר: התופעה שלפיה גביר בדמותו של גאידמק מבקש לפרוס חסותו על העיר ולמגן אותה מכספו, היא תופעה מביכה ומבישה, שאיננה מוסיפה לנו כבוד.

אלחנן גלזר: הקופה הציבורית מלאה, והביטחון הלאומי לא צריך לעמוד גם הוא להפרטה.

אלחנן גלזר: תושבי שדרות הם אזרחים גאים במדינתם, ואין סיבה לשלוח אותם לבקש חסדים.

אלחנן גלזר: הגיע הזמן שהמדינה תחדל להפריט עצמה לדעת ולהתנער מאחריותה כלפי אזרחיה.

אלחנן גלזר: על הממשלה לפעול מייד בשדרות בתחומי המיגון, התעסוקה ומערכות הרווחה הציבוריות ולתת סיוע היקפי ורב-תחומי שיאפשר לתושבים להוסיף ולנהל את חייהם בימים הקשים הללו.

אלחנן גלזר: המדינה יכולה – וחייבת – להופיע ולהיראות בשדרות, על כל זרועות הביצוע שלה, ויפה שעה אחת קודם.

אלחנן גלזר: לכן, סיעת גיל דוחה את הצעות האי-אמון וקוראת לממשלה לקיים את מלוא אחריותה והתחייבויותיה לשדרות וליישובי עוטף-עזה.

אלחנן גלזר: תודה רבה.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת גלזר.

מגלי והבה: חבר הכנסת יצחק וקנין, ואחריו – חבר הכנסת רן כהן.

יצחק וקנין: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אורחים נכבדים, כמי שמכיר את החוויה הלא-טובה הזאת של לחיות תחת ירי, אני יודע בדיוק מה מרגישים תושבי שדרות.

יצחק וקנין: לצערנו הרב ההסכמה, לא ברצון, של כל ממשלות ישראל – ופה החשבון הוא לא עם הממשלה הזאת.

יצחק וקנין: אני חושב שהחשבון הוא עם כל ממשלות העבר, מהרגע הראשון, רבותי, שנתנו את הסכמתנו – גם אם לא אמרנו כן, אבל נתנו את הסכמתנו לכך שהפלסטינים יכולים לירות עלינו ירי של פצצות מצרר ואת ה"קסאמים", רבותי, באותו רגע הם למדו שהם יכולים לירות ולירות, ואנחנו חיכינו לרגע שבו יהיה נפגע.

יצחק וקנין: נפגע ראשון – הבלגנו.

יצחק וקנין: עדיין לא היה הרוג.

יצחק וקנין: רק כשהגענו למצב שיש כבר הרוגים, התחלנו להבין שיש מצב וסיטואציה שאי-אפשר לחיות אתם אפילו רגע אחד.

יצחק וקנין: אני חושב שאולי זה שורש הבעיה.

יצחק וקנין: רבותי, הבעיה היא לא מה אנחנו נותנים לשדרות היום, או ליישובי עוטף-עזה.

יצחק וקנין: גם אם אנחנו, רבותי, ניתן להם את כל התנאים הטובים ביותר מבחינת מיגון, מבחינת תקציבים, מבחינת פיתוח, לא זאת הבעיה.

יצחק וקנין: רבותי, חוסר הוודאות בחיים הללו – מי שמכיר את זה יודע שזה בלתי אפשרי לחיות בחוסר ודאות מוחלט.

יצחק וקנין: אתה לא יודע אם אתה פותח היום את בתי-הספר, אתה לא יודע אם אתה פותח את המפעלים.

יצחק וקנין: רבותי, זה בלתי אפשרי.

יצחק וקנין: אני רוצה להגיד לחברי האופוזיציה שעלו ודיברו פה.

יצחק וקנין: אני שואל: כמה זמן יש לממשלה הזאת?

יצחק וקנין: רק לפני שנה היתה פה ממשלה אחרת, חזקה מאוד, עם 40 מנדטים לליכוד ועוד מפלגות, שחברו יחד בממשלה הקודמת.

יצחק וקנין: לא היו "קסאמים"?

יצחק וקנין: זה התחיל היום, ה"קסאמים"?

יצחק וקנין: בממשלה הקודמת היו גם אנשי מפד"ל, אם אני לא טועה – אדוני, רן כהן, תזכיר לי, ככה, היינו באופוזיציה אני ואתה.

רן כהן: אני לא מהמפד"ל, אבל המפד"ל היו.

רן כהן: המפד"ל היו.

יצחק וקנין: אבל היינו ביחד באופוזיציה.

יצחק וקנין: ואני רוצה להגיד לכם: מה אתם עשיתם?

יצחק וקנין: רבותי, אני לא בא חשבון פה לא עם הליכוד ולא עם המפד"ל.

יצחק וקנין: אבל אני אומר, רבותי: חובתנו להתלכד בזמנים הללו ולא למתוח ביקורת, כי היום יש הממשלה הזאת ומחר תהיה ממשלה אחרת, ובקצב של החלפת הממשלות, לצערנו הרב, אנחנו יכולים למצוא את עצמנו מחר עם ממשלה אחרת.

מגלי והבה: תסכם, אדוני.

יצחק וקנין: אם אנחנו נהיה מאוחדים, רבותי, ולא נרשה שהתושבים באיזה מקום במדינת ישראל, גם לא בגליל, יהיו תחת הפגזות – אם לא נסכים לכך, אני מאמין שאולי נחשוב על פתרונות.

יצחק וקנין: תודה.

מגלי והבה: תודה.

מגלי והבה: אני מזמין את חבר הכנסת רן כהן.

מגלי והבה: אחריו – חבר הכנסת עבאס זכור.

מגלי והבה: בבקשה.

רן כהן: אדוני היושב-ראש, כבוד השר גאלב מג'אדלה, חברות וחברי הכנסת, מדרך הטבע, כאשר מגישים ארבע הצעות שונות, במגוון רחב של נושאים, אין מנוס מלהתמקד בסוגיה העיקרית ואולי בעוד אחת.

רן כהן: אין ספק שמכולם ירי ה"קסאמים" על שדרות הוא הנושא הבוער ביותר – לא רק שדרות, אלא גם כל יישובי עוטף-עזה – מכיוון ששם מדובר בשיבוש מחריד של חיי אזרחים.

רן כהן: זה דבר בלתי נסבל, מכל בחינה שהיא, בעיקר כשצריך לומר את האמת, שהקרבה, חס וחלילה, לקורבנות בנפש היא יומיומיות ואולי אפילו שעה-שעה.

רן כהן: אדוני היושב-ראש, הדבר הזה הוא בלתי נסבל מכל בחינה, אלא שמה שבאופן הכי טבעי והכי מיידי לנו כישראלים זה לחשוב שהסוגיה היא איך להטיל את זה על הצבא, איך הצבא יהיה זה שיפתור את העניין פתרון מיידי, אני לא חושב שהצבא הוא התשובה הבלעדית, כי לא המבצע הצבאי הוא הדבר המיידי שצריך לעשות, אם כי מובן שיש לנו צבא והוא צריך לתת את ההגנה על חיי האזרחים.

רן כהן: אני חייב לומר בקשר לעניין הזה, אדוני היושב-ראש, שחזרתי בסוף השבוע מישיבה של ועדה של האו"ם לעניין הפלסטיני בדרום-אפריקה, והתיאור שנתנו שם על מה שנעשה בשטחים ועל חייהם של הפלסטינים מזעזע כל אדם שיש לו לב, וצריך לזכור, כאשר אנחנו דנים בגורל אזרחינו שלנו, שלידנו אנשים חיים תחת כיבוש 40 שנה וחייהם הם גיהינום, לא פחות קטן, אבל מה לעשות, חיי אזרחינו קרובים אלינו והם קודמים בדאגה שלנו.

רן כהן: אדוני היושב-ראש, השאלה שלי לממשלה הזאת היא, מה עושה ראש הממשלה, מה עושה שר הביטחון, מה עושה שרת החוץ קודם כול, לפני ששולחים את החיילים להגן על תושבי שדרות.

רן כהן: מדוע הם לא מדברים עם הרשות הפלסטינית כדי להגיע לפתרון?

רן כהן: למה?

רן כהן: השר מג'אדלה, למה הממשלה שלך לא מדברת עם אבו-מאזן כדי להגיע לפתרון?

רן כהן: מנין האטימות הזאת, מנין ההפקרות הזאת?

דוד רותם: – – –

מגלי והבה: חבר הכנסת רותם לא מעירים מהמקום שאתה נמצא.

רן כהן: חבר הכנסת אזולאי, עם כל הכבוד, שינסו לדבר ולהגיע לפתרון.

רן כהן: אני לא אומר במקום, אני לא אומר שום דבר, אבל חובתם של המדינאים לנסות ולפתור את העניין, כי היחידים שימצאו פתרון אמיתי למניעת הירי הזה הם הפלסטינים עצמם.

רן כהן: עוד משפט אחד שאני חייב לומר, אדוני היושב-ראש, אני מתנצל.

רן כהן: אין פתרון צבאי מלא, אני אומר לכם את זה מניסיוני, אני בטוח שגם ליושב-ראש יש ניסיון צבאי – אין פתרון צבאי.

רן כהן: הפתרון יכול להיות חלקי צבאי, הוא יכול להיות זמני צבאי, הוא לא יהיה פתרון מלא אלא אם כן שני העמים יחיו זה ליד זה בפתרון מדיני.

רן כהן: תודה רבה, אדוני.

מגלי והבה: תודה, חבר הכנסת כהן.

מגלי והבה: חבר הכנסת עבאס זכור, ואחריו – חבר הכנסת דב חנין.

מגלי והבה: בבקשה.

עבאס זכור: כבוד היושב-ראש, כבוד השר, חברי הכנסת, כואב מאוד מה שקורה בימים האחרונים בדרום, כואב מאוד מצבם של תושבי שדרות ותושבי עזה.

עבאס זכור: התושבים בשדרות ובצפון רצועת-עזה עוזבים את בתיהם, שדרות ננטשת ועזה נעזבת, התושבים בשני הצדדים חיים בפחד, בסכנת חיים ותחת איום ה"קסאמים" והטנקים.

עבאס זכור: כבוד היושב-ראש, עלינו לחשוב טוב ולעשות הכול כדי לסיים את האיום על חיי תושבי שני הצדדים, עלינו לחשוב על האזרחים החלשים והחפים מפשע.

עבאס זכור: אני מופתע משני הצדדים המעוניינים והמבקשים למחוק זה את זה ומאלו הרוקדים על בריחת התושבים מבתיהם.

עבאס זכור: אני שואל את שני הצדדים, האם הפתרון הצבאי יש לו הכוח לסיים ולהפסיק את ירי ה"קסאמים", והאם ירי ה"קסאמים" מהצד הפלסטיני יביא לסיום הסכסוך והכיבוש?

עבאס זכור: אני בטוח שלא.

עבאס זכור: כבוד היושב-ראש, רק שלום צודק וכולל הוא הבחירה האסטרטגית שעל כולם לבחור, רק בהידברות, ואפילו בין ישראל ל"חמאס", לא רק עם אבו-מאזן – זה הפתרון.

עבאס זכור: הפתרון הצבאי לסכסוך לא יביא לשלום ולא יספק ביטחון לצדדים.

עבאס זכור: על הממשלה לשקול מחדש את מדיניותה ולהצהיר כי שלום צודק הוא הבחירה האסטרטגית כדי לאפשר לפלסטינים ולישראל לחיות בשלום ובשכנות טובה ולספק לדורות הבאים עתיד בטוח לכולם.

עבאס זכור: תודה.

מגלי והבה: תודה.

יואל חסון: תקרא להם להפסיק את ירי ה"קסאם".

מגלי והבה: אל תפריע.

עבאס זכור: קראתי לכולם.

יואל חסון: תקרא להם להפסיק את ירי ה"קסאמים".

יואל חסון: תגיד להם את זה בצורה ברורה.

מגלי והבה: חבר הכנסת זכור סיים את דבריו.

מגלי והבה: תודה.

מגלי והבה: אני מזמין את חבר הכנסת דב חנין, ואחריו – חבר הכנסת ואסל טאהא.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, עמיתי חברי הכנסת, האם יש לנו ממשלה?

מגלי והבה: השר מג'אדלה היה פה.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, כנראה אין לנו ממשלה היום, הציבור בארץ מרגיש שאין ממשלה.

מגלי והבה: הוא תיכף יגיע.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, אנחנו נמצאים בימים קשים.

דב חנין: מעגל דמים חדש – – –

מגלי והבה: רק רגע, אדוני.

מגלי והבה: רק רגע.

מגלי והבה: אורחינו היקרים, אני צריך להעיר לחברי הכנסת, אבל אלה שלמעלה אמורים לשבת בשקט.

מגלי והבה: תודה.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, עמיתי חברי הכנסת, אנחנו נמצאים בימים קשים שבהם מתחיל שוב מעגל דמים בדרום, מעגל דמים קשה, מעגל דמים שפוגע באנשים חפים מפשע, בילדים, מעגל דמים שיש דרך אחת ויחידה לעצור, לא כוח ועוד כוח.

דב חנין: את הדרך הזאת ניסינו וראינו שהיא נכשלה.

דב חנין: הדרך היחידה לפרוץ את מעגל הדמים היא דרך מדינית, דרך של יוזמה מדינית, דרך של התחלת הידברות אמיתית עם הפלסטינים; לא רק לדבר על משא-ומתן, אלא להתחיל לעשות משא-ומתן, להתחיל לעשות צעדים ממשיים בשטח, שיראו את מחויבותה של ישראל באמת לתהליך מדיני ולהתקדמות לכיוון של שלום.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, יש לנו ממשלה שמשלבת חוסר אחריות מדינית עם חוסר אחריות חברתית.

דב חנין: כמו במלחמת לבנון השנייה גם במלחמת הדרום החדשה תושבי הפריפריה מופקרים לגורלם.

דב חנין: אנחנו, אדוני היושב-ראש, נמצאים בעיצומה של תוכנית ההתנתקות.

דב חנין: תוכנית ההתנתקות לא מאחורינו.

דב חנין: תוכנית ההתנתקות האמיתית היא לא מעזה, אלא התנתקות של מדינת ישראל וממשלת ישראל מאחריותה לפריפריה בצפון ובדרום.

דב חנין: מה שראינו במלחמת לבנון השנייה אנחנו רואים עכשיו בשדרות וביישובי הדרום.

דב חנין: העניים והחלשים ותושבי הפריפריה הם אלה שמשלמים את המחיר של המדיניות הקיצונית וההרפתקנית של הממשלה.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, נושא נוסף על סדר-יומנו, הריסת הבתים – גם כאן

דב חנין: אנחנו חוזרים על סיפור עצוב וקשה.

דב חנין: יש יישוב בדואי לא-מוכר בנגב, שכבר שש פעמים במהלך השנה האחרונה נהרס.

דב חנין: לא ייאמן.

דב חנין: שש פעמים בשנה האחרונה הורסים לאנשים את בתי המגורים שלהם.

דב חנין: אני רוצה לומר כמה מלים על הריסת הבתים המתוכננת והפינויים ביפו, מקום שאני מכיר היטב.

דב חנין: יש שם אוכלוסייה ערבית שנאבקת על זכותה להישאר בעיר שלה, להישאר בבתים שלה, מאבק צודק, מאבק נכון.

דב חנין: יושבת פה חברת הכנסת נאדיה חילו.

דב חנין: אנחנו מלווים את המאבק הזה, אני מקווה שהממשלה תנקוט צעדים כדי לתקן את המצב בתחום הזה.

מגלי והבה: תודה.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, חצי דקה בוזבזה בשל הדיבורים למעלה, אז ברשותך אומר עוד שני משפטים לסיום.

דב חנין: אני רוצה להזכיר גם את מאבקם של תושבי כפר-שלם, דווקא שכונה יהודית בתל-אביב, שגם בה התושבים נאבקים נגד פינוי והריסת בתים.

דב חנין: גם שם איזו נדל"ניסטית רכשה את הקרקע, ועכשיו אומרים לאנשים שחיים עשרות שנים בבתיהם: תעזבו את הבתים שלכם, כי הקרקע שייכת למישהו אחר.

דב חנין: איפה נשמע כדבר הזה?

דב חנין: איפה הצדק ואיפה ההיגיון?

דב חנין: אדוני היושב-ראש, מכל הסיבות האלה אני מציע לעמיתי חברי הכנסת להצביע היום אי-אמון בממשלה.

דב חנין: תודה רבה.

מגלי והבה: תודה.

מגלי והבה: חבר הכנסת ואסל טאהא, בבקשה.

מגלי והבה: אחרון הדוברים יהיה חבר הכנסת יואל חסון.

ואסל טאהא: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, כפי שנאמר כאן, אין פתרון צבאי, ויש צורך – בעזה, וגם בגדה, גם בצפון, גם עם סוריה – בהידברות.

ואסל טאהא: זאת אומרת, יש צורך בשינוי קונספציה ובשינוי המדיניות כדי לעשות שלום ולא כדי לדבר שלום; לעשות שלום צודק עם כל השכנים – עם סוריה, עם לבנון ועם הפלסטינים.

ואסל טאהא: זאת הדרך היחידה.

יואל חסון: – – – בוא נשמע אותך.

מגלי והבה: חבר הכנסת יואל חסון, תודה.

ואסל טאהא: לכן, רציתי להבטיח גם לשר הפנים, שאנחנו לא נרפה, ובכל הזדמנות נעלה את נושא הריסת הבתים.

ואסל טאהא: כפי שאין פתרון צבאי, אין פתרון בהריסת בתים.

ואסל טאהא: אי-אפשר להרוס 50,000 בתים בסקטור הערבי מפני שהם בנויים בצורה לא חוקית.

ואסל טאהא: רבותי, רציתי להגיד לכם שכפרים לא-מוכרים הם יצור ישראלי שאין כמותו בעולם.

ואסל טאהא: ניסיתי לחפש; באפריקה אין יישובים לא-מוכרים, בעולם השלישי אין יישובים לא-מוכרים.

ואסל טאהא: רק בישראל יש יישובים לא-מוכרים.

ואסל טאהא: היישובים האלה נבנו לפני קום המדינה, ויש צורך לפתח אותם.

ואסל טאהא: לא ייתכן שליד כפר לא-מוכר יהיה יישוב יהודי שנבנה לפני 20 שנה, והוא מוכר ומפותח, ומתגוררות בו 16 משפחות, ומולם מתגוררים אלפים לא-מוכרים.

ואסל טאהא: זה בלתי אפשרי ולא ייתכן.

אורי אריאל: אל תיסחף.

אורי אריאל: אל תיסחף.

ואסל טאהא: לא ייתכן, במדינה מתוקנת, שהקונספציה הזאת תמשיך להתקיים והמדיניות הזאת תמשיך להתקיים.

ואסל טאהא: חברי הכנסת, יש צורך בשינוי המדיניות.

ואסל טאהא: הריסת בתים היא לא פתרון.

ואסל טאהא: יש פתרון.

ואסל טאהא: השר, כאן, מהדוכן, אמר שהוא מכיר בבעיית התכנון.

ואסל טאהא: טוב, אנחנו מכירים.

ואסל טאהא: זה 60 שנה אנחנו שומעים הבטחות.

ואסל טאהא: מה שצריך לעשות, לשנות את המדיניות ולקיים את ההבטחות שהובטחו במשך 60 שנה לתושבים האלה.

ואסל טאהא: הפתרון הוא לא לשלוח אותם ולא לזרוק אותם לרחוב.

ואסל טאהא: זה רק מרחיב את הפער בין יהודים וערבים ורק מרחיב את השסע בין יהודים וערבים.

ואסל טאהא: זה רק מגדיל את האיבה והשנאה.

ואסל טאהא: המדינה היא האחראית, והיא צריכה למצוא פתרון.

ואסל טאהא: יש לי הצעה; הצעתי אותה לפני כמה שנים ואני חוזר ומציע אותה: יש צורך בהקמת ועדת חירום בין-משרדית שתמצא פתרון לכל הסוגיה הזאת.

מגלי והבה: תודה.

מגלי והבה: חבר הכנסת יואל חסון, אחרון הדוברים, בבקשה.

מגלי והבה: מייד לאחר מכן עוברים להצבעות.

מגלי והבה: נא לשבת.

מגלי והבה: בצדדים שם – לא להפריע.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, השרים, ראש הממשלה, ראשית, לפני שאתייחס להצעות האי-אמון, אני רוצה לפנות מהבמה הזאת, כאן בכנסת, אל מנהיגי הסטודנטים, גם ארגון הסטודנטים וגם התאחדות הסטודנטים, ולקרוא להם לקבל את ההסכם שנחתם בינם ובין הממשלה.

יואל חסון: אני קורא עוד יותר לקהל הסטודנטים – לגבות את המנהיגות שלהם שחתמה על ההסכם הזה.

יואל חסון: ראוי להפסיק את השביתה ולחזור ללימודים בהקדם.

יואל חסון: הנזק שנגרם כאן לסטודנטים – הסכנה של איבוד הסמסטר – יהיה עצום, במיוחד משום שיש הסכם, והסכם טוב, הסכם שגם מנהיגי הסטודנטים חושבים שהוא טוב.

מגלי והבה: השר מג'אדלה.

יואל חסון: לכן, אני מקווה מאוד שמנהיגי הסטודנטים יפעלו ויעבירו את ההסכם במהרה.

מגלי והבה: חברי הכנסת, נא לשבת בבקשה.

מגלי והבה: העוזרים בצדדים, כמה פעמים צריך להעיר לאלה שמפריעים?

יואל חסון: חברי חברי הכנסת, שמעתי כאן את נציגי האופוזיציה, ואני חייב לומר שאני די מאוכזב.

יואל חסון: ציפיתי שלפחות את נושא שדרות והתקפת ה"קסאמים" נגדנו נשמור מחוץ לוויכוח הפוליטי.

יואל חסון: לצערי, "קסאמים" על שדרות ועל הדרום היו בזמנה של יותר מממשלה אחת.

יואל חסון: רבים מחברי הכנסת שיושבים היום באופוזיציה ישבו בממשלות שבזמנן ירו לכאן "קסאמים".

יואל חסון: אני חושב שראוי שנשמור את הנושא הזה מחוץ לוויכוח הפוליטי ולעימות הפוליטי בינינו.

יואל חסון: חברי הכנסת, אתמול שמענו שר חשוב מאוד בממשלה – –

מגלי והבה: רבותי השרים, כשאני מבקש שקט מחברי הכנסת אני מתכוון גם מהשרים.

מגלי והבה: נא לשבת.

יואל חסון: – – פטריוט אמיתי בעיני, שבאמת מעומק הלב אמר שיש צורך לפרק את ה"חמאס" או את הממשלה.

יואל חסון: אני יודע שהשר ליברמן אמר את זה מתוך רצון אמיתי וכן להוביל מהלך נחרץ וחזק נגד ה"חמאס", אבל הטענה שלי היא: ליברמן צודק במאה אחוז, צריך לחסל את ה"חמאס" וצריך לפגוע בו בכל הכוח.

יואל חסון: אבל מה שהדהים אותי לראות – ואני שמח שחברת הכנסת זהבה גלאון בדיוק נכנסה – – –

מגלי והבה: חבר הכנסת יואל חסון, צר לי שאני צריך להפריע לך.

מגלי והבה: אלה שמפריעים, נא לשבת.

מגלי והבה: חבר הכנסת ליצמן.

רן כהן: אפשר לפרק את ה"חמאס" וגם את הממשלה.

יואל חסון: היא לא אמרה את זה.

מגלי והבה: חברי הכנסת, אני לא צריך לקרוא בשמות האנשים כאן.

מגלי והבה: חבר הכנסת יצחק לוי, נא לשבת.

מגלי והבה: לא יהיה שקט – לא נמשיך.

מגלי והבה: ככה אתם רוצים?

יואל חסון: שמענו אתמול את תגובת חברת הכנסת זהבה גלאון, שבלי בעיה בכלל אמרה: אני מעדיפה לפרק את הממשלה.

יואל חסון: אולי תגידי פעם אחת שאת מוכנה לפרק את ה"חמאס", את האויב הגדול הזה של העם היהודי ושל מדינת ישראל?

יואל חסון: הרי את מוכנה לפרק ממשלה בישראל ולא לפרק את ה"חמאס".

יואל חסון: זה דבר שלא ייאמן.

זהבה גלאון: אין סתירה, זה לא אומר – – –

יובל שטייניץ: בינתיים אתם בונים את ה"חמאס".

מגלי והבה: חבר הכנסת שטייניץ, תודה.

יואל חסון: חבר הכנסת שטייניץ, שאתה תגן על חברת הכנסת זהבה גלאון?

יואל חסון: נו, באמת.

יואל חסון: הרי אנחנו מסכימים.

יובל שטייניץ: לא, אני לא מגן עליה.

יובל שטייניץ: בינתיים אתם בונים את ה"חמאס".

יואל חסון: הרי אנחנו מסכימים.

יובל שטייניץ: בשנה האחרונה ה"חמאס" התחזק פוליטית, ביטחונית וגם צבאית – – –

יואל חסון: הרי אין גבול – – –

מגלי והבה: חבר הכנסת שטייניץ, אני קורא אותך – חבר הכנסת חסון.

מגלי והבה: חבר הכנסת שטייניץ, מה קרה?

מגלי והבה: למה אתה מפריע כרגע?

אבשלום וילן: – – –

אלי אפללו: – – –

מגלי והבה: חבר הכנסת אלי אפללו, אתה מפריע.

יואל חסון: כמו שאמרנו, אין גבול – –

זהבה גלאון: – – – אין קשר.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, לקחו לי זמן.

יובל שטייניץ: למה אתם בונים את ה"חמאס"?

יואל חסון: – – לשימוש הפוליטי הציני במלחמה שלנו נגד הטרור.

יואל חסון: אני אומר לכם שהממשלה הזאת עושה צעדים ברורים ונחרצים, וחבר הכנסת שטייניץ, אתה יודע את זה.

יואל חסון: אתה יודע שמדיניות החיסולים היא הדרך הנכונה להוביל את זה.

יואל חסון: אתה יודע שאין פתרון צבאי של מאה אחוז, כי אתה היית בממשלה שגם לה לא היה פתרון של מאה אחוז לבעיית ה"קסאמים".

יואל חסון: אבל ראוי להיכנס לפרופורציות, ולפחות לא לשמוע חברי כנסת שמעדיפים לפרק פה ממשלות מלפרק את ה"חמאס".

זהבה גלאון: – – –

יואל חסון: אז אני מציע לחברי הכנסת שאת פירוק הממשלות נשאיר לאחר כך, כי אני בטוח שיהיה לנו זמן להתעסק בזה, חברת הכנסת גלאון.

יואל חסון: הייתי מצפה שיחד אתנו גם את – יחד עם הממשלה, וכך כל הכנסת – –

זהבה גלאון: אין לה זכות קיום – – –

יואל חסון: – – תתאחד למהלך חזק שיביא לפירוק ה"חמאס", למלחמה אמיתית בטרור ולהשבת הביטחון לדרום ולתושבי שדרות.

יואל חסון: זה מה שצריך להיות.

יואל חסון: תודה רבה.

מגלי והבה: תודה, חבר הכנסת יואל חסון.

מגלי והבה: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעות.

מגלי והבה: נא לשבת במקומות.

מגלי והבה: לפנינו ארבע הצעות נפרדות.

מגלי והבה: תחילה נצביע על הצעת סיעת הליכוד להביע אי-אמון בממשלה בשל אופן התמודדותה עם ירי ה"קסאמים" על שדרות, אשקלון ויישובי הנגב המערבי.

מגלי והבה: הצבעה מס' 1 בעד הצעת סיעת הליכוד להביע אי-אמון בממשלה – 19 נגד – 57 נמנעים – 8 הצעת סיעת הליכוד להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

מגלי והבה: בעד – 19, נגד – 57, שמונה נמנעים.

מגלי והבה: אם כך, הצעת האי-אמון של הליכוד לא נתקבלה.

מגלי והבה: אנחנו ממשיכים בהצבעות.

מגלי והבה: נעבור להצבעה על הצעת סיעת האיחוד הלאומי – מפד"ל להביע אי-אמון בממשלה בשל עיכוב מיגון יישובי עוטף-עזה ושדרות על אף הידרדרות המצב הביטחוני באזור.

מגלי והבה: אנחנו עוברים להצבעה.

מגלי והבה: הצבעה מס' 2 בעד הצעת סיעת האיחוד לאומי – מפד"ל להביע אי-אמון בממשלה – 19 נגד – 53 נמנעים – 10 הצעת סיעת האיחוד הלאומי – מפד"ל להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

מגלי והבה: בעד – 19, נגד – 53, עשרה נמנעים.

מגלי והבה: אני קובע שהצעת האי-אמון מטעם סיעת האיחוד הלאומי – מפד"ל לא נתקבלה.

מגלי והבה: אנחנו עוברים להצעה השלישית – של סיעת יהדות התורה – להביע אי-אמון בממשלה בשל חילול השבת ברכבת ישראל.

מגלי והבה: הצבעה מס' 3 בעד הצעת להביע אי-אמון בממשלה – 22 נגד – 50 נמנעים – 7 הצעת להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

מגלי והבה: בעד – 22, נגד – 50, שבעה נמנעים.

מגלי והבה: אני קובע שהצעת האי-אמון מטעם לא התקבלה.

מגלי והבה: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה הרביעית על האי-האמון – – –

אדוני היושב-ראש, כנראה יש טעות, ש"ס הצביעה נגד.

מגלי והבה: נא לא להפריע.

מגלי והבה: נעבור להצבעה על הצעת סיעות בל"ד, רע"ם-תע"ל וחד"ש להביע אי-אמון בממשלה בשל מדיניות הריסת הבתים במגזר הערבי והכוונה להרוס בתים בכפר-קאסם, בטייבה, ביפו, ברמלה, בלוד ובנגב.

מגלי והבה: הצבעה מס' 4 בעד הצעת סיעות בל"ד – רע"ם-תע"ל – חד"ש להביע אי-אמון בממשלה – 10 נגד – 59 נמנעים – 6 הצעת סיעות בל"ד – רע"ם-תע"ל – חד"ש להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

מגלי והבה: בעד – 10, נגד – 59, שישה נמנעים.

מגלי והבה: אני קובע שגם הצעת האי-אמון מטעם סיעות בל"ד, רע"ם-תע"ל וחד"ש לא מתקבלת.

מגלי והבה: כן, חברת הכנסת דותן.

עמירה דותן: בהצבעה הקודמת נפלה טעות – – –

מגלי והבה: אז אנחנו רושמים לפרוטוקול, אבל אני לא משנה את ההצבעה.

מגלי והבה: חברי הכנסת, אנחנו ממשיכים בסדר-היום שלנו: ישיבה מיוחדת לציון יום הרצל.

דליה איציק: חברי חברי הכנסת, נא לשבת, חבר הכנסת חיים רמון, ברוך שובך.

דליה איציק: התגעגענו אליך.

דליה איציק: חברי חברי הכנסת, אדוני ראש הממשלה, רבותי השרים, כמו בכל בוקר כך בבוקר האחרון לחייו יצא תייסיר קראקי, נהג מונית בן 35 ממזרח-ירושלים, לעבודת יומו.

דליה איציק: תייסיר לא שב לביתו ולא חזר לאשתו ולחמשת ילדיו.

דליה איציק: ז'וליאן סופיר, עולה חדש מצרפת, לפי השמועות – צריך להיזהר – שכר אותו לנסיעה מיוחדת מירושלים לביתו בתל-אביב וכנראה שם רצח אותו באכזריות.

דליה איציק: לפי מה שאנחנו יודעים, הוא הרג אותו בדם קר רק משום היותו ערבי.

דליה איציק: הכנסת מגנה את הרצח ושולחת את תנחומיה למשפחה האבלה.

דליה איציק: אני משוכנעת שאני מבטאת את הרגשתם של כל חלקי הבית.

דליה איציק: חברי חברי הכנסת, מונחים לפניכם היום התאריכים לבחירת הנשיא.

דליה איציק: לתשומת לבכם, כל מי שרוצים להגיש מועמדות.

דליה איציק: הנחנו לכל 120 חברי הכנסת את החלטת הנשיאות מהיום.

רוני בר-און: גם שרים?

דליה איציק: שרים שרוצים – גם כן, אדוני.

דליה איציק: יש שמועה כזאת עליך, אדוני.

רן כהן: אצלי זה עוד לא מונח.

גדעון סער: מי המועמד של קדימה?

גדעון סער: מי המועמד של מפלגת השלטון?

דליה איציק: אדוני המזכיר, אומרים שזה לא הונח.

דליה איציק: אדוני ראש הממשלה, חברי חברי הכנסת, אנחנו עוברים לישיבה מיוחדת לציון יום הולדתו של בנימין זאב הרצל.

דליה איציק: שרים, חברי הכנסת, נציגי קרן היסוד, קרן ירושלים, קרן הקיימת לישראל, נציגי משרד החינוך, משרד הקליטה, המכללה לקצינים בכירים במשטרת ישראל, חניכים מבית-הספר לשירות בתי-הסוהר, חיילים, ואחרונים חביבים, בני משפחת הרצל לדורותיהם, אורחים נכבדים, "איך זה שכוכב אחד לבד מעז, איך הוא מעז למען השם, כוכב אחד לבד" – כך כתב המשורר נתן זך.

דליה איציק: תשע שנים בלבד נמשכה בשמי העם היהודי התופעה המטאורית הזאת ששמה הרצל.

דליה איציק: הופעה קצרת ימים.

דליה איציק: בפחות מעשר שנים הסעיר הרצל אומה שלמה וסחף אותה בלהט הגאולה.

דליה איציק: מול הסיפור הבלתי-ייאמן של הרצל אי-אפשר שלא להשתאות: איך האיש הזה, בן 40, נגד כל העולם, מול חצים של ביקורת ועוינות, איש ממש בודד – איך האיש הזה הצליח לעורר את העם היהודי ולהצעיד תנועה יהודית לאומית.

דליה איציק: מדי פעם נשאלת השאלה אם איש אחד יכול לשנות את ההיסטוריה.

דליה איציק: כן, איש אחד יכול לשנות את ההיסטוריה.

דליה איציק: הרצל הוא התשובה על השאלה.

דליה איציק: כאן, בבית הזה, תלויה דרך קבע תמונתו של אדם אחד בלבד.

דליה איציק: זה אדם שהצליח בכוחו, בכוחו של יחיד, להשיב את היהודים אל במת ההיסטוריה במובן הלאומי והמדיני.

דליה איציק: עד גיל 39 היו חייו של הרצל נטולים כל ניצוץ יהודי.

דליה איציק: הידע שלו על עמו היה קלוש.

דליה איציק: הרצל שאף להיות מחזאי מפורסם ולכבוש את בימות התיאטרון בפריס ובווינה, אך דחיית עמו באירופה הביאה אותו ליהדות.

דליה איציק: ביומן שלו הוא כתב: "השיבה ליהדות קודמת לשיבה אל היהודים".

דליה איציק: ספרו "מדינת היהודים" הוא אחד הספרים ששינו את העולם, ספר שהביא לנדידתו של עם.

דליה איציק: "אנחנו עם, עם אחד", הוא כתב בגאווה לפני 111 שנים.

דליה איציק: בן 44 שנים בלבד הוא היה כשהלך לעולמו.

דליה איציק: מותו בא לפתע.

דליה איציק: אבל כבד ירד אז על בית ישראל.

דליה איציק: הסתלקותו בלא עת של המנהיג האהוב הזה, "מלך היהודים" קראו לו, זעזעה את העולם היהודי.

דליה איציק: באחת העיירות ברוסיה כתב עלם בן 18, דוד גרין שמו: "לא יקום עוד איש נפלא כזה, המאחד את גבורת המכבים עם מזימות דוד, את רבי עקיבא המת ואת ענוות הלל.

דליה איציק: רק פעם במשך אלפי שנה ייוולד איש פלאים שכזה".

דליה איציק: ואכן, בלב הכותב גמלה ההחלטה להמשיך את דרכו של הרצל ולהגשים את חלומו.

דליה איציק: לימים זכה הנער הצעיר הזה להפוך את החזון למציאות, כשקרא בה' באייר התש"ח את מגילת העצמאות המכריזה על הקמת מדינת היהודים, את בשורת המדינה היהודית שהרצל הגדיר אותה "ניסיון לפתרון מודרני של שאלת היהודים".

דליה איציק: הפרסום הזה זכה לתפוצה דלה.

דליה איציק: הספרון הצנום הופיע בכמה חנויות ספרים באירופה.

דליה איציק: הרצל עצמו תרגם את הספר לכמה לשונות ושלח אותו על חשבונו לקהילות יהודיות.

דליה איציק: רבים מאלה שקיבלו את הספר לא פתחו אותו אפילו.

דליה איציק: הספר הושלך אל סל הניירות.

דליה איציק: אלה שטרחו וקראו אותו כינו את הרצל בבוז "משיח שקר".

דליה איציק: רבים מיררו את חייו של הרצל.

דליה איציק: כן, מאז ומתמיד קשה היה מצבם של מנהיגי עמנו.

דליה איציק: אבל העם הזה נמשך אליו.

דליה איציק: הוא הצליח להצית את הדמיון, והוא לא התייאש.

