ישיבת מליאה, כנסת 17, פרוטוקול מספר הישיבה המאה-ועשרים-ארבע של הכנסת השבע-עשרה, 2007-06-04 00:00

מגלי והבה: הנני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת היום, יום שני, י"ח בסיוון התשס"ז, 4 ביוני 2007.

מגלי והבה: הודעה למזכיר הכנסת, בבקשה.

איל ינון: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק המשטרה (דין משמעתי, בירור קבילות שוטרים והוראות שונות) (תיקון מס' 22) (העסקת שוטרים בשכר), התשס"ז–2007; הצעת חוק לתיקון ולהארכת תוקפן של תקנות שעת-חירום (יהודה והשומרון וחבל-עזה – שיפוט בעבירות ועזרה משפטית), התשס"ז–2007.

איל ינון: לדיון מוקדם: הצעת חוק הודעה למועמד לעבודה (קבלה או אי-קבלה לעבודה), התשס"ז–2007, מאת חבר הכנסת אלכס מילר; הצעת חוק לתיקון פקודת בריאות העם (סימוני אזהרה של סוכרים ושומן טרנס במזון), התשס"ז–2007, מאת חבר הכנסת רן כהן; הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון – בדיקת ילד אצל רופא), התשס"ז–2007, מאת חבר הכנסת ואסל טאהא וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – גמלת ניידות), התשס"ז–2007, מאת חברי הכנסת יצחק זיו, יצחק גלנטי, משה שרוני, אלחנן גלזר ושרה מרום-שלו וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק הסכמים לנשיאת עוברים (אישור הסכם ומעמד היילוד) (תיקון – ועדת האישורים ופירוט בדיקה), התשס"ז–2007, מאת חברי הכנסת סטס מיסז'ניקוב ו; הצעת חוק עובדים על-ידי קבלני כוח-אדם (תיקון – זכות תביעה), התשס"ז–2007, מאת חברת הכנסת ליה שמטוב; הצעת חוק שעות עבודה ומנוחה (תיקון – שעות המנוחה השבועית), התשס"ז–2007, מאת חברי הכנסת יולי יואל אדלשטיין וזאב אלקין; הצעת חוק הרשות לוועדות רפואיות, התשס"ז–2007, מאת חברי הכנסת משה גפני ואחמד טיבי; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (פטור ממס להכנסות קשיש וניכוי הוצאות שכר דירה), התשס"ז–2007, מאת חברי הכנסת אלחנן גלזר, משה שרוני, יצחק זיו, יצחק גלנטי ושרה מרום-שלו; הצעת חוק לבוש הולם (תיקוני חקיקה), התשס"ז–2007, מאת חבר הכנסת עבאס זכור; הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון – ביטול סעיף 190(ב)), התשס"ז–2007, מאת חברת הכנסת נאדיה חילו; הצעת חוק העונשין (תיקון – חובת דיווח על ניצול כלכלי של זקנים וחסרי ישע), התשס"ז–2007, מאת חברי הכנסת שרה מרום-שלו, משה שרוני, יצחק זיו, יצחק גלנטי ואלחנן גלזר; הצעת חוק הסדרים במשק המדינה (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב) (תיקון – הנחה בארנונה בגין בניין ריק), התשס"ז–2007, מאת חברי הכנסת אלחנן גלזר, משה שרוני, יצחק זיו, יצחק גלנטי ושרה מרום-שלו; הצעת חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (ביטוח) (תיקון – דמי ניהול), התשס"ז–2007, מאת חברי הכנסת משה שרוני, יצחק זיו, יצחק גלנטי, אלחנן גלזר ושרה מרום-שלו;