דליה איציק: ביומן שלו הוא כתב: "היום אני בודד, אולם מחר אולי אהיה מנהיג של מאות אלפים".

דליה איציק: בקיץ זה ימלאו 110 שנים לכינוס הקונגרס הציוני הראשון.

דליה איציק: כאשר הכריז הרצל לפני 197 צירי הקונגרס הזה, שבאו מכל רחבי העולם, כי "הציונות שואפת להקים לעם היהודי בית מולדת בארץ-ישראל", הם קמו על רגליהם והריעו לו ממושכות.

דליה איציק: בעצם הרצל לא היה הציוני הראשון; אבל הוא היה הראשון שיצר כלים לביצוע.

דליה איציק: בכינוס הקונגרס ובהקמת המוסדות הדמוקרטיים של התנועה הציונית הוא ביסס את סמכותו כראש הממשלה ושר החוץ של המדינה שבדרך ויצק תבנית לחיים פרלמנטריים סדירים.

דליה איציק: הוא נפטר בדמי ימיו, בן 44.

דליה איציק: הטרגדיה האישית של מותו רדפה את משפחתו.

דליה איציק: הוא השקיע את עצמו בענייני הכלל והותיר את בני משפחתו חסרי כל אמצעי קיום.

דליה איציק: כמה סמלי הוא סיפור החיים שלו ושל משפחתו; הסיפור המשפחתי הקשה הזה כאילו מקפל בתוכו את קורות העם היהודי בדורות האחרונים.

דליה איציק: איזו התמודדות אין-סופית עם קשיים.

דליה איציק: אבל למרות כל זאת הוא המשיך להנהיג את החזון הציוני על-פי האמונה שלו, והוא נתן צו לשליחות הפנימית הזאת.

דליה איציק: הבת הקטנה שלו, טרודה, נשלחה על-ידי הנאצים לטרזינשטט, שם מצאה את מותה עם בעלה.

דליה איציק: בהלוויה שלה אמר הרב ליאו בק, מראשי יהדות גרמניה: "אילו הקשבנו לדברי אביה, לא היינו כאן היום".

דליה איציק: כמה אחרים, לו הקשיבו לו, היו כאן היום.

דליה איציק: חברי הכנסת, ישראל היא היום חברה במשפחת העמים.

דליה איציק: מנהיגים וראשי מדינות עולים אליה לרגל.

דליה איציק: היא מדינה מתקדמת, שמכבדת את שלטון החוק.

דליה איציק: קיימים בה מוסדות שלטון דמוקרטיים ומערכות חינוך, רווחה ובריאות מתקדמות.

דליה איציק: הישגיה המדעיים ורמתה הטכנולוגית מעוררים השתאות בעולם כולו.

דליה איציק: בנימין זאב הרצל חזר והדגיש, בנאום ובכתב, את חשיבות השילוב בין אווירה לבין מדינה.

דליה איציק: האווירה בעם, הוא אמר, היא שתביא להקמת המדינה.

דליה איציק: "אווירת המדינה היא כבר הריבונות לעצמה", הוא כתב.

דליה איציק: והנה, חלפה מאה, ולנו יש מדינה, אבל מה אשר לאווירה?

דליה איציק: נראה שבזמן האחרון איבדנו משהו מן הלהט שבזכותו הצליח העם הזה לחולל את אחד המפעלים הגדולים בתולדות המאה ה-20.

דליה איציק: הרצל הטה, במו-ידיו, את כיוונה של ההיסטוריה היהודית.

דליה איציק: הוא ידע להצית שלהבת של נחישות ושל תקווה בעם היהודי.

דליה איציק: לאווירה הזאת, שעליה דיבר, קוראים רוח.

דליה איציק: בלא רוח אין קיום לעם.

דליה איציק: אנחנו נחלצנו מימים קשים בזכות עמידה איתנה, בזכות אמונה ברוח, בזכות הכוח שלנו, כחברה, לשנות.

דליה איציק: יש משהו בימים האלה; יש תוגה.

דליה איציק: צריך להתנער מתוגת הימים האלה, לפרוץ, ליזום, להשיב את התנופה בכל תחומי העשייה הלאומיים.

דליה איציק: אסור שיאחז בנו שיתוק, ואסור שהרוח לא תבער בנו.

דליה איציק: חברי חברי הכנסת, אנחנו ממשיכים בדרך.

דליה איציק: כך כתב חיים נחמן ביאליק: "– – – רב-פעלים, איש חי, אשר יפעם בו לב, / ובלב יבער זיק, זיק מרתיח הדם, / ובראש ייגה שביב מאיר דרך העם; // – – – כל-זה יבער כאש, / – – – כל-זה ירעם כהד תמיד יומם וליל: / 'קום עבוד, קום עשה, כי עִמָּנו יד-אל!'".

דליה איציק: אדוני ראש הממשלה, בבקשה.

אהוד אולמרט: גברתי היושבת-ראש דליה איציק, אורחי הכנסת, מכבדי זכרו של תיאודור הרצל, גבי ורבותי חברי הכנסת, על הקיר המרכזי של האולם הזה תלוי דיוקנו של חוזה המדינה, בנימין זאב הרצל.

אהוד אולמרט: לא אחת אני מביט בו, בחזות האצילית, בארשת הפנים המלכותית, ובמיוחד במבט, שיש בו נחישות, עוצמה, ובה בעת גם פגיעות גדולה.

אהוד אולמרט: לפעמים העיניים מספרות הכול; כי מאחורי הפריחה התרבותית של אירופה ומבעד לאמנסיפציה ליהודים המשיך הרעל האנטישמי לטפטף.

אהוד אולמרט: וככל שיהודים הצליחו להתקדם בסולם החברתי, הכלכלי והתרבותי, כך הלך הטפטוף וגבר, עד שהפך לקילוח הרסני.

אהוד אולמרט: הרצל ראה במו-עיניו כיצד חדר הרעל האנטישמי למעמקי התודעה של רבים באירופה, מכל שכבות הציבור.

אהוד אולמרט: הוא שמע את הקריאות "מוות ליהודים" מפי המון מתלהם; הוא קרא את מאמרי השטנה הפסאודו-מדעיים של הוגי דעות רוויי שנאה, והבין כי הקילוח הופך במהרה לנהרות של רשע צרוף.

אהוד אולמרט: המשמעות היתה ברורה: מול הפגע הזה העם היהודי חייב לקחת את גורלו בידיו, להתארגן ולדאוג לעתידו.

אהוד אולמרט: "עם אנחנו, עם אחד", הוא אמר, והחל להעיר מתרדמתו רעיון עתיק יומין – רעיון הקמתה של מדינת היהודים.

אהוד אולמרט: הרצל הוביל את היהודים במסע היסטורי שהוא עצמו, בימי חייו הקצרים, ראה רק את תחילתו, אך המסע הגדול לציון לא נפסק.

אהוד אולמרט: הוא חצה תהומות של כאב והמשיך במעלה הדרך עד לפסגת האושר הלאומי – הקמת מדינת ישראל בארץ-ישראל.

אהוד אולמרט: הרצל הצטרף אל שורת הגיבורים של ההיסטוריה היהודית והותיר אחריו מורשת חשובה של כתיבה, של הגות ובעיקר של מנהיגות.

אהוד אולמרט: הוא היה מנהיג במלוא מובן המלה, נועז במטו אך פרגמטי במעשיו.

אהוד אולמרט: מנהיג כריזמטי וסוחף שידע לעסוק בקטנות כבגדולות.

אהוד אולמרט: מנהיג שידע לגזור מהחזון הרחוק תוכניות פעולה לטווח הקרוב ולטעת חלום גדול בקרקע המציאות.

אהוד אולמרט: הרצל הצליח להעלות את שאלת היהודים לא רק על סדר-היום של דעת הקהל היהודית, אלא גם על סדר-יומה של הפוליטיקה הבין-לאומית.

אהוד אולמרט: הרוח הליברלית ההומניסטית שעל ברכיה התחנך לא הסתירה מעיניו את הקשר העמוק שבין זהות יהודית לאומית ובין מורשת ישראל.

אהוד אולמרט: "הציונות היא השיבה אל היהדות עוד לפני השיבה אל ארץ היהודים", קרא בנאום הפתיחה בקונגרס הציוני הראשון, באוגוסט 1897.

אהוד אולמרט: ובפרק המבוא של ספרו "מדינת היהודים", כאשר התייחס למהלך המתחייב של נדידת היהודים ממדינותיהם, הוא כתב: "שום אדם אינו חזק או עשיר דיו, כדי שיוכל להעתיק עם ממקום מושב אחד למשנהו.

אהוד אולמרט: רק רעיון יכול לחולל זאת.

אהוד אולמרט: לרעיון המדינה יש אכן כוח כזה"; "לאורך כל חשכת ההיסטוריה שלהם לא חדלו היהודים מלחלום את חלום המלכות לשנה הבאה בירושלים, הוא המוטו העתיק שלנו.

אהוד אולמרט: כעת שומה עלינו להראות כי מחלום זה עשוי לצמוח רעיון בהיר כאור היום".

אהוד אולמרט: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, כבר מראשיתה ידעה התנועה הציונית ויכוחים קשים, מחלוקות היורדות לשורשי תפיסת העולם.

אהוד אולמרט: הרצל עצמו עמד לא אחת בביקורת קשה שפגעה בו ובמנהיגותו.

אהוד אולמרט: אך תחת שבט הביקורת הוא ידע לשמור על התכנים המשותפים של העם היהודי ושל התנועה הציונית.

אהוד אולמרט: כך הוא עשה בנאום הנעילה של הקונגרס השישי, בצל הסערה סביב תוכנית אוגנדה, כשקרא מול הקהל המריע: "אם אשכחך ירושלים תשכח ימיני".

אהוד אולמרט: הרצל מעולם לא ראה באוגנדה תחליף לארץ-ישראל, אלא רק תחנת ביניים אפשרית לפני מימוש החזון הגדול.

אהוד אולמרט: אפשר ששגה בכך שהעלה את הרעיון על סדר-יומה של התנועה הציונית, כי במבט לאחור אנחנו יודעים שרק אל הדרכים העתיקות שמהן יצאנו יכולנו – כעם – לשוב.

אהוד אולמרט: ובכל זאת, אין הדבר מעיב על גדולתו; גם אם אין בעולם רעיון בלא דופי, גם אם אין מוסדות בלא פגם, וגם אם אין מנהיגים מושלמים – הכרעות צריך לקבל.

אהוד אולמרט: כך יש לנהוג בתנאים שבהם חוסר המעש גרוע מעשייה שיש בה גם שגיאות.

אהוד אולמרט: אלה היו התנאים שבהם פעל הרצל.

אהוד אולמרט: הרצל הבין את זה, וכמוהו גם המנהיגים הגדולים שהמשיכו את דרכו והגשימו את חזונו.

אהוד אולמרט: סוד כוחה של התנועה הציונית בכך שהעשייה הזאת לא הוטלה מעולם על זרם פוליטי אחד, על קבוצה אחת, על מעמד אחד.

אהוד אולמרט: מאז ומתמיד השכילה הציונות לחלק את הנטל, וברגעי האמת לפעול בכוחות משותפים.

אהוד אולמרט: גם אנשים שתהום אידיאולוגית ותרבותית פעורה ביניהם ידעו לשלב ידיים ולהגשים יחד את החזון המשותף – למרות הפולמוס, למרות הוויכוח, למרות חילוקי הדעות.

אהוד אולמרט: דווקא אנחנו, מנהיגי הציבור של מדינת ישראל, העומדים יום-יום תחת שבט הביקורת ואמונים על קיומו של הוויכוח ההכרחי על הדרך, דווקא אנחנו יכולים להעריך את גדולתו של הרצל; לא רק כהוגה וכחולם, אלא כאיש של עשייה פוליטית ודיפלומטית.

אהוד אולמרט: אדם דל באמצעים וחסר מעמד רשמי, שהעמיד את התנועה הציונית על מפת העולם.

אהוד אולמרט: דיוקנו של בנימין זאב הרצל שתלוי כאן, על קיר המליאה, מסמל חזון משותף שעשוי לחבר את כל חברי הבית הזה.

אהוד אולמרט: זהו חזון של מדינה יהודית סובלנית, פלורליסטית ומתקדמת, מדינה עם חופש מצפון ויחס של כבוד לכל האמונות הדתיות והפוליטיות, מדינה שהיא מופת לעמי העולם.

דליה איציק: תודה לך, אדוני ראש הממשלה.

דליה איציק: השר לקליטת העלייה זאב בוים.

זאב בוים: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אורחים נכבדים ביציע, לפני 110 שנים, עוד בטרם ננעל הקונגרס הציוני הראשון, כתב הרצל בפנקסו את מילות הנבואה: "בבאזל ייסדתי את מדינת היהודים.

זאב בוים: לו אמרתי זאת היום בפומבי היתה התשובה צחוק מכל העברים.

זאב בוים: אולי בעוד חמש שנים, לכל היותר בעוד 50 שנה, יכירו בה הכול".

זאב בוים: היום, יום הרצל, עוברים חולפים בעיני רוחנו המאורעות שעיצבו את דמותה של ישראל.

זאב בוים: למן העליות וההתיישבות, הקונפליקט עם שכנינו ופעולות המאבק וההגנה, השואה והקמת המדינה.

זאב בוים: ומדינת ישראל – על ספה של שנת ה-60 לקיומה, קיבוץ גלויות, חברה בהתהוות, כיבוש השממה והדברת המדבר, כלכלה של מורדות ועליות, חינוך המבוסס על מורשת, רב-ערוצי ופלורליסטי, טכנולוגיה מתקדמת המזניקה חקלאות ומזינה תעשיות היי-טק מובילות.

זאב בוים: איך קרה שחזון הזוי משהו, ודאי אוטופי, מפתיע ונועז בחדשנותו, קרם עור וגידים ויצר יש מאין?

זאב בוים: קל לא היה לו, להרצל.

זאב בוים: בצד תומכים נלהבים ניצבו המתנגדים הספקנים.

זאב בוים: אחד העם, למשל, טען כבר אז כי קשה להבין איך אפשר ליישם את הרעיונות הסובלניים של "אלטנוילנד" כאשר המציאות בארץ-ישראל מוכרת לכול והערבים לא יקבלו את חידוש הקיום הלאומי היהודי בארץ.

זאב בוים: היום נוספה לספקנות גם מידה לא מבוטלת של ציניות.

זאב בוים: מי זקוק ליום מיוחד לציון פועלו של הרצל?

זאב בוים: הציונות נגמרה.

זאב בוים: החזון והמציאות רחוקים זה מזה כרחוק מזרח ממערב.

זאב בוים: יגידו אשר יגידו הכופרים בעיקר, אי-אפשר שלא להתפעל מחזונו של הרצל.

זאב בוים: הוא הגה רעיון מבריק, וכושר הניבוי שלו היה מדהים בדיוקו.

זאב בוים: ב"מדינת היהודים" כתב הרצל, וכבר ציטט זאת ראש הממשלה: "אין איש שהוא חזק דיו להניע עם.

זאב בוים: רק בכוחו של רעיון לעשות זאת".

זאב בוים: והוא הוסיף: "חלום ומעשה אינם שונים כל כך כפי שנוטים לחשוב.

זאב בוים: כי כל מעשי בני-האדם בחלום יסודם.

זאב בוים: וגם אחריתם חלום היא.

זאב בוים: ואילו אם לא תרצו, הרי כל אשר סיפרתי לכם אגדה הוא ואגדה יוסיף להיות".

זאב בוים: גברתי היושבת-ראש, יום הרצל הוא הזדמנות ראויה לכולנו לעשות אתנחתה קטנה של מאזן וחשבון נפש ציוני.

זאב בוים: ראשית, מהי הציונות בימינו?

זאב בוים: מה מקומנו כאן כיחידים, כאומה?

זאב בוים: לאן פנינו מועדות?

זאב בוים: ומהם הנכסים שאנחנו מעבירים מכאן לדורות הבאים?

זאב בוים: הרצל סלל את הדרך לתקומה היהודית החדשה בארץ-ישראל.

זאב בוים: "שאלת היהודים", אמר, "אינה שאלה חברתית ואף לא שאלה דתית.

זאב בוים: שאלה לאומית היא".

זאב בוים: רעיון התקומה הלאומית היהודית היה משהו חדש מהפכני; לא עוד מיעוט דתי נרדף, לא עוד קהילות בפזורה, נעדרות מסגרת, המתקיימות בחסות שליטים, אלא עם במובן הגויי: אומה גאה, בעלת מורשת מפוארת, החוזרת אל שורשיה ההיסטוריים, הטריטוריאליים והרוחניים-התרבותיים.

זאב בוים: לא אוגנדה, לא ארגנטינה, אפילו לא קפריסין או אל-עריש.

זאב בוים: ארץ-ישראל, אל אדמת האבות, למורשת היהודית, לחידוש השפה והספרות והשירה.

זאב בוים: וכך קרמה האגדה עור וגידים, ובכל היבט רטרוספקטיבי, תולדות העם היהודי ב-120 השנים האחרונות, ובתוך כך 59 שנות קיומה של מדינת ישראל, הן דבר מופלא שאין לו אח ורע בתולדות האנושות כולה.

זאב בוים: חברי חברי הכנסת, כאשר נחזור מחר להתכתשות היומיומית שלנו, כאשר נחזור ונמשיך במנהגנו לאחוז איש בצוואר רעהו, כאשר לא נפסיק להעמיד במבחנים את מערכות חיינו הפנימיות, ונמשיך להכות בעצמנו ללא רחם, כאשר לא נתרצה עד אשר יזוב דם עורם של מנהיגינו, וזה לא חשוב מאיזה צד הם מגיעים, כאשר נתאמץ ולא נחדל להעמיד את חוסנה של הדמוקרטיה שלנו במבחנים מרתוניים, כאשר בכל אלה נחזור ונעסוק ונלעס ונטחן עד זרא, ובתוך כך לא נשית לבנו לסכנות של ממש האורבות לפתחנו, אצלנו בבית, בחברה שלנו, ומחוצה לה, אל מזימות המבקשים נפשנו ומערערים יסודות קיומנו, כאשר נחזור אל כל אלה, לחם חוקנו – טוב נעשה אם נזכור ונחזור ונשנן את אמיתות היסוד שעליהן נשענת המדינה הזאת; כי בנימין זאב הרצל הניח את היסודות, הוא יצק את התבנית, ועלינו המלאכה, וזה תפקידנו, לבסס ולמלא תוכן, להעצים ולהנחיל לדורות הבאים.

זאב בוים: לפיכך, אפילו היום, דווקא היום, מקבלת אמירתו האלמותית של הרצל משמעות מיוחדת, מחודשת – "אם תרצו אין זו אגדה".

דליה איציק: תודה לך, אדוני השר לקליטת העלייה.

דליה איציק: יחתום את הדיון חבר הכנסת סילבן שלום.

סילבן שלום: גברתי היושבת-ראש, אדוני ראש הממשלה, חברי הכנסת, קהל נכבד, המעגל האישי שלי עם דמותו של הרצל נפתח כבר עם לידתי, כאשר בגיל חודשיים עליתי בדרכי ארצה, ומשפחתי המתינה לאונייה האחת והיחידה "תיאודור הרצל", כדי שתהיה היא זו שתיקח אותנו חזרה לציון.

סילבן שלום: הרבה מהפכות היסטוריות ידע העולם במאה ה-20, אבל רק מהפכה אחת הצליחה ועדיין קיימת, זו המהפכה הציונית.

סילבן שלום: אפילו המהפכה הקומוניסטית, שנחשבה חזקה מאוד במאה הקודמת, דעכה ונעלמה, הישגיה החברתיים התפוגגו, חומות הברזל נפלו, והיא התמוטטה לנגד עינינו.

סילבן שלום: במבחן ההיסטוריה, אפילו סטלין נכשל – במקום ובתקופה שבהם הרצל הצליח.

סילבן שלום: כולנו מכתירים את הרצל בתואר הידוע של "חוזה המדינה".

סילבן שלום: אבל בזמנו בני דורו כינו אותו "הוזה המדינה".

סילבן שלום: הם לעגו לתיאורי הממשל היהודי שפרסם בספרו "אלטנוילנד".

סילבן שלום: המציאות של בני הדור שלנו נראתה אז רעיון מטורף ודמיוני, מנותק מהמציאות שהם היו מסוגלים לתפוס במחשבתם המוגבלת.

סילבן שלום: המשורר הלאומי – דווקא הוא – חיים נחמן ביאליק נמנה עם הספקנים והמלגלגים על חזונו של הרצל, וחודשים אחדים לאחר פרסום ספרו של הרצל "מדינת היהודים", חיבר ביאליק שיר קצר ועוקצני שבו כתב: "אנשי פלאות המה כולם, מהם כל דבר לא ייפלא.

סילבן שלום: באצבע קטנה עשו מדינה, ובבוהן ידם עולם מלא.

סילבן שלום: כבר מוכן שם הכול בווינה, ותהי למזל טוב למדינה".

סילבן שלום: הרצל לא היה ממציא הציונות, היו הרבה רבנים ופילוסופים יהודים שהגו לפניו את רעיון הציונות, את רעיון שיבת ציון ומדינה לעם היהודי.

סילבן שלום: דורות רבים התפללו שלוש פעמים ביום: "ותחזינה עינינו בשובך לציון".

סילבן שלום: בכל שנה, בליל הסדר ובתפילת נעילה, הכריזו יהודים: "לשנה הבאה בירושלים הבנויה".

סילבן שלום: יהודה פינסקר, בן דורו של הרצל, קרא בספרו "אוטואמנציפציה" להקים מדינה יהודית כתשובה לפוגרומים.

סילבן שלום: מנהיג חילוני אחר, משה הס, פרסם באותה תקופה את ספרו "רומי וירושלים" עם חזון דומה לזה של הרצל.

סילבן שלום: הרב מוהליבר ותנועת ביל"ו שפעלו בחייו של הרצל הטיפו לרעיון של שיבת ציון.

סילבן שלום: בעת החדשה ידע עם ישראל הרבה מנהיגים, רובם אנשי עשייה והגשמה, חלקם האחר נביאים ואנשי חזון גדול.

סילבן שלום: אבל מעטים מאוד, אם בכלל, הם המנהיגים שהיו גם אנשי חזון וגם אנשי הגשמה.

סילבן שלום: הרצל היה הגדול מכולם.

סילבן שלום: כל מדינאי וכל אדם שרוצה להנהיג מרבה לקרוא ספרי היסטוריה, מתוך רצון להבין מה גורם לחזון אחד להפוך למציאות ולחזון אחר להישאר אוטופיה.

סילבן שלום: השאלה הזאת קשה שבעתיים לגבי חזונו של הרצל, מפני שהוא לא המציא את הציונות יש מאין.

סילבן שלום: מדוע הצליח הרצל במקומות שבהם אחרים נכשלו?

סילבן שלום: לשאלה הזאת יש השלכה מאוד מעשית גם לגבי, וגם אני כאשר שירתתי בתפקיד שר החוץ חשבתי הרבה על הצלחת הרצל להחדיר ללבבות העולם והקהילה הבין-לאומית את הצורך בהקמת מדינה יהודית.

סילבן שלום: ההצלחה שלו נבעה מדבר אחד לעומת האחרים: כל המדינאים היהודים לפני כן ניסו להסביר לעולם שזה טוב לעם היהודי, והם פעלו כשתדלנים למען העם היהודי.

סילבן שלום: להרצל היתה גישה שונה לחלוטין.

סילבן שלום: הוא הציג את הרעיון של המדינה היהודית כפתרון לבעיות של הגויים.

סילבן שלום: הוא אמר: "זה האינטרס שלכם לא פחות מאשר שלנו".

סילבן שלום: כך גם מה שקורה בימינו בנושא הטרור ובנושא אירן.

סילבן שלום: במשך שנים ארוכות חשב העולם שהטרור ואירן הם בעיות של ישראל בלבד.

סילבן שלום: לאחר 11 בספטמבר, לאחר הטרור שפקד את לונדון, את מדריד, ואת בסלאן ברוסיה, הבין העולם שהטרור יכול להכות בכל מקום, והוא כנגד כל אחד.

סילבן שלום: גם בנושא האירני שנים חשבו שזו הבעיה של ישראל בלבד, עד אשר הם הבינו שאירן מפתחת טילים עם טווחים יותר ארוכים שיכולים לפגוע גם בהם.

סילבן שלום: היה זה הרצל שכאשר נפגש עם הקיסר הגרמני וילהלם, הוא דיבר אתו על הבעיה של הגרמנים עם המיעוט היהודי, והציע לגרמנים לפתור את בעייתם שלהם על-ידי העברת היהודים מגרמניה לארץ-ישראל.

סילבן שלום: הוא הציג את מדינת ישראל ומדינת היהודים כמדינה שתהיה משתלמת להם לגרמנים, לא רק ליהודים.

סילבן שלום: אותה גישה הוא נקט גם בפגישותיו עם צמרת ממלכת בריטניה, שאתה ניהל משא-ומתן על תוכנית אל-עריש.

סילבן שלום: בדרך זו הלך אל האפיפיור ואל שלטונות רוסיה ואיטליה.

סילבן שלום: גם כאשר פגש הרצל את הסולטן הטורקי ודיבר אתו על המצוקות הכלכליות של האימפריה העות'מאנית, הציע לפתור חלק מהבעיות הכלכליות של טורקיה במתן כסף על-ידי היהודים כדי שהם יתמכו וייתנו צ'רטר להתיישבות יהודים רבים בארץ-ישראל.

סילבן שלום: הסולטן שקל בכובד ראש את הצעתו של הרצל.

סילבן שלום: לצערנו, היהודים אז לא פתחו את ארנקיהם.

סילבן שלום: אבל להרצל היתה גם גישה פרקטית.

סילבן שלום: הוא לא היה רק שר חוץ, הוא היה גם מעין שר אוצר.

סילבן שלום: הרצל הקים את קרן קיימת לישראל, הקים בנק למימון התנועה, כינס קונגרסים פוליטיים עם נציגיהם של רוב חלקי העם בגלויות השונות, ואף פעל למען הקמת מה שקראנו לאחר מכן "הסתדרות העובדים".

סילבן שלום: גם כיום ללכת בדרכו של הרצל פירושו להציב יעדים לאומיים לאופקים רחוקים ולצעוד לקראתם בנחרצות; להמשיך ללכת עם האמת שלנו ועם האידיאולוגיה שבה אנו מאמינים, למרות הלעג וחוסר האמון והספקנות של אחרים.

סילבן שלום: עיקר חזונו של הרצל היה בהבטחת רוב יהודי בארץ-ישראל.

סילבן שלום: מנהיגי דורנו וראש הממשלה וחבריה חייבים להמשיך וללכת לאור חזונו, להבטיח את הרוב היהודי כאן בארצנו לדורות רבים, לשמור על יהדותה של המדינה ברוח חזונו של הרצל.

סילבן שלום: היום יש לנו כבר מדינה יהודית, אבל אין זה אומר כלל שהציונות של הרצל הסתיימה.

סילבן שלום: לא ולא.

סילבן שלום: הציונות היא מהלך היסטורי של שיבת העם היהודי לציון.

סילבן שלום: לצערנו, עדיין לא כל העם היהודי הגיע לציון.

סילבן שלום: עדיין לא הושלמה בנייתו המלאה של הבית היהודי.

סילבן שלום: עלינו להמשיך בדרך הציונות של הרצל, אבל להתאימה לתקופה החדשה של דורנו ושל הדורות הבאים.

סילבן שלום: יש עוד דברים רבים לעשות לביסוס המדינה היהודית, גם אם הם אינם כתובים ב"אלטנוילנד".

סילבן שלום: זה לא סוד שחלקים מחזונו של הרצל היו שנויים במחלוקת בדורו; וגם בדורנו.

סילבן שלום: אני חושב שלו חי הרצל כיום הוא היה נחשב לאדם בשוליים, לאדם שאולי אפילו לא היה יכול להיבחר לכנסת עם דעות כשלו – אולי אצלנו בליכוד היה לו מקום, בגלל דעותיו – לא משום שהוא לא היה איש גדול, אלא שדעותיו היו נתפסות היום כהזויות, כדעותיו של אותו ימין שנקרא "ימין סהרורי".

סילבן שלום: הרצל כתב שהאנטישמיות שהתגלתה בפרשת דרייפוס נובעת מכך שהעם היהודי חי מפוזר במדינות של עמים אחרים ואין לו מדינה משלו.

סילבן שלום: אבל הרצל לא אמר שהקמת המדינה היהודית תחסל את האנטישמיות.

סילבן שלום: הרצל, פינסקר ונורדאו האמינו שבמדינה היהודית יוכלו היהודים להגן על עצמם באמצעות צבא יהודי, וצבא יהודי בלבד.

סילבן שלום: המדינה היהודית והצבא שלה נועדו ליצור הרתעה בקרב הגויים מפני גזירות גורל שהיו מנת חלקו של עמנו בכל ההיסטוריה.

סילבן שלום: המדינה נועדה בראש ובראשונה להבטיח את המשך קיומו של העם היהודי.

סילבן שלום: בכך כולנו תלמידיו של הרצל וממשיכי דרכו.

סילבן שלום: הרצל היה דמות יוצאת דופן; הוא היה מדינאי בלי מדינה, שר חוץ בלי שגרירים ובלי סגל דיפלומטי.

סילבן שלום: הוא היה מנהיג גדול, וזאת היתה גדולתו.

סילבן שלום: הוא היה מנהיג עם חזון, מנהיג שהשאיר אחריו מורשת של שילוב החזון עם המעש.

סילבן שלום: זה למעשה המסר המרכזי של הרצל.

סילבן שלום: הרצל חלם, אך פעל – באותה נשימה – לממש את החזון.

סילבן שלום: מהרצל למדנו שיש לגייס כוחות בין-לאומיים נוספים להתמודדות עם הבעיה.

סילבן שלום: הגאונות של הרצל היתה שהוא לא ראה בשאלה היהודית בעיה פרטית, אלא בעיה בין-לאומית.

סילבן שלום: לכן הצליח לשכנע במקומות שאחרים לא הצליחו.

סילבן שלום: בניגוד לאמירה של קיסינג'ר, היתה להרצל מדיניות חוץ – לא רק מדיניות פנים.

סילבן שלום: בכהונתי בתפקיד שר החוץ נוכחתי לדעת עד כמה נכונה ומיוחדת היתה גישתו זו, להבהיר לעמי העולם שהאינטרס הוא קודם כול שלהם, ורק אחר כך שלנו.

סילבן שלום: אני מאמין שבשיטה זו יש להמשיך לטפל בבעיות הקיומיות של מדינת ישראל, בראש ובראשונה באיום האירני.

סילבן שלום: עלינו לפעול בתבונה הרצליינית ולגייס את מירב העולם המערבי נגד הסכנות העולמיות של שאיפת ההתפשטות של האסלאם הקיצוני.

סילבן שלום: לצערנו, לא רבים חשבו אז כמוהו, וגם היום אולי יש כאלה שעדיין לא תומכים בגישה זו בכל מאת האחוזים.

סילבן שלום: לסיום, הרצל הוא שאמר, ברומן האוטופי שלו "אלטנוילנד" בשנת 1902: "אם תרצו אין זו אגדה, אבל אם לא תרצו, הרי כל מה שסיפרתי לכם אגדה היא, ותישאר אגדה".

סילבן שלום: כל מעשה של אדם תחילתו חלום וסופו חלום.

סילבן שלום: כמו שאמרתי, רבים לגלגו.

סילבן שלום: הקראתי קודם מביאליק.

סילבן שלום: אבל היום, בראי ההיסטוריה, אדם שחי תקופה כל כך קצרה, מ-2 במאי 1860 עד 1904, מי צחק אחרון אז, ומי יצחק אחרון בימינו?

סילבן שלום: שלושה חודשים לפני מותו כתב הרצל מאמר ברכה לעיתון נוער ציוני באוסטריה.

סילבן שלום: בדבריו הוא התייחס להיבטים מוסריים של הציונות, והם נראים בעיני כצוואה של הרצל גם לבני דורנו.

סילבן שלום: וכך כתב הרצל, ובזה אני רוצה לסיים: "קראתי פעם לציונות אידיאל אין-סופי, ואני מאמין באמת ובתמים כי גם לאחר השגת ארצנו, ארץ-ישראל, לא תחדל הציונות להיות אידיאל.

סילבן שלום: כי בציונות, כפי שאני מבין אותה, כלולה לא רק הערגה אל כברת ארץ מובטחת בשביל עמנו האומלל, אלא גם השאיפה לשלמות מוסרית ורוחנית".

סילבן שלום: גבירותי ורבותי חברי הכנסת, החזון הזה, על שלמות מוסרית ורוחנית, אקטואלי לדורנו בדיוק כמו שהיה רלוונטי בזמן שהרצל כתב את הדברים.

סילבן שלום: הבה נשתדל לקיים את צוואתו זו.

סילבן שלום: תודה.

דליה איציק: תודה לך.

דליה איציק: אדוני ראש הממשלה, חברי חברי הכנסת, חברי השרים, לפני שמחליפים אותי כאן תרשו לי לאחל – לך, אדוני ראש הממשלה, קצת מנוחה וחופש.

דליה איציק: חג שמח לכם.

דליה איציק: יחליף אותי חבר הכנסת אמנון כהן, ואנחנו נמשיך בסדר-היום.

דליה איציק: תודה לכם.

דליה איציק: תודה, אורחים יקרים, שהשתתפתם עמנו.

דליה איציק: [מס' כ/138; "דברי הכנסת", חוב' כ"ג, עמ' 8047; נספחות.

דליה איציק: ]

אמנון כהן: חברי חברי הכנסת, אנחנו ממשיכים בסדר-היום: הצעת חוק צער בעלי-חיים (ניסויים בבעלי-חיים) (תיקון), התשס"ז–2007, קריאה שנייה וקריאה שלישית.

אמנון כהן: ינמק את הצעת החוק חבר הכנסת מיכאל מלכיאור.

אמנון כהן: בבקשה.

מיכאל מלכיאור: כבוד היושב-ראש, אדוני השר, עמיתי חברי הכנסת, הנני מתכבד להביא לפני הכנסת לקריאה שנייה ולקריאה שלישית את הצעת חוק צער בעלי-חיים (ניסויים בבעלי-חיים) (תיקון), התשס"ז–2007, שיזם חבר הכנסת גדעון סער.

מיכאל מלכיאור: אני רוצה גם להגיד מפה יישר כוח לבתו של חבר הכנסת, שהאירה את עיניו ובעקבות זה את עינינו לסוגיה החשובה הזאת.

מיכאל מלכיאור: חוק צער בעלי-חיים קובע שורה של הוראות שמטרתן מיסוד וקביעת תנאים לניסויים בבעלי-חיים.

מיכאל מלכיאור: סעיף 10 לחוק קובע כי ניסויים לבדיקת מוצרי קוסמטיקה שאינם לצורכי בריאות ולחומרי ניקוי ייערכו רק על-פי היתר ממליאת המועצה לניסויים בבעלי-חיים.

מיכאל מלכיאור: ניסויים בבעלי-חיים בפיתוח מוצרי קוסמטיקה כרוכים בגרימת סבל עצום לבעלי-החיים.

מיכאל מלכיאור: לשם בדיקת חומר קוסמטי או חומר ניקוי נערכים ניסויים במספר רב של בעלי-חיים.

מיכאל מלכיאור: קיימות כיום חלופות מדעיות למבדקי יעילות ורעילות של כימיקלים, שאינם כרוכים בניסויים בבעלי-חיים, אולם המועצה לניסויים בבעלי-חיים לא אישרה עד כה שימוש בחלופות אלה.

מיכאל מלכיאור: יצוין כי גם האיחוד האירופי החליט לאסור בדיקה וניסויים בבעלי-חיים בתעשיית הקוסמטיקה באירופה משנת 2009.

מיכאל מלכיאור: לאור כל האמור לעיל מוצע לאסור לחלוטין ביצוע ניסויים בבעלי-חיים למטרת פיתוח מוצרי קוסמטיקה שאינם לצורכי בריאות ולאסור גם ניסויים למטרת פיתוח חומרי ניקוי.

מיכאל מלכיאור: מאחר שבארץ לא נעשו ניסויים מעין אלה, ואף אין לפני המועצה לניסויים בבעלי-חיים בקשות לניסויים כאלה, מוצע להחיל את האיסור מייד.

מיכאל מלכיאור: הצעת החוק מוגשת ללא הסתייגויות, ואני מבקש מחברי הכנסת לאשרה בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

מיכאל מלכיאור: תודה.

אמנון כהן: תודה ליושב-ראש ועדת החינוך, התרבות והספורט.

אמנון כהן: כפי שצוין, אין לנו הסתייגויות.

אמנון כהן: לכן אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שנייה.

אמנון כהן: אפשר לשבת, כי אנחנו עוברים להצבעה.

אמנון כהן: בבקשה.

אמנון כהן: הצבעה מס' 5 בעד סעיף 1 – 23 נגד – אין נמנעים – 2 סעיף 1 נתקבל.

אמנון כהן: בעד – 23, אין מתנגדים, שני נמנעים.

אמנון כהן: הצעת החוק אושרה בקריאה שנייה.

אמנון כהן: אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שלישית, בבקשה.

אמנון כהן: הצבעה מס' 6 בעד החוק – 29 נגד – אין נמנעים – 2 חוק צער בעלי-חיים (ניסויים בבעלי-חיים) (תיקון), התשס"ז–2007, נתקבל.

אמנון כהן: בעד – 29, אין מתנגדים, שני נמנעים.

אמנון כהן: לכן, הצעת החוק עברה בקריאה שלישית.

אמנון כהן: אני מבקש ממציע החוק לבוא לברך, קודם כול את בתו – שהיא בבת-עינו – וכמובן את כל הצוות.

קריאה: איפה דניאלה?

אמנון כהן: היא מסתכלת בטלוויזיה.

גדעון סער: היא היתה בקריאה הטרומית – אני תיכף אתייחס אליה – אבל הבנתי שהספיק לה להיות בכנסת פעם בקדנציה.

גדעון סער: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני רוצה קודם כול להגיד מלים מספר על החוק.

גדעון סער: אני חושב שהיום הכנסת קובעת נורמה ערכית חשובה, שנוגעת ליחס של חברה לבעלי-חיים.

גדעון סער: איסור ניסויים בבעלי-חיים לצורכי ייצור מוצרי קוסמטיקה ימנע סבל מיותר, לא הכרחי, כאשר אנחנו יודעים שיש חלופות מדעיות ואמינות שלא כרוכות בפגיעה מיותרת, בפגיעה אכזרית, בבעלי-חיים.

גדעון סער: אנחנו מיישרים היום קו עם מדינות האיחוד האירופי, שהחליטו כבר לפני שנים מספר לאסור בדיקות וניסויים מעין אלה בתעשיית הקוסמטיקה, ואני מתכוון להביא להשלמת חקיקה של חוק נוסף שעבר בקריאה טרומית, שמתייחס לייבוא ולשיווק של מוצרים מסוג זה.

גדעון סער: אני רוצה להודות בעיקר ליושב-ראש ועדת החינוך, לחבר הכנסת מיכאל מלכיאור, שקידם את החוק הזה – לא רק במהירות, אלא גם מתוך אותה תפיסת עולם הומנית ואוהדת.

גדעון סער: אני רוצה להודות לצוות של הוועדה; למנהלת הוועדה יהודית גידלי; ליועצת המשפטית מרב ישראלי.

גדעון סער: אני רוצה להודות לשלושה שרים – אחד מהם כבר לא שר, חבר הכנסת איתן כבל, שהיה פה גם בהצבעה – ולשרים שמחון ולבני, שהגישו עררים שבעקבותיהם שונתה עמדת הממשלה מהתנגדות לתמיכה בחוק.

גדעון סער: ובעיקר אני רוצה – – –

אחמד טיבי: – – – גם לאלה שרצו, ומחסום של מג"ב בכניסה לאולם מנע מהם להגיע.

גדעון סער: אני בעיקר רוצה להודות, אדוני היושב-ראש, לבתי הבכורה דניאלה, שכפי שאמר כאן גם יושב-ראש הוועדה, הרעיון של החקיקה – בעצם, של שתי הצעות החוק – היה רעיון שלה, על בסיס מה שהיא הכירה, ולא אני הכרתי, אבל בדקתי גם בכנסות אחורה – – –

אמנון כהן: זה עובר בגֶנים.

גדעון סער: גם בכנסות קודמות לא הוצעה הצעה דומה.

גדעון סער: קודם כול, ברור שאני מאוד מאוד גאה, ואני מאמין שעם דור שיש לו גישה ערכית, גישה אכפתית, רצון שאנחנו נהיה חברה יותר הומנית, יותר מתקדמת – יש עתיד טוב לישראל.

גדעון סער: אז שוב, התודה האחרונה – שהיא הראשונה – לדניאלה, הבת הבכורה שלי.

אמנון כהן: תודה ומזל טוב.

אמנון כהן: [מס' מ/138; "דברי הכנסת", חוב' ה', עמ' 3975; נספחות.

אמנון כהן: ]

אמנון כהן: אנחנו עוברים להמשך סדר-היום: הצעת חוק ניירות ערך (תיקון מס' 33), התשס"ז–2007, קריאה שנייה וקריאה שלישית.

אמנון כהן: אני מזמין את יושב-ראש ועדת הכספים, חבר הכנסת סטס מיסז'ניקוב, להציג את הצעת החוק.

אמנון כהן: בבקשה, אדוני.

סטס מיסז'ניקוב: אדוני היושב-ראש, רבותי השרים, עמיתי חברי הכנסת, אני מתכבד להביא בפני הכנסת לקריאה שנייה ולקריאה שלישית את הצעת חוק ניירות ערך (תיקון מס' 33), התשס"ז–2007.

סטס מיסז'ניקוב: הצעת חוק זו היא הצעת חוק ממשלתית שעברה בקריאה ראשונה בכנסת השש-עשרה.

סטס מיסז'ניקוב: לאחרונה החילה עליה ועדת הכספים דין רציפות, והיא מובאת בפניכם לאחר שהוכנה לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

סטס מיסז'ניקוב: בהצעת החוק מוצע להקנות לרשות לניירות ערך אמצעי אכיפה יעיל ומהיר, שמטרתו הרתעה מפני הפרת חוק ניירות ערך.

סטס מיסז'ניקוב: מדובר בעיצום כספי בסכומים כספיים גבוהים שיוטלו על תאגיד מדווח ועל תאגיד המציע את ניירות הערך שלו לציבור אף אם אינו תאגיד מדווח, בשל הפרת הוראות של דיווח, פרסום, מועדי הגשה וכיוצא באלה.

סטס מיסז'ניקוב: שיעורי העיצום נקבעו בהתאם להון התאגיד והם גבוהים ביחס להצעה המקורית.

סטס מיסז'ניקוב: העיצום הכספי יוטל גם על בעל עניין, אם כי בשיעורים נמוכים יותר.

סטס מיסז'ניקוב: מכיוון שבין הקריאה הראשונה של הצעת החוק ועד להכנתה בוועדה נוסף בחוק ניירות ערך נושא החיתום, הוסיפה ועדת הכספים בהצעה זו את האופציה להטיל את העיצום הכספי גם על חתמים, בשיעורים מופחתים ובהתאם להיקף ההתחייבויות החיתומיות שלהם.

סטס מיסז'ניקוב: הטלת עיצום כספי על-ידי רשות ניירות ערך צפויה להיות יעילה יותר מהפעלת אמצעי אכיפה פליליים, אך היא לא מונעת מתובע להגיש כתב-אישום בשל הפרה פלילית לפי חוק ניירות ערך.

סטס מיסז'ניקוב: מדובר בהצעת חוק חשובה, שמטרתה שמירה על ציבור המשקיעים ויצירת שקיפות בשוק ההון.

סטס מיסז'ניקוב: לפיכך, רבותי חברי הכנסת, אבקשכם לאשר את הצעת החוק המוגשת בפניכם בקריאה השנייה ובקריאה השלישית.

סטס מיסז'ניקוב: תודה רבה.

ראובן ריבלין: יש הסתייגויות?

אמנון כהן: להצעת החוק הזאת אין הסתייגויות.

אמנון כהן: לכן, נעבור להצבעה בקריאה השנייה.

אמנון כהן: מייד יעבור יושב-ראש הוועדה למקומו, ואנחנו נעבור להצבעה.

אמנון כהן: אדוני השר יצחק כהן, אפשר להצביע?

יצחק כהן: כן.

אמנון כהן: אפשר להצביע בקריאה השנייה.

אמנון כהן: הצבעה מס' 7 בעד סעיפים 1–4 – 19 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–4 נתקבלו.

אמנון כהן: בעד – 19, אין נגד, אין נמנעים.

אמנון כהן: אני קובע שהצעת החוק הזאת עברה בקריאה השנייה.

אמנון כהן: אנחנו נעבור להצבעה בקריאה השלישית.

אמנון כהן: הצבעה מס' 8 בעד החוק – 21 נגד – אין נמנעים – אין חוק ניירות ערך (תיקון מס' 33), התשס"ז–2007, נתקבל.

אמנון כהן: בעד – 21, אין נגד, אין נמנעים.

אמנון כהן: אני קובע שהצעת חוק ניירות ערך (תיקון מס' 33), התשס"ז–2007, התקבלה בקריאה השלישית.

אמנון כהן: [מס' כ/141; "דברי הכנסת", חוב' כ"ג, עמ' 8076; נספחות.

אמנון כהן: ]

אמנון כהן: אנחנו ממשיכים בסדר-היום: הצעת חוק העונשין (תיקון מס' 94), התשס"ז–2007, קריאה שנייה וקריאה שלישית.

אמנון כהן: אני מזמין את יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט, חבר הכנסת מנחם בן-ששון, להציג את הצעת החוק.

אמנון כהן: בבקשה.

מנחם בן-ששון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בשם ועדת החוקה, חוק ומשפט, אני מתכבד להביא בפניכם את הצעת חוק העונשין (תיקון מס' 94), התשס"ז–2007, לקריאה השנייה ולקריאה השלישית.

מנחם בן-ששון: זוהי הצעת חוק פרטית של חבר הכנסת הרב יצחק לוי.

מנחם בן-ששון: הצעת החוק מבקשת לתקן את סעיף 368ד לחוק העונשין, שקובע חובת דיווח על עבירות מין ואלימות המבוצעות כנגד קטינים או חסרי ישע בידי האחראים עליהם.

מנחם בן-ששון: החובה הוחלה על כלל הציבור, כאשר נקבעה מעין חובת דיווח מוגברת לגבי בעלי מקצוע המטפלים במשפחה, וכן לאחראים לילד.

מנחם בן-ששון: לחובת הדיווח רציונל חינוכי, טיפולי-שיקומי.

מנחם בן-ששון: הדיווח נדרש הן לצורך הפסקת פגיעה בקטין או בחסר ישע, וגם לצורך מתן הגנה לקורבנות פוטנציאליים.

מנחם בן-ששון: מטרת הדיווח על פגיעה או התעללות בקטין או בחסר ישע איננה רק כדי לנקוט פעולה על מעשה שנעשה בעבר, אלא היא צופה פני עתיד.

מנחם בן-ששון: מטרתה למנוע הישנות המקרה וטיפול על-ידי גורמים מוסמכים כדי למנוע הישנות פגיעה בקטין.

מנחם בן-ששון: ואומנם, בדיונים בוועדה עמדנו על כך שתכלית הסעיף איננה בטיפול משטרתי בעבריין, אלא במתן טיפול וסיוע על-ידי רשויות הרווחה לקטינים מעורבים, ולצורך כך יש הכרח בדיווח לרשויות הרווחה על פגיעה בקטין.

מנחם בן-ששון: הדיווח נועד לאפשר חקירה של פרטי המקרה כדי לדעת מה אירע, מי המעורבים, וכדי להחליט בהתאם לכך על דרכי הפעילות הנאותות.

מנחם בן-ששון: התפיסה היא שפטור מחובת דיווח עשוי להותיר אירוע המערב קטינים במצב בלתי פתור ובלתי מטופל, תוך גרימת נזק רב למעורבים בו.

מנחם בן-ששון: לא רק זאת, אי-דיווח יש בו כדי לסכן את שלומו ובריאותו של קטין גם לעתיד, שהרי בהעדר דיווח לא ניתן יהיה לטפל באותו "אחראי" או באותו גורם אחר שמהווה פוטנציאל של סכנה כלפי קטין או חסר ישע בחברה.

מנחם בן-ששון: חובת הדיווח המרכזית שבסעיף 368ד בנוסחו היום, מתייחסת למצבים של פגיעה בתוך המשפחה, והיא מחייבת בדיווח על חשד לעבירות מין, אלימות, הזנחה וסיכון שנעברו בקטין או בחסר הישע בידי האחראי עליו.

מנחם בן-ששון: המונח "אחראי" כולל בהקשר זה לא רק הורים או אחראים לקטין, אלא גם בן משפחה אחר של הקטין, ובלבד שמלאו לו 18 שנה – למשל אח בוגר.

מנחם בן-ששון: הפרת חובת הדיווח היא עבירה פלילית שדינה מאסר.

מנחם בן-ששון: על-פי הסעיף, חובת הדיווח היא לפקיד סעד או למשטרה.

מנחם בן-ששון: ככלל, על פקיד סעד שקיבל דיווח כאמור בסעיף מוטלת חובה להעביר את המידע למשטרה, בצירוף המלצה לפעול או להימנע מלפעול בנושא הדיווח.

מנחם בן-ששון: פקיד הסעד יהיה פטור מהעברת חובת הדיווח רק אם קיבל אישור שלא לדווח למשטרה מאחת הוועדות שהקים שר המשפטים לצורך זה, הלוא הן ועדות הפטור.

מנחם בן-ששון: מטרתה של הצעת החוק לקבוע כי הוראות החוק המחייבות דיווח על עבירות שנעשו בקטין בידי האחראי לו יחולו גם במקום שבו נעשתה בקטין עבירת מין בידי בן משפחה של הקטין שטרם מלאו לו 18.

מנחם בן-ששון: כלומר, הצעת החוק מרחיבה את חובת הדיווח כך שתחול על מקרים שבהם מי שפגע בקטין הוא בן משפחה קרוב אחר, אף אם גם הוא עצמו קטין.

מנחם בן-ששון: הוועדה קיימה כמה דיונים בנושא זה ושמעה את עמדות כל הגורמים המקצועיים.

מנחם בן-ששון: בין השאר החליטה הוועדה כי חובת הדיווח בהצעת החוק תחול על עבירות מין, מאחר שאלה הן עבירות עם חומרה מיוחדת, שיסודותיהן העובדתיים ברורים.

מנחם בן-ששון: הוועדה השתכנעה שאין מקום להפליל התנהגות של אי-דיווח במקום שבו חומרת הפגיעה בקטין אינה מובהקת או במקום שבו יכולה בנקל להיות פרשנות אשר לעצם התרחשות העבירה.

מנחם בן-ששון: נוסף על כך החליטה הוועדה להחיל את המנגנון הקבוע היום בחוק גם על מצבים שבהם הפוגע הוא קטין בן המשפחה, היינו שהדיווח יהיה לפקיד סעד או למשטרה כמסלולי דיווח חלופיים.

מנחם בן-ששון: אם הדיווח יועבר לפקיד הסעד, יהיה עליו להעבירו למשטרה, אלא אם כן קיבל פטור מאחת מוועדות הפטור שהוקמו לצורך זה.

מנחם בן-ששון: להצעת החוק מצורפת הסתייגות של חברי הכנסת ברכה, סוייד וחנין.

מנחם בן-ששון: אני מבקש לדחות את ההסתייגות.

מנחם בן-ששון: ההסתייגות מבקשת לקבוע עונש חמור יותר על הפרת חובת הדיווח שבהצעת החוק.

מנחם בן-ששון: הוועדה שקלה את הדבר וסברה שאין להבחין לעניין זה בין הסנקציה בגין הפרת חובת הדיווח במקום שבו הפוגע בגיר ובין הפרת חובת הדיווח המוצעת במקום שבו הפוגע הוא קטין.

מנחם בן-ששון: אני מבקש אפוא מחברי הכנסת לאשר את הצעת החוק בקריאה שנייה ובקריאה שלישית כנוסח הוועדה.

אמנון כהן: תודה רבה, אדוני יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט.

אמנון כהן: להצעת החוק הסתייגות של חברי הכנסת מוחמד ברכה, חנא סוייד ודב חנין.

אמנון כהן: אתה מסיר, אדוני?

אמנון כהן: מסירים את ההסתייגות.

אמנון כהן: אנחנו עוברים להצבעה.

אמנון כהן: אדוני יושב-ראש הוועדה, אל תמהר.

אמנון כהן: אנחנו מצביעים על הצעת חוק העונשין (תיקון מס' 94), התשס"ז–2007, בקריאה שנייה.

אמנון כהן: אנחנו עוברים להצבעה.

אמנון כהן: אפשר להצביע.

אמנון כהן: הצבעה מס' 9 בעד סעיפים 1–3 – 26 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–3 נתקבלו.

אמנון כהן: בעד – 26, אין מתנגדים ואין נמנעים.

אמנון כהן: הצעת החוק עברה בקריאה שנייה.

אמנון כהן: אנחנו מצביעים בקריאה שלישית.

אמנון כהן: אפשר להצביע.

אמנון כהן: הצבעה מס' 10 בעד החוק – 22 נגד – אין נמנעים – אין חוק העונשין (תיקון מס' 94), התשס"ז–2007, נתקבל.

אמנון כהן: בעד – 22, אין מתנגדים ואין נמנעים.

שלי יחימוביץ': אדוני היושב-ראש – – –

אמנון כהן: אנחנו מוסיפים את קולה של חברת הכנסת שלי יחימוביץ.

אמנון כהן: אני קובע שהצעת חוק העונשין (תיקון מס' 94), התשס"ז–2007, התקבלה בקריאה שלישית.

אמנון כהן: אנחנו ממשיכים בסדר-היום.

יצחק לוי: אדוני, אפשר לומר כמה מלים?

צבי הנדל: אדוני היושב-ראש, הוא רוצה לברך – זה חוק שלו.

אמנון כהן: אתה כל כך נחמד שאי-אפשר להגיד לך לא.

אמנון כהן: אדוני, אתה יוזם החוק, בבקשה.

אמנון כהן: בבקשה, אדוני, תברך את כל אלה שעסקו במלאכה החשובה.

יצחק לוי: תודה רבה, אדוני; אני מודה לך.

יצחק לוי: קודם כול, אני מייחס חשיבות לחוק הזה במסגרת כל המאמצים שאנחנו עושים כדי להגן על קטינים חסרי ישע – גם בתוך המשפחה.

יצחק לוי: לצערנו הרב, התופעות המתגלות לעינינו נעשות חמורות יותר ויותר, גם בגילים צעירים, דבר שלא הכרנו קודם.

יצחק לוי: לכן ההצעה הזאת, אני מקווה שיהיה בה כדי לגלות יותר – –

צבי הנדל: החוק.

יצחק לוי: – – החוק, יהיה בו כדי לגלות מקרים, כדי להרתיע וכדי להביא לידי טיפול, והרי זה העיקר.

יצחק לוי: אני רוצה להודות בראש ובראשונה ליושב-ראש הוועדה, חבר הכנסת מנחם בן-ששון, אשר באמת הקדיש זמן וניהל את הדיונים בצורה מאוד רצינית, בצורה מאוד מעמיקה, ובסופו של דבר הגענו לחוק הנכון והטוב ביותר שיכולנו להגיע אליו.

יצחק לוי: אני רוצה להודות כמובן לצוות הוועדה, לייעוץ המשפטי, למנהלת הוועדה ולכל אלה שהשתתפו אתנו – אנשי הרווחה, אנשי משרד המשפטים, כל אלה שהשתתפו אתנו במלאכת החקיקה.

יצחק לוי: תודה לכולם.

אמנון כהן: תודה.

אמנון כהן: תודה למציע החוק החשוב הזה.

אמנון כהן: [מס' כ/56; "דברי הכנסת", חוב' ט"ו, עמ' 6396; נספחות.

אמנון כהן: ]

אמנון כהן: אנחנו ממשיכים בסדר-היום: הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 95), התשס"ז–2007, קריאה שנייה וקריאה שלישית.

אמנון כהן: אני מזמין את יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, חבר הכנסת משה שרוני, להציג את הצעת החוק.

אמנון כהן: בבקשה, אדוני.

משה שרוני: אדוני היושב-ראש, מכובדי השר, חברי הכנסת, אני מתכבד להציג לפניכם את הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 95), התשס"ז–2007, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

משה שרוני: הצעת החוק, שיזם חבר הכנסת אריה אלדד, נועדה לתקן את הוראות סעיף 326 בחוק הביטוח הלאומי [נוסח משולב], התשנ"ה-1995, שעניינו שלילת גמלה בגלל פשע.

משה שרוני: הסעיף האמור נועד, על-פי לשונו ותכליתו, לשלול כל גמלה לפי חוק הביטוח הלאומי במקום שהמקרה המזכה בגמלה הוא תולדה של מעשה פשע או ניסיון לבצע פשע.

משה שרוני: כיום, החוק קובע גם כי אם נעשה הפשע מתוך מניע לאומני, ומבצעו נהרג עקב כך, לא יינתנו מכוחו מענק פטירה, קצבת שאירים או תשלום מיוחד הניתן לאשה שנפטרה בעת הלידה או בתוך שנה מיום הלידה בנסיבות שבהן אותה אשה ביצעה פשע מתוך מניע לאומני.

משה שרוני: בקובעו הוראה זו ביקשה המחוקק לקבוע כי מחבל תושב ישראל אשר ביצע פיגוע, לאחר מותו בנסיבות אלה יישללו משאיריו גמלאות שאינן בבחינת גמלאות קיום.

משה שרוני: בהתאם למוצע לא יינתן מענק לימודים, המשולם לפי החוק להורה יחיד בעבור ילדו, בנסיבות שבהן אחד ההורים נהרג בעת ביצוע פשע מתוך מניע לאומני, ואשר עקב כך הפך בן-זוגו של מבצע הפשע כאמור להורה יחיד, הזכאי למענק לימודים בעבור ילדו.

משה שרוני: עוד מוצע לקבוע כי מי שביצע פשע מתוך מניע לאומני, הורשע ברצח ונידון עקב כך למאסר עולם, לא יהיה זכאי לקצבת זיקנה גם לאחר שחרורו מהמאסר, שכן בעת היותו במאסר ממושך משלושה חודשים נשללת ממנו גם כיום הזכאות לגמלה כלשהי.

משה שרוני: אבקש לציין כי הגמלאות שמוצע לשלול מהמבצעים פשעים מתוך מניע לאומני אינן גמלאות קיום, ולפיכך הצעת החוק עולה בקנה אחד עם הוראות חוק-יסוד: כבוד האדם וחירותו, המעגנות את זכותו של כל אדם לקיום מינימלי.

משה שרוני: הצעת החוק מוגשת בלא הסתייגויות, ואני מבקש להצביע בעדה בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

משה שרוני: תודה.

אמנון כהן: תודה ליושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

אמנון כהן: אם כן, אין הסתייגויות.

אמנון כהן: מי שרוצה להצביע, ישב במקומו, ונעבור להצבעה בקריאה שנייה.

אמנון כהן: אפשר להצביע.

אמנון כהן: הצבעה מס' 11 בעד סעיפים 1–2 – 23 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–2 נתקבלו.

אמנון כהן: בעד – 23, אין נגד, אין נמנעים.

אמנון כהן: אני קובע שהצעת החוק עברה בקריאה שנייה.

אמנון כהן: נעבור להצבעה בקריאה שלישית.

אמנון כהן: הצבעה מס' 12 בעד החוק – 24 נגד – אין נמנעים – אין חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 95), התשס"ז–2007, נתקבל.

אמנון כהן: בעד – 24, אין נגד, אין נמנעים.

אמנון כהן: אני קובע שהצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 95), התשס"ז–2007, התקבלה בקריאה שלישית.

אמנון כהן: אנחנו ממשיכים בסדר-היום.

אריה אלדד: אדוני – – –

אמנון כהן: בוודאי, אדוני המציע.

אמנון כהן: תוכל לבוא ולברך כל אלה שעסקו בתחום חשוב זה.

אריה אלדד: תודה.

אריה אלדד: אדוני היושב ראש, רבותי השרים, חברי חברי הכנסת, אני מבקש להודות לכל צוות ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, להודות ליושב-ראש הוועדה, לווילמה ולג'ודי, לעוזרים שלי – לנעמה כהן ולדנה לוי – ובראש ובראשונה, או באחרונה, למשפחות נפגעי הטרור שהסבו את תשומת לבי לעיוות שהיה קיים בחוק עד שתיקנו אותו היום.

אריה אלדד: תודה רבה.

קריאה: יישר כוח.

אמנון כהן: יישר כוח.

אמנון כהן: ["דברי הכנסת", הכנסת ה-16, מושב רביעי, חוב' ד', עמ' 26532.

אמנון כהן: ]

אמנון כהן: אנחנו ממשיכים בסדר-היום: בקשת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות להחיל דין רציפות על הצעת חוק עבודת נשים (תיקון מס' 35) (הגבלת פיטורי עובד או עובדת של קבלן כוח-אדם המועסקים אצל המעסיק בפועל), התשס"ו–2005.

אמנון כהן: הודעה בלבד.

אמנון כהן: בבקשה, יושב-ראש הוועדה.

משה שרוני: אדוני היושב-ראש, מכובדי השרים, חברי הכנסת, הצעת חוק עבודת נשים (תיקון מס' 35) (הגבלת פיטורי עובד או עובדת של קבלן כוח-אדם המועסקים אצל מעסיק בפועל), התשס"ו–2005, הוגשה על-ידי חבר הכנסת חיים כץ.

משה שרוני: הצעת החוק אושרה בקריאה ראשונה בכנסת השש-עשרה, ביום כ' בחשוון התשס"ו, 22 בנובמבר 2005, והועברה לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

משה שרוני: סעיף 9 לחוק עבודת נשים, התשי"ד–1954, מונה שורה של הוראות הבאות להגביל פיטורים של עובדת בהיריון, של עובדת או עובד בן-זוגה של היולדת בחופשת לידה, עובדת השוהה במקלט לנשים מוכות ועוד.

משה שרוני: סעיף 9א לחוק אוסר על מעביד לפגוע בהיקף המשרה של עובדת בהיריון באופן העלול להקטין את הכנסתה, אלא בהיתר מאת השר.

משה שרוני: האיסורים האמורים חלים על המעביד, קרי קבלן כוח-האדם.

משה שרוני: אולם במקרים רבים המעסיק בפועל הוא שגורם לפיטורים או לפגיעה.

משה שרוני: בהצעת החוק מוצע כי הוראות סעיפים 9 ו-9א בדבר איסור פיטורים ואיסור פגיעה בהיקף המשרה, יחולו גם על מעסיק בפועל, דהיינו, מי שמועסק אצלו עובד של קבלן כוח-אדם.

משה שרוני: בישיבתה ביום כ"ח באייר התשס"ז, 15 במאי 2007, החליטה הוועדה להודיע לכנסת על רצונה שיחול דין רציפות על הצעת החוק, ואני מתכבד להביא הודעה זו בפני מליאת הכנסת.

משה שרוני: תודה.

אמנון כהן: תודה, אדוני.

אמנון כהן: הודעה לסגנית מזכיר הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה, אדוני.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבדת להודיעכם, כי חברת הכנסת נאדיה חילו מבקשת להסיר את שמה מהצעת חוק איסור השקעה של גופים מוסדיים בחברות המקיימות קשרי עסקים עם אירן, התשס"ז–2007, פ/2299/17, של חבר הכנסת בנימין נתניהו וקבוצת חברי הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: כמו כן, הונח על שולחן הכנסת לוח תיקונים להסתייגויות להצעת חוק חינוך ממלכתי (תיקון מס' 7), התשס"ז–2007.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: [נספחות.

ירדנה מלר-הורוביץ: ]

אמנון כהן: אתה תצטרך לעלות שוב, אדוני, על מנת להעביר את החלטת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות בדבר תיקון טעות בחוק החולה הנוטה למות, התשס"ו–2005.

אמנון כהן: ההחלטה טעונה, כמובן, אישור הכנסת.

אמנון כהן: יציג את ההחלטה יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, חבר הכנסת משה שרוני.

אמנון כהן: בבקשה, יושב-ראש הוועדה.

משה שרוני: אדוני היושב-ראש, מכובדי השרים וחברי הכנסת, בשם ועדת העבודה, הרווחה והבריאות אני מבקש להביא בפניכם תיקון טעות של השמטה מקרית בחוק החולה הנוטה למות, התשס"ו–2005.

משה שרוני: בנוסח החוק אשר הונח על שולחן הכנסת לקריאה שנייה ולקריאה שלישית, נפלה טעות של השמטה מקרית: סעיפים 16 ו-17 לחוק מזכירים רק חולה הנוטה למות או חולה בשלב סופי שקביעת רצונו נעשתה לפי סעיף 5(ב) לחוק, ולא חולה כאמור שקביעת רצונו נעשתה לפי סעיף 5(ג) לחוק, וזאת אף שקביעת הרצון לפי כל אחד מהסעיפים הקטנים הנ"ל מוציאה את החולה מחזקת הרצון לחיות.

משה שרוני: הטעות נפלה בשל פיצול הוראות שנכללו בנוסח קודם בסעיף קטן אחד לשני סעיפים קטנים נפרדים.

משה שרוני: מוצע לתקן את הטעות ולהוסיף בסעיפים 16 ו-17 לחוק, בצד ההפניה לקביעת הרצון לפי הוראות סעיף 5(ב) לחוק, גם את האפשרות של קביעת הרצון לפי הוראות סעיף 5(ג) לחוק.

משה שרוני: כן מוצע, שתחילתו של תיקון הטעות תהיה ביום תחילתו של החוק, הוא יום כ"ד בכסלו התשס"ז, 15 בדצמבר 2006.

משה שרוני: אני פונה לחברי הכנסת להחליט על תיקון הטעות, בהתאם לסעיף 10א לפקודת סדרי השלטון והמשפט.

אמנון כהן: כפי שציינתי, על תיקון הטעות בחוק החולה הנוטה למות צריך גם להצביע, ואנחנו מצביעים על תיקון הטעות.

אמנון כהן: אפשר לשבת ולהצביע.

אמנון כהן: בבקשה, ההצבעה החלה.

אמנון כהן: הצבעה מס' 13 בעד ההחלטה – 20 נגד – אין נמנעים – אין ההחלטה בדבר תיקון טעות בחוק החולה הנוטה למות, התשס"ו–2005, נתקבלה.

אמנון כהן: בעד – 20, אין נגד, אין נמנעים.

אמנון כהן: אני קובע כי החלטת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות בדבר תיקון טעות בחוק החולה הנוטה למות, התשס"ו–2005, התקבלה.

אמנון כהן: [מס' מ/296; "דברי הכנסת", חוב' כ"ה, עמ' 8381; נספחות.

אמנון כהן: ]

אמנון כהן: אנחנו חוזרים לסעיף הקודם בסדר-היום: הצעת חוק חינוך ממלכתי (תיקון מס' 7), התשס"ז–2007, קריאה שנייה וקריאה שלישית.

אמנון כהן: אני רוצה לציין שהחוק קיבל פטור מחובת הנחה.

אמנון כהן: אני מזמין את יושב-ראש ועדת החינוך, התרבות והספורט, חבר הכנסת מיכאל מלכיאור, להציג את הצעת החוק.

אמנון כהן: בבקשה.

מיכאל מלכיאור: אדוני היושב-ראש, כבוד השרים, כנסת נכבדה, הנני מתכבד להביא בפני הכנסת לקריאה שנייה ולקריאה שלישית את הצעת חוק חינוך ממלכתי (תיקון מס' 7), התשס"ז–2007.

מיכאל מלכיאור: הצעת חוק זו, שיזמה הממשלה, מתקנת את חוק חינוך ממלכתי, התשי"ג-1953, ומוסיפה לו הוראה בעניין השתתפותן של רשויות החינוך המקומיות בתקציביהם של מוסדות חינוך מוכרים שאינם רשמיים הפועלים בתחומן.

מיכאל מלכיאור: סעיף 11 הקיים בחוק חינוך ממלכתי קובע כי שר החינוך רשאי לקבוע סדרים ותנאים לתמיכת המדינה בתקציביהם של מוסדות חינוך מוכרים שאינם רשמיים, אם השר יחליט על תמיכה, ובמידה שיחליט; היינו, המדינה רשאית, אך לא חייבת, להשתתף בתקציב הפעלתם של מוסדות אלה, וכך הוא המצב היום גם לגבי הרשויות המקומיות.

מיכאל מלכיאור: לפיכך, כל רשות מקומית קובעת היום את שיעור השתתפותה בתקציב הפעלתם של מוסדות החינוך המוכרים הלא-רשמיים הפועלים בתחומה, על-פי שיקול דעתה.

מיכאל מלכיאור: הצעת החוק קובעת כי השיעורים, ההסדרים והתנאים שקובע השר לפי סעיף 11 האמור יחולו גם על רשויות החינוך המקומיות, ואלה יחויבו להשתתף בתקציביהם של מוסדות החינוך המוכרים שאינם רשמיים הפועלים בתחומן, לפי ההסדר שקבע השר לעניין השתתפות המדינה כאמור, בשיעור יחסי להשתתפותן בתקציביהם של מוסדות חינוך רשמיים דומים הפועלים בתחומן.

מיכאל מלכיאור: בנוסח המוצע מובהר כי מדובר בהשתתפות בתקציב ולא בתמיכה תקציבית לפי מבחני תמיכה.

מיכאל מלכיאור: מטרתו של התיקון המוצע להסדיר את השתתפות רשויות החינוך המקומיות בתקציביהם של המוסדות המוכרים שאינם רשמיים הפועלים בתחומן, אשר אינה מוסדרת היום באופן ברור.

מיכאל מלכיאור: רשויות יהיו חייבות להשתתף בתקציבים, כאמור, לפי קריטריונים ברורים ושוויוניים.

מיכאל מלכיאור: אני מבקש מחברי הבית לדחות את כל ההסתייגויות שהוגשו להצעת החוק ולאשר אותה בקריאה שנייה ובקריאה שלישית, כפי שהוכנה בוועדה.

מיכאל מלכיאור: תודה רבה.

אמנון כהן: תודה רבה.

אמנון כהן: להצעת החוק יש כמה מסתייגים, וגם יש מסתייגים לשם החוק.

אמנון כהן: מי שהסתייג לשם החוק הוא חבר הכנסת חיים אורון, והוא יעלה וינמק את ההסתייגות לשם החוק.

חיים אורון: רק לשם החוק?

אמנון כהן: את כולן ביחד, אבל תנמק.

אמנון כהן: בבקשה, חבר הכנסת אורון.

אמנון כהן: כמה הסתייגויות יש לך?

חיים אורון: שלוש.

אמנון כהן: אז תחליט אתה.

חיים אורון: עשר דקות.

חיים אורון: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, ההסתייגות לשם החוק היא ציטוט מדבריו של סגן ראש הממשלה בישיבת הוועדה, שאמר, כאשר הוא היה נוכח בדיון – גם בהליך קצת משונה, אם מותר לומר, סגן ראש הממשלה מצד אחד ושרת החינוך מצד שני, וכך הממשלה מופיעה בוועדה – שהוא בוש ונכלם על הדיון הזה.

חיים אורון: אני לא בטוח שהבושה והכלימה של סגן ראש הממשלה הן אות לבושה ולכלימה שלי.

חיים אורון: אדוני יושב-ראש הוועדה, אני רוצה לומר באופן ברור ששני עקרונות שאתה ציינת מקובלים עלי, אבל אני חושב שנושאים את שמם פה קצת לשווא.

חיים אורון: העיקרון הראשון הוא עקרון השוויון בין כל ילדי ישראל.

חיים אורון: מקובל עלי, לא מן הפה ולחוץ, אלא מקובל עלי ממש – ואם אני אדרש להביא הוכחות לכך, חבר הכנסת נהרי, אני חושב שגם אתה תוכל להעיד – שלא במבחן אחד וגם לא בשניים עמדנו על העיקרון הזה.

חיים אורון: חברי סיעת קדימה, האמינו לי שיש לכם מעט סיבות לעלוז בדיון על החוק הזה.

חיים אורון: אדוני שר התחבורה, אני חוזר ואומר עוד פעם, שיש לכם מעט סיבות לעלוז על החוק הזה עכשיו.

חיים אורון: היה ראוי – וזאת הכלימה שלי על דבריו של סגן ראש הממשלה, שהחוק הזה עובר ככה, כששרת החינוך – לא אני אלא שרת החינוך בממשלה שלך – אומרת שזאת תחילת סופו של כל החינוך הממלכתי.

חיים אורון: אדוני היושב-ראש, אני בעד קיומם של זרמים בחינוך.

חיים אורון: אני לא חושב שצריך להיות זרם חינוך אחד ואין הצדקה לזרמים שונים במגוון הזרמים שקיים.

חיים אורון: לא זה מה שעומד פה היום על הפרק.

חיים אורון: אם יש זרמים שונים בחינוך, יש כללים לשונות ויש כללים למשותף.

חיים אורון: אין משותף.

חיים אורון: כפי שאמר ידידי חבר הכנסת רביץ, אנחנו נקיים את החינוך בדיוק כמו שאנחנו רוצים, ולא מעניין אותנו שום דבר.

חיים אורון: אגב, גם אני רוצה ככה.

עכשיו אתה יכול.

חיים אורון: אין לי אופציה.

יעקב כהן: למה?

חיים אורון: אין לי אופציה, אדוני השר כהן.

חיים אורון: אין לי אופציה, וטוב שאין לי אופציה, כי אין-סוף פעמים היה פה דיון ואין-סוף פעמים אמרתי שאני בעד חינוך פלורליסטי במדינת ישראל, אבל מה שקוראים במלה היפה ליבה – או תמציאו כל מיני שמות אחרים למושג הזה – זה משהו שהופך את המכלול הזה של הרבגוניות למשהו שגם יש בו מידה של שיתוף.

חיים אורון: זה איננו פה.

חיים אורון: לא במקרה זה איננו פה.

חיים אורון: לא במקרה לא מוכנים לשים אותו בהקשר זה, אדוני השר נהרי, כי רוצים דבר אחר.

משה גפני: בסוף תמיד אנחנו מופלים לטובה.