איל ינון: הצעת חוק יסודות התקציב (תיקון – תאגיד בריאות המפעיל מעון יום שיקומי), התשס"ז–2007, מאת חברי הכנסת דוד אזולאי, משה שרוני ואחמד טיבי; הצעת חוק יישום תוכנית ההתנתקות (תיקון – ביטול החוק), התשס"ז–2007, מאת חבר הכנסת אריה אלדד; הצעת חוק תובענות ייצוגיות (תיקון – הקלות לחירש), התשס"ז–2007, מאת חבר הכנסת ; הצעת חוק סדר הדין הפלילי (סמכויות אכיפה – מעצרים) (תיקון – הגבלת חופש תנועה בזמן המשפט), התשס"ז–2007, מאת חבר הכנסת דב חנין וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק סדר הדין הפלילי (סמכויות אכיפה – מעצרים) (תיקון – זכות ההיוועצות של הנחקרים), התשס"ז–2007, מאת חבר הכנסת דב חנין וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק סדר הדין הפלילי (תיקון – התיישנות עבירות שהתקיימו בעניינן הליכי חקירה או משפט), התשס"ז–2007, מאת חבר הכנסת דב חנין וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק בית-המשפט לענייני משפחה (תיקון – השתתפות ילדים בהליכים הנוגעים להם), התשס"ז–2007, מאת חברי הכנסת נאדיה חילו, רונית תירוש ומיכאל מלכיאור; הצעת חוק יישום תוכנית ההתנתקות (תיקון – ענישה והגבלה), התשס"ז–2007, מאת חבר הכנסת אריה אלדד; הצעת חוק המקרקעין (תיקון – פינוי שוכר), התשס"ז–2007, מאת חבר הכנסת ; הצעת חוק סדר הדין הפלילי (תיקון – ייצוג בהליך שימוע), התשס"ז–2007, מאת חברי הכנסת יצחק לוי, ושלי יחימוביץ; הצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (המלצת ועדת חקירה כתנאי להקמת ועדה למילוי תפקידי ראש העירייה והמועצה), התשס"ז–2007, מאת חבר הכנסת מגלי והבה וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק לתיקון חוק האזרחות (ידיעת השפה הערבית), התשס"ז–2007, מאת חבר הכנסת אחמד טיבי וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק יישום תוכנית ההתנתקות (תיקון – פירוק מינהלת סל"ע), התשס"ז–2007, מאת חברי הכנסת חיים אמסלם, יצחק וקנין, נסים זאב, אברהם מיכאלי ויעקב מרגי; הצעת חוק השכירות והשאילה (תיקון – פינוי שוכר), התשס"ז–2007, מאת חבר הכנסת מנחם בן-ששון; הצעת חוק לביטול המינהלה לקידום הבדואים בנגב, התשס"ז–2007, מאת חבר הכנסת אופיר פינס-פז; הצעת חוק ירושלים ובנותיה, התשס"ז–2007, מאת חבר הכנסת ישראל כץ; הצעת חוק לתיקון פקודת בריאות העם (חובת קבורה בבית-עלמין),

איל ינון: התשס"ז–2007, מאת חבר הכנסת משה גפני; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – ניצולי מחנות ריכוז וגטאות הנאצים), התשס"ז–2007, מאת חברי הכנסת שרה מרום-שלו, משה שרוני, יצחק זיו, יצחק גלנטי ואלחנן גלזר; הצעת חוק-יסוד: בחירות מיוחדות לראשות הממשלה, מאת חבר הכנסת ישראל כץ; הצעת חוק טיפול ארוך טווח בפדופיליה, התשס"ז–2007, מאת חבר הכנסת יובל שטייניץ; הצעת חוק העונשין (תיקון – תשלום פיצויים שנפסקו לטובת קטין שניזוק מעבירה), התשס"ז–2007, מאת חבר הכנסת יצחק לוי; הצעת חוק הכשרות המשפטית והאפוטרופסות (תיקון – ביטול חזקת הגיל הרך), התשס"ז–2007, מאת חברת הכנסת ליה שמטוב; הצעת חוק ייצוג ילדים ונוער, התשס"ז–2007, מאת חברי הכנסת נאדיה חילו ודב חנין; הצעת חוק הבחירות לכנסת (תיקון – שלילת זכות לשכר ביום הבחירות ממי שאינו מצביע), התשס"ז–2007, מאת חבר הכנסת גדעון סער; הצעת חוק לקביעת מעמדם של בני-זוג שבאו בהסכם הזוגיות, התשס"ז–2007, מאת חברי הכנסת דוד רותם וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק לתיקון פקודת העדה הדתית (המרה) (גיור על-ידי רב עיר ומועצה מקומית), התשס"ז–2007, מאת חבר הכנסת דוד רותם וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק המועצה להשכלה גבוהה (תיקון – חופש אקדמי), התשס"ז–2007, מאת חבר הכנסת מיכאל מלכיאור וקבוצת חברי הכנסת.