חיים אורון: חבר הכנסת גפני, אני לא הכתובת לטענה הזאת שלך.

יצחק כהן: החוק הזה טוב גם לערבים?

חיים אורון: אני לא הכתובת לטענה הזאת שלך.

חיים אורון: אני רוצה להמשיך בנושא השני.

חיים אורון: אמר יושב-ראש ועדת החינוך, התרבות והספורט: חוק ממשלתי.

חיים אורון: באה הממשלה, ולשיטתכם כדין, ואומרת:

חיים אורון: אנחנו חושבים שצריך לבטל עוול מסוים שקיים וצריך לתת 75% השתתפות של העיריות לעוד קבוצה של בתי-ספר.

חיים אורון: מאיזה מקור?

חיים אורון: אין הבור מתמלא מחולייתו, מאותו מקור עצמו.

חיים אורון: כאילו אני הייתי בא עכשיו לכנסת ואומר: תראו, אני מכיר שלוש ישיבות חילוניות, ואני רוצה לחלוק את הכסף של הישיבות הדתיות עם הישיבות החילוניות.

חיים אורון: לא הייתם זורקים אותי מכל המדרגות – – –

משה גפני: אבל כך עשו השנה, תשאל את השרה.

מיכאל מלכיאור: עושים את זה.

שמואל הלפרט: זה בדיוק מה שעשו.

חיים אורון: חבר הכנסת מלכיאור, אני כבר יודע שתקבלו חזרה את מה שהורידו לכם, אבל אני מדבר על תקציב הישיבות.

חיים אורון: אני כבר יודע – וגפני מהנהן בראשו – שתקבלו חזרה עד השקל האחרון, תלוי בסיבוב הבא.

חיים אורון: אני מדבר עכשיו על תקציב הישיבות הגדול במשרד החינוך.

חיים אורון: אני רוצה תלמידים שמקבלים הבטחת הכנסה דרך משרד החינוך.

חיים אורון: לא תכניסו אותי למועדון הזה.

חיים אורון: למה לא תכניסו אותי למועדון הזה?

חיים אורון: כי תגידו: הוא שלנו.

חיים אורון: תגידו לי: אתה רוצה 100%?

חיים אורון: תביא עוד כסף – ואני בעדכם.

חיים אורון: הממשלה רוצה לכפות על הרשויות המקומיות, שחלק גדול מהן נמצאות בתת-תקצוב בחינוך?

חיים אורון: מאה אחוז, תביאו כסף.

חיים אורון: לכן הגשנו הסתייגות – שאני מצפה מכם לתמוך בה – לגבי אותו סכום נוסף שיושת על הרשויות המקומיות בגין החוק הזה.

חיים אורון: אם אין הוצאה נוספת, אין ויכוח, אבל אם יש הוצאה נוספת – איך אמר חבר הכנסת רביץ?

חיים אורון: חימום בחורף, קירור בקיץ, חשמל – הוצאה אמיתית, מאה אחוז, נתכבד כולנו יחד בתקציב המדינה להוסיף את הסכומים האלה למשרד החינוך, מעבר לתקציב הקיים, ולא נחלק את העוגה המקוצצת לפרוסות יותר קטנות, כי מישהו החליט שמנימוקים קואליציוניים צריך לעשות שקט עכשיו, כי יש לממשלה בעיות.

חיים אורון: מה לא בסדר בטענה הזאת שלי, נהרי?

חיים אורון: אתה תבעת אותה, ובצדק.

חיים אורון: כבר הזכרתי את זה פה אלף פעמים במליאת הכנסת, עד כדי כך שאיימת שתפרוש מהממשלה.

חיים אורון: בסוף אנחנו בטעות פרשנו – בטעות, אמרתי גם את זה, כי מה אמרת?

חיים אורון: אני רוצה תוספת לעוגה.

משולם נהרי: שוויון, שום תוספת.

חיים אורון: שוויון עם תוספת לעוגה, אל תחלקו את המעט ליותר.

משולם נהרי: שוויון זה עיקרון בסיסי.

חיים אורון: מאה אחוז, הסכמתי לו מייד בראשית דברי.

משולם נהרי: אנשי עקרונות.

חיים אורון: אמרתי שאני מסכים – שוויון.

חיים אורון: אם הממשלה מציעה שוויון, מאה אחוז.

חיים אורון: אל תטילו את זה על הרשות המקומית החזקה במקרה אחד והחלשה במקרה אחר, כי בסוף על מי זה יתגלגל?

חיים אורון: הגירעון הזה בסופו של דבר מתגלגל על אותן קבוצות שהן נזקקות.

חיים אורון: עכשיו, חברי הכנסת מש"ס, חברי הכנסת מאגודה, חברי הכנסת ממפלגת העבודה – מקדימה כבר אין לי הרבה ציפיות – אתם אומרים שאתם דואגים גם לשוויון בחינוך אבל גם לאי-קיפוח של החלשים.

חיים אורון: תתמכו בהסתייגות שלי.

חיים אורון: אם זה מעט כסף, התוספת תהיה מעטה.

חיים אורון: אם זה קצת יותר כסף, התוספת תהיה גדולה יותר.

חיים אורון: אבל כפי שכתוב פה, עלות השינוי הזה תהיה על משרד החינוך.

חיים אורון: אחרת, מה תעשה?

ראובן ריבלין: אם אתמוך בהסתייגות שלך, שהיא מאוד הגיונית, הממשלה תמשוך את החוק.

חיים אורון: רוצים מתנות חינם?

חיים אורון: רוצים לקנות בלי כסף?

חיים אורון: סליחה, אני לא במקצוע הזה.

חיים אורון: אני לא רוצה לתת שמות למקצוע הזה.

ראובן ריבלין: – – –

חיים אורון: מאה אחוז.

חיים אורון: אני לא במקצוע הזה.

חיים אורון: רוצים גם לתת וגם לרמות את כולם שאין, אבל לא שלא יהיה.

חיים אורון: אני מבטיח לכם שבתי-הספר שמוכרים כאן – כל הקבוצה שתומכת בהם תדאג שהם יקבלו את כל מה שמגיע להם.

חיים אורון: ואז יבוא ראש עיר א' או ב' או ג' ויאמר: סליחה.

חיים אורון: נוספו לי כדין, כחוק, עוד 10% קליינטים – אני מוריד את גובה האמבטיה ב-10%.

חיים אורון: איך נראית אמבטיה שיורדת ב-10%?

משולם נהרי: וכולם נמצאים בה.

חיים אורון: האמבטיה שיורדת ב-10% נראית כך: למישהו יוצאת הרגל החוצה, למישהו יוצאת האוזן החוצה ומישהו נשאר בלי שתי עיניים.

חיים אורון: מה קורה?

חיים אורון: במה יקצצו?

משולם נהרי: אבל אף אחד לא נשאר בחוץ.

חיים אורון: חבר הכנסת נהרי, אתה כל הזמן חוזר על סיפור השוויון, ועכשיו אומר לך: היתה פעם ועדה, והיא הוועדה היחידה שאני מכיר, ועדת-נאמן.

חיים אורון: הוא לא בדיוק בא מבית-הספר שלי, אף-על-פי שאני מאוד מעריך אותו.

חיים אורון: זה השר לשעבר, עורך-הדין נאמן.

חיים אורון: ועדת-נאמן קבעה שאין קיפוח.

משולם נהרי: שמעת על שושני?

אמנון כהן: אדוני, סיימת את דבריך?

חיים אורון: לכן, אדוני היושב-ראש, אל תתקפו אותנו כחסידי האי-שוויון.

חיים אורון: אל תתקפו אותנו כמי שמתנגדים לזרמים בחינוך.

למה הילדים שלנו לא יודעים על המסקנות של ועדת-נאמן?

חיים אורון: הם לא מכירים את זה, כי אתם דואגים לומר להם – – –

– – –

חיים אורון: חבר הכנסת גפני, אתם דאגתם שלא ידעו את זה.

אמנון כהן: חבר הכנסת גפני, יש לך הסתייגות ואתה תדבר.

אמנון כהן: תן לו לסיים את דבריו.

אמנון כהן: אדוני, בבקשה.

חיים אורון: חבר הכנסת גפני, הרי גם ההסתייגות שלך תפיל את החוק, כי אתה מתכוון להתחרות עם ש"ס שכל מה שהם יודעים אתה יודע יותר טוב.

חיים אורון: אני לא רוצה לדבר באנגלית כי אולי לא כולם יבינו מה אני אומר וגם האנגלית שלי די משובשת.

חיים אורון: כל מה שהם יודעים לעשות – אתה עושה יותר טוב בהסתייגות שלך.

חיים אורון: הם הביאו א', ואתה הבאת א' פלוס ב'.

חיים אורון: תוכיח להם מי יותר.

חיים אורון: אני לא במשחק שלכם.

חיים אורון: עם כל הכבוד, אני לא במשחק שלך: לא שלך, לא של חבר הכנסת הלפרט ולא של חבר הכנסת רביץ.

אמנון כהן: אדוני, משפט אחרון.

אין לי טענות אליך.

חיים אורון: נכון.

חיים אורון: לכן, אתה רוצה שוויון?

חיים אורון: אני אתך.

חיים אורון: אתה רוצה זרמים בחינוך?

חיים אורון: אני אתך.

חיים אורון: אבל לא כך.

אמנון כהן: תודה רבה.

אמנון כהן: חבר הכנסת , הגיע תורך כמסתייג.

אמנון כהן: בבקשה, תנמק את ההסתייגות.

חיים אורון: לא.

חיים אורון: היושב-ראש, יש סדר נימוקים.

אמנון כהן: אמרתי לך, ביחד.

חיים אורון: לא.

חיים אורון: עכשיו חבר הכנסת ביילין וחבר הכנסת רן כהן.

חיים אורון: תקרא את דף התיקונים.

רן כהן: מצדי שיערבב.

אמנון כהן: לא משנה.

אמנון כהן: חבר הכנסת גפני, בבקשה.

אמנון כהן: מי שרשום ידבר.

חיים אורון: כולם רשומים.

אמנון כהן: אמרתי: מי שרשום ידבר.

ראובן ריבלין: אנחנו הסתייגנו לשם החוק, ואמרו לנו שאין שם ונתנו לנו – – –

אמנון כהן: אני לא יודע.

אמנון כהן: זה במזכירות.

אמנון כהן: זה מה שאני מקבל.

אמנון כהן: חבר הכנסת גפני, בבקשה.

ראובן ריבלין: אתה צודק.

אדוני היושב-ראש, רבותי השרים, גברתי שרת החינוך, חברי הכנסת, קודם כול אני רוצה להעמיד את העובדות על דיוקן.

בואו ונדע על מה אנחנו מדברים.

מה שהיה עד לא מכבר, לדעתי, מאז קום המדינה, אף שאני לא מכיר את זה – אבל מה שאני מכיר הוא שהרשויות המקומיות, ברובן המכריע, תמכו מתקציבן בחינוך החרדי, במוכר שאינו רשמי לסוגיו השונים.

למשל, עיריית ירושלים תמכה ב-100% בחינוך העצמאי וב"מעיין החינוך התורני".

זה היה עד היום.

זה היה ב-100%.

משולם נהרי: לא בכולם.

אני לא יודע.

אז ל"מעיין" היה סידור.

אבל באופן עקרוני – – –

חיים אורון: זה היה הסידור.

חיים אורון: עזוב סידורים.

חיים אורון: זה חוק.

חיים אורון: – – – מספיק סידורים.

רן כהן: עכשיו זה החוק.

משולם נהרי: כל אחד – – –

רן כהן: לא רוצה חוק – – –

השר נהרי, באופן עקרוני הרשויות המקומיות תמכו בחינוך החרדי; פחות מבאחרים, ותלוי איפה.

עיריית תל-אביב תמכה בכולם: גם בחינוך העצמאי, גם ב"מעיין החינוך התורני", גם במוכר שאינו רשמי וגם במוסדות הפטור.

יולי תמיר: לא בכולם.

יולי תמיר: באלה שהיא בחרה.

היא תמכה בכולם.

אני לא מכיר בית-ספר חרדי שלא נתמך על-ידי עיריית תל-אביב.

יולי תמיר: אני אראה לך.

אולי מאוד בשוליים.

אתם יודעים מה?

תמצאו פה ושם.

רן כהן: אז בשביל מה צריך את החוק?

שרת החינוך, אני לא ביקשתי את החוק.

מבחינתי, המצב היה יכול להימשך כמות שהוא.

תדעו לכם: כל הזמן דיברו על עלות תקציבית?

אין עלות תקציבית.

מה שהיה קודם יהיה גם עכשיו.

מה קרה בדרך?

זה מאוד פשוט.

דרך אגב, זה יקרה בכל תחום.

זה התחיל עם החרדים, אבל זה ילך לכל המקומות.

מאיר פרוש: אתה טועה.

זה ילך לכל המקומות.

תאמין לי.

אנחנו במדינה בפירוק.

תיכף תשמע מה שאני אומר.

מה שקרה הוא שעמותה בפתח-תקווה – "מעיין החינוך התורני" כפר-אברהם – הגישו עתירה לגבי בית-ספר של 40 תלמידים, הם דורשים קרקע.

הלכה המדינה והשיבה לבית-המשפט לעניינים מינהליים.

מי שהשיב זה פקיד במשרד המשפטים, והוא השיב לבית-המשפט לעניינים מינהליים שלא צריך לתקצב את הקרקע: לא לחינוך העצמאי, לא ל"מעיין החינוך התורני" ולא לעמותה הפרטית הזאת.

כך הוא השיב לבית-המשפט לעניינים מינהליים.

בית-המשפט לעניינים מינהליים אמר: אם זה מה שאומרת המדינה, אני מסכים.

אז לא צריך.

הלך אותו פקיד, שאמר לבית-המשפט להשיב את מה שבית-המשפט השיב, והוציא הנחיה גורפת לכל הרשויות, שאסור לתקצב את החינוך החרדי.

ואז צריך לתקן את החוק.

הפקיד אמר.

הוא קובע את המדיניות, הוא אומר לבית-המשפט מה לענות, הוא מקבל את מה שבית-המשפט אומר ובית-המשפט קבע.

היום כל הזמן בוועדה מדברים על בג"ץ.

אין בג"ץ.

אנחנו לא הלכנו לבג"ץ מפני שאנחנו לא תולים בהם תקוות.

אין בג"ץ.

זה בית-משפט לעניינים מינהליים על דבר מקומי מאוד, ואותו פקיד אמר לבית-המשפט מה עמדת המדינה, ואז בית-המשפט לא התאמץ.

מה רצה להרוויח אותו פקיד בסופו של דבר?

שיהיה החוק שהשר נהרי הביא עכשיו.

אני אומר לכם, שרפיסות כמו של ש"ס – לא ראיתי דבר כזה.

החוק הוא לא חוק נהרי.

החוק הוא חוק דה-הרטוך.

מה רצה החוק הזה לומר?

– מה שהיה עם החינוך העצמאי ו"מעיין החינוך התורני", שעל-פי החוק הם מקבלים 100%, וזה החוק שאנחנו חוקקנו כאן ב-1991 – – –

משולם נהרי: אז למה רצית לצרף – – –

ואז, רצה מי שרצה במשרד המשפטים להשפיל את החינוך העצמאי, להשפיל את "מעיין החינוך התורני".

הוא רצה שכולם יהיו שווים, כל המוכר שאינו רשמי.

באה שרת החינוך ואמרה: כולם.

מה זה?

בתי-ספר פרטיים.

השלטון המקומי הגיע.

זה מעניין.

אני ביקשתי את החוק הזה?

מישהו מהשלטון המקומי או גברתי שרת החינוך, מצאתם פתרון – – –

יולי תמיר: אני אעלה – – –

מאה אחוז.

היות שאני גם אקשיב לך, אני מציע שתדייקי במה שאת אומרת.

יולי תמיר: אני מדייקת במדויק.

הרי ניסיתם, את וראש הממשלה, שר התשתיות, מנכ"ל חברת החשמל – כולכם יחד ניסיתם לחבר את החשמל בבית-הספר של 500 התלמידים באור-יהודה, ולא הצלחתם.

יולי תמיר: זה מכיוון שהוא עבר על החוק.

הוא עבר על החוק?

הבנתי.

לילדה קטועת הגפיים שהצטרכה ממלאת-מקום סייעת – סידרת?

יולי תמיר: – – –

את תעני מה שתעני, וזה לא משנה את העובדות.

לא הצלחת ובצדק.

זה כי הוא יותר חזק מכם.

אתם לא מנהלים את הממשלה.

שלא תביני לא נכון.

יש מי שמנהל את המדיניות, יש מי שקובע את הכללים, ויש מי שאומר מי יקבל ומי לא יקבל.

הוא הביא חוק שהוא בושה וחרפה לאינטליגנציה.

הרב רביץ ואני הגשנו הסתייגות.

חבר הכנסת חיים אורון הלך, וכבר לא מעניין אותו הריב שלי עם ש"ס – בסדר, אין בעיה.

רן כהן: אני שומע אותך.

עוד מעט אני אדבר על מה שקורה בתוך מרצ, אבל נניח לעניין הזה.

קריאה: – – –

משה גפני: נניח לעניין הזה, בחודש סיוון אני לא מדבר לשון הרע.

רן כהן: כדאי שתקפיד על זה.

משה גפני: מה שאני רוצה לומר לגבי העניין הזה – – –

אמנון כהן: תגיע לעיקר.

אמנון כהן: אל תפריעו לגפני לדבר.

משה גפני: ביקשנו את הדבר האלמנטרי המתחייב.

משה גפני: כתוב בחוק דה-הרטוך: שקבע השר בתקנות נהלים והוראות.

משה גפני: אנחנו מבקשים להוסיף גם: מה שעל-פי החוק, מה שעל-פי דין.

משה גפני: איזה חוק, חבר הכנסת יוסי ביילין, אתה זוכר שעבר כאן בכנסת שלפי התקנות חייבים ולפי החוק לא חייבים?

משה גפני: וזה עם הסרגל המשפטי.

משה גפני: אנחנו הרי לא מבינים כל הזמן.

משה גפני: השופטים אומרים עלינו – אנחנו, החרדים, הרי לא מבינים.

משה גפני: היועצים המשפטיים אומרים שאנחנו לא מבינים.

משה גפני: כולה למדנו בכולל, מה אנחנו מבינים?

משה גפני: הם מבינים.

משה גפני: תראה את ההתנגדות להסתייגות שלנו.

משה גפני: מה יותר פשוט בכנסת ישראל, כשמחוקקים חוק, כשבאים שני חברי כנסת שבאמת לא מבינים כלום – הרב רביץ לא מבין שום דבר, ואני ודאי שלא – ואומרים שיהיה כתוב גם "על-פי דין".

משה גפני: סערת עולם, וש"ס מתקפלת.

משה גפני: אני אומר לכם, דגל התורה, הרב רביץ ואני, ניהלנו משא-ומתן על החוק הזה.

משה גפני: אם ש"ס לא היתה מפריעה, ההסתייגות הזאת היתה בתוך החוק.

משה גפני: זה הרי פשוט ככה.

יצחק וקנין: – – –

אריאל אטיאס: מה עשית בממשלה הקודמת, הרב גפני?

אריאל אטיאס: האם העברתם את החוק הזה בממשלה הקודמת?

אמנון כהן: אל תתחיל עם הש"סניקים.

אמנון כהן: הם הרבה פה.

משה גפני: השר אטיאס, אני מציע לך שלא להתערב בעניין הזה, מפני שאת הסעיף בהסכם הקואליציוני אנחנו ניסחנו.

משה גפני: אתם אפילו לא ידעתם מזה.

אריאל אטיאס: אנחנו עובדים אצלכם.

משה גפני: אתם עובדים לבד, אבל אתם לא עובדים טוב.

משה גפני: אנחנו ניסחנו את הסעיף הזה.

משה גפני: למה קלקלתם?

נסים זאב: בינתיים אתה רק מדבר.

נסים זאב: אתה רק מדבר, אבל שום דבר אתה לא עושה בפועל.

נסים זאב: יש תחרות מי עושה יותר.

יעקב בן-יזרי: איזו אהבה יש ביניכם.

יעקב בן-יזרי: איזו אהבה.

משה גפני: השר בן-יזרי, לא נורא.

משה גפני: אנחנו נשלים אחרי זה.

אמנון כהן: תגיע לדברים העיקריים, כי יש לך פחות מדקה.

יעקב בן-יזרי: המחלוקת היא לשמה.

משה גפני: השר בן-יזרי, התשתית הרעיונית של ש"ס ושלנו היא תשתית רעיונית שווה.

משה גפני: המטרה של כולנו היא אותה מטרה.

משה גפני: הטענות שלי על ש"ס הן שהיא מפלגה שמחזיקה את הממשלה הרופסת הזאת, הכושלת הזאת, והיא מחזיקה אותה בגלל דברים מוגדרים.

משה גפני: עכשיו יש לי שאלה: למה היא מחזיקה אותה?

משה גפני: או בגלל ארבעת השרים או בגלל חוק החינוך.

משה גפני: הנוסח הזה אומר לי שהיא מחזיקה אותה בגלל השרים.

משה גפני: אם זה בגלל החוק, אז למה הוא חוק לא טוב?

משה גפני: מי התנגד לזה?

משה גפני: למה לא "על-פי דין"?

עתניאל שנלר: אז כדאי שהחוק יעבור.

משה גפני: לי אין הפריווילגיה שלך.

משה גפני: הילדים שאני מייצג הם עכשיו בלי אור, בלי מים, בלי סייעת לילדים בחינוך מיוחד, בלי כלום.

משה גפני: לא תהיה לי ברירה.

משה גפני: אני נגד החוק אבל אני אהיה חייב להצביע בעדו.

משה גפני: אין לי ברירה.

משה גפני: אני לא כמו חבר כנסת רגיל כאן, שאני יכול להתחיל לטייל בחוץ-לארץ והכול יתנהל כמות שהוא.

משה גפני: הילדים החרדים הם בגלות, הם נשלטים על-ידי יועצים משפטיים שאני לא רוצה להגדיר אותם פה, במליאת הכנסת.

משה גפני: אחרי זה אגיד לך בארבע עיניים מה ההגדרה שלהם.

משה גפני: אני חבר של ש"ס, השר בן-יזרי, אני לא רב אתם.

משה גפני: אנחנו חברים.

משה גפני: אני לא מבין למה הם לא מתעקשים, ויש עוד הסתייגות.

יצחק וקנין: – – –

משה גפני: תאמין לי, חבר הכנסת וקנין, אני חבר יותר טוב שלכם – יותר טוב מהשותפות הלא-כשרה שעשיתם עם דה-הרטוך.

אמנון כהן: חבר הכנסת גפני, נתתי לך עשר דקות על שתי הסתייגויות יחד.

משה גפני: יש לי שש הסתייגויות.

משה גפני: אני מייד מסיים.

יצחק כהן: עוד מעט יש מניין לערבית בחוץ.

משה גפני: אנחנו לא נמצאים פה בשביל להתפלל ערבית.

משה גפני: אנחנו נמצאים פה בשביל לתקן את החוק.

משה גפני: להתפלל ערבית התפללתי בכולל.

משה גפני: תעבדו.

משה גפני: הגשנו הסתייגות נוספת, נורא פשוטה.

ראובן ריבלין: ב-20:00 מתפללים.

משה גפני: בסדר, אז נתפלל ב-22:00.

ראובן ריבלין: חשבתי שהתפללת כבר.

משה גפני: לא, אמרתי שנתפלל אחר כך.

משה גפני: יש רבים מאוד בציבור שמוכנים להתפלל ערבית ב-22:00, שהם ייבחרו לפה.

נסים זאב: אולי תסיים כבר.

משה גפני: לא רוצה.

משה גפני: זאת אומרת, יש לי עוד זמן.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, לא צריך לתת לו שנייה אחת נוספת על הדוכן.

יצחק כהן: תצביע נגד החוק?

משה גפני: אין לי פריווילגיה כזאת.

משה גפני: אתה יודע שאין לי.

אמנון כהן: חבר הכנסת גפני, אני מבקש ממך לסיים, אז תסיים.

אמנון כהן: אתה מקיים דיאלוג עם כל אחד.

משה גפני: בסדר, אבל שלא יפריעו לי.

משה גפני: מכיוון שנאמר בוועדה: למה אין הרשתות שצריכות להיות על-פי דין, שזה החוק?

משה גפני: מכיוון שצריך שיהיה שוויון.

משה גפני: באנו הרב רביץ ואני ואמרנו דבר נורא פשוט: אם שוויון, אז למה מוסדות הפטור לא?

משה גפני: למה הם לא זוכים לשוויון?

משה גפני: 43,000 תלמידים חרדים לא בעניין.

משה גפני: אני אגיד לכם מה התשובה.

משה גפני: אומנם אני באמת לא מבין במשפטים – – –

רן כהן: הם לא בקואליציה.

משה גפני: לא, לא, לא.

משה גפני: אני לא מבין במשפטים, אני לא למדתי משפטים.

משה גפני: החינוך העצמאי ו"מעיין החינוך התורני" זה רק חרדים, ולכן אותם צריך להשפיל לעומת מוכר שאינו רשמי.

משה גפני: המוכר שאינו רשמי זה לא רק חרדים אלא גם בנים כאלה של יועצים משפטיים למיניהם שלומדים במוכר שאינו רשמי, ולכן הם צריכים לקבל את המעמד הבכיר.

משה גפני: מוסדות הפטור זה רק חרדים, אז השוויון לא חל עליהם.

אמנון כהן: חבר הכנסת גפני, סיימת.

אמנון כהן: תודה רבה.

אמנון כהן: אי-אפשר, אתה מדבר כבר רבע שעה.

משה גפני: משפט לסיום.

משה גפני: השוויון חל על המוכר שאינו רשמי, שבו לומדים בנים של יועצים משפטיים, שמבינים במשפטים.

משה גפני: להשפיל את החינוך העצמאי ואת "מעיין החינוך התורני", בניגוד לחוק, מכיוון שזה חרדים, לא להחיל את השוויון על מוסדות הפטור מכיוון שזה חרדים – ובא לציון גואל.

משה גפני: תאמינו לי, המשיח יבוא ויפתור את הבעיה הזאת.

אמנון כהן: תודה רבה.

אמנון כהן: חבר הכנסת יוסי ביילין, בבקשה.

יעקב מרגי: חבר הכנסת גפני, עכשיו שכנעת אותי לתמוך בחוק.

יוסי ביילין: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, קטונתי מלהכניס את ראשי הקטן בין ההרים בוויכוח הזה בין יהדות התורה לש"ס.

יוסי ביילין: אני גם מוכרח לומר שקשה לי מאוד לשמוע דברים שנאמרים כאן על עובדי מדינה, פקידים, שאף פעם לא יכולים להשיב לך מעל בימת הכנסת, ואתה יכול לדבר עליהם כפי שאתה רוצה.

יוסי ביילין: הם עושים את מלאכתם נאמנה מול הרבה מאוד ביקורת, שאיננה מוצדקת.

יוסי ביילין: אני רק רוצה לומר שהיום הזה הוא יום עצוב, כי החוק הזה יעבור.

יוסי ביילין: הוא יעבור ברוב גדול.

יוסי ביילין: ראינו מה קרה היום כבר בוועדת החינוך – – –

יצחק וקנין: אולי אתה רוצה להפוך את זה – שהם יאמרו מה שהם רוצים ואנחנו נעשה מה שאנחנו רוצים.

יוסי ביילין: זה מה שאתם עושים.

יצחק וקנין: אנחנו מדברים והם עושים מה שהם רוצים.

יוסי ביילין: אתם מצביעים על חוקים בלתי אפשריים ופוגעים בכל פעם קצת במערכת הזאת שלנו, המשותפת, הדמוקרטית.

יוסי ביילין: אתם נושאים את שם השוויון לשווא גם בחוק הזה.

יצחק כהן: בוא נתחלף.

יוסי ביילין: אם התחלפות אתך זה להתפלל שלוש פעמים ביום, זה קצת קשה לי.

יצחק כהן: לא, בתקציבים – – –

יוסי ביילין: רק זה עוד היה חסר.

יצחק כהן: בוא נתחלף.

יוסי ביילין: בשום פנים ואופן לא.

יוסי ביילין: השוויון הזה הוא שוויון שקרי.

יוסי ביילין: אני רוצה לומר משהו: אני סוציאליסט, אני מאמין בשוויון.

יוסי ביילין: כשהייתי סגן שר האוצר באו אלי אנשי "אגודה" ואמרו: אנחנו לא רוצים הרבה.

יוסי ביילין: אנחנו רוצים רק דבר אחד – שאנחנו נקבל תקציבים כמו הילדים שלך.

יוסי ביילין: אמרתי מייד: זה נכון, זה מוצדק, אין דבר יותר מוצדק מזה.

יוסי ביילין: אני הסתובבתי בת"תים, במוכר שאינו רשמי, ברשמי שאינו מוכר, בחינוך העצמאי ובכל המערכות – יש כאן אנשים שהיו אז אתי – ואני הבנתי את הסיפור.

יוסי ביילין: זה נכון שהרב אומר: תתחלף אתי.

יוסי ביילין: הטענה שלי היא לא שלומדים שם בעושר – לא זה המצב – אלא יש כאן שתי טענות קשות.

יוסי ביילין: טענה אחת היא, שכדי להביא לשוויון בין הלימוד החילוני והממלכתי-דתי לבין החינוך החרדי, בגלל נושאים כמו לימודים של בחורים ובחורות בבתי-ספר ודברים מהסוג הזה, וגודל הכיתה ומספר ההסעות – כדי להביא לשוויון העלות היא הרבה יותר גדולה מאשר במערכת החילונית.

משולם נהרי: התקצוב הוא פר-תלמיד.

יוסי ביילין: כל הסיפור של תקצוב פר-תלמיד ותקצוב פר-כיתה מלווה אותי כבר 20 שנה.

יוסי ביילין: השורה התחתונה – – –

משולם נהרי: זה לא 20 שנה, זה משנת 2000 – – –

יוסי ביילין: השינוי?

יוסי ביילין: כן, כן, ודאי, ודאי.

יוסי ביילין: תאמין לי, אני אחד האנשים שמכירים את המערכת הזאת, ואני אומר שהחוק הזה הוא לא חוק של שוויון.

יוסי ביילין: החוק הזה ייצור בדיוק את הביקורת הקשה ביותר נגדו.

יוסי ביילין: כלומר, כיוון שהממשלה לא מקצה פרוטה למימונו, וכיוון שהמערכת המקומית היא מערכת שאין לה כספים ואין לה תקציבים והיא לא עומדת בהרבה מאוד מטלות אחרות שלה, וכיוון שהתוצאה של זה – אם היא תרצה לממש את החוק, המערכת המקומית תצטרך לקחת ממקומות אחרים.

יוסי ביילין: בשם השוויון יינתן כאן הרבה יותר למערכות של לימודים בלתי מוכרים או מוכרים ובלתי רשמיים, שבהן אין לימודי ליבה, אין המינימום הזה שנכתב עוד במכתב הסטטוס-קוו המפורסם של בן-גוריון לרב לוין.

יעקב מרגי: עכשיו יצא המרצע מן השק.

יעקב מרגי: הליבה, זה מה שמעניין אותך.

יעקב מרגי: ראיתי את הליבה ששרת החינוך רצתה לחנך – את הגרים ואת הגרות.

יוסי ביילין: אתה לא בממשלה שלה?

יעקב מרגי: היא שרה שלך, שאתה גאה בה.

יוסי ביילין: היא שרה שלי?

יעקב מרגי: אתה גאה במערכת החינוך שלה.

יוסי ביילין: אדוני היקר, אני במקרה באופוזיציה, ואתה במקרה בקואליציה, ואתה אל תבוא אלי עם שרים שלי.

יוסי ביילין: הם שרים שלך, ואני מוכן בכל רגע נתון להפיל את כולם מכיסאותיהם, את כל מי שיושב כאן.

יוסי ביילין: תאמין לי.

יואל חסון: להפיל את "חמאס" או את הממשלה?

יוסי ביילין: אפשר להפיל את שניהם, זה בסדר גמור.

יוסי ביילין: להבדיל.

יוסי ביילין: זה לא יום חג לכם, זה יום חגא.

יוסי ביילין: אתם עושים כאן, ברוב שניתן לכם ובניצול של ממשלה חלשה, שלא יכולה אולי להתקיים בלעדיכם, מעשה שלא ייעשה.

יוסי ביילין: אני חושב שגם אתם תתחרטו על כך.

יוסי ביילין: משום שהמערכת שלנו, המשותפת, המערכת הדמוקרטית שכן מאמינה בשוויון, בסוף תקיא את הרעיונות האלה מקרבה.

יוסי ביילין: לצערי, היום זה יתקבע.

אמנון כהן: תודה.

אמנון כהן: חבר הכנסת אלכס מילר, בבקשה.

אלכס מילר: אני מסיר.

אמנון כהן: חבר הכנסת אברהם רביץ, בבקשה.

אמנון כהן: עוד רשומים חברי הכנסת שמואל הלפרט, , יצחק גלנטי, ראובן ריבלין, ג'מאל זחאלקה, דוד אזולאי, דב חנין, מוחמד ברכה, חנא סוייד, רן כהן ושרת החינוך.

אמנון כהן: גם השר משולם נהרי ירצה לדבר כמה דקות.

אמנון כהן: בבקשה, חבר הכנסת רביץ.

אברהם רביץ: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני עולה לכאן לא כדי לחזור על דברים שנאמרו.

אברהם רביץ: אני כאילו מרגיש את עצמי – לעלות לכאן ולמסור הודעה.

אברהם רביץ: יש דבר כזה.

אברהם רביץ: וההודעה שאני מבקש למסור, אמרתי זאת היום בוועדה, ואני חוזר ואומר את זה כאן:

אברהם רביץ: הציבור החרדי, על כל גווניו, כל אחד על-פי סגנונו – גם את הציבור הדתי אני כולל בקטגוריה הזאת – לא יירתע ולא ישנה מדרכם החינוכית של ילדיו, בכל מחיר.

אברהם רביץ: ואני אומר לכם את זה במלוא הכנות, עם כל הנימוקים של יוסי ביילין ושל אחרים שזה חוק רע.

אברהם רביץ: אנחנו לא נשנה.

אברהם רביץ: ואנחנו, כמיעוט במדינת ישראל, נתונים בידיכם.

אברהם רביץ: אתם יודעים היטב שקשה לנהל מערכת חינוך ענפה כזאת כאשר רוב הציבור – במקרה יצא כך, יש סוציולוגים שאומרים שיש לכך סיבה, אבל זה לא משנה – הוא ציבור ששייך לשכבות החלשות מבחינה סוציו-אקונומית, אבל הוא ציבור שחונך מדורי דורות ללכת על כמה נושאים במסירות נפש.

אברהם רביץ: זאת תשתית קיומנו.

אברהם רביץ: זה לא יעזור.

אברהם רביץ: זה לא יעזור.

אברהם רביץ: אתם יכולים, כרוב – אולי לא תצטרכו אותנו פעם – לבוא ולגזור גזירות, ממש כך, ולומר: אנחנו לא תומכים בחינוך כזה, זה לא מעניין את המדינה המודרנית, הליברלית, המתקדמת, ואתם דוחפים אותנו אל עולם החושך, שהיה ולא יהיה, ומצמיחים את ססמאות הכזב, שהולכות אתנו הרבה שנים, מאז תחילת ההתעוררות החדשה.

אברהם רביץ: זה לא יעזור.

אברהם רביץ: נכון, אנחנו נלחמים בכל הכלים העומדים לרשותנו – המתוחכמים, הלגליים, הקואליציוניים, האופוזיציוניים, ההבטחות, כדי שנוכל לשרוד ולקיים את החינוך שאנחנו כל כך מאמינים בו ואת החינוך שאנחנו אכן נקיים.

אברהם רביץ: אני רואה את החסרונות של החוק.

אברהם רביץ: במערכות מסוימות יש ירידה בתמיכה.

אברהם רביץ: אבל צריך להודות על האמת, נאלצו לחוקק את החוק הזה בשל איומים של יועצים משפטיים למיניהם.

אברהם רביץ: הרבה חוקים אנחנו עושים בשל אילוץ.

אברהם רביץ: אנחנו חיים בעולם של פשרות, מתוך תקווה להגיע למקסימום הנכון.

אברהם רביץ: לכן, זאת תחילת דרך.

אברהם רביץ: אני דווקא כן רואה את היום כיום חשוב ואני כן משבח את השר נהרי, עם כל הביקורת שיש לי על החוק הזה.

אריאל אטיאס: גפני אמר שזאת בעיה, לא?

משה גפני: – – –

אברהם רביץ: לכן אני אתמוך בחוק, כי אני רואה בו התחלה של הבנה, של ניצוץ של הבנה, שגם יהודים חרדים, למרות השוני באורח החיים, בתפיסת העולם, בהתנהגות – שיש ראייה שאכן גם אנחנו פה; התחלה של ראייה.

אברהם רביץ: נכון, חבר הכנסת גפני, סידרו אותנו כאן, ואנחנו יודעים את התחכומים של התכמן, אבל מה לעשות.

אברהם רביץ: זה דבר אחד.

אברהם רביץ: דבר שני, חבר הכנסת חיים אורון, אני מתכוון לתמוך בהסתייגות מס' 3 שלך.

ראובן ריבלין: צריכים 50 יחד אתך.

אברהם רביץ: כן, אני יודע.

אברהם רביץ: אבל אני אתמוך בהסתייגות.

אברהם רביץ: הוא יודע שהיא לא תעבור, אבל אני אתמוך בה, כי ברמה העקרונית אני חושב שממשלת ישראל לא יכולה לרחוץ בניקיון כפיה.

אברהם רביץ: ואם יש נזק כרגע – לא מדובר במקרה שאין – אם יש נזק לעיריות, אני לא רוצה שיסתובבו כאן המוני בית ישראל, ראשי עיריות, שחלקם הגדול דווקא תומך בחינוך החרדי, שהם יסתובבו מתוסכלים שהם הולכים להפסיד מאות מיליונים.

אברהם רביץ: כל החינוך החרדי, כמה הוא עולה כבר?

אברהם רביץ: מאות מיליונים?

אברהם רביץ: הגוזמאות שם.

אברהם רביץ: ברמה העקרונית אני אתמוך בהסתייגות מס' 3 של חבר הכנסת אורון.

אברהם רביץ: אני רק רוצה לומר משפט מסיים, לכבוד מתן תורה.

אברהם רביץ: כולנו עוד נכיר בעובדה הזאת, שהחינוך האמיתי שישמור עלינו כעם הוא החינוך שכל כך הרבה אנשים אוהבים לבזות אותו, לשנוא אותו, לדחוק אותו לקרן זווית.

אברהם רביץ: רבותי חברי הכנסת, האמת תנצח.

אברהם רביץ: תודה.

אמנון כהן: תודה רבה.

אמנון כהן: חבר הכנסת רן כהן, בבקשה, תנמק את ההסתייגות.

רן כהן: אדוני היושב-ראש, רבותי השרים, חברות וחברי הכנסת, באמת, לא נעים לי להגיד לכם, אם הכותרת של החוק הזה היא חוק חינוך ממלכתי, אני רוצה לטעון שהצעת החוק הזאת היא הצעת חוק חינוך אנטי-ממלכתי.

רן כהן: הסיבה היא מאוד מאוד פשוטה.

רן כהן: רבותי חברי הכנסת, חוק חינוך ממלכתי יכול להיות רק חוק שיש בו מינימום אלמנטרי של מערכת חינוך שניתנת לכל ילד בישראל.

רן כהן: וכאשר היא ניתנת לכל ילד בישראל, צריכה להיות תמיכה מלאה ושוויונית לכל ילד.

רן כהן: לא יכול להיות שיהיה קיפוח של ילדים בישראל בגלל מוצא, בגלל צבע, בגלל אמונה, בגלל דת, בגלל חילוניות או מכל סיבה אחרת.

רן כהן: אבל זה באמת בתנאי שהמדינה נותנת את זה כאשר יש תוכנית ליבה, כשכל הזרמים שרוצים את השוויון גם נותנים לילדים את השוויון הזה.

רן כהן: והליבה הזאת מיועדת להשכלה כללית, ליכולת לרכוש מקצוע, להתפרנס, לפרנס את המשפחה, לעבוד בעבודה ראויה, לתרום לחברה, לקחת מן החברה.

רן כהן: אבל כאשר יש זרמים – עם כל הכבוד, חבר הכנסת גפני, שמעתי את הנאום – שאומרים, אנחנו רוצים שוויון רק במענקים אבל לא מוכנים לתת לילדים שלנו שוויון בתוכנית הליבה, זה לא שוויון, עם כל הכבוד, זה אי-שוויון.

רן כהן: זה לא ממלכתיות, זה אנטי-ממלכתיות.

רן כהן: לכן, בעניין הזה, לעניות דעתי נעשה כאן מעשה שלא ייעשה, שאסור ללכת אתו באופן שבו זה מוצע כאן.

רן כהן: זה הדבר העיקרי שבגינו אני מסתייג מהצעת החוק הזאת, ואני אתנגד לו גם בהצבעה.

רן כהן: הדבר השני – עם כל הכבוד, השר נהרי, או יושב-ראש הוועדה חבר הכנסת מלכיאור, הכנסת רוצה לתת?

רן כהן: בבקשה, תבוא הכנסת ותיתן, אבל היא לא יכולה לקחת ממישהו שממילא אין לו ולהגיד לו: אתה תיתן.

רן כהן: אם מגיע כאן לתת לאותם בתי-ספר של חינוך מוכר שאיננו רשמי – בבקשה, תבוא הממשלה, תבוא הכנסת באותו חוק ותגיד: "את אותו הפרש אני נותנת בעבור אותם בתי-ספר".

רן כהן: אבל לבוא ולהגיד: "אוקיי, אנחנו ניתן הנחיה לרשויות לתת ממה שאין להן" – זה לא מתקבל על הדעת, זה לא נכון, זה לא אחראי.

רן כהן: זה אפילו מופקר מבחינת החקיקה, ולכן זה גם ראוי לכל גנאי.

רן כהן: הדבר האחרון שאני רוצה לומר, אדוני היושב-ראש, ואני אומר את זה גם לשר נהרי.

רן כהן: באמת, לדעתי, חבר הכנסת גפני פשוט גילה את ערוותכם.

רן כהן: איך אתם באמת באים עם הצעת חוק כזאת בשם השוויון לכל הילדים?

רן כהן: אמר גפני בצדק: אבל לילדי מוסדות הפטור אין.

רן כהן: אם עושים שוויון, תעשו שוויון לכולם, ואז בבקשה, תממנו את זה על חשבון המדינה ולא על חשבון הרשויות שאין להן.

רן כהן: בעניין הזה, לדעתי, אתם עושים מעשה שלא ייעשה.

רן כהן: לכן, אני אצביע, כמובן, בעד ההסתייגות שהציג חבר הכנסת אורון, ואני אצביע נגד ההסתייגויות שלכם ונגד הצעת החוק, שלעניות דעתי תעוות ותגרום נזק גדול, שאסור להסכים לו.

רן כהן: תודה רבה.

אמנון כהן: תודה רבה.

אמנון כהן: חבר הכנסת , בבקשה; אלא אם כן אתה רוצה להוריד את ההסתייגות.

שמואל הלפרט: לא.

אמנון כהן: אתה לא רוצה להוריד את ההסתייגות?

אמנון כהן: בשום אופן לא.

אמנון כהן: יעלה ויבוא חבר הכנסת שמואל הלפרט לנמק את הסתייגותו.

שמואל הלפרט: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני מאוד מאוד מתפלא עליך, אדוני היושב-ראש.

שמואל הלפרט: עלה בדעתך שאני אוריד שתי הסתייגויות כל כך חשובות, שגם אתה בוודאי תומך בהן תמיכה מלאה?

שמואל הלפרט: אני לא יודע איך אתה תצביע.

אמנון כהן: קודם כול נשמע את ההסתייגות.

שמואל הלפרט: אין לי ספק שכשאתה תשמע אותן, אתה תסמוך את שתי ידיך עליהן.

שמואל הלפרט: אדוני היושב-ראש, הצעת חוק השתתפות רשויות מקומיות בחינוך מוכר מדברת על מתן 75% בלבד מהשירותים החיוניים המגיעים לכל ילד.

שמואל הלפרט: אני רוצה לשאול את שרת החינוך, אותך, אדוני היושב-ראש: מה המשמעות של 75%?

שמואל הלפרט: 75% מהניקיון?

שמואל הלפרט: שינקו רק 75% מבית-הספר?

שמואל הלפרט: 25% מבית-הספר יישארו מלוכלכים, ללא ניקיון?

שמואל הלפרט: מה המשמעות של 75% מים?

שמואל הלפרט: שהרשות תספק רק שלושה שבועות בחודש מים ושבוע אחד בחודש בית-הספר יישאר בלי מים?

שמואל הלפרט: או מה המשמעות שיקבלו 75% מהחשמל לחימום?

שמואל הלפרט: ששלושת-רבעי היום ילד שלומד במוסד מוכר יקבל חימום וחשמל וברבע האחרון של היום יגידו לו: עכשיו, ילד, סוגרים את החשמל, אין חשמל, אין חימום, תשב בחושך ובקור?

שמואל הלפרט: אתה יכול להסכים לדבר כזה?

אמנון כהן: בסוף אני אענה לך על זה, אם תרצה.

שמואל הלפרט: אתה לא תומך בנושא הזה?

שמואל הלפרט: ההסתייגות השנייה היא בנושא מוסדות הפטור.

שמואל הלפרט: עשרות אלפי ילדים ברחבי הארץ, אדוני היושב-ראש, שהוריהם משלמים מסים וארנונה, לומדים במוסדות פטור – קרוב ל-50,000 ילדים – לפי השקפת העולם של הוריהם.

שמואל הלפרט: ומה הסיבה שילדים אלה לא יקבלו את התנאים המינימליים מצד הרשויות?

שמואל הלפרט: הם לא יקבלו מים, ניקיון, חשמל או חימום.

שמואל הלפרט: לאלה בכלל לא מגיע שום דבר.

שמואל הלפרט: אם לאותם הילדים בחינוך המוכר עוד מגיע משהו, 75%, לאלה שלומדים במוסדות פטור בכלל לא מגיע שום דבר, בקושי נותנים להם אוויר לנשימה.

שמואל הלפרט: מדוע לא מגיעים לילדים האלה התנאים האלמנטריים שמגיעים לכל ילד?

שמואל הלפרט: מה חטאו ילדי הת"תים, שבזכותם אנחנו מתקיימים?

שמואל הלפרט: חז"ל אומרים שאין העולם מתקיים אלא בשביל הבל פיהם של תינוקות של בית-רבן.

שמואל הלפרט: איך אפשר להגיד בנשימה אחת דבר והיפוכו?

שמואל הלפרט: מצד אחד מדברים על שוויון וצדק, ומצד שני מתנגדים לשוויון ומתנגדים לתנאים האלמנטריים והמינימליים ביותר שמגיעים לכל ילד.

שמואל הלפרט: לכן, אני מבקש לאשר את שתי ההסתייגויות.

שמואל הלפרט: אני מאוד מקווה, אדוני היושב-ראש, שאתה השתכנעת שאתה צריך להצביע עבור שתי ההסתייגויות הללו.

אמנון כהן: תודה, אדוני.

אמנון כהן: חבר הכנסת – אינו נוכח; חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה – אינו נוכח.

אמנון כהן: חבר הכנסת מאיר פרוש, בבקשה.

יואל חסון: יש עוד דוברים?

אמנון כהן: דוד אזולאי, שבטח יוותר על ההסתייגויות.

אמנון כהן: חבר הכנסת אזולאי?

דוד אזולאי: אם היושב-ראש מבקש.

אמנון כהן: לא, כבודו מחליט.

אמנון כהן: אתה רשום.

אמנון כהן: חברי הכנסת , וחנא סוייד לא נמצאים, אז יכול להיות שיהיה דובר אחד בסוף.

מאיר פרוש: אדוני היושב-ראש, עמיתי חברי הכנסת, גברתי השרה, שנים על שנים – אני יודע לפחות על עשרות שנים – שבמשרד החינוך ישבו שרים ומנכ"לים שניסו למצוא כל דרך כדי לשתף פעולה ולהיות משרד שבעצם נותן שירות, נותן תשובה, נותן פתרונות, לכל ילדי ישראל.

מאיר פרוש: מובן שהיו מדרגים כאלה וכאלה, אבל אני חייב לומר שתמיד ידענו שבמשרד החינוך יושבים, אולי גם שוברים את הראש, מה לעשות כדי שאותו ילד, אף שהוא אולי בדעה – לא בדיוק חושב כמו ילדו של אותו שר החינוך או שרת החינוך – המשרד, משרד ממלכתי, אמור לתת תשובות לכולם.

מאיר פרוש: אני רוצה להבין – מסכנים אותם ילדים, מה הם אשמים, הילדים שנולדו בבתים שבהם להורים יש חשיבה שונה, שההורים שלהם הם חרדים, הם דתיים?

מאיר פרוש: הילדים האלה נמצאים במדינת ישראל, מחפשים קורת-גג, מחפשים שייתנו להם חשמל, מים, הסקה, שינקו את ארבעת הקירות, את החדר שהם לומדים בו.

מאיר פרוש: אילו פנים המדינה מבקשת להראות לילד שנולד במשפחה חרדית?

מאיר פרוש: מדינה שהיא כביכול מתורבתת, מדינה שאומרת על עצמה שהיא דמוקרטית, מדינה שמשקיעה רבות כדי להסביר פנים לתייר שיבוא מחוץ-לארץ, או ממדינה שאולי נפגעים בה יהודים, או שיש להם זיק של יהדות – המדינה תשקיע ותשקיע כדי לקרב עולים, כדי לקרב את אלה שרוצים להיות יהודים ולחיות בה, והנה, כאשר צריכים לתת כסף לחינוך ילדים שבמקרה זה רובם ככולם מהסקטור החרדי, נמצא את אלה שמקטרגים, אלה שמשטינים, אלה שיפריעו וימצאו כל דרך לגרום לכך שהילדים האלה לא יקבלו את מה שמגיע לכל ילד.

מאיר פרוש: מי מסתייג מהחוק?

מאיר פרוש: חברי איזו סיעה נמצאים פה במליאה ועולים זה אחר זה ומסתייגים?

מאיר פרוש: שמענו עוד מסתייגים, על הנייר רשומים עוד כמה מסתייגים, אבל חברי סיעת מרצ, אלה שלא מפסיקים ליילל ולבכות את הבכי של הפלסטינים בכל הזדמנות – מי מלווה את הבכי של הפלסטינים?

מאיר פרוש: צריך להעריך ולכבד כל צלם אלוקים, אבל מיהו זה שמוביל?

מאיר פרוש: מיהו זה שמוביל וממשיך ומנסה ללבות את השנאה ואת מה שקורה בין יהודים לפלסטינים?

מאיר פרוש: חברי מרצ – כואב להם על מה שקורה לכל ילד פלסטיני.

מאיר פרוש: מדוע אתם עולים הנה לדוכן ומנסים לשסות ולגרום לכך – מנסים לרפות את ידי אלה שמבקשים למצוא אולי – אולי – תמיכה כלשהי, כדי שהילדים יוכלו ללמוד – לא בצורה שוויונית – מי מדבר על שוויון?

מאיר פרוש: ודאי וודאי שלא שייך לדבר על שוויון.

מאיר פרוש: לכן, אדוני היושב-ראש, אנחנו יודעים שההסתייגויות האלה לא יתקבלו.

מאיר פרוש: אבל כשמעבירים חוק כזה, שבמידה מסוימת בא לתקן – כמובן, לא כל מה שאנחנו חושבים שצריכים לתקן יתוקן בחוק הזה – אי-אפשר לעבור לסדר-היום ולא לומר את הדברים המתבקשים.

מאיר פרוש: תודה רבה.

אמנון כהן: חבר הכנסת דוד אזולאי מסיר את הסתייגותו.

אמנון כהן: חבר הכנסת דב חנין – אינו נוכח.

אמנון כהן: חבר הכנסת ראובן ריבלין, בבקשה.

אמנון כהן: גם חבר הכנסת חנא סוייד אינו נוכח.

אמנון כהן: לכן, אחרון הדוברים יהיה חבר הכנסת ראובן ריבלין.

אמנון כהן: לאחר מכן – שרת החינוך ביקשה גם היא לדבר, והשר משולם.

אמנון כהן: אנחנו נסתדר אחרי שהוא יסיים.

ראובן ריבלין: אדוני היושב-ראש, רבותי השרים, השר נהרי, הכול התחיל בפסיקתו של בית-המשפט העליון, שרצה – חלילה – לקלל, ונמצא בסופו של דבר מברך.

ראובן ריבלין: גם הזהרתי, ביום שבו יצא הפסק מתחת ידי בית-המשפט, על כל הפרשנויות שהיו לו, שסופו להביא את הנושא לכלל דיון בכנסת עצמה.

ראובן ריבלין: המצב שהיה קיים קודם לכן לא נוצר בגלל ערכים שוויוניים, עם כל הכבוד לחברי יוסי ביילין וחיים אורון; בהחלט היו בישראל ילדים שקופחו.

ראובן ריבלין: מי שאומר: כולם ילכו וילמדו בבית-ספר ממלכתי או ממלכתי-דתי – לא יודע מה הוא סח; כאשר מדובר בחוויה הישראלית ובחוויה היהודית – אי-אפשר בשום פנים ואופן לומר לאנשים מאמינים שתינתן תוכנית לימודים מסוימת שהם יכולים לקבל בשלמותה או להישאר בלא השכלה.

יוסי ביילין: – – – לימודי הליבה.

ראובן ריבלין: נושא הליבה קרוב ללבי, כך חונכתי וכך גדלתי.

ראובן ריבלין: אני בטוח שגם הרב רביץ מחנך את ילדיו באותה רוח.

ראובן ריבלין: עם זאת, הוא מאמין באמונה שלמה ב"והגית בו יומם ולילה", ולא לכך אנחנו מתכוונים, אם אנחנו לא שומרים תרי"ג מצוות.

ראובן ריבלין: לא תוכל להוציא אנשים מאמינים מאמונתם.

ראובן ריבלין: עכשיו אני רק רוצה לומר לחברי ש"ס – אתם הולכים היום להעביר את חוק נהרי, וגם אני אצביע בשבילו – אני רק רוצה לומר לכם שהחוק הזה לא יהיה בעל ערך, בסופו של דבר, אם הממשלה לא תתקצב אותו.

ראובן ריבלין: משרד החינוך – ולא חשוב מה עמדתה של שרת החינוך בצד הערכי העקרוני, כי אמרתי מה דעתי על הניסיון למנוע מאנשים לחיות באמונתם.

ראובן ריבלין: אבל בלי לחם אין תורה.

ראובן ריבלין: אני אומר, ואמרתי גם היום, בישיבת הוועדה בניהולו הנמרץ של הרב מלכיאור, שהוא גם חבר הכנסת וגם תלמיד חכם, שלמשרד החינוך לא יהיה כסף לממן את החוק.

ראובן ריבלין: הרשויות המקומיות, שעליהן אנחנו מטילים את המטלה העיקרית, לא יוכלו לשאת בעול.

ראובן ריבלין: לכן, אם מדינת ישראל לא תתקצב את אותו ערך מוסף שבא לידי ביטוי בחוק, החוק עלול להיות אות מתה.

ראובן ריבלין: ואז שאלנו – חברי הכנסת שהשתתפו בדיון בוועדה – את משרד האוצר, אם הוא עתיד לתת שיפוי לרשויות המקומיות על ההוצאה שהן מחויבות בה בגין החוק הזה.

ראובן ריבלין: משרד האוצר אמר מפורשות: לא.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אורון הגיש הסתייגות הגיונית לחלוטין, שנועדה לקבוע שהממשלה תתקצב את הוצאת היתר הזאת, והוצאה זו גם תהיה מעבר לתקרת ההוצאה המוכרת אשר נקבעה בחוק ההסדרים.

ראובן ריבלין: אמר מי שאמר – יוזם החוק או יוזמי חוק הממשלה – שאם אומנם כך יהיה, ואם תתקבל ההסתייגות – ואני מזהיר כבר עכשיו, שהסתייגותו של חיים אורון, גם אם נצביע בעדה כל יושבי המליאה כרגע, לא תצלח, משום שאנחנו צריכים שיורמו 50 ידיים כדי שהסתייגות זו תתקבל, כי מדובר בהסתייגות כספית-תקציבית.

ראובן ריבלין: לכן הדברים הם ברורים מאליהם.

ראובן ריבלין: יוזמי החוק, דהיינו הממשלה, אמרו: קודם נעביר את החוק ואחר כך נדאג, שכן, גברתי שרת החינוך, שר אחר בממשלה אמר לנו שראש הממשלה התחייב באופן אישי לממן את ההוצאות העודפות של חוק זה.

ראובן ריבלין: מי שמאמין – אשריו.

ראובן ריבלין: גם אני נדבק באמונה זו, ואני אצביע בעד, משום שיש בכך צעד אחד קדימה.

ראובן ריבלין: לא יכול להיות מצב – וכל מי שחושב, בארץ הזאת, שאנחנו יכולים לכפות את דעתנו, ואפילו אנחנו רוב, על אנשים מאמינים – טועה.

ראובן ריבלין: לא נוכל לעשות זאת.

ראובן ריבלין: אין כאן אמונה שהיא קרדום לחפור בו, משום שילדים אינם קרדום לחפור בו.

ראובן ריבלין: יש פה אמונה אמיתית, שאנחנו לא יכולים להתמודד אתה.

ראובן ריבלין: לכן, אדוני היושב-ראש, אני אצביע בעד החוק, ואצביע נגד ההסתייגות, מהטעם הפשוט, שאם יהיו 50 מחברי הכנסת – אם תתקבל ההסתייגות – הממשלה תמשוך את החוק, אללי.

ראובן ריבלין: ההסתייגות היחידה – של חיים אורון – שיכולה להביא חיים לחוק, זאת אומרת חיוניות לחוק, היא זאת שבגללה ימשכו את החוק.

ראובן ריבלין: לכן, אני אעביר את החוק.

ראובן ריבלין: אנחנו צדיקים, באמונתנו נחיה, ונקווה לטוב, והבטחות כמובן יקיימו, כי ההבטחה הזאת לא נעשתה בכתב אלא בעל-פה, והבטחות בעל-פה בדרך כלל מקיימים.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

אמנון כהן: תודה רבה.

אמנון כהן: גברתי שרת החינוך, רצית לומר כמה מלים, בבקשה.

יולי תמיר: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מודה שאני נמצאת כאן במצב קשה, כיוון שהממשלה הכריעה בניגוד לדעתי, וראשית אני אומר שאני אקבל את עמדתה של הממשלה בסופו של דבר, וכמובן אכבד את החוק כפי שיחוקק וכפי שאני מכבדת כל חוק.

יולי תמיר: אבל נדמה לי שחשוב שאומר את דברי לפני ההצבעה, כדי שתדע כנסת ישראל באופן מודע, ברור וחד-משמעי על מה היא מצביעה.

יולי תמיר: אחרי ההצבעה, כפי שיחוקק המחוקק, כך אפעל.

יולי תמיר: אנחנו צריכים להבין על מה הדיון.

יולי תמיר: הדיון איננו על כפייה דתית.

יולי תמיר: הדיון אפילו איננו על זרמים בחינוך.

יולי תמיר: מקובל עלי, כפי שהיה במדינת ישראל במשך שנים רבות, לתת מענה על צרכים של קבוצות שיש להן תפיסה אמונתית שונה, שיקיימו מערכת חינוך משל עצמן.

יולי תמיר: בחרו חברינו החרדים שלא להצטרף למסגרת החינוך הממלכתי.

יולי תמיר: דרך אגב, הם בחרו – משום שאני הצעתי להם להיות חלק מהחינוך הממלכתי.

יולי תמיר: אמרתי להם: בואו תהיו חלק מחינוך ממלכתי-חרדי.

יעקב כהן: כל כך טוב שם?

יולי תמיר: אני חושבת שלא רע בחינוך הממלכתי; אולי עכשיו יהיה יותר רע, אבל לא כל כך רע.

יולי תמיר: נדמה לי שיש גם עיקרון מאחורי הדבר הזה, שחינוך ממלכתי הוא הזרם המלכד את ילדי המדינה והוא הזרם המוביל.

יולי תמיר: הרי היה אפשר לעשות זרם ממלכתי-חרדי שמעמדו יהיה כזרם הממלכתי-דתי, תהיה לו אוטונומיה פדגוגית והוא גם ישמור על ייחודיות, אבל עדיין יהיה כפוף במובן מסוים לכללי ההתנהלות של הממלכה.

יולי תמיר: מה קורה כאן היום?

יולי תמיר: הוויכוח הוא לא על שוויון, אלא על השאלה אם יש למדינת ישראל היכולת והרצון להגדיר מושג של ממלכתיות.

יולי תמיר: אני מודה ומתוודה, אני בעניין הזה מאמינה בתפיסה הבן-גוריוניסטית, אני מאמינה בממלכתיות, אני מאמינה במדינה שיש לה תפיסה חינוכית, שאותה היא מנסה לכונן כבסיס לחיים אזרחיים משותפים.

יולי תמיר: אני מאמינה במדינה, שכמו כל המדינות בעולם נוהגת לתת עדיפות לחינוך הממלכתי שלה.

יולי תמיר: חברי חברי הכנסת, אין מדינה בעולם, אין מדינה אחת, שנותנת מעמד שווה לחינוך ממלכתי ולחינוך שאינו ממלכתי.

מאיר פרוש: לפני קום המדינה התחייבו על כך.

יולי תמיר: אין מדינה בעולם, ואפילו אחת, שלא מכבדת מספיק את עצמה, את דרכיה, את האתוס המשותף שלה, כדי לומר שיש דבר שמשותף לכולם – וזה הבסיס למערכת החינוך – ועל כך ולשם כך היא מחנכת ואת זה היא מממנת ולכך היא נותנת קדימות.

יולי תמיר: גם במדינות גדולות ומפוארות מאתנו, שערך השוויון עומד לנגד עיניהן, מעולם לא קם אדם ואמר שהאי-שוויון בין החינוך הממלכתי לבין החינוך הלא-ממלכתי הוא יציאה נגד עקרון השוויון.

יולי תמיר: לא פסק כך שום בית-משפט בעולם, לא הכריזה כך שום ממלכה, לא העז שום אדם, מלבד במדינת ישראל, להעלות את הטיעון הזה.

יולי תמיר: מה שאנחנו אומרים כאן היום הוא לא שאין מקום וחופש לחירות של זרמי חינוך.

יולי תמיר: מה שאנחנו אומרים כאן היום הוא שאין ממלכה.

יולי תמיר: אם חשים האזרחים בחוץ שאין ממלכה, אולי גם בזה הם תולים את מבטם.

יולי תמיר: האם יש לנו אומץ לומר מהו המכנה המשותף שלנו, מה אנחנו מממנים, במה אנחנו מאמינים?

יולי תמיר: האם פינו, לבנו וכיסנו שווים?

יולי תמיר: אני חושבת שהמקרה הזה הוא אכן אירוע טרגי, וצדק חבר הכנסת גפני בתיאור העניינים: פסיקה של בית-משפט מינהלי שהתגלגלה לכדי חוק לא רצוי, ואפשר היה – ואנחנו הצענו – לפתור את העניין בתקנה, אלא שלא היה רצון לפתור את הבעיה.

יולי תמיר: כידוע לך, חבר הכנסת גפני, את הבעיה אפשר לפתור בתקנות, אלא שרצו לנצל את ההזדמנות וללכת הלאה.

יולי תמיר: ה"הלאה" הזה הוא מה שמטריד אותי, כי אם נעמוד פה בעוד שנה, בעוד שנתיים או בעוד שלוש שנים – – –

משה גפני: היועץ המשפטי לא הסכים, את יודעת את זה.

יולי תמיר: חבר הכנסת גפני, כידוע לך, יש לי סיכום עם דה-הרטוך שאפשר היה לתקן תקנות ולפתור את הבעיה בתקנות.

משה גפני: הוא אמר לך דבר אחד ולנהרי דבר אחר.

יולי תמיר: הוא אמר היום בוועדה את הדברים באורח ברור.

נסים זאב: – – –

יולי תמיר: כן, מה לעשות?

יולי תמיר: אני מאמינה בכללי משפט שקובעים לי משפטנים, כמו שאני מאמינה בכך שעלי למלא את החוק הזה גם אם אני לא מאמינה בו.

יולי תמיר: חוק הוא לא שאלה של בחירה אישית, חוק הוא לא שאלה של דעה, חוק הוא דבר מחייב.

יולי תמיר: אני יודעת שזה מצער כמה אנשים, אבל זה המצב.

יולי תמיר: לכן אנחנו עושים כאן היום מהלך שסופו מי ישורנו.

יולי תמיר: אני חושבת שאנחנו נראה את תולדותיו בעתיד, ואני מצרה על כך מאוד.

יולי תמיר: אדוני היושב-ראש, דבר אחד אני רוצה להגיד לטובתו של הציבור החרדי: נציגיו מתעניינים בחינוך.

יולי תמיר: אני מסתכלת על האולם הזה ואומרת לעצמי שלא פלא שפעם אחר פעם החינוך הממלכתי לא מצליח לגונן על עצמו, כי רק שלושה חברי כנסת ממרצ – ואנוכי – מצאו לנכון להישאר במליאה הזאת על מנת לומר את דברם באומץ.

יולי תמיר: אם זה גורלו של החינוך הממלכתי בקרב מאמיניו, זה מקור חולשתו.

יצחק וקנין: 3,000 שנה – – –

יולי תמיר: הייתי אומרת לחברי שתומכים בחינוך הממלכתי, שזאת אולי נקודת המבחן שלהם למי שבחר בהם.

יולי תמיר: אנחנו לא יצרנו ולא ייצרנו מעולם את אותה עמדה מגובשת שייצר המחנה החרדי.

יולי תמיר: אולי כשנתחיל להבין את הנזק, נתאחד ונעשה כן.

יולי תמיר: תודה רבה.

אמנון כהן: תודה.

אמנון כהן: השר נהרי, רצית להגיד משפט או שניים.

משולם נהרי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, האמת שהתלבטתי אם לעלות לדוכן ולומר את אשר אני רוצה לומר, אבל אחרי ששמעתי את הדברים של מרצ, אלה שדואגים לעקרון השוויון, אמרתי: אני ארענן קצת את זיכרונם בדברים מן העבר.

משולם נהרי: היתה ממשלה בישראל ששר החינוך שלה היה ממרצ ואני הייתי סגנו.

משולם נהרי: כל הזמן הוא הטיף לעקרון השוויון.

משולם נהרי: כל בוקר פתחו את מהדורת החדשות במדינת ישראל, והציבור בישראל שמע, שעקרון השוויון לא מתקיים, חס וחלילה, ש"מעיין החינוך התורני" מקבלים הרבה הרבה מעבר.

משולם נהרי: יושב פה חבר כנסת חשוב, חבר הכנסת יוסי ביילין, שהיה שר המשפטים, שהיה בוועדה שהוקמה כדי לבדוק אם באמת מתקיים עקרון השוויון במדינת ישראל, אחרי שוועדת-נאמן, שהוזכרה פה, אמרה שלא מתקיים עקרון השוויון.

משולם נהרי: הנה הוועדה שמינתה הממשלה יושבת, והנציגים הם לא נציגים של "מעיין החינוך התורני" אלא אנשי מקצוע ומשפטנים, שבודקים ובודקים ימים ולילות, ובסופו של דבר מתברר לשר החינוך שבאמת לא מתקיים עקרון השוויון, ובמקום 134 מיליון בבסיס התקציב של "מעיין החינוך התורני" צריכים להיות 162.5 מיליון, וזה אחרי סגירה של בתי-ספר.

משולם נהרי: איזה פלא, איזו זכות נפלה בחלקנו שהיה מישהו שצעק כל הזמן, מה עם עקרון השוויון?

משולם נהרי: פה אנחנו שומעים שוב שעקרון השוויון לא מתקיים.

משולם נהרי: אנחנו לא המצאנו שום דבר.

משולם נהרי: אני רוצה להגיד לכם שבמשרד החינוך ישבו ועדות.

משולם נהרי: אחרי זה בא דוח- שושני, שבדק את שיטת התקצוב במדינת ישראל והמליץ את המלצותיו.

משולם נהרי: והצעת החוק הזאת היא המלצה של דוח-שושני, שניתנה לבית-המשפט, לבג"ץ, ובג"ץ בירך על כך ואימץ את זה.

משולם נהרי: זו היתה עמדת המשרד, לא המצאנו שום דבר.

משולם נהרי: לא באנו וניסחנו משהו מיוחד, אלא זה חלק מדוח-שושני, זה הפרק השלישי בדוח- שושני.

משולם נהרי: ואחרי זה בא משרד החינוך, אחרי החלטת הממשלה, והקימו את ועדת-דברת, שכללה את כל הוועדות שהיו לפני כן, והיא המליצה שבתי-ספר יהיו בתי-ספר ציבוריים ולא ממלכתיים, בגלל הקושי בתפקוד בתי-הספר הממלכתיים, כדי להפוך אותם לאטרקטיביים, כדי לתת חינוך יותר טוב, כדי ליצור תחרות, כדי ליצור שוויון הזדמנויות לכל ילד במדינת ישראל.

משולם נהרי: והחוק הזה תומך בכך.

משולם נהרי: החוק הזה לא בא לשנות סדרי בראשית ולא בא לחדש חידושים.

משולם נהרי: פתאום אנחנו שומעים: איפה הכסף?

משולם נהרי: מאיפה יבוא הכסף?

משולם נהרי: מעל הדוכן הזה: מאיפה יבוא הכסף?

משולם נהרי: מנין יילקח?

משולם נהרי: בוועדת החינוך והתרבות: מאיפה יילקח הכסף?

משולם נהרי: והגדילו לעשות ראשי השלטון המקומי, בתמיכה של שרת החינוך, בעידודה, ביוזמתה – אותם אנשים שצריכים לייצג את כל ילדי ישראל הם אלה שבאו ואמרו: כספנו, כיסנו, ילדינו, מהם אתם הולכים לקחת?

משולם נהרי: ואני אומר לכם שזה הזכיר לי משהו בהיסטוריה של עם ישראל, מספר בראשית, שאחד אמר:

משולם נהרי: הבנות בנותי והבנים בני והצאן צאני וכל אשר אתה רואה לי הוא.

משולם נהרי: אתם יודעים מי אמר את זה?

משולם נהרי: אמר את זה לבן הארמי ליעקב אבינו.

משולם נהרי: זו היתה דרכו, זו היתה שיטתו.

משולם נהרי: הכול שלי.

משולם נהרי: הילד הזה, אין לו זכויות ביישוב שלך?

משולם נהרי: אני מצפה מראש העיר שידפוק על השולחן ויגיד: לא יקום ולא יהיה שילד בעיר שלי, לא תהיינה לו זכויות.

משולם נהרי: חובות יש, אבל זכויות לא יהיו לו?

משולם נהרי: איפה קיים דבר כזה?

משולם נהרי: ילדים רכים.

משולם נהרי: ילדי ישראל.

משולם נהרי: כבר מתארים אותם – הם יהיו באמבטיה, והם יורידו את המפלס ב-10%, ואחד היד שלו ואחד הרגל שלו.

משולם נהרי: אבל לא חושבים על אלה שיהיו בחוץ לגמרי, כל גופם יהיה בחוץ והם יתייבשו בחוץ.

משולם נהרי: עוד לא היה, רק במדינת ישראל, שממשלה מביאה המלצות, ממנה ועדה, משקיעה כספים – והוועדה היא מקצועית, אני לא יכול לומר שהיא לא מקצועית, היו בה שמנה וסולתה של מערכת החינוך – ובא שר חדש ואומר: לא, לי זה לא נראה.

משולם נהרי: ואחרי שנה הוא הולך, ובא השר האחר ואומר: לא, לי זה לא נראה.

משולם נהרי: וכך אנחנו דואגים לילדי ישראל?

יולי תמיר: – – –

משולם נהרי: ההסכם הזה הוא חלק מהתוכניות של משרד החינוך.

משולם נהרי: אני בא ממערכת החינוך, אני מכיר, השתתפתי בוועדות.

חיים אורון: אדוני, אתם אותה ממשלה?

חיים אורון: אפשר להביא מפשר?

משולם נהרי: ג'ומס, מי שבאמת דאג לנו – זו היתה מרצ, עם עקרון השוויון.

משולם נהרי: לכן אני גם אומר למרצ עכשיו, אם עקרון השוויון חשוב לכם, תצביעו, וזה יהיה הדבר הטוב ביותר שאנחנו יכולים לעשות למען ילדי ישראל.

משולם נהרי: תודה.

אמנון כהן: תודה.

אמנון כהן: יושב-ראש ועדת החינוך, בבקשה.

אמנון כהן: זכותו, חובתו, לדבר על ההסתייגויות שהציגו חברי הכנסת.

אמנון כהן: בבקשה, אדוני.

מיכאל מלכיאור: אדוני היושב-ראש, עמיתי השרים, שרים, חברי כנסת – – –

יעקב ליצמן: איפה ראש הממשלה?

אמנון כהן: חבר הכנסת ליצמן, הוא במילואים.

אמנון כהן: אבקש לא להפריע ליושב-ראש ועדת החינוך, שקידם את הצעת החוק.

מיכאל מלכיאור: רבותי, ישבתי פה שעה וחצי והקשבתי לכל המסתייגים בקשב רב, כי באמת יש פה שאלות עקרוניות מאוד.

מיכאל מלכיאור: אני מסכים עם הרבה מאוד מהדברים העקרוניים שעלו פה, ואני רוצה להסביר למה הגעתי למסקנה כן לתמוך בחוק הזה.

מיכאל מלכיאור: ידידי חבר הכנסת יוסי ביילין, אמרת פה שאתה סוציאליסט.

מיכאל מלכיאור: קודם כול, אני שמח על האמירה הזאת.

מיכאל מלכיאור: אני רוצה להגיד לך שסוציאליסטים ברחבי העולם – בכל מקום שיש סוציאליסטים – מכבדים את העניין שיש גם פלורליזם בתוך החברה.

מיכאל מלכיאור: שרת החינוך לא צדקה במה שהיא אמרה, יש פה הבדל.