איל ינון: נוסח מתוקן של הצעת חוק מס ערך מוסף (תיקון – מס בשיעור אפס על מוצרי מזון ותחבורה ציבורית), התשס"ז–2006, של חברי הכנסת יעקב כהן, שלי יחימוביץ, משה כחלון וקבוצת חברי הכנסת.

איל ינון: עוד אודיעכם, כי בהתאם להוראת סעיף 124 לתקנון, החליטה ועדת העבודה, הרווחה והבריאות לחדש את הדיונים בהצעת חוק הנוער (טיפול והשגחה) (תיקון מס' 17), התשס"ז–2007.

מגלי והבה: אדוני המזכיר, כיוון שזו ההודעה הראשונה שלך, מקובל, לפחות לגבי חברי הכנסת, כל מי שחדש ומדבר, מברכים אותו.

מגלי והבה: אני רוצה לברך אותך בשם כל חברי הבית ולאחל לך הצלחה ודרך צלחה.

מגלי והבה: תודה.

מגלי והבה: 2.

מגלי והבה: סירובה לקדם משא-ומתן על הפסקת אש;

מגלי והבה: חברי הכנסת, הצעות אי-אמון.

מגלי והבה: הצעה ראשונה, הצעת סיעות האיחוד הלאומי – מפד"ל ויהדות התורה להביע אי-אמון בממשלה בשל הפגיעה בחינוך הציוני-הדתי ובמוסדות התורה.

מגלי והבה: אני מזמין את חבר הכנסת לנמק את ההצעה שלו במסגרת זמן של עשר דקות.

מגלי והבה: תשיב לו שרת החינוך והתרבות יולי תמיר.

מגלי והבה: בבקשה.

ניסן סלומינסקי: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, חברי חברי הכנסת, אני רוצה לברך את איל ינון, המזכיר החדש.

ניסן סלומינסקי: שיהיה מברוכ, שתהיה לנו עבודה משותפת, יחד, ותצליח.

ניסן סלומינסקי: יש לך כל הנתונים להצליח – בהצלחה.

ניסן סלומינסקי: בעת הקמת המדינה החליטה הציונות הדתית בהחלטת מכוון להיות שותפה בהקמת המדינה ובהפעלתה לאורך כל הדרך.

ניסן סלומינסקי: אני חושב שכך נהגנו, ועל בסיס זה היינו שותפים תמיד כשהיה אפשר בקואליציות ובבניית המדינה על כל אגפיה, בחברה, בצבא, בכלכלה, במשפט ובכל תחום אחר.

ניסן סלומינסקי: התפיסה הבסיסית אמרה, שאם מקימים את המדינה, צריך להקים אותה יחד, כי אם אנו משלבים כוחות, יש סיכוי שהמדינה הזאת, שמוקפת אויבים מבחוץ, תוכל להחזיק מעמד ולעמוד.

ניסן סלומינסקי: אני חושב שהשתתפותה של הציונות הדתית ותרומתה היו מכובדות וטובות.

ניסן סלומינסקי: והנה לאחרונה – אולי גם בתקופות אחרות, אני יכול לדבר רק על התקופה אחרונה – אנו מרגישים כאילו ממשלת ישראל החליטה להילחם עד חורמה בציונות הדתית.

ניסן סלומינסקי: הדבר בא לידי ביטוי בהרבה מאוד תחומים, כאילו אם אנו לא בקואליציה נגמר הכול – ואני לא מדבר על דברים שקשורים לקואליציה ולאופוזיציה, אני לא מדבר על השאלה אם תהיה נסיגה מפה, אני מדבר על הדברים הבסיסיים שעמדו תמיד בהסכמה הלאומית שבינינו לבין אחינו, בתוך העם, לצורך הנושא.