מיכאל מלכיאור: אנחנו לא נותנים 100%.

מיכאל מלכיאור: אתה מקבל אוטונומיה מסוימת, זה נותן לך זכויות מסוימות, שאין לכל החינוך הממלכתי, אז אתה לא מקבל 100%.

מיכאל מלכיאור: ההבדל הזה מוכר על-ידי מדינת ישראל, ושרי חינוך, גם של מרצ וגם שרת החינוך הנוכחית, מכירים בדבר הזה.

מיכאל מלכיאור: אבל זה לא סוף הממלכה, יולי תמיר השרה.

מיכאל מלכיאור: סוף הממלכה זה מה שעשו פה במשך כמה וכמה שנים, שקיצצו וקיצצו בחינוך הממלכתי במדינת ישראל, ולצערי, ואני מקווה שזה ישתנה, הממשלה הנוכחית לא עושה משהו כדי להחזיר 4 מיליארדי שקלים – – –

יולי תמיר: – – –

מיכאל מלכיאור: לא הוסיפה עכשיו.

מיכאל מלכיאור: לא בעוד חמש, שש, שבע שנים.

מיכאל מלכיאור: אני אתך, בכל דבר שאת יכולה לעשות.

מיכאל מלכיאור: את הכרזת בתחילת התקופה שלך שאת רוצה להפוך את כל המוכר שאינו רשמי לממלכתי.

מיכאל מלכיאור: אני כולי בעד.

מיכאל מלכיאור: אבל למה לא עשית את זה?

מיכאל מלכיאור: שנה שלמה חיכיתי ואני אתמוך בזה בכל כוחי.

מיכאל מלכיאור: זה דבר יפה, דבר חשוב, גם לאפשר הרבה יותר פלורליזם בתוך החינוך הממלכתי וגם לעשות את זה שוויוני, לא אליטיסטי, וזה כשאני יודע שאת מאמינה בזה.

מיכאל מלכיאור: ולא עשית את זה.

מיכאל מלכיאור: תתחילי עם כל האחרים, אוקיי?

מיכאל מלכיאור: אני מאמין שגם עם החינוך החרדי, אם נמצא את הנוסח הנכון, אפשר לעשות את זה.

מיכאל מלכיאור: בזה אני אלך אתך.

מיכאל מלכיאור: אבל לא קרה דבר וחצי דבר במשך השנה הזאת.

מיכאל מלכיאור: דבר נוסף, אמרת פה, ואמרת את זה בוועדה ביתר תקיפות: אין מדינה אחת בעולם.

מיכאל מלכיאור: אני יכול להגיד לך שגדלתי במדינה כזאת, והיא גם בין המדינות הדמוקרטיות.

מיכאל מלכיאור: למדתי בבית-ספר יהודי פרטי במדינת דנמרק.

מיכאל מלכיאור: נותנים שם לבית-ספר יהודי, שהוא פרטי, הוא לא יכול להיות אחר, כי הוא מקבל רק יהודים – – –

בנימין אלון: משהו רקוב בממלכת דנמרק.

מיכאל מלכיאור: נותנים שם למעלה מ-90% מהתקציב, הרבה יותר ממה שמוצע בחוק הזה, לבית-הספר היהודי.

מיכאל מלכיאור: ואני יכול להגיד לך שמכל המדינות בעולם, המדינה היחידה שלא עושה את זה, וזאת הטעות הגדולה, ההיסטורית, של יהדות ארצות-הברית, בגלל כל מיני חששות שיהיו תפילות של נוצרים בבתי-הספר – בגלל זה היום החינוך היהודי בארצות-הברית הוא אך ורק לעשירים מאוד, והפסדנו כאן בגדול, העם היהודי, בגלל החוק הזה שיש בארצות-הברית.

מיכאל מלכיאור: כל שאר המדינות מבינות שצריך פלורליזם, צריך לאפשר לקבוצות שונות גם לחנך על-פי אמונתן.

מיכאל מלכיאור: לסיום, אני רוצה להגיד על מה אנחנו מדברים היום.

מיכאל מלכיאור: קודם כול, אנחנו לא מדברים על 100%, כפי שנטען בוועדה.

מיכאל מלכיאור: אנחנו מדברים פה על תמיכה בחשמל, במים, בפסיכולוגים, בכל הדברים הנוספים.

מיכאל מלכיאור: הרי את יכולה לקבוע מה המידה, מה השיעור שאת נותנת.

מיכאל מלכיאור: שעות לימוד את נותנת, ואת החלטת כן לשכוח מהממלכה ולתת.

מיכאל מלכיאור: אבל פה, פתאום כשדובר על החשמל והמים והפסיכולוג – למה לילד החרדי לא מגיע פסיכולוג, לא מגיע לקבל חשמל ומים, אפילו במידה מופחתת?

מיכאל מלכיאור: אני יודע שמה שאני אומר הוא לא פופולרי.

מיכאל מלכיאור: אני מכיר בדיוק את כל אלה שתוקפים את זה, אבל אני רוצה להגיד: כל מי שבאמת מאמין בשוויוניות יודע שפה לא נותנים 100% – נותנים 75%, כמו שנותנים לכל החינוך המוכר שאינו רשמי.

מיכאל מלכיאור: להגיד: בשעות אנחנו יכולים, אבל במים, ובחשמל, ובפסיכולוג, ובסייעת לילדים עם צרכים מיוחדים הם לא יקבלו כלום, כי ככה זה לפי הפסיקה החדשה של בית-המשפט – –

משה גפני: – – –

מיכאל מלכיאור: – – לדעתי זה לא סוציאליסטי, לא שוויוני, לא צודק, לא הוגן.

מיכאל מלכיאור: אני חושב שמדינת ישראל – כמתוקנת במדינות – יכולה בהחלט להעביר את החוק הזה, ואני אומר את זה אף שאני יודע כמה זה לא פופולרי, וכמה טלפונים אני אקבל, אבל אם אנחנו באמת מאמינים בשוויוניות, צריך להעביר את החוק הזה בלי הסתייגויות.

אמנון כהן: תודה רבה.

אמנון כהן: בשלב זה אנחנו נעבור להצבעה.

אמנון כהן: חבר הכנסת , שתדע שאני מקבל פה ידיעה שלשם החוק לא היו הסתייגויות.

אמנון כהן: גם של חבר הכנסת אורון – ההסתייגות לא היתה לשם החוק.

אמנון כהן: לכן, אין לנו הסתייגויות לשם החוק, ואנחנו עוברים להצבעה.

ראובן ריבלין: אין לי בעיה, רציתי לדבר – – –

אמנון כהן: לשם החוק אין הסתייגויות, לכן נצביע עליו כהצעת הוועדה.

אמנון כהן: אנחנו מצביעים על שם החוק כהצעת הוועדה.

אמנון כהן: אפשר להצביע.

אמנון כהן: מי בעד?

אמנון כהן: זוהי הצבעה בקריאה שנייה.

אמנון כהן: הצבעה מס' 14 בעד שם החוק – 39 נגד – 4 נמנעים – אין שם החוק נתקבל.

אמנון כהן: בעד – 39, נגד – 4, אין נמנעים.

אמנון כהן: אני קובע כי שם החוק, כהצעת הוועדה, התקבל בקריאה שנייה.

אמנון כהן: לסעיף 1, הסתייגויות של חבר הכנסת משה גפני ושל כמה מחברי הכנסת.

חיים אורון: לא, אדוני.

חיים אורון: אם הצבענו על שם החוק – יש תוספת לשם החוק.

חיים אורון: בעמוד 3 למטה, ואני מצטט – המביא דברים בשם אומרם מביא גאולה לעולם – את דבריו של סגן ראש הממשלה אלי ישי.

חיים אורון: אני מבקש להצביע על זה.

מנחם בן-ששון: זה היה הנאום – – –

אליהו ישי: תצביע, תצביע – – –

חיים אורון: בכותרת השוליים – – –

אמנון כהן: תן לנו להמשיך להצביע, חבר הכנסת אורון, ותראה.

אמנון כהן: אם זה לא יקבל את הביטוי שלו – נראה אחר כך מה עושים.

חיים אורון: לא, לא.

אמנון כהן: עזוב, שם החוק עבר.

אמנון כהן: עכשיו מדברים על סעיף 1.

אמנון כהן: יש הסתייגות של חברי הכנסת משה גפני, אברהם רביץ, שמואל הלפרט, מאיר פרוש, וגם חיים אורון.

חיים אורון: אדוני היושב-ראש, זאת תוספת לשם החוק.

קריאות: – – –

זהבה גלאון: זה לא מודפס טוב.

חיים אורון: דיברתי עם היועצים המשפטיים – – –

אמנון כהן: הלשכה המשפטית קבעה שזה בסעיף 1, לא בשם החוק.

אמנון כהן: זה בסעיף שאני מדבר עליו.

אמנון כהן: לכן אנחנו עומדים להצביע, בסעיף 1, על ההסתייגות של חברי הכנסת משה גפני ואחרים.

אמנון כהן: מצביעים על ההסתייגות הזאת.

אמנון כהן: אפשר להצביע על ההסתייגות.

משה גפני: זה השוויון, זה השוויון – – –

רן כהן: השימוש המעוות בשם השוויון.

רן כהן: הצבעה מס' 15 בעד ההסתייגות – 9 נגד – 34 נמנעים – אין ההסתייגות של חברי הכנסת משה גפני, אברהם רביץ ושמואל הלפרט לסעיף 1 לא נתקבלה.

אמנון כהן: בעד – 9, נגד – 34, אין נמנעים.

אמנון כהן: כל ההסתייגויות נדחו.

אמנון כהן: עכשיו נצביע על סעיף 1 כהצעת הוועדה.

משה גפני: לא, יש עוד הסתייגות.

אמנון כהן: אפשר להצביע כהצעת הוועדה.

אמנון כהן: לא לצעוק.

משה גפני: יש עוד הסתייגות.

קריאות: – – –

אמנון כהן: אני מבקש מהמזכירות לבוא בצורה מסודרת, ולא בכל פעם להמציא דברים חדשים.

אמנון כהן: אני מבקש – אתם נותנים משהו, עכשיו מביאים לי דברים חדשים.

אמנון כהן: אין הצבעה.

אמנון כהן: כרגע עצרתי אותה.

קריאה: ההצבעה מבוטלת.

אמנון כהן: אנחנו נצביע על ההסתייגות – חבר הכנסת שמואל הלפרט ומאיר פרוש מציעים: במקום סעיף 11א המוצע יהיה: השתתפות רשות – – –

משה גפני: אדוני היושב-ראש, יש הסתייגות נוספת.

אמנון כהן: אריה, אתה מוכן לבוא הנה בבקשה?

אמנון כהן: אני לא מסתדר פה עם סגן המזכיר.

אמנון כהן: חברי הכנסת משה גפני ואברהם רביץ מציעים: במקום האמור בסעיף 11א המוצע יהיה: קבע השר.

אמנון כהן: על זה אתם רוצים להצביע?

קריאות: כן.

אמנון כהן: מצביעים.

אמנון כהן: הצבעה מס' 17 בעד ההסתייגות – 8 נגד – 33 נמנעים – 1 ההסתייגות (1) של חברי הכנסת משה גפני ואברהם רביץ לסעיף 1 לא נתקבלה.

אמנון כהן: בעד – 8, נגד – 33, נמנע אחד.

אמנון כהן: ההסתייגות לא התקבלה.

אמנון כהן: אנחנו ממשיכים.

אמנון כהן: ההסתייגות של חברי הכנסת ומאיר פרוש – במקום סעיף 11א המוצע יבוא: קבע השר – – – אפשר להצביע על ההסתייגות הזאת.

אמנון כהן: הצבעה מס' 18 בעד ההסתייגות – 9 נגד – 33 נמנעים – אין ההסתייגות של חברי הכנסת שמואל הלפרט ומאיר פרוש לסעיף 1 לא נתקבלה.

אמנון כהן: בעד – 9, נגד – 33, אין נמנעים.

אמנון כהן: ההסתייגות לא התקבלה.

אמנון כהן: אנחנו ממשיכים בהסתייגות של חבר הכנסת מאיר פרוש: אחרי "בתקציבי שעות הלימוד" יבוא "או בתקציבי הוצאות אחרות".

אמנון כהן: אפשר להצביע.

אמנון כהן: הצבעה מס' 19 בעד ההסתייגות – 9 נגד – 31 נמנעים – אין ההסתייגות (1) של חבר הכנסת מאיר פרוש לסעיף 1 לא נתקבלה.

אמנון כהן: בעד – 9, נגד – 31, אין נמנעים.

אמנון כהן: גם ההסתייגות הזאת הוסרה.

אמנון כהן: אנחנו מצביעים על ההסתייגות של חבר הכנסת חיים אורון: בכותרת השוליים, בסופה יבוא – – – אפשר להצביע.

אמנון כהן: הצבעה מס' 20 בעד ההסתייגות – 4 נגד – 37 נמנעים – אין ההסתייגות (1) של חבר הכנסת חיים אורון לסעיף 1 לא נתקבלה.

אמנון כהן: בעד – 4, נגד – 37, אין נמנעים.

אמנון כהן: זאת ההסתייגות של חבר הכנסת אורון לסעיף 1.

אמנון כהן: יש עוד הסתייגות: בסעיף 11א המוצע – הסתייגות נוספת של חבר הכנסת חיים אורון.

אמנון כהן: אפשר להצביע.

אמנון כהן: בבקשה.

אמנון כהן: הצבעה מס' 21 בעד ההסתייגות – 6 נגד – 34 נמנעים – אין ההסתייגות (2) של חבר הכנסת חיים אורון לסעיף 1 לא נתקבלה.

אמנון כהן: בעד – 6, נגד – 34, אין נמנעים.

אמנון כהן: הסתייגות זו הוסרה גם היא.

אמנון כהן: אנחנו נחזור מעט אחורה, להסתייגות של חבר הכנסת מאיר פרוש.

אמנון כהן: יש הסתייגות מס' 1 ויש הסתייגות מס' 2.

אמנון כהן: את הסתייגות מס' 1 הסרנו.

אמנון כהן: על הסתייגות מס' 2 נצביע עכשיו שוב.

אמנון כהן: הקואליציה החליטה נגד ההסתייגות.

יצחק כהן: רביץ וגפני.

יצחק כהן: הצבעה מס' 22 בעד ההסתייגות – 11 נגד – 30 נמנעים – אין ההסתייגות (2) של חבר הכנסת מאיר פרוש לסעיף 1 לא נתקבלה.

אמנון כהן: בעד – 11, נגד – 30, אין נמנעים.

אמנון כהן: גם ההסתייגות הזאת הוסרה.

אמנון כהן: המזכיר מעיר את תשומת לבי לכך שגם בהסתייגות של חברי הכנסת ואברהם רביץ בסעיף הקודם יש סעיף 1 ויש סעיף 2.

אמנון כהן: על סעיף 1 הצבענו.

אמנון כהן: הסרנו אותו.

אמנון כהן: סעיף 2 נשאר פתוח, נצביע עליו כרגע.

אמנון כהן: בבקשה.

אמנון כהן: הצבעה מס' 23 בעד ההסתייגות – 9 נגד – 33 נמנעים – אין ההסתייגות (2) של חברי הכנסת משה גפני ואברהם רביץ לסעיף 1 לא נתקבלה.

אמנון כהן: בעד – 9, נגד – 33, אין נמנעים.

אמנון כהן: גם ההסתייגות הזאת הוסרה.

אמנון כהן: אנחנו עוברים לעמוד 4, כפי שציינת.

אמנון כהן: ההסתייגות שלהלן היא הסתייגות תקציבית כהגדרתה בסעיף 3ג לחוק-יסוד: משק המדינה.

אמנון כהן: סעיף 3, אפשר להצביע על ההסתייגות, כל אחד ידע איך להצביע.

אמנון כהן: הצבעה מס' 24 בעד ההסתייגות – 10 נגד – 28 נמנעים – אין ההסתייגות (3) של חבר הכנסת חיים אורון לסעיף 1 לא נתקבלה.

אמנון כהן: בעד – 10, נגד – 28, אין נמנעים.

אמנון כהן: גם ההסתייגות הזו הוסרה.

אמנון כהן: חבר הכנסת מציע – אלא אם כן אתה מסיר.

כן.

אמנון כהן: הסרת.

אמנון כהן: יפה.

אמנון כהן: חבר הכנסת יצחק גלנטי מציע – הוא לא נמצא, לכן לא נצביע על הסתייגותו.

אמנון כהן: חברי הכנסת ראובן ריבלין, ג'מאל זחאלקה וחבריהם.

ראובן ריבלין: מסיר, מסיר.

אמנון כהן: מסיר.

אמנון כהן: תודה רבה.

אמנון כהן: אנחנו נצביע על הצעת החוק כהצעת הוועדה בקריאה שנייה, לאחר שהסרנו את כל ההסתייגויות.

אמנון כהן: אפשר להצביע.

אמנון כהן: הצבעה מס' 25 בעד סעיף 1, כהצעת הוועדה – 39 נגד – 4 נמנעים – אין סעיף 1, כהצעת הוועדה, נתקבל.

אמנון כהן: בעד – 39, נגד – 4, אין נמנעים.

אמנון כהן: הצעת החוק עברה בקריאה שנייה.

אמנון כהן: אנחנו נעבור להצבעה בקריאה שלישית.

אמנון כהן: נא להצביע.

אמנון כהן: הצבעה מס' 26 בעד החוק – 38 נגד – 4 נמנעים – 1 חוק חינוך ממלכתי (תיקון מס' 7), התשס"ז–2007, נתקבל.

אמנון כהן: בעד – 38, נגד – 4, נמנע אחד.

אמנון כהן: אני קובע כי הצעת חוק חינוך ממלכתי (תיקון מס' 7), התשס"ז–2007, התקבלה בקריאה שלישית.

אמנון כהן: אנחנו ממשיכים בסדר-היום, ותחליף אותי חברת הכנסת קולט אביטל.

קולט אביטל: חברי הכנסת, אני מבקשת לשבת, אנחנו נמשיך בסדר-היום.

קולט אביטל: אדוני השר ישי, אני מקווה שאתה נמצא פה – או שאתה ממלא את מקומו.

משולם נהרי: אני יכול לעלות?

קולט אביטל: אתה עולה במקום השר ישי?

משולם נהרי: אני רוצה להודות.

קולט אביטל: אתה רוצה להודות.

קולט אביטל: בבקשה, אדוני.

משולם נהרי: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אנו נמצאים בפתחו של חג השבועות, חג מתן תורה.

משולם נהרי: על מעמד הר-סיני, על מתן תורה, נאמר: "ויחן שם ישראל נגד ההר"; אחרת ממה שכתוב לפני כן, ויחנו וייסעו, פה כתוב, במתן תורה, "ויחן שם ישראל נגד ההר".

משולם נהרי: אומר על כך רש"י: כאיש אחד, בלב אחד, להבדיל ממה שהיה לפני כן, שחנו ונסעו במריבות.

משולם נהרי: "ויחן" זה כאיש אחד, בלב אחד.

משולם נהרי: זה אומר שתורה וחינוך יכולים להינתן אך ורק אם יש אחדות, אם יש שוויון.

משולם נהרי: אני בשבח והודיה לקדוש-ברוך-הוא על הזכות הגדולה שנפלה בחלקי, לסייע לילדי ישראל.

משולם נהרי: אני רוצה להודות לראש הממשלה על הסיוע הרב שנתן כדי לקדם את החוק הזה.

משולם נהרי: אני רוצה להודות לידידי ורעי, יושב-ראש תנועת ש"ס, סגן ראש הממשלה ושר התמ"ת, חבר הכנסת אלי ישי, שלא רק שהוביל, שדחף וסייע לאורך כל הדרך כדי להביא להצלחה – וזו הצלחה של כולנו, ועל זה אני מודה לו מאוד.

משולם נהרי: אני רוצה להודות ליושב-ראש הוועדה, ואני אומר לכם שאני מלא התפעלות.

משולם נהרי: במשך הימים הללו של הדיונים שהשתתפתי בהם בוועדת החינוך, ראיתי אדם משכמו ומעלה, שמבין במערכת החינוך.

משולם נהרי: זה שהוא היה סגן שר החינוך לא אומר כלום.

משולם נהרי: אבל זה שהוא מבין במערכת החינוך, זה שחינוך ילדי ישראל קרוב ללבו – בזרוע נטויה ובכשרון יוצא מן הכלל, הצליח לנווט את הדברים, למרות הדיונים הקשים, ועל כך אני מודה לו מאוד.

משולם נהרי: שמחתי לראות את זה.

משולם נהרי: אני רוצה להודות גם ליועצת המשפטית, עו"ד מרב ישראלי, למנהלת הוועדה, ואני גם רוצה לא לשכוח את הצוות שלי, הצוות המקצועי במשרד האוצר, ובראשו עוזרי הנאמן, המסור והמוכשר, שהשקיע לילות כימים, השקיע את כל כולו בקידום החוק הזה, הלוא הוא עורך-דין אריאל דרעי.

משולם נהרי: יישר כוח גדול.

משולם נהרי: לשרים שתמכו ולחברי הכנסת שישבו והצביעו, תודה לכם וחג שמח.

קולט אביטל: תודה רבה, אדוני השר, ואני גם רוצה להודות לך, בשם הסיעה, על הדברים שאמרת על יושב-ראש הוועדה, הרב מלכיאור.

קולט אביטל: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/297).

קולט אביטל: ]

קולט אביטל: אנחנו עוברים לנושא הבא בסדר-היום: הצעת חוק עבודת נשים (תיקון מס' 14) (הוראת שעה) (תיקון מס' 3), התשס"ז–2007.

קולט אביטל: אני מבקשת להזמין את שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אליהו ישי להציג את הצעת החוק.

קולט אביטל: בבקשה, אדוני השר.

אליהו ישי: אנחנו תומכים בחוק, כמובן.

אליהו ישי: האמת היא שזה כמה שנים אנחנו סביב הרעיון של הצעת החוק של עבודת נשים, חופשת לידה, חלופה של – – –

רן כהן: תשובה והצבעה?

אליהו ישי: יש הצבעה היום, נכון?

אליהו ישי: קריאה ראשונה?

קולט אביטל: יש הצבעה.

קולט אביטל: ודאי.

קולט אביטל: כן.

אליהו ישי: היום?

אליהו ישי: עכשיו?

קולט אביטל: תשובה והצבעה – כן.

קולט אביטל: לשאלה שלך, רן כהן.

אליהו ישי: הממשלה בעד, אנחנו תומכים בחוק, אני זוכר אותו גם מלפני כמה שנים, כשתמכנו אז בחוק הזה, באופציה, בחלופה של גבר בחופשת לידה בתיאום עם אשתו, בהחלפה בינו לבינה.

אליהו ישי: הממשלה בעד.

קולט אביטל: אני מאוד מודה לך.

קולט אביטל: יש לנו עכשיו רשימת דוברים, ואני חושבת שרובם אינם פה.

חיים אורון: מוותרים, מוותרים.

קולט אביטל: מוותרים?

קולט אביטל: כולם מוותרים?

קולט אביטל: יופי.

קולט אביטל: אז אם ככה, כיוון שאין דוברים, אנחנו נעבור להצבעה.

קולט אביטל: חבר הכנסת חיים אורון – ויתר; חבר הכנסת – ויתר; חבר הכנסת – אינו נמצא; חבר הכנסת אורי אריאל – אינו נמצא; חבר הכנסת – אינו נמצא; חבר הכנסת חיים אורון, כאמור, ויתר.

קולט אביטל: אם כך, אנחנו עוברים עכשיו להצבעה בקריאה ראשונה.

קולט אביטל: מי בעד, מי נגד – נא להצביע.

קולט אביטל: הצבעה מס' 27 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 7 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק עבודת נשים (תיקון מס' 14) (הוראת שעה) (תיקון מס' 3), התשס"ז–2007, לוועדה לקידום מעמד האשה נתקבלה.

קולט אביטל: בעד – 7, אין מתנגדים, אין נמנעים.

קולט אביטל: אני קובעת בזאת שהצעת חוק עבודת נשים (תיקון מס' 14) (הוראת שעה) (תיקון מס' 3), התשס"ז–2007, התקבלה בקריאה ראשונה והיא תעבור לוועדה לקידום מעמד האשה לשם הכנתה לקריאה שנייה ושלישית.

קולט אביטל: ["דברי הכנסת", חוברת כ"ו, עמ' 8701.

קולט אביטל: ]

קולט אביטל: אנחנו עוברים לנושא הבא בסדר-היום, ואני הייתי רוצה לדעת היכן נמצא השר אטיאס.

קולט אביטל: כיוון שהשר איננו כרגע, אני רוצה לעבור לנושא אחר בסדר-היום, ואני קוראת לחבר הכנסת מגלי והבה לדווח על ועידת היורו-מד.

קולט אביטל: בבקשה, אדוני.

ראובן ריבלין: – – –

קולט אביטל: כמה זמן אתה צריך?

מגלי והבה: זה צ'יק-צ'ק.

מגלי והבה: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אומנם אנחנו באים לדווח על דבר שהיה בסוף מרס, ממש עם היציאה שלנו לפגרת החורף, לחופשה, בעצם, פגרת האביב יותר נכון, ולא יצא לנו לדווח לכנסת על האספה של ה-EUROMED, שהפעם התקיימה בתוניס.

מגלי והבה: רק להזכיר – היושב-ראש ורן כהן במקרה מכירים את היורו-מד – אנחנו מדברים על מדינות אירופה ואגן הים התיכון; לאספה הזאת ארבעה יושבי-ראש, ובשנה האחרונה עמד בראש היורו-מד, מטעם מדינות אגן הים התיכון, יושב-ראש הפרלמנט של תוניס, והוועידה שהתקיימה בין 16 ל-18 במרס שנה זו היתה בתוניס.

מגלי והבה: הכינוס מתקיים אחת לשנה ודנים בו בנושאים שעל הפרק.

מגלי והבה: היתה משלחת מאוד מכובדת של הכנסת – של ארבעה חברי הכנסת:

מגלי והבה: אני עמדתי בראש המשלחת וכן השתתפו חבר הכנסת בן-ששון, חבר הכנסת טל וחבר הכנסת גלנטי.

מגלי והבה: הנושאים שנדונו בוועדות השונות, בעיקר בוועדה המדינית – במקרה אני משמש סגן יושב-ראש הוועדה המדינית-הביטחונית, שזה תקדים שנשמר לנו בזכות עמידתנו.

מגלי והבה: מאז נוסד היורו-מד הצלחנו לחדור ולקבל – בהצבעה – את התפקיד הזה, כך שיש לנו הרבה הצלחות ויכולת להשפיע על החלטות הוועדה המדינית-הביטחונית.

מגלי והבה: הנושאים שהיו על הפרק: קוד ההתנהגות למלחמה בטרור, תהליך השלום במזרח התיכון – כל הנושאים האלה הם על סדר-היום.

מגלי והבה: אני מודה כמובן ליושב-ראש הכנסת לשעבר, חבר הכנסת רובי ריבלין – בזכות ההתעקשות שלך שאני אעמוד בראש המשלחת הזאת תמיד הצלחנו להגיע להישגים, ואני מודה לך על ההקשבה.

מגלי והבה: אני גם רוצה להגיד לגברתי היושבת-ראש ולחברי, שהכינוס עצמו התאפיין באווירה אנטי-ישראלית, כיוון שזה היה הכינוס הראשון לאחר מלחמת לבנון, והרבה נושאים עלו שם; אף שסוריה לא השתתפה בכינוס – לא בגללנו, אלא בגלל מריבות בעולם הערבי.

מגלי והבה: את האווירה ניצלו בפרט הלבנונים והפלסטינים, אבל אנחנו כמובן ידענו להדוף את הטענות והצלחנו להביא לכמה שינויים חשובים.

מגלי והבה: למשל, כאשר ניסו להעלות את נושא החפירות בשער המוגרבים אנחנו אמרנו שזה לא בתחום דיוני הוועדה המדינית, כי זה ארכיאולוגיה, וזה תיקון, והעברנו את הנושא לוועדת התרבות.

קולט אביטל: נא לסיים.

מגלי והבה: היה שם דבר מדהים, על שחרור אסירים פלסטינים, שהשוו אותם ליושבים במחנות ריכוז.

מגלי והבה: גם את הנושא הזה הצלחנו להוריד, למרות האווירה הקשה.

מגלי והבה: היו דיונים בוועדה הכלכלית וגם בוועדת התרבות.

מגלי והבה: אין ספק שבהשתתפות כמה מחברי הכנסת – גם חבר הכנסת בן-ששון וגם חבר הכנסת טל – היה לנו הכוח להשתתף בכל הוועדות.

מגלי והבה: הדבר החשוב מבחינתנו היה שני נושאים: הישיבות, או הפגישות הבילטרליות – –

קולט אביטל: נא לסיים.

מגלי והבה: רק רגע, גברתי.

מגלי והבה: השר איננו.

מגלי והבה: – – עם יושב-ראש הפרלמנט האירופי ועם יושב-ראש הפרלמנט התוניסאי ועם משלחות ממדינות שונות.

מגלי והבה: זה דווקא היה בשולי הוועידה, ונתן לנו אינדיקציה, בייחוד על המארחים התוניסאים, שיצאו מגדרם להעביר את המסר שהם בעד חימום היחסים אתנו, והעובדה היא שהיו ביקורים לאחר ביקור המשלחת.

מגלי והבה: הנושא השני – המצרים ניסו להעלות רעיון לקיים ועידת שלום שתתבסס על מדינות היורו-מד, ואנחנו כמובן אמרנו שלא נקיים ועידות כאלה כי יש גם הצעות של המדינות הערביות, גם של האירופים וגם של האמריקנים – לא חסרות הצעות.

מגלי והבה: את הדוח הנחתי על השולחן.

מגלי והבה: חשוב היה לדווח, ואני מניח שנשמח לדווח גם על הכינוס הבא.

מגלי והבה: תודה.

קולט אביטל: אני מאוד מודה לך.

קולט אביטל: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/293).

קולט אביטל: ]

קולט אביטל: אנחנו עוברים לסעיף הבא: הצעת חוק התקשורת (בזק ושידורים) (תיקון מס' 37), התשס"ז–2007.

קולט אביטל: אני מזמינה את שר התקשורת, חבר הכנסת אריאל אטיאס, להציג את הצעת החוק להצבעה בקריאה ראשונה.

אריאל אטיאס: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, הצעת החוק נועדה לאפשר הרחבה של שירותי ה-VOD.

אריאל אטיאס: כידוע, היום שירותים אלה ניתנים למנויי הטלוויזיה בכבלים בלבד, על-ידי חברת "הוט".

אריאל אטיאס: הצעת החוק מבקשת לאפשר לספקי תוכן נוספים לספק תכנים לפי דרישה, ברשת רחבת פס, כדי לתת אפשרויות לחברות נוספות להיכנס, לעודד את התחרות וכך להוריד את המחירים ולשפר את השירות.

אריאל אטיאס: כמו כן מוצע להוסיף ששר התקשורת, בהתייעצות עם המועצה לשידורי כבלים ולוויין, יהיה מוסמך לאשר למי שיש לו רשיון לספק שידורי לוויין לתת גם שירות של שידורים לפי דרישה, גם לא באמצעות לוויין, אם יש קושי לספק שידורים כאלה באמצעות לוויין, בהיקף ובמתכונת דומים לשידורים לפי דרישה שחברת הכבלים נותנת.

אריאל אטיאס: ברור שהכוונה אינה לשירותים שניתנים דרך האינטרנט.

אריאל אטיאס: זאת הסדרה נפרדת ונעשה אותה בהזדמנות אחרת.

אריאל אטיאס: תודה.

קולט אביטל: תודה רבה.

קולט אביטל: זה היה קצר.

קולט אביטל: אנחנו עוברים לדיון, אלא אם כן החברים מוותרים.

קולט אביטל: דומני שרק אחד הדוברים נמצא כאן, חבר הכנסת דב חנין.

קולט אביטל: בבקשה.

קולט אביטל: לאחר מכן נעבור להצבעה.

דב חנין: גברתי היושבת-ראש, אני אדבר בקיצור.

דב חנין: אני רוצה להביע תמיכה בהצעת החוק הזאת, זאת הצעת חוק ראויה.

דב חנין: האמת היא שהיה ראוי שהחוק הזה יחוקק כבר מזמן.

דב חנין: זה מצב בלתי סביר שרק הכבלים יכולים לשדר תכנים לפי דרישה, וצריך לאפשר זאת גם לערוצים אחרים, גם לערוצים לווייניים וגם לערוצי תקשורת אחרים.

דב חנין: בסופו של דבר הערוצים לפי דרישה הם שמספקים את הצורך של הציבור בתכנים.

דב חנין: הם מאפשרים יותר פלורליזם בתכנים, יותר פלורליזם של היצע שידורים מסוגים שונים לקבוצות שונות בציבור, ולכן ראוי מאוד להרחיב את המערכות האלה גם לספקים אחרים, מעבר לכבלים.

דב חנין: אני רק מקווה, גברתי היושבת-ראש, שהצעת החוק הזאת תתקדם במהירות, כפי שהיא ראויה, ותגיע לחקיקה בכנסת בקריאה שנייה ובקריאה שלישית כבר בתקופה הקרובה.

דב חנין: תודה.

קולט אביטל: אני מודה לך, אדוני.

קולט אביטל: כיוון ששאר הדוברים אינם נמצאים כאן באולם, אני קובעת שאנחנו עוברים להצבעה.

קולט אביטל: נא לשבת, אנחנו עוברים להצבעה.

קולט אביטל: נא לשבת.

קולט אביטל: הצבעה.

קולט אביטל: מי בעד?

קולט אביטל: מי נגד?

קולט אביטל: נא לשבת ולהצביע.

קולט אביטל: הצבעה מס' 28 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 10 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק התקשורת (בזק ושידורים) (תיקון מס' 37), התשס"ז–2007, לוועדת הכלכלה נתקבלה.

קולט אביטל: ובכן, עשרה בעד, אין מתנגדים ואין נמנעים.

קולט אביטל: אני קובעת שהצעת חוק התקשורת (בזק ושידורים) (תיקון מס' 37), התשס"ז–2007, התקבלה בקריאה ראשונה ותועבר לדיון בוועדת הכלכלה, לשם הכנתה לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

קולט אביטל: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/135).

קולט אביטל: ]

קולט אביטל: חברי הכנסת, נא לשבת, אנחנו עוברים לסעיף הבא: הצעת חוק הדיור הציבורי (זכויות רכישה) (תיקון מס' 3), התשס"ז–2007, של חברי הכנסת רן כהן ויורם מרציאנו – קריאה ראשונה.

קולט אביטל: בבקשה.

רן כהן: גברתי היושבת-ראש, השרים, חברי הכנסת, אני מתכבד להציג את הצעת חוק הדיור הציבורי (זכויות רכישה) (תיקון מס' 3), בשמי ובשם חבר הכנסת יורם מרציאנו.

קולט אביטל: אין הצבעה?

רן כהן: אין הצבעה, קודם כול משום שדרושים 50 מצביעים, וזה בעייתי בנושא הזה.

רן כהן: אני אומר כמה מלים על העניין.

רן כהן: אני מתנצל, למרות השעה המאוחרת, וגם אני צריך להגיע לחתונה מאוד חשובה – בכל זאת אקדיש חמש-שש דקות להנמקת העניין הזה.

רן כהן: נדמה לי שחוק הדיור הציבורי הוא אחד החוקים החברתיים הכי חשובים שהתקבלו בעשרות השנים האחרונות.

רן כהן: עכשיו מלאו עשר שנים לתהליך חקיקת החוק – מ-1997 ועד היום הזה.

רן כהן: כל עניינו של החוק הוא להשיג שתיים-שלוש מטרות עיקריות: 1.

רן כהן: לאפשר לשכבות הכי עניות במדינת ישראל לרכוש את הדירות שבהן הן גרות, ואלה דירות בדיור הציבורי; 2.

רן כהן: לאפשר לבניהן ולבני בניהן של אותן משפחות לקבל זכויות של דיירים ממשיכים גם ברכישת הדירות; 3.

רן כהן: לבנות דיור עבור חסרי הדיור בכל הכסף שנכנס ממכירת הדירות.

רן כהן: לצערי הרב, אף שהחוק הזה הוקפא עשר פעמים – אין התעללות שלא התעללו בחוק הזה במהלך השנים, ולמרות הכול הוא קבע נורמה במדינת ישראל, ועד היום נמכרו על-פי הקריטריונים שלו למעלה מ-20,000 דירות למשפחות שהפכו להיות משפחות מאושרות, כיוון שבפעם הראשונה והיחידה בחייהן הן הפכו לבעלים של הדירות שלהן.

רן כהן: גברתי היושבת-ראש, לדאבוני, אף שנכנסו לקופת החברות המשכנות למעלה מ-1.6 מיליארד שקל, לא נבנתה אף לא דירה אחת.

רן כהן: זה מסיבה אחת – משום שהחוק לא היה בתוקף.

רן כהן: למעשה, גם היום החוק לא בתוקף – עד 1 בינואר 2009.

רן כהן: לכן, המטרה הראשונה של החוק, עכשיו בקריאה ראשונה, היא להחזיר את החוק לתוקף.

רן כהן: שנית, לתקן כמה וכמה תיקונים בחוק המקורי שחוקקתי לפני תשע שנים; התחלתי לפני עשר שנים וסיימתי לפני תשע שנים.

רן כהן: אי לכך, הכוונה היא להגיע למצב שבו הדיירים יוכלו לרכוש את הדירות שלהן עד להנחה מקסימלית של 90% כעבור 30 שנות ותק ולהגיע למצב שבו דיירים ממשיכים יוכלו לרכוש.

רן כהן: את תקופת המינימום של הזכאות אנחנו מעבירים לארבע שנים.

רן כהן: מאחר שאין כאן רבים מאוד ואין טעם להלאות את המליאה הריקה, אפסיק בזה.

רן כהן: אני אומר שהחוק הזה עומד להצבעה לקריאה ראשונה, וכאמור הוא מצריך הצבעה של 50 חברי הכנסת, מכיוון שהאוצר טוען שעלותו מיליארדים.

רן כהן: רבותי, החוק לא עולה אף לא שקל אחד מבחינה תקציבית.

רן כהן: להיפך, החוק הזה מכניס כסף עבור רכישה ובנייה של דיור ציבורי לחסרי הדיור – דבר שלא מתקיים כבר כ-20 שנה במדינת ישראל, שכן אין תוספת דירות לדיור הציבורי.

רן כהן: מכאן החיוניות של החוק.

רן כהן: גברתי היושבת-ראש, אני מבקש שאם לא יהיו דוברים, נעבור להצבעה בשבוע הבא, ואני מאוד מקווה שאז יימצאו 50 מצביעים בעד החוק החשוב הזה.

רן כהן: תודה רבה.

קולט אביטל: אדוני, תודה רבה.

קולט אביטל: למעשה, רוב הדוברים שנרשמו או כמעט כולם לא נמצאים באולם, פרט לחבר הכנסת דב חנין.

קולט אביטל: חבר הכנסת דב חנין, אולי תוותר?

קולט אביטל: – לא.

קולט אביטל: בבקשה.

דב חנין: גברתי היושבת-ראש, אני תומך בחוק.

דב חנין: עליתי לדוכן הזה כדי לומר שני דברים.

דב חנין: גברתי היושבת-ראש, הדבר הראשון הוא: אני מוחה על הנוהל שהשתרש בכנסת, וזו לא הפעם הראשונה שאני מוחה על כך, שבחוק כל כך חשוב אנחנו מנהלים את הדיון בשעה שבה רוב חברי הכנסת אינם נמצאים.

דב חנין: ואז האפשרות המעשית שלנו לשכנע את חברי הכנסת לתמוך בחוק – וכפי שאמר קודמי, לפחות לפי פרשנות אחת נטען שצריך להשיג בו 50 חברי כנסת – נפגמת בצורה קשה.

דב חנין: הטענה הזאת כמובן מופנית לנשיאות הכנסת.

דב חנין: חוקים כאלה, שבהם נדרשת הסכמה כזאת, ראויים לדיון בזמן שיאפשר להשיג את ההסכמה הזאת בפועל, ולא כשהדיון מתקיים מול מליאה ריקה.

דב חנין: גברתי היושבת-ראש, אני רוצה להעיר הערה נוספת.

דב חנין: אני חושב שאנחנו בכנסת לא יכולים להשלים עם מצב כפי שראינו בחוק הדיור הציבורי, שחוק שהכנסת מחוקקת בעצם איננו מבוצע בפועל.

דב חנין: הוא אות כתובה בספר, ואין נוהגים כן.

דב חנין: זה מצב שהכנסת איננה יכולה להשלים אתו.

דב חנין: אני חושב שחוק הדיור הציבורי הוא אולי הדוגמה הבוטה ביותר לחקיקה שהכנסת אימצה, ופעם אחר פעם סוכלה באופן מעשי באמצעות חוק ההסדרים ובאמצעים אחרים.

דב חנין: לכן, גברתי היושבת-ראש, זו ההזדמנות לא לומר לעמיתי חברי הכנסת, אבל לפחות לומר לציבור הישראלי, שהגיע הזמן שהנוהג הפסול הזה יעבור מן העולם.

דב חנין: חוקים מחוקקים כדי שהם יהיו הלכה שעל-פיה נוהגים, ולא אות מתה בספר החוקים.

דב חנין: אני מקווה שעם אימוצו של החוק הזה אנחנו ננעץ מסמר נוסף בארון הקבורה של חוק ההסדרים הגרוע שאנחנו מכירים במערכת המשפטית שלנו.

דב חנין: תודה רבה.

קולט אביטל: אני מודה לך על הערותיך.

קולט אביטל: בשם הנשיאות, אני כן רוצה להגיד שתי מלים.

קולט אביטל: נכון הוא שמיקומה של הצעת חוק בסדר-היום ודאי קובע דברים.

קולט אביטל: עם זאת, אני חושבת שגם אנחנו, כחברי כנסת, אם יש לנו עניין, בעיקר בשבוע שבו אנחנו יודעים שזה היום היחיד שהכנסת עובדת בו וכל יתר השבוע אנחנו בימי חופשה, מן הדין שאנחנו עצמנו נגלה מספיק עירנות ומספיק אחריות כדי להישאר כאן ולא להשאיר שרים שצריכים להשיב על שאילתות בלי השואלים; או אנשים שרוצים להעביר חוקים.

קולט אביטל: אני חושבת שאנחנו נושאים לפחות בחלק גדול מהאחריות הזאת.

קולט אביטל: איך לומר?

קולט אביטל: גם אנחנו אשמים במצב הזה.

קולט אביטל: אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה, מכיוון שאין הצבעה הפעם.

קולט אביטל: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/141).

קולט אביטל: ]

קולט אביטל: אנחנו עוברים להצעת חוק שגם היא של חבר הכנסת רן כהן – הצעת חוק איסור לשון הרע (תיקון מס' 8) (ביזוי אדם בשל מוגבלות), התשס"ז–2007, קריאה ראשונה.

קולט אביטל: בבקשה.

רן כהן: גברתי היושבת-ראש, גברתי השרה, חברי הכנסת, אני מתחיל להרגיש שאני מלאה את המליאה בשעה כל כך מאוחרת.

קולט אביטל: אין לך את מי להלאות.

רן כהן: לפחות אין רבים להלאות, אבל הצעת החוק הזאת, כמדומני – – –

יולי תמיר: – – –

דב חנין: – – –

קולט אביטל: אנחנו שמחים שאתה מעלה את זה.

רן כהן: כמדומני, הצעת החוק הזאת היא הצעה כל כך מבורכת שחשוב להעבירה אפילו במעט המשתתפים שנמצאים כאן.

רן כהן: חוק איסור לשון הרע אוסר ביזוי אדם בשל גזעו, מוצאו, דתו, מקום מגוריו, מינו או נטייתו המינית, אבל הוא לא אוסר ביזוי אדם בשל מוגבלותו או נכותו.

רן כהן: הדבר הזה בלתי מתקבל על הדעת.

קולט אביטל: חבר הכנסת סלומינסקי, אני מבקשת.

קולט אביטל: תודה.

רן כהן: הוא לא מתקבל על הדעת, משום שכידוע לכם, רבותי חברי הכנסת – ואני בטוח ששרת החינוך מצויה בעניין הזה עוד יותר ממני אפילו – אנשים חיים עם סטריאוטיפים מאוד קשים.

רן כהן: כאשר לאדם יש נכות מכל סוג שהוא, אין שום סיבה בעולם שהוא יסבול מהנכות הזאת – מכך שיגנו אותו, יעליבו אותו, יפגעו בו או יסיתו נגדו.

רן כהן: נדמה לי שהדבר הזה בא לא רק לאסור מלשון איסור חוקתי משפטי, אלא גם לקבוע נורמה שבה אנחנו רוצים שהאנשים הללו יהיו אנשים שווים לחלוטין לכולנו.

רן כהן: נדמה לי שאחד הדברים שגם ארגוני הנכים לגווניהם השונים נלחמים עליו הכי הרבה הוא הזכות להיות ראויים ושווים.

רן כהן: בעצם, זה התיקון בחוק הזה.

רן כהן: את החוק הזה יזם בזמנו חברי לסיעה, חבר הכנסת לשעבר אילן גילאון.

רן כהן: עד לפני שתי כנסות הוא מאוד הועיל בתחום הזה, ואני מאוד שמח לרשת את הזכות הזאת ממנו – להשלים את החקיקה לקראת קריאה שנייה וקריאה שלישית.

רן כהן: חברי הכנסת שהפעם כן מצביעים, אני אודה לכם אם נעביר את החוק הזה הערב בקריאה ראשונה.

רן כהן: תודה רבה.

קולט אביטל: אני מודה לך.

קולט אביטל: אנחנו עוברים לדיון.

קולט אביטל: חבר הכנסת דב חנין, האם אתה מעוניין לעלות?

דב חנין: אני רק מעוניין להביע את תמיכתי בחוק.

קולט אביטל: תודה רבה.

קולט אביטל: כיוון שיתר הדוברים לא נמצאים כאן, חברי חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה.

קולט אביטל: נא להצביע.

קולט אביטל: מי בעד?

קולט אביטל: מי נגד?

קולט אביטל: מי נמנע?

קולט אביטל: הצבעה מס' 29 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 7 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק איסור לשון הרע (תיקון מס' 8) (ביזוי אדם בשל מוגבלות), התשס"ז–2007, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

קולט אביטל: בעד הצביעו שבעה, אין מתנגדים, אין נמנעים.

קולט אביטל: אני קובעת בזאת שהצעת חוק איסור לשון הרע (תיקון מס' 8) (ביזוי אדם בשל מוגבלות), התשס"ז–2007, נתקבלה בקריאה ראשונה, והיא תעבור לדיון בוועדת החוקה, חוק ומשפט לשם הכנתה לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

קולט אביטל: ברכות.

קולט אביטל: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/146).

קולט אביטל: ]

קולט אביטל: אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה:

קולט אביטל: הצעת חוק הספקת החשמל (הוראת שעה) (תיקון מס' 5) (הסכמת שר הפנים), התשס"ז–2007.

קולט אביטל: חבר הכנסת ניסן סלומינסקי, בבקשה.

קולט אביטל: חבר הכנסת כהן, תעביר את ברכותינו לאילן גילאון.

ניסן סלומינסקי: גברתי היושבת-ראש, גברתי השרה, חברי חברי הכנסת, הצעת החוק שלי באה לומר, שהחלטת הממשלה שלפיה ניתן לחבר לחשמל את כל אותם מבנים שנבנו בבנייה בלתי חוקית עד 1987, ובתנאי שייענו שלושה קריטריונים: שאותם מבנים אינם מיועדים להריסה; אין לגביהם צו שיפוטי; לא נוספה תוספת בנייה – האחראי לזה צריך להיות שר התשתיות.

ניסן סלומינסקי: בפועל, מאחר ששר התשתיות לא מטפל בענייני הבנייה ולא יכול לעקוב אחר הבנייה, החלטת הממשלה לא נתממשה, וחיברו בלי להתייחס לזה.

ניסן סלומינסקי: הצעת החוק שלי אומרת: שר התשתיות, ונוסיף את שר הפנים, שהוא האחראי לנושא הזה, שניהם יחתמו על רשימות המבנים שיחוברו לחשמל.

ניסן סלומינסקי: שר הפנים, לפני שהוא יחתום, ידאג לממש את החלטת הממשלה.

קולט אביטל: אני מאוד מודה לך על דבריך הקצרים.

קולט אביטל: חברי חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה כיוון שרוב הדוברים אינם באולם.

קולט אביטל: נא להצביע.

קולט אביטל: מי בעד?

קולט אביטל: מי נגד?

קולט אביטל: הצבעה מס' 30 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 9 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הספקת החשמל (הוראת שעה) (תיקון מס' 5) (הסכמת שר הפנים), התשס"ז–2007, לוועדת הכלכלה נתקבלה.

קולט אביטל: בעד – 9, אין מתנגדים ואין נמנעים.

קולט אביטל: אני קובעת בזאת שהצעת חוק הספקת החשמל (הוראת שעה) (תיקון מס' 5) (הסכמת שר הפנים), התשס"ז–2007, של חבר הכנסת ניסן סלומינסקי, עברה בקריאה ראשונה, והיא תעבור לדיון בוועדת הכלכלה לשם הכנתה לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

קולט אביטל: אנחנו עוברים עכשיו לשאילתות.

קולט אביטל: כיוון שסגן שר הביטחון לא נמצא באולם, נקרא לשרת החינוך.

קולט אביטל: בבקשה.

יולי תמיר: חבר הכנסת סנה, זה ייקח דקה, כי אין אף אחד.

יולי תמיר: הכול לפרוטוקול.

יולי תמיר: זה מבצע מכירה מיוחד שאני וחברת הכנסת קולט אביטל מנהלות מדי לילה במליאה.

יולי תמיר: הכול לפרוטוקול.

יולי תמיר: חבר הכנסת שאל את שרת החינוך ביום י"ג בטבת התשס"ז (3 בינואר 2007): פורסם, כי בגלל החמרת התנאים להכרה בגנים פרטיים, כ-300 גנים במגזר הערבי והבדואי צפויים להיסגר וכ-1,000 ילדים יישארו ללא מסגרת חינוכית.

יולי תמיר: רצוני לשאול: 1.

יולי תמיר: האם הידיעה נכונה?

יולי תמיר: 2.

יולי תמיר: אם כן – אילו תנאים הוחמרו?

יולי תמיר: 3.

יולי תמיר: מה ייעשה כדי למנוע סגירת הגנים?

יולי תמיר: (לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול) 1–2.

יולי תמיר: אקדים ואומר כי משרד החינוך מתחייב למצוא מקום לימודים לכל ילד על-פי חוק חינוך, ולא מדובר בהפקרת ילדים ללא מסגרת חינוכית.

יולי תמיר: יתירה מזו, בחנתי בחיוב את האפשרות להעניק ארכה נוספת להפעלת גני טרום-חובה ביישובים במגזר הערבי והבדואי לשנת הלימודים תשס"ז בלבד.

יולי תמיר: יועצי המשפטיים טוענים כי הדבר אינו אפשרי מבחינה חוקית, שכן לא מדובר בהוראות חדשות אלא בחוק – חוק הפיקוח – ומשרד החינוך מחויב לפעול על-פיו.

יולי תמיר: על-פי הנחיה של היועץ המשפטי לממשלה, המשרד נדרש להקפיד על מילוי החוק, שלא כבעבר, כשלא היתה הקפדה על מי שלא עמדו בחוק התכנון והבנייה.

יולי תמיר: 3.

יולי תמיר: ביקשתי ממנכ"ל המשרד, שמואל אבואב, להידרש לסוגיה ולמצוא לה פתרון חיובי.

יולי תמיר: המנכ"ל התחייב לערוך מיפוי ביישובים שבהם מדובר ולברר היכן אין פתרונות אחרים לגני טרום-חובה, ואני סמוכה ובטוחה שהנושא ימצא את פתרונו.

יולי תמיר: בשלב זה ניתנה ארכה לבעלויות על גני-הילדים עד חודש מאי 2007 להשלים את ההליך הפרוצדורלי הנדרש ולעמוד בכללים כמו אישור פדגוגי, אישור בריאותי, אישור בטיחות, חוות דעת מוניציפלית ואישור שהמבנה נמצא בתב"ע מאושרת.

יולי תמיר: חבר הכנסת שאל את שרת החינוך ביום כ"ז בטבת התשס"ז (17 בינואר 2007):

יולי תמיר: כומר קתולי המתגורר בישראל סיפר לא מכבר, בריאיון ב"קול ישראל", כי הוא מרכז ענף באוניברסיטה העברית בנושא "חקר המקרא האפיפיורי".

יולי תמיר: רצוני לשאול: 1.

יולי תמיר: מה הוא חקר המקרא האפיפיורי?

יולי תמיר: 2.

יולי תמיר: כמה סטודנטים ומרצים עוסקים בחקר זה?

יולי תמיר: 3.

יולי תמיר: מה הוא תקציב ענף זה?

יולי תמיר: תשובת שרת החינוך יולי תמיר: (לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול) 1–3.

יולי תמיר: כפי שמסר לי ראש המרכז לחקר הנצרות בחוג למדע הדתות באוניברסיטה העברית, ד"ר דוד סתרן, השאילתא מבוססת על בלבול קל בשם של המוסד ויחסיו עם האוניברסיטה העברית.

יולי תמיר: קרוב ל-100 שנה קיים בעיר רומא מכון לחקר המקרא האפיפיורי – Pontifical Biblical Institute – והוא קשור לאוניברסיטה הגרגוריאנית וחלק ממערכת ההשכלה הגבוהה של הוותיקן.

יולי תמיר: לאותו מכון יש שלוחה בירושלים, ברחוב אמיל בוטה, המשמשת אכסניה ומקום לימוד ומחקר למורים ולתלמידים של המכון ברומא.

יולי תמיר: בין המכון לחקר המקרא האפיפיורי לבין האוניברסיטה העברית יש כמה הסכמים לשיתוף פעולה.

יולי תמיר: מאז אמצע שנות ה-70 קבוצה מתלמידי המכון מגיעה בכל שנה לסמסטר של לימוד – מקרא, ידיעת הארץ, ארכיאולוגיה – במסגרת תוכנית ייעודית של בית-הספר לתלמידים מחו"ל – בית-הספר ע"ש רוטברג.

יולי תמיר: נוסף על כך, בחסותו של המרכז לחקר הנצרות מתקיימת בשנים האחרונות מסגרת לחילופי מרצים ותלמידים מתקדמים בין שני המוסדות.

יולי תמיר: חברת הכנסת שרה מרום-שלו שאלה את שרת החינוך ביום כ"ו בשבט התשס"ז (14 בפברואר 2007): רצוני לשאול: 1.

יולי תמיר: האם בשנים האחרונות חלה עלייה במספר מקרי האלימות בבתי-הספר?

יולי תמיר: 2.

יולי תמיר: כמה ממקרי האלימות בקרב תלמידים מסתיימים בהשעיה או בהרחקה ומטופלים במשטרה?

יולי תמיר: 3.

יולי תמיר: האם תוכניות למניעת אלימות מופעלות בכל בתי-הספר?

יולי תמיר: תשובת שרת החינוך יולי תמיר: (לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול) 1.

יולי תמיר: משרד החינוך מקיים בעשור האחרון ניטור לבחינת מצב האלימות במערכת החינוך.

יולי תמיר: ממצאי המחקר, שביצע פרופסור רמי בנבנישתי מהאוניברסיטה העברית כבר שלוש פעמים, מראים כי אין עלייה ברמת האלימות, ובחלק מהמדדים אף יש ירידה.

יולי תמיר: עם זאת, רמת האלימות גבוהה, ועל כולנו להשקיע ככל יכולתנו כדי לצמצמה.

יולי תמיר: גם המחקר של ארגון הבריאות העולמי שעורך ד"ר יוסי הראל מראה נתונים דומים.

יולי תמיר: 2.

יולי תמיר: אין בידי משרד החינוך נתונים על מספר התלמידים שהושעו.

יולי תמיר: הנהלים הקיימים בחוזר מנכ"ל מאפשרים למנהל בית-הספר, בשיתוף עם הפיקוח, להשעות תלמידים שנהגו באלימות.

יולי תמיר: פנייה אל המשטרה תלויה בהגשת תלונה של הנפגע או הוריו.

יולי תמיר: ככלל, השעיה היא תגובה לאירוע אלימות, אך אחריה נדרשת תוכנית התערבות אישית או מערכתית.

יולי תמיר: תלמיד אלים זקוק לטיפול, כמו גם התלמיד הנפגע.

יולי תמיר: 3.

יולי תמיר: הטיפול ב"אקלים בטוח" ובצמצום אלימות מחייב את כל בתי-הספר.

יולי תמיר: חוזר מנכ"ל סא/4ג משנת 2000 מחייב את הפעלת התוכנית ומציג עקרונות עבודה.

יולי תמיר: אני נפגשת בימים אלו, יחד עם מנכ"ל המשרד, עם מנהלי בתי-הספר והמפקחים להצגת תוכנית מערכתית מקיפה למאבק באלימות, שתחל לפעול בחודשים הקרובים.

יולי תמיר: בשלב הראשון ייכללו בתוכנית 1,200 בתי-ספר.

יולי תמיר: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה שאל את שרת החינוך ביום כ"ו בשבט התשס"ז (14 בפברואר 2007):

יולי תמיר: דוח ביקורת של משרד החינוך – דוח ימין ג'ורג'י – מצביע על הידרדרות המצב במכללה האקדמית הערבית בחיפה, דבר הפוגע במהלך הלימודים התקין וכן בסטודנטים ובמרצים.

יולי תמיר: רצוני לשאול: 1.

יולי תמיר: האם משרד החינוך מאמץ את ממצאי הדוח ואת מסקנותיו?

יולי תמיר: 2.

יולי תמיר: אם כן – אילו צעדים יינקטו כדי ליישם את מסקנות הדוח?

יולי תמיר: תשובת שרת החינוך יולי תמיר: (לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול) 1.

יולי תמיר: משרד החינוך מאמץ את ממצאי הדוח ומסקנותיו.

יולי תמיר: 2.

יולי תמיר: המשרד מינה חשב מלווה, נוסף על דרישה מהמכללה להפסיק את עבודתם של כמה בעלי תפקידים שהוזכרו בדוח.

יולי תמיר: הנושא עדיין בטיפול, לרבות הליכים משפטיים, אך המשרד סבור כי אין מנוס מיישום כל מסקנות הדוח.

יולי תמיר: למיטב ידיעתנו, גם רשם העמותות בודק את המתרחש בעמותה, לאור פניית המשרד אליו.

יולי תמיר: חבר הכנסת שאל את שרת החינוך ביום ג' באדר התשס"ז (21 בפברואר 2007): פורסם, כי תלמידים מחיפה עישנו סמים ושתו אלכוהול במהלך סמינר לחיזוק הזהות היהודית שהתקיים בפקיעין.

יולי תמיר: רצוני לשאול: 1.

יולי תמיר: האם הידיעה נכונה?

יולי תמיר: 2.

יולי תמיר: אם כן – אילו פעילויות או הרצאות התקיימו באותו סמינר?

יולי תמיר: 1.

יולי תמיר: הדברים מיוחסים לתלמידי בית-הספר "הריאלי".

יולי תמיר: מנהל בית-הספר "הריאלי", מר רון כתרי, הגיב בפירוט על הדברים והזים את כל הטענות שהופיעו בכתבה.

יולי תמיר: 2.

יולי תמיר: לדבריו, תוכנית הסמינר כללה סיור בפקיעין בליווי הסברה בנושא מורשת היישוב היהודי בפקיעין, הרצאות וסדנאות בנושא מורשת ישראל וזהות יהודית, והדברים שהופיעו בכתבה אינם נכונים, לאחר בדיקה.

יולי תמיר: דבריו נאמנים עלי.

קולט אביטל: חבר הכנסת מיכאלי, שאלה נוספת?

אברהם מיכאלי: – – –

יולי תמיר: אני, אדוני, נסמכת על דבר מנהל בית-הספר, שדבריו נאמנים עלי.

יולי תמיר: הוא איש הידוע בהגינותו וביושרו.

קולט אביטל: תודה רבה.

קולט אביטל: חבר הכנסת שאל את שרת החינוך ביום י' באדר התשס"ז (28 בפברואר 2007): בעיתון "המודיע" פורסם, כי קבוצת בני-נוער ישראלים הגיעו לעיר ליזנסק שבפולין, לציונו של האדמו"ר מליזנסק, מחבר הספר "נועם אלימלך", בעיצומו של יום השבת ותוך חילול שבת בפרהסיה.

קולט אביטל: רצוני לשאול: 1.

קולט אביטל: האם נכון הדבר?

קולט אביטל: 2.

קולט אביטל: אם כן – מדוע מארגני מסעות שורשים אינם מתחשבים ברגשותיהם של יהודי המקום?

קולט אביטל: 3.

קולט אביטל: האם יינקטו צעדים למניעת הישנות המקרה?

קולט אביטל: תשובת שרת החינוך יולי תמיר: (לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול) 1.

קולט אביטל: הצטערתי לשמוע על המקרה.

קולט אביטל: הואיל ולא צוינו בכתבה פרטים מדויקים, אין באפשרות המשרד לאתר את הקבוצה ולטפל נקודתית באירוע.

קולט אביטל: 2–3.

קולט אביטל: עם זאת, הנחיתי את האחראים במשרד למסעות בני-הנוער לפולין לחדד את רגישות מנהלי המסעות להקפדה על תכנון לוח זמנים נאות ועל התנהגות ראויה בביקורים באתרים, תוך התחשבות מלאה באופי האתר, ובכלל זה הקפדה על אי-חילול שבת בפרהסיה.

קולט אביטל: חבר הכנסת משה גפני שאל את שרת החינוך ביום י"ז באדר התשס"ז (7 במרס 2007): פורסם, כי מנכ"ל משרדך ומנהל אגף הפיתוח ערכו ויישמו תוכנית לשיפוצים בבתי-הספר מתקציב המשרד ותוספת של משרד האוצר.

קולט אביטל: רצוני לשאול: 1.

קולט אביטל: האם הידיעה נכונה?

קולט אביטל: 2.

קולט אביטל: מה הוא הסכום הכולל לשיפוצים מהסעיפים השונים במשרדך, לרבות התוספת בשנת 2006?

קולט אביטל: 3.

קולט אביטל: כמה הוקצב מסכום זה לבתי-הספר החרדיים?

קולט אביטל: תשובת שרת החינוך יולי תמיר: (לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול) 1.

קולט אביטל: התשובה היא כן.

קולט אביטל: מדובר ב"תוכנית לשיפור סביבות למידה".

קולט אביטל: 2.

קולט אביטל: הסכום הכולל לתקציבי שיפוצים הוא כ-110 מיליון ש"ח – כ-80 מיליון ש"ח בתוכנית ו-30 מיליון ש"ח לפי קריטריונים לבטיחות.

קולט אביטל: כ-20 מיליון ש"ח נוספים הוקצו לחידוש מבנים, בהתאם לבקשות ספציפיות של הרשויות ובדיקה פרטנית של כל פנייה.

קולט אביטל: 3.

קולט אביטל: מתוך כ-80 מיליון ש"ח שבתוכנית "שיפור סביבות למידה", הוקצו לבתי-ספר שאינם רשמיים כ-3.6 מיליוני ש"ח.

קולט אביטל: הפרויקטים שנכללו בתוכנית נקבעו על-פי קריטריונים כמו גיל בית-הספר, גודל בית-הספר ומדד סוציו-אקונומי.

קולט אביטל: לא נכללו בתוכנית בתי-ספר בני פחות מעשר שנים, בתי-ספר במבנים זמניים, בתי-ספר שקיבלו בחומש האחרון תקציב של חצי מיליון ש"ח ומעלה לחידוש מבנים ובתי-ספר במבנים שכורים או יבילים.

קולט אביטל: חבר הכנסת שאל את שרת החינוך ביום ט' בניסן התשס"ז (28 במרס 2007): ביום ראשון, 18 במרס 2007, התקבלה החלטת ממשלה, שעד שנת 2011 תיבנינה 8,000 כיתות לימוד.

קולט אביטל: רצוני לשאול: 1.

קולט אביטל: האם הכיתות תיבנינה על-פי חלקם היחסי של המגזרים השונים באוכלוסייה?

קולט אביטל: 2.

קולט אביטל: האם בכך ייסגר הפער הקיים בין המגזר החרדי לאחרים?

קולט אביטל: 3.

קולט אביטל: כמה כיתות תיבנינה מדי שנה?

קולט אביטל: תשובת שרת החינוך יולי תמיר: (לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול) 1.

קולט אביטל: לפי הצעת מחליטים לממשלה מיום 1 באפריל 2007, בניית הכיתות "תהיה בהתאם לצרכים ועל-פי קריטריונים שוויוניים וסבירים אשר ייקבעו על-ידי משרד החינוך ושבמסגרתם תינתן עדיפות למערכת החינוך הרשמית מחד ויינתן מענה לזרמים השונים – – – מאידך.

קולט אביטל: מדיניות ההקצאה של ה'פער המצטבר' תיקבע או תהיה בהתאם לצרכים ועל-פי קריטריונים שוויוניים וסבירים שונים שיהיו רלוונטיים לנושא זה".

קולט אביטל: 2.

קולט אביטל: התוכנית מקדמת סגירת פערים בכל המגזרים.

קולט אביטל: 3.

קולט אביטל: בשנת 2007 – 1,790 כיתות; בשנת 2008 – 1,790 כיתות; בשנת 2009 – 1,400 כיתות; בשנת 2010 – 1,450 כיתות; בשנת 2011 – 1,570 כיתות.

קולט אביטל: חבר הכנסת אבשלום וילן שאל את שרת החינוך ביום ט' בניסן התשס"ז (28 במרס 2007): במקומון "כאן דרום" מ-2 במרס 2007 נטען, כי בבית-הספר מקיף ב' באשקלון מורים ללא תואר אקדמי מכינים תלמידים לבגרויות, קיימת העסקת קרובי משפחה, ומונו לבית-הספר מפקחים שלא ניהלו בית-ספר.

קולט אביטל: רצוני לשאול: 1.

קולט אביטל: האם הפרסום נכון?

קולט אביטל: 2.

קולט אביטל: אם כן – מה ייעשה בעניין?

קולט אביטל: תשובת שרת החינוך יולי תמיר: (לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול) 1.

קולט אביטל: ככלל, כל המורים המלמדים בבית-הספר מקיף ב' באשקלון הם מורים מוסמכים ואקדמאים, למעט חמישה מורים שאינם בעלי תואר אקדמאי אך הם בוגרי סמינרים ומוסמכים להורות בחטיבת הביניים או בחינוך העל-יסודי.

קולט אביטל: בשל צרכים ואילוצים של המערכת, ובכלל זה מחסור במורים מקצועיים, המשרד משבץ מורים שאינם בעלי תואר אקדמי אך הם בעלי הסמכה מתאימה להוראה מאחת המכללות לחינוך.

קולט אביטל: משרד החינוך מקפיד שלא להעסיק באותו מוסד עובדים שיש ביניהם קרבה משפחתית.

קולט אביטל: עם זאת, בשל אילוצים, כמו מחסור בעובדי הוראה, או מורים קבועים במערכת שלא ניתן להעבירם לבית-ספר אחר, נאלץ המשרד, לפנים משורת הדין, לאשר העסקת קרובי משפחה באותו מוסד.

קולט אביטל: בכל מקרה, המשרד דואג כי לא תהיה כל כפיפות מינהלית בין העובדים הללו.

קולט אביטל: לטענה בדבר המפקח על המוסד אין כל בסיס.

קולט אביטל: הרב שמעון דהאן הוא בעל ותק רב בהוראה ובניהול.

קולט אביטל: הוא שימש כעשר שנים מנהל בית-הספר היסודי "אבן שמואל", במשך 12 שנים הוא היה מורה בתיכון – ישיבה תיכונית במועצה אזורית שפיר – והוא בעל תעודת הוראה לבית-הספר העל-יסודי, כיתות ז'-י"ב.

קולט אביטל: 2.

קולט אביטל: לאור האמור, איני רואה מקום או צורך בהתערבות של המשרד.

קולט אביטל: חבר הכנסת שאל את שרת החינוך ביום ט' בניסן התשס"ז (28 במרס 2007):

קולט אביטל: התאגדות מנהלי בתי-הספר התיכוניים הודיעה, שמשרד החינוך נוהג להפחית ממשקל ציון המגן לכל השכבה בבית-הספר אם נמצאים פערים גדולים בין ציון המגן שמעניק בית-הספר לתלמיד אחד לבין הציון בבחינת הבגרות.

קולט אביטל: רצוני לשאול: 1.

קולט אביטל: האם הידיעה נכונה?

קולט אביטל: 2.

קולט אביטל: אם כן – האם תשונה מדיניות זו?

קולט אביטל: תשובת שרת החינוך יולי תמיר: (לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול) 1.

קולט אביטל: בחינות הבגרות הן קריטריון אובייקטיבי המודד את כל הנבחנים במחזור על סרגל אחד, אמין ותקף.

קולט אביטל: באמצעותו ניתן להשוות בין תלמידים ולהבטיח כי תעודת הבגרות של תלמיד מיישוב בפריפריה, דרך משל, תשקף את הישגיו של התלמיד באופן זהה לתעודת הבגרות של תלמיד מיישוב במרכז.

קולט אביטל: משרד החינוך מופקד על הבטחת אמינותה של תעודת הבגרות כמשקפת את רמתו של הזכאי לה.

קולט אביטל: כך נקבע בבג"ץ 3477/95, ישראל בן-עטיה ואח' נ' שר החינוך, התרבות והספורט, אשר ציין כי פעולותיו של משרד החינוך לשם שמירה על תקפותה ואמינותה של תעודת הבגרות נעשות לשם תכלית ראויה.

קולט אביטל: השקלול הדיפרנציאלי – שק"ד – הוא נוהל שהונהג לשם בקרה על הציונים השנתיים / הבית-ספריים הניתנים לתלמידים בבתי-הספר, כדי למתן את ההטיה הנגרמת לציון הסופי בעטיו של ציון שנתי / בית-ספרי חריג, לקולא או לחומרה.

קולט אביטל: זאת, כאמור, כדי להבטיח את אמינותה של תעודת הבגרות.

קולט אביטל: במסגרת נוהל זה מטופלים לא רק בתי-ספר חריגים, שבהם הציון השנתי / הבית-ספרי גבוה בהרבה מהציון שהושג בבחינת הבגרות החיצונית.

קולט אביטל: מכאן שתלמידים לא בהכרח נפגעים מנוהל זה, אלא במקרים אחרים גם נהנים ממנו.

קולט אביטל: השקלול הדיפרנציאלי מתבצע על סמך מודל סטטיסטי, שפותח על-ידי פרופסור שמואל אומן מהאוניברסיטה העברית, על-פי הזמנת המדען הראשי של משרד החינוך.

קולט אביטל: 2.

קולט אביטל: מטרת השקלול הדיפרנציאלי היא להפעיל בקרה על אופן מתן הציונים השנתיים על-ידי בית-הספר.

קולט אביטל: הנחת היסוד שעליה מושתת השק"ד היא, שאם בית-ספר נמצא חריג במתן ציונים שנתיים בשאלון מסוים, משמעות הדבר היא שבבית-ספר זה ניתנו ציונים חורגים, לקולא או לחומרה, לכלל התלמידים שנבחנו בשאלון.

קולט אביטל: החריגה אינה נמדדת לגבי תלמיד אחד, אלא באופן ממוצע לשאלון.

קולט אביטל: לא מדובר בפגיעה בטוהר הבחינות על-ידי תלמיד.

קולט אביטל: בית-הספר הוא האחראי למתן הציונים לתלמידים, ומדיניות מתן הציונים היא באחריות בית-הספר.

קולט אביטל: כאמור, אין כאן ענישה או פגיעה בתלמידים, כי אם תיקון ההטיה הנגרמת לממוצע הציונים של תלמיד, עקב מתן ציונים שנתיים / בית-ספריים שלא נשקלו כראוי.

קולט אביטל: תודה רבה.

יולי תמיר: נעמו לי שאלותייך מאוד.

יולי תמיר: תודה.

קולט אביטל: נמשיך בסדר-היום.

קולט אביטל: סגן שר הביטחון, בבקשה.

קולט אביטל: חבר הכנסת דב חנין שאל את שר הביטחון ביום כ"ג בתמוז התשס"ו (19 ביולי 2006):

קולט אביטל: באחת מעתירות חומת ההפרדה קבע בג"ץ, כי המידע שסופק לו "לא שיקף את מלוא השיקולים שעמדו לנגד עיניהם של מקבלי ההחלטות".

קולט אביטל: בין שמדובר בתצהיר שקר, לכאורה, ובין שמדובר בהטעיה מכוונת אחרת, ההתרחשות הוגדרה על-ידי בית-המשפט כ"תופעה חמורה" וכ"אירוע שאין להשלים אתו".

קולט אביטל: רצוני לשאול: 1.

קולט אביטל: האם התקיים בירור בשאלה מי אחראי להטעיית בג"ץ?

קולט אביטל: 2.

קולט אביטל: האם ננקטו הצעדים כנגד האחראים, ואם כן – אילו?

אפרים סנה: 2-1.

אפרים סנה: גברתי היושבת-ראש, חבר הכנסת חנין שואל, בהמשך לדיון בבג"ץ שהגיש ראש מועצת עזון נגד ממשלת ישראל בעניין חלקה המזרחי של גדר הביטחון, העובר בקרבת היישוב עזון ובקרבת היישוב הישראלי צופין – היועץ המשפטי לממשלה ביקש משר הביטחון להורות על ביצוע בדיקה בדבר מסירת מידע חלקי ולא מדויק בפרשה זו לפרקליטות ולבית-המשפט.

אפרים סנה: בדיקה בעניין זה נערכה על-ידי הפצ"ר והוצגה לשר הביטחון.

אפרים סנה: הפצ"ר מציין מחד גיסא את הנזק שנגרם למערכת הביטחון ולעמדות שהיא מציגה בבג"ץ כתוצאה מעדותו של מר תרזה בפני בג"ץ בפרשת צופין.