ניסן סלומינסקי: אתן שלוש דוגמאות בשלושה נושאים שאני חושב שהם מקובלים על כולנו, כולנו רוצים אותם, והיה בהם שיתוף פעולה, ונראה איך הממשלה הזאת הולכת ומקצצת את שיתוף הפעולה כאילו להכעיס, ולכן אני חושב שהממשלה הזאת ראויה לאי-אמון שלנו.

ניסן סלומינסקי: הדוגמה הראשונה שניקח היא הצבא.

ניסן סלומינסקי: ברור, אנשינו הולכים לצבא ושותפים בכל החילות, בכל משימה הכי קשה שרק אפשרית בצבא תפגשו גם את אנשינו, וכך צריך להיות.

ניסן סלומינסקי: אני לא מתגאה בזה ולא רוצה לעצמי שום קרדיט.

ניסן סלומינסקי: הקמנו את המכינות הקדם-צבאיות, כולם משבחים, לוקחים את הבחורים לפני שהם הולכים לצבא ונותנים להם מוטיבציה, מכשירים אותם.

ניסן סלומינסקי: כשהם מגיעים לצבא, הם מגיעים עם כל הרוח, עם כל מה שפעם היה ואיננו, ואני חושב שהיום כבר הגענו לשלב ששליש ממפקדי הצבא הם בוגרי המכינות הקדם-צבאיות.

ניסן סלומינסקי: אני רק לא רוצה לדבר על בתי-העלמין, כמה יש בהם מתוכם.

ניסן סלומינסקי: ומי יכול לדבר נגד?

ניסן סלומינסקי: זה דבר כל כך מבורך, יפה, מכובד, השילוב הזה.

ניסן סלומינסקי: והנה, כשמגיעים למעשה, בתקציב 2006 מדינת ישראל מתקצבת את המכינות הקדם-צבאיות ב-20 מיליון ש"ח, שזה לא מספיק, אבל נניח, ובתקציב 2007 מקצצים 25%.

ניסן סלומינסקי: אני לא צוחק.

ניסן סלומינסקי: היתה החלטת ממשלה על קיצוץ של 5% במשרדי הממשלה; החריגו את משרד החינוך, שהוא רשאי לקצץ רק 2.5%, וקיצצו במכינות הקדם-צבאיות 25%, לא 2.5%.

ניסן סלומינסקי: כלומר מ-20 מיליון ל-15 מיליון ש"ח.

ניסן סלומינסקי: איך אפשר להסביר את זה?

ניסן סלומינסקי: מה הם חטאו?

ניסן סלומינסקי: מה הם פשעו?

ניסן סלומינסקי: כבר לא רוצים אותם, לא צריכים אותם?

ניסן סלומינסקי: על מה עשינו את זה?

ניסן סלומינסקי: במקום ההיפך, לראות שהם באמת פועלים בסדר וסך הכול הם לטובת כלל הציבור, אז אדרבה, לדרבן אותם, להוסיף להם; במקום זה מקצצים, כשבפועל הקיצוץ הוא הרבה יותר גדול, כי בפועל, מעבר לתקציב שהמדינה תקצבה ב-2006, כ-20 מיליון, הצלחנו בעזרת חברי הכנסת ושרים שהבינו את החשיבות להוסיף להם עוד 10 מיליונים, מעבר לתקציב הפורמלי, והיו להם 30 מיליון.

ניסן סלומינסקי: היום, כשנמצאים ב-15 מיליון, היה קיצוץ פורמלי בתקציב של 25%, ובפועל יש להם קיצוץ של 50%, כי מ-30 מיליון הם ירדו ל-15 מיליון.

ניסן סלומינסקי: מישהו יכול להסביר את זה?

ניסן סלומינסקי: אז אם זה היה מקרה בודד, הייתי יכול להגיד, אבל מאחר שאתה רואה את זה לאורך כל החזית – זאת דוגמה אחת, הצבא.

ניסן סלומינסקי: דוגמה שנייה היא הנושא המרכזי השני שחשוב לכולנו – היחסים בין דתיים לחילונים, שכולנו חושבים שהם אחת הנקודות המרכזיות ומפתח לבניית עם חזק.

ניסן סלומינסקי: זה השילוב והקשר בין הציבור הדתי לציבור הכללי ושיתוף הפעולה, ויש פרויקט יפהפה שנקרא "מרכזים להעמקת הזהות היהודית", שבהם נכנסים לבתי-ספר כלליים ונותנים יסודות.

ניסן סלומינסקי: לא מנסים להפוך אותם לדתיים, זה – יום יבוא אולי, זאת לא המטרה; המטרה היא ליצור גשר וקשר וקצת לדבר על ערכים ועל דברים משותפים.

ניסן סלומינסקי: כלומר, שילד בוגר ידע מה זה פסח, מה זה שמע ישראל – הדברים הבסיסיים של היהדות; ועושים את זה באופן נפלא.

ניסן סלומינסקי: יש 60 מרכזים כאלה, רובם בעיירות הפיתוח, ועושים עבודת קודש, ויש להם 1.2 מיליון ימי תלמיד בשנה.

ניסן סלומינסקי: באמת הם עושים עבודת קודש.

ניסן סלומינסקי: כולם משבחים.

ניסן סלומינסקי: דברו עם כל מנהל של בית-ספר כללי, שאומר: עבודת קודש, אני רוצה כמה שיותר, שלא תעזו לעצור את זה.

ניסן סלומינסקי: ומה קורה בפועל?

ניסן סלומינסקי: התקציב שהמדינה מתקצבת את זה היה בשנה שעברה 1.2 מיליון ל-60 מרכזים, וגם אותו קיצצו השנה ב-25%.

ניסן סלומינסקי: הוא ירד ל-900,000 ל-60 מרכזים, מ-1.2 מיליון ימי תלמיד.

ניסן סלומינסקי: נכון שזה צחוק.

ניסן סלומינסקי: אז ראשית, הקיצוץ מראה שוב אותו כיוון.

ניסן סלומינסקי: בשנה שעברה, בגלל החשיבות, אספנו מן הגורן ומן היקב והוספנו עוד 6.5 מיליונים לסעיף הזה, לסעיף של מיליון שקלים שהמדינה נותנת, כי ראינו את החשיבות העצומה בגשר ובקשר הזה.

ניסן סלומינסקי: זה המפתח שנוכל להיות עם אחד.

ניסן סלומינסקי: אז מה הולכת המדינה ועושה?

ניסן סלומינסקי: מקצצת 25%, וגם לא מאפשרת לנו, מסיבות אחרות, להוסיף את הסכום הנוסף.

ניסן סלומינסקי: וזה התקציב שנועד כדי ליצור גשר וקשר בין הציבור הדתי לציבור הכללי.

ניסן סלומינסקי: זאת הנקודה השנייה.

ניסן סלומינסקי: אני בכוונה לוקח שלוש דוגמאות משלושה נושאים.

ניסן סלומינסקי: הדוגמה השלישית היא מהתחום החברתי.

ניסן סלומינסקי: כמה חשוב לעבוד בתחום החברתי, להיכנס לבתים של אנשים במצוקה ולעזור ולסייע.

ניסן סלומינסקי: לצורך זה הקמנו גרעינים שעובדים בעיירות הפיתוח, שעובדים בשעות אחר-הצהריים והערב בבתים, בגשר ובקשר, נכנסים ומדברים ומסייעים ועוזרים, לפעמים בחיוך, לפעמים בעצה, לפעמים בסיוע נוסף, בגשר ובקשר, עוזרים מבחינה חברתית ועושים עבודת קודש אדירה בנושא הזה.

ניסן סלומינסקי: ושוב, המדינה הקציבה בשנה שעברה כמעט 5 מיליונים, והשנה קיצצה את זה ב-25% – ל-4 מיליונים