אפרים סנה: מאידך גיסא, פורט תפקידו החיוני של מר תרזה כמייצג מערכת הביטחון בתיקים בפני בית-המשפט העליון וועדות הערעור, זכויותיו הרבות של מר תרזה בפרויקט גדר הביטחון ובפרויקטים אחרים, והעובדה שאין לראות בהתנהגותו של מר תרזה התנהגות שיש לטפל בה במישור הפלילי.

אפרים סנה: לנוכח כל האמור, ובצירוף העובדה שמר דני תרזה סיים את חוזה ההעסקה שלו עם משרד הביטחון ב-28 בפברואר 2007, עמדת היועץ המשפטי למערכת הביטחון היא שאין לנקוט נגדו צעדים משמעתיים.

אפרים סנה: עם זאת, אין להתעלם מהפגם החמור שנפל בתפקודו של מר תרזה באופן שבו הציג את עמדת משרד הביטחון בבג"ץ ומהביקורת שמתח בית-המשפט העליון בסוגיה זו.

אפרים סנה: לפיכך, אנו ממליצים שמר תרזה לא יועסק בעתיד בכל תפקיד הכרוך בהצגת עמדת המדינה בפני בתי-המשפט בעניין גדר ההפרדה, וכנראה גם לא בשום דבר אחר.

קולט אביטל: תודה רבה.

קולט אביטל: שאלה נוספת.

דב חנין: אדוני השר, קודם כול, אני מצטער על מסקנותיו של הפרקליט הצבאי הראשי.

דב חנין: אני חושב שהפרקליט הצבאי הראשי שוגה כאשר הוא יכול לומר שאדם שהטעה את בית-המשפט העליון – צריך לשקול גם את זכויותיו.

דב חנין: מה זכויותיו של מר תרזה?

דב חנין: מר תרזה היה פעיל בנושא גדר ההפרדה, הציג עמדות רבות בפני בית-המשפט העליון, וככל הנראה אי-דיוקים היו לא רק במקרה הזה – אני אומר את הדברים בשפה העדינה ביותר שאני יכול.

דב חנין: אלה דברים חמורים ביותר.

דב חנין: זאת פגיעה במערכת המשפט והצדק בישראל, ואני חושב שהדברים היו ראויים, מפי הפרקליט הצבאי הראשי, לתגובה הרבה יותר חריפה.

דב חנין: לגופו של עניין, צר לי לומר לך, אדוני סגן השר, שמר תרזה עדיין מועסק על-ידי ממשלת ישראל בתפקיד יועץ מיוחד לראש הממשלה בענייני גדר ההפרדה, וככזה – אני מבין, אלא אם כן תתקן אותי – הוא מופיע גם כחלק מהצוות שהמדינה מציגה בעתירות שעומדות בפני בג"ץ.

דב חנין: אז יכול להיות שיש לנו פה משחק של כיסאות מוזיקליים: הוא עזב את משרד הביטחון, אבל הוא חוזר אלינו דרך החלון, דרך משרד ראש הממשלה.

קולט אביטל: תודה רבה.

קולט אביטל: בבקשה.

אפרים סנה: חבר הכנסת חנין, היות שאני עונה על השאילתא הזאת כנציג משרד הביטחון, הריני להודיע לך שאת משרד הביטחון מר תרזה אינו מייצג עוד.

אפרים סנה: למען הגילוי הנאות, היה מקרה אחד שנבע מתקלה שבו הוא זומן להופעה על-ידי פיקוד המרכז, בלא ידיעת המרכז, וגם נשאלנו פה על-ידי אחד מחברי הבית וענינו על זה.

אפרים סנה: אשר להעסקתו על-ידי משרד ראש הממשלה, אתה ודאי רשאי לשאול את ראש הממשלה במה הוא מעסיק את מר תרזה, בהינתן מה שנאמר פה.

קולט אביטל: אין קשר בין המשרדים?

אפרים סנה: לא.

בנימין אלון: ראש הממשלה הוא אמא תרזה.

דב חנין: אין קשר בממשלה.

אפרים סנה: זו אותה ממשלה, אבל אנחנו הסקנו את מסקנותינו וחדלנו להעסיק את מר תרזה.

אפרים סנה: אם ראש הממשלה חושב אחרת, מן הראוי שתעיר לאוזנו.

אפרים סנה: הוא לבטח ישמע לך.

אפרים סנה: חבר הכנסת שאל את שר הביטחון ביום י"ז בחשוון התשס"ז (8 בנובמבר 2006):

אפרים סנה: בקברי האבות שבמערת המכפלה בחברון מוצבות קופות צדקה.

אפרים סנה: הכספים הנתרמים נאספים בידי גורמי הביטחון.

אפרים סנה: רצוני לשאול: 1.

אפרים סנה: מי אחראי לריקון קופות הצדקה במערת המכפלה, ולאן מועברים הכספים?

אפרים סנה: 2.

אפרים סנה: בכמה קופות מדובר?

אפרים סנה: 3.

אפרים סנה: מה הם הסכומים שנאספו בשנים 2003–2006? 4.

אפרים סנה: למי נמסרים הכספים ולאיזה ייעוד? 5.

אפרים סנה: מי מפקח על איסוף הכספים ועל חלוקתם?

אפרים סנה: (לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול) 1.

אפרים סנה: האחראי לריקון קופות הצדקה במערת המכפלה הוא רמת"ק חברון, בשיתוף נציג חשבות במשרד קמ"ט אוצר של המינהל האזרחי.

אפרים סנה: הם מגיעים למערה פעמיים בשנה, בעיקר לפני ראש השנה וחג הפסח, במטרה לאסוף את הכספים הנמצאים בקופות הצדקה.

אפרים סנה: כספים אלו מוכנסים לתקציב של המינהל האזרחי, באמצעות חשבון הקיים בסניף הבנק בקריית-ארבע.

אפרים סנה: 2–3.

אפרים סנה: בשלוש קופות הצדקה הקיימות במערה נאסף בשנים 2003–2006 סכום כולל של 49,158 שקלים.

אפרים סנה: 4–5.

אפרים סנה: הכספים הנאספים מהמערה מועברים לטובת אחזקת המערה, שיפור התשתיות ושיפוצים כלליים.

אפרים סנה: נציין כי המינהל האזרחי העביר בשנת 2004 סכום כולל של 321,380 שקלים לטובת שיפוץ מערכת החשמל במערה בביצוע עיריית חברון ויחידת הבינוי של פיקוד מרכז.

אפרים סנה: כמו כן, המינהל האזרחי מעביר לעתים תקציבים לטובת עניינים שוטפים של המערה.

אפרים סנה: חבר הכנסת יוסף ביילין שאל את שר הביטחון ביום ה' בשבט התשס"ז (24 בינואר 2007): פורסם ב"הארץ", כי בחצי השנה האחרונה הוצבו, בניגוד לחוק, יותר מ-200 קרוונים במאחזים ובהתנחלויות בגדה המערבית.

אפרים סנה: רצוני לשאול: 1.

אפרים סנה: האם הפרסום נכון?

אפרים סנה: 2.

אפרים סנה: אם כן – מה הוא לוח הזמנים לפינוי המאחזים, בהתאם להתחייבויות המדינה לבג"ץ ולהחלטות הממשלה ליישום דוח-ששון, והאם יפעל משרדך לפיו? 3.

אפרים סנה: האם ימוצה הדין עם האחראים? 4.

אפרים סנה: כיצד תימנע הישנות מקרים דומים?

אפרים סנה: (לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול) 1.

אפרים סנה: בשנת 2006 חלה ירידה של כ-40% בהיקף הפעילות הבלתי-חוקית באיו"ש בהשוואה לשנת 2005.

אפרים סנה: הירידה בהיקף הפעילות היא תוצאה ישירה של פעולות האכיפה של כללי הרשויות באיו"ש.

אפרים סנה: 2.

אפרים סנה: לאחר שמוצה הליך הידברות ממושך עם ראשי מועצת יש"ע במגמה לבדוק אפשרות פינוי מאחזים מרצון, פנה שר הביטחון אל ראש הממשלה והודיעו על כוונתו לגשת לפינוי מאחזים בלתי חוקיים.

אפרים סנה: ב-1 באפריל 2007 פנה ראש הממשלה אל שר הביטחון וביקשו להכין תוכנית כוללת, מסודרת ומתואמת לפינוי המאחזים הבלתי-חוקיים ולהביאה לאישורו עד ראשית יוני 2007.

אפרים סנה: תוכנית פינוי המאחזים היא בהכנה, ובקרוב תעבור את מערכת האישורים הנדרשת.

אפרים סנה: חבר הכנסת בנימין אלון שאל את שר הביטחון ביום י"ט בשבט התשס"ז (7 בפברואר 2007): נטען, כי במהלך ההפגנות השבועיות שמארגנת קבוצה הנקראת "אנרכיסטים נגד הגדר" איבד חייל צה"ל את עינו, נפצעו חיילים ושוטרים ונגרם נזק של מיליוני שקלים לכלים ולתשתיות.

אפרים סנה: רצוני לשאול: 1.

אפרים סנה: האם הידיעות נכונות?

אפרים סנה: 2.

אפרים סנה: אם כן – האם נפתחו תיקי חקירה כנגד המפגינים?

אפרים סנה: 3.

אפרים סנה: האם הוצאו צווי הרחקה בדומה לאלו שהוצאו כנגד מתיישבים יהודים ביהודה ושומרון בשנה האחרונה, ואם לא – מדוע?

אפרים סנה: גברתי היושבת-ראש, חבר הכנסת אלון, 1.

אפרים סנה: באירוע המוזכר בשאילתא נפצע שוטר מג"ב ולא חייל.

אפרים סנה: 2.

אפרים סנה: בנושא פתיחת חקירה משטרתית, מן הראוי שתפנה למשרד לביטחון הפנים או למשטרת ישראל, כי הנתונים אינם ברשותנו.

קולט אביטל: שאלה נוספת.

בנימין אלון: גברתי היושבת-ראש, אדוני סגן השר, אני לא חסיד של שימוש בצווי חירום של מעצרים מינהליים, גם לא של הגבלות, אבל צה"ל השתמש בדבר הזה כנגד אנשים עם משפחות, והרחיק אותם מביתם לתקופות ארוכות מאוד.

בנימין אלון: אנחנו רואים שאין שליטה.

בנימין אלון: רק עכשיו היתה התקלה – השאילתא נשאלה עוד קודם – בדרום הר-חברון.

בנימין אלון: זו תופעה חוזרת וחוזרת.

בנימין אלון: במקרים כאלה אני לא מדבר הרחקתם ממשפחותיהם, אלא רק הגבלה מלהתקרב אל אותה גדר.

אפרים סנה: גם אנחנו לא רואים באמצעי האדמיניסטרטיבי את האמצעי המועדף.

אפרים סנה: אנחנו מעדיפים להשתמש בנוהל הפלילי.

אפרים סנה: כאשר מסיבות שונות אי-אפשר להשתמש בנוהל הפלילי, אז ננקטים צווי הרחקה.

אפרים סנה: כנגד האנשים שאתה מדבר עליהם בשאילתא שלך, ניתן לפעול במישור הפלילי, לכן זה עדיף מבחינתנו מאשר ללכת במישור הזה של צווי הרחקה.

אפרים סנה: חבר הכנסת ניסן סלומינסקי שאל את שר הביטחון ביום כ"ו בשבט התשס"ז (14 בפברואר 2007): פורסם, כי כתוצאה מוויכוח בין משרד האוצר למשרד הביטחון על גובה התקציב המיועד לרענון ערכות המגן, המסכות נאספות מהאזרחים אף שעדיין אין מספיק מסכות תקניות לחלוקה בחזרה.

אפרים סנה: רצוני לשאול: 1.

אפרים סנה: האם נכון הדבר?

אפרים סנה: 2.

אפרים סנה: אם כן – האם אי-חלוקת ערכות המגן נובעת מספק בנחיצותן?

אפרים סנה: השאילתא משותפת עם שאילתא של חברת הכנסת מרום-שלו.

אפרים סנה: העובדה הבסיסית שאתה מציין בשאילתא שלך נכונה.

אפרים סנה: עד לרגע זה ממש אין לדבר הזה תקציב.

אפרים סנה: יש תקציב לאיסוף המסכות, ויעד האיסוף הוא 4.5 מיליוני מסכות, שאותן אנחנו רוצים לאסוף ולהשמיש את כולן, ואז להחליט אם להשאיר אותן באחסון או לחלק אותן לציבור.

אפרים סנה: זה נעשה על סמך מסקנות ועדת האלוף לבנה, שמונתה עוד בזמן הממשלה הקודמת, בשנת 2003.

אפרים סנה: היא המליצה לאסוף, להשמיש ולהשאיר בהחסנה המרכזית.

קולט אביטל: וארבע שנים לא אספו?

אפרים סנה: לא.

אפרים סנה: מה שקרה הוא, שוועדת החוץ והביטחון, שכמדומני גם אתה היית חבר בה באותה תקופה, נמנעה במשך שנתיים מלאשר את ביצוע התוכנית – אני חושב שגם חבר הכנסת מכיר את העניין – כי לא ראינו איפה יש תקציב להשמיש אותן.

אפרים סנה: כאשר הובטח לנו על-ידי האוצר שיש תקציב נעול וצבוע לעניין הזה, ועדת החוץ והביטחון אישרה.

אפרים סנה: זה היה עוד בזמן הממשלה הקודמת, אבל הדבר לא התבצע.

אפרים סנה: שר הביטחון הנוכחי, זמן לא רב לאחר כניסתו לתפקיד, הורה על הפעלת המבצע הזה, והוא התחיל בסוף שנת 2006.

אפרים סנה: מבצע האיסוף מוצלח.

אפרים סנה: להערכתי, עד היום נאספו כמיליון ערכות, בהצלחה.

אפרים סנה: להשמשתן אין תקציב עד היום הזה, למרות פניות חוזרות שלנו – לבטח אל האוצר, אל ראש הממשלה, בקשה לכנס קבינט על העניין הזה.

אפרים סנה: כרגע אלה הם פני הדברים.

קולט אביטל: שאלה נוספת.

ניסן סלומינסקי: זאת אפילו לא שאלה, אדוני סגן השר.

קולט אביטל: אני אפילו לא ידעתי שאוספים.

ניסן סלומינסקי: המשמעות של דברי סגן השר היא נוראה.

ניסן סלומינסקי: אם חלילה קורה משהו ויצטרכו את ערכות המגן, אז לא רק שלא יהיו לנו הערכות הלא-תקניות, אבל לפחות יש משהו – אספנו אותן, צה"ל או משרד הביטחון, ובגלל חוסר תקציב, אף-על-פי שנאמר שאושר בזמנו תקציב אך הוא לא עבר משנת תקציב אחת לשנייה, אין כסף להשמיש אותן.

ניסן סלומינסקי: זאת אומרת שהאוכלוסייה נשארת בלי ערכות מגן.

ניסן סלומינסקי: אז אולי כדאי להודיע שמשרד הביטחון יפסיק את האיסוף, ולהודיע לאזרחים שלא להביא.

ניסן סלומינסקי: עדיף שיישארו עם ערכות לא שמישות מאשר בלי ערכות לחלוטין.

אפרים סנה: קודם כול, אם לא נאסוף – לא נשמיש.

אפרים סנה: דבר שני, אתה ציינת שאין כל מענה.

אפרים סנה: אני חושב שבשעת הצורך יימצא מענה כזה או אחר.

אפרים סנה: המצב הזה, שבו אין תקציב להשמשת המסכות, הוא בלתי תקין, וזה יחייב אותנו לנקוט צעדים אחרים, שאענה עליהם אם יהיה צורך, אולי לא במליאה.

אפרים סנה: אבל אני מודה לך מאוד על שהעלית את השאילתא הזאת.

אפרים סנה: חבר הכנסת צבי הנדל שאל את שר הביטחון ביום י' באדר התשס"ז (28 בפברואר 2007): נודע לי, שניתנה הנחיה למחוק מהמפות הצה"ליות את שמותיהם ואת מיקומם של יישובי גוש-קטיף שהוחרבו.

אפרים סנה: רצוני לשאול: 1.

אפרים סנה: האם הידיעה נכונה?

אפרים סנה: 2.

אפרים סנה: אם כן – מדוע ניתנה ההנחיה?

אפרים סנה: 3.

אפרים סנה: האם יורה משרדך לנהוג לגבי יישובים יהודיים כפי שנוהגים לגבי יישובים ערביים שחרבו ומופיעים במפות, כדוגמה חירבת-סעדים וחירבת-סטף, ולסמן בתי-כנסת שנהרסו בסימון מיוחד, כפי שנהגו לגבי מסגדים?

אפרים סנה: הנוהל הקיים בצה"ל מחייב לציין במפה צה"לית את שם היישוב אשר פונה ונהרס ומתחתיו לציין בסוגריים "הרוס".

אפרים סנה: כך, למשל, במפות של יו"ש, שכן עודכנו, כך מופיעים היישובים גנים וכדים.

אפרים סנה: אבל זה תהליך ממושך ומורכב – תהליך עדכון וייצור של מפות.

אפרים סנה: רק בשנים האחרונות עברה יחידת המיפוי של צה"ל מעבודה ידנית לעבודה שנעשית על-ידי מערכות GIS.

אפרים סנה: אלה מערכות מידע גיאוגרפיות ממוכנות וממוחשבות, ובפיקוד המרכז זה הסתיים ב-2006.

אפרים סנה: בדרום זה מחייב עכשיו לעבור לשיטה הזאת.

אפרים סנה: זה ייקח עוד כחצי שנה, ואז יוכנסו השמות כאשר ביקשת.

קולט אביטל: שאלה נוספת, בבקשה.

צבי הנדל: לא הבנתי – עדיין משמשות המפות הישנות עם היישובים?

צבי הנדל: גברתי היושבת בראש, אדוני סגן השר, האם המפות הישנות עדיין בשימוש בצה"ל?

אפרים סנה: עדיין – המפות הישנות.

אפרים סנה: אמרתי שכאשר השיטה החדשה תופעל על המפות הדרומיות, יוכנס הדבר הזה.

אפרים סנה: הראיה – לאלה שכבר הוצאו, הוכנס הנוסח שביקשת.

צבי הנדל: אני נדרשתי לשאלה כי הגיע לידיעתי – אני שמח על התשובה, אבל הגיע לידיעתי שהתקיים ויכוח בסוגיה הזאת, ואחד המפקדים שממונים על הוצאת המפות, אני לא יודע בדיוק מי זה, הורה שבמפות החדשות לא ייכתבו היישובים בכלל.

צבי הנדל: עכשיו, אני הורגלתי עוד מילדות שיש חירבת זה וחירבת ההוא.

צבי הנדל: בצה"ל, בוודאי, חייל שרוצה להתמצא בשטח – שידע שיש כאן הריסות, וכשהוא הולך בשטח זה סימן היכר.

צבי הנדל: אם סגן השר אומר שזאת הכוונה וזאת המדיניות, כי כך אומר השכל, אני רק מבקש שיוודא שאכן כך זה נעשה, כי יש על זה חילוקי דעות.

אפרים סנה: אין על זה חילוקי דעות, כי התשובה שלי מתבססת על מסמך שקיבלתי ממזכירות הפיקוד העליון של צה"ל, שאומר בפירוש שהמפות יעודכנו כמקובל.

אפרים סנה: לכן לא צריכה להיות בעיה.

אפרים סנה: חבר הכנסת שאל את שר הביטחון ביום י"ז באדר התשס"ז (7 במרס 2007): נודע לי, כי משרדך שינה לאחרונה את הכללים בנושא זכאות תיירים יהודים הבאים לישראל לשרת שירות במסלול חוץ-לארץ, וכי השינוי גורם לכך שפחות צעירים יכולים להתגייס לצה"ל.

אפרים סנה: רצוני לשאול: 1.

אפרים סנה: האם הידיעה נכונה?

אפרים סנה: 2.

אפרים סנה: אם כן – מה הוא השינוי וממתי הוא חל? 3.

אפרים סנה: האם תישקל החזרת המצב לקדמותו?

אפרים סנה: תשובת סגן השר הביטחון אפרים סנה: (לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול) 1.

אפרים סנה: אכן, חל שינוי בקריטריונים לגיוס חיילים במסלול חו"ל, הקרוי מח"ל.

אפרים סנה: 2.

אפרים סנה: הקריטריונים הקודמים היו כדלקמן: המתנדב הוא עד גיל 23, אף שבעניין הגיל היו מקרים חריגים.

אפרים סנה: המתנדב שהה עד תשעה חודשים בארץ.

אפרים סנה: המתנדב יהודי ואינו אזרח ישראלי.

אפרים סנה: הורי המתנדב לא שוהים בארץ ואינם אזרחים ישראלים.

אפרים סנה: הקריטריונים החדשים הם – אחד התנאים החדשים הוא שהמועמד התבקש למלא שאלון באגף הביטחוני-חברתי, וכן היה עליו להביא אישור רופא משפחה מחו"ל.

אפרים סנה: כיום נדרש גם אישור יהדות בשל העובדה שמשרד הפנים אינו מנפיק עוד תעודות זהות פיקטיביות.

אפרים סנה: במקום זאת מקבלים תעודת זהות פיקטיבית בלשכה, היות שעל-פי חוק שירות ביטחון לא ניתן לגייס לצה"ל את מי שאינו אזרח או תושב קבע או זכאי למעמדים אלה על-פי חוק השבות.

אפרים סנה: מועמד מעל גיל 23 הוא חריג אשר מאושר על-ידי מפקד "מיטב", או סגנו.

אפרים סנה: הוקפד הסעיף הקובע כי מתנדב השוהה בארץ מעל תשעה חודשים לא מאושר לגיוס.

אפרים סנה: בימים אלה מבוצעת עבודת מטה באגף הביטחוני-חברתי להארכת משך השהייה המותרת בארץ אל מול הארכת משך השירות.

אפרים סנה: אם המתנדב אושר לגיוס עקרונית, הוא נדרש לבצע הליכים בלשכת הגיוס, הכוללים ריאיון עם מפקד לשכת גיוס או סגנו, ריאיון עם ראש מדור תנועה ב"מיטב", ריאיון מאבחן וקביעת פרופיל.

אפרים סנה: לאחר קביעת כלל נתוניו, הוא מועבר ל"מיטב" לצורך ההחלטה בדבר גיוסו.

אפרים סנה: אם המתנדב מאושר לגיוס, עומדות בפניו אופציות השירות האלה: 1.

אפרים סנה: נח"ל חרדי – 15 חודש; 2.

אפרים סנה: הסדר – 21 חודש; 3.

אפרים סנה: מח"ל רגיל – בעלי רמת עברית 5 ומטה – לקורס בעברית 15 חודשים; 4.

אפרים סנה: בעלי רמת עברית 5 ומעלה – גיוס מרוכז מח"ל נח"ל 15 חודשים.

אפרים סנה: חשוב לציין כי עקב הצורך בקורס בעברית ועבודת המטה המבוצעת כעת באגף הביטחוני-חברתי, החל מחודש אוגוסט הקרוב ישרתו המתנדבים 18 חודשים או 24 חודשים בהתאם למסלול שאליו הצטרפו.

אפרים סנה: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה שאל את שר הביטחון ביום כ"ד באדר התשס"ז (14 במרס 2007):

אפרים סנה: לאחרונה ערך הצבא אימונים צבאיים בכפר טורעאן שבגליל בשעת לילה מאוחרת, דבר שגרם להפרעה ועורר חששות בקרב התושבים.

אפרים סנה: הצבא עורך אימונים דומים ביישובים ערביים אחרים.

אפרים סנה: רצוני לשאול: 1.

אפרים סנה: מדוע עורך הצבא אימונים בלבה של אוכלוסייה אזרחית?

אפרים סנה: 2.

אפרים סנה: האם יופסקו האימונים ביישובים אזרחיים, ואם כן – מתי?

אפרים סנה: תשובת סגן השר הביטחון אפרים סנה: (לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול) 1–2.

אפרים סנה: נוכח צורכי ביטחון והיערכות ביטחונית חיונית למיתארי חירום, מבצע צה"ל אימונים במיתארי שטח הדומים עד כמה שניתן למיתארי העימות שיידרש להם במצבים אלו.

אפרים סנה: מיתארים בנויים הם אחד ממוקדי העימות האפשריים שאליהם נערכות יחידות צה"ל, ולכן כחלק מהיערכות זו מבצעות יחידות הצבא אימונים בשטחים בנויים, ללא קשר ישיר לאופי האוכלוסייה או לסוג האוכלוסייה המתגוררת בשטח הבנוי שבו מתבצע האימון.

אפרים סנה: יחידות המתאמנות בשטחים אלו מתודרכות היטב אשר למגע ולחיכוך עם אוכלוסייה אזרחית, תוך מתן דגש בהימנעות מיצירת בהלת שווא בקרב האוכלוסייה.

אפרים סנה: נדגיש כי אימונים אלו נעשים בתיאום עם הרשויות המקומיות ועם גורמי הביטחון הרלוונטיים, לרבות קב"טי היישובים ומשטרת ישראל, ומבוצעים אך ורק לאחר קבלת אישור הגורמים הללו.

אפרים סנה: זאת ועוד, מרבית היישובים שבהם מבוצעים אימונים אלו מקדמים זאת בברכה, ואף רואים בהם אמצעי לשמירה על קשר עם הצבא ולחיזוק תחושת הביטחון של התושבים.

אפרים סנה: חבר הכנסת שאל את שר הביטחון ביום ב' בניסן התשס"ז (21 במרס 2007):

אפרים סנה: אף שמשרדך הודיע על חזרה למדיניות הקודמת ואישור כניסתם של תושבים זרים לגדה המערבית, מגיעות ללשכתי פניות של בעלי דרכונים אמריקניים ואירופיים שכניסתם נמנעת.

אפרים סנה: רצוני לשאול: 1.

אפרים סנה: האם מונע משרדך את כניסתם של אזרחים זרים לגדה?

אפרים סנה: 2.

אפרים סנה: אם כן – האם הוא ימשיך לעשות כן?

אפרים סנה: 3.

אפרים סנה: מה היא מדיניות משרדך בנושא?

אפרים סנה: תשובת סגן השר הביטחון אפרים סנה: (לא נקראה נמסרה לפרוטוקול) 1–3.

אפרים סנה: כניסת זרים, שיש ברשותם ויזה, לישראל, או המגיעים ממדינות אשר יש להן הסכמי אשרות עם ישראל, מתבצעת לאחר קבלת אישור מטעם המפקד הצבאי לתקופה מוגדרת, ועל בסיסו מונפקת אשרת כניסה מטעם משרד הפנים.

אפרים סנה: זרים שבקשתם סורבה בטרם שינוי המדיניות יכולים להגיש בקשות מחדש לצורך בחינה פרטנית.

אפרים סנה: יצוין כי כניסת זרים לאזור היא בכפוף להעדר הכללות ביטחוניות.

אפרים סנה: מאז אירועי "גאות ושפל", ובעקבות עליית ממשלת ה"חמאס", לא מתאפשר טיפול בבקשות לאיחוד משפחות בשטחי הרשות הפלסטינית המוגשות על-ידי הצד הפלסטיני, למעט מקרים הומניטריים וחריגים.

אפרים סנה: ברם, ובהתאם לאמור לעיל, זרים ממדינות אשר יש להן יחסים דיפלומטיים עם ישראל יכולים להיכנס לאזור, לאחר קבלת אשרת כניסה לישראל מטעם משרד הפנים, לתקופה של שלושה חודשים, שתוארך לאחר מכן לשנה נוספת.

אפרים סנה: ניתן לבקש הארכת אשרות השהייה, בכפוף לבדיקות פרטניות נדרשות, עד לתקופה מצטברת של 27 חודשים.

אפרים סנה: חבר הכנסת בנימין אלון שאל את שר הביטחון ביום ב' בניסן התשס"ז (21 במרס 2007): רצוני לשאול: 1.

אפרים סנה: כמה בקשות לאישורי בנייה ביהודה ושומרון ממתינות לעיונך?

אפרים סנה: 2.

אפרים סנה: כמה זמן ממתינות בקשות אלו?

אפרים סנה: 3.

אפרים סנה: מה הוא זמן ההמתנה הממוצע?

אפרים סנה: גברתי היושבת-ראש, חבר הכנסת אלון.

אפרים סנה: על שאלותיך התשובה היא זאת: 1.

אפרים סנה: ממתינות לדיון בראשות שר הביטחון 19 בקשות לאישור בנייה.

אפרים סנה: 2–3.

אפרים סנה: משך ההמתנה נע בין חודש לתשעה חודשים.

קולט אביטל: שאלה נוספת.

צבי הנדל: כמה זמן הוא כבר שר ביטחון?

אפרים סנה: שנה.

בנימין אלון: אדוני סגן השר.

בנימין אלון: צבי, אתה רוצה לשאול?

בנימין אלון: בוא, נו.

קולט אביטל: תחליטו ביניכם, בבקשה.

אפרים סנה: מי אמר שפסה חברות מן הבית.

צבי הנדל: מכובדי סגן השר, יש החלטה אצל שר הביטחון – וזה מה שמשדרים לנו – ששום בקשה לא מאושרת.

צבי הנדל: תשעה חודשים זה תשובה יפה, כי זה סדר-הגודל של הזמן מאז התחיל לקבל את הבקשות.

צבי הנדל: הוא לא קיבל אותן ביום הראשון להיותו שר הביטחון.

צבי הנדל: הוא בטח קיבל את זה חודש, חודשיים אחרי זה.

צבי הנדל: זאת אומרת, השאלה שלך היא אמיתית.

צבי הנדל: היום משרד השיכון, שכידוע הוא לא בידי "גוש אמונים" או חנן פורת, אפילו לא צבי הנדל – כל משרד ממשלתי שמבקש – משרד החינוך אפילו לגבי מבנים לחינוך, דברים שנדרשים לחיים השוטפים – מונחים שיש החלטה שאנחנו לא מאשרים ביו"ש שום דבר ואנחנו לא מסתכלים על זה בכלל.

אפרים סנה: אין החלטה שלא מאשרים שום דבר.

אפרים סנה: יש רק החלטה אחת, אם אתה עוסק בדבר הזה, שהממשלה הזאת לא מרחיבה התנחלויות.

צבי הנדל: לא על זה אני מדבר, אני מדבר על הרבה פחות מזה.

אפרים סנה: כל מה שלא במסגרת הזאת ראוי לבדיקה.

אפרים סנה: אין החלטה גורפת כזאת.

אפרים סנה: השר יחליט למה הוא נענה ולמה לא, אבל אין החלטה גורפת.

צבי הנדל: אם יש לנו בעיות אקוטיות כמו בית-ספר, אתה מרשה לפנות אליך?

אפרים סנה: מה זה אני מרשה?

אפרים סנה: א.

אפרים סנה: בוודאי, אפשר לפנות; ב.

אפרים סנה: אני לא חושב שבקשה מהסוג שאתה אומר – בוא אני אגיד לך משהו.

אפרים סנה: אני, כזכור לך, שימשתי בתפקיד הזה בעבר.

אפרים סנה: גישתי אז היתה שמבנים שדרושים לתפקודו של יישוב חוקי – מה שדרוש ליישוב חוקי ואין בזה משום הרחבת היישוב, אושר.

אפרים סנה: כך נהגתי.

אפרים סנה: אני לא חושב שתהיה מדיניות אחרת.

אפרים סנה: אני אישית לא מכיר את הבקשות.

אפרים סנה: אני אומר לך מה הגישה.

אפרים סנה: חבר הכנסת שאל את שר הביטחון ביום ב' בניסן התשס"ז (21 במרס 2007): פורסם שכיום, שבעה חודשים לאחר סיום מלחמת לבנון השנייה, טרם שופצו מקלטים ציבוריים.

אפרים סנה: רצוני לשאול: 1.

אפרים סנה: האם נכון הדבר?

אפרים סנה: 2.

אפרים סנה: אם כן – האם יש למשרד תוכניות בנדון?

אפרים סנה: תשובת סגן השר הביטחון אפרים סנה: (לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול) 1–2.

אפרים סנה: בישיבה בראשות ראש הממשלה ב-27 באוגוסט 2006 הוחלט בעניין מקלטים ציבוריים ופרטיים כי הכנתם והפיקוח עליהם יהיו באחריותן של הרשויות המקומיות, בסיוע מקצועי של פיקוד העורף ובאחריות מיניסטריאלית של שר הפנים.

אפרים סנה: נציין כי בתקציב הרשות המקומית, אשר מאושר על-ידי משרד הפנים, קיים תקציב ייעודי לאחזקת המקלטים הציבוריים, והרשות אף אחראית לממן מתקציבה את הוצאות אחזקת המקלטים שבשטחה – תקציב הג"א מקומי.

אפרים סנה: נושא זה מעוגן בחוק התגוננות האזרחית, התשי"א-1951.

אפרים סנה: נוכח מצבם הקשה של המקלטים בצפון ולנוכח לקחי המלחמה, הכין פיקוד העורף, לבקשת משרד ראש הממשלה, תוכנית עתידית וחד-פעמית לטיפול במקלטים הציבוריים והפרטיים המשותפים לצורך שיפור מהיר של כשירותם.

אפרים סנה: בשלב זה ממתין הפיקוד לתקצוב התוכנית.

אפרים סנה: נוסיף כי הממשלה החליטה ביום 15 באפריל 2007 כי שר הביטחון, בהתייעצות עם משרדי הממשלה והגופים הנוגעים בדבר, ינחה בדבר ביצוע עבודת מטה אשר תפרט את הפעולות הנדרשות לקבלת אחריות-העל לטיפול בעורף במצבי חירום, לרבות מתן הסמכויות והמשאבים הנדרשים לשר הביטחון, וזאת נוסף על סמכויות המצויות בידיו על-פי החלטות הממשלה ועל-פי כל דין.

אפרים סנה: חבר הכנסת רן כהן שאל את שר הביטחון ביום ב' בניסן התשס"ז (21 במרס 2007): אזרחים פלסטינים טוענים, כי לאחרונה המינהל האזרחי ביהודה ושומרון מסרב במקרים רבים לתת אישורי רשיון למוניות.

אפרים סנה: רצוני לשאול: 1.

אפרים סנה: האם החליט המינהל האזרחי להגביל את מספר המוניות ביהודה ושומרון?

אפרים סנה: 2.

אפרים סנה: אם כן – מדוע, ומה השינוי לעומת המצב הקודם?

אפרים סנה: תשובת סגן השר הביטחון אפרים סנה: (לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול) 1.

אפרים סנה: המינהל האזרחי באיו"ש אינו מגביל מתן אישורי רשיון למוניות, והדבר הוא בסמכות הרשות הפלסטינית.

אפרים סנה: 2.

אפרים סנה: לאחר עליית ממשלת ה"חמאס", ולנוכח הנתק שבין רשויות המס בישראל לרשויות המס ברשות הפלסטינית, לא התאפשר מתן פטור ממכס על מוניות המיובאות לתחומי הרשות הפלסטינית.

אפרים סנה: למרות זאת, פיתחנו נוהל חדש המאפשר שחרור מוניות ממכס ללא צורך לעבור דרך גורמי הרשות.

אפרים סנה: מאז הפעלת הנוהל החדש חלק מהמוניות שוחרר בפטור ממכס.

אפרים סנה: כמו-כן מאפשרת ישראל העברת בעלות על כלי רכב משומשים מישראל לאיו"ש, בין היתר לשימוש ציבורי ומסחרי.

אפרים סנה: מחודש ינואר 2007 הועברו כ-700 כלי רכב משומשים מישראל לאיו"ש.

אפרים סנה: חבר הכנסת יוסף ביילין שאל את שר הביטחון ביום ט' בניסן התשס"ז (28 במרס 2007):

אפרים סנה: תוואי גדר ההפרדה חוסם את דרכם של תושבי אל-נועמאן לירושלים.

אפרים סנה: התושבים אינם יכולים לקבל אורחים ורופאים או להכניס סחורות, וכל תנועה שלהם תלויה באישור שוטרי מג"ב.

אפרים סנה: רצוני לשאול: 1.

אפרים סנה: האם נכון הדבר?

אפרים סנה: 2.

אפרים סנה: אם כן – מה ניתן לעשות כדי להקל על התושבים?

אפרים סנה: תשובת סגן השר הביטחון אפרים סנה: (לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול) 1–2.

אפרים סנה: סוגיית תנאי החיים של תושבי הכפר אל-נועמאן מאז בניית הגדר נדונה בימים אלו בפני בג"ץ בעתירה שהגיש ארגון "אלחק" מרמאללה ואחרים נגד ראש הממשלה ושר הביטחון, וזאת בהמשך לפסק-דין קודם של בית-המשפט העליון בעניין זה בבג"ץ 6181/04 מיום 22 במרס 2005, שבו ניתן תוקף של פסק-דין להסכם בין העותרים למשיבים.

אפרים סנה: מערכת הביטחון תגבש את עמדתה בנוגע לטענות העולות מהעתירה האמורה ותודיע על עמדתה זו במסגרת הדיונים בפני בית-המשפט העליון.

קולט אביטל: רוב תודות, אדוני סגן השר.

קולט אביטל: תם סדר-היום.

קולט אביטל: הישיבה הבאה תתקיים ביום שני, י"א בסיוון תשס"ז, 28 במאי 2007, בשעה 16:00.

קולט אביטל: ישיבה זאת נעולה.

קולט אביטל: חג שמח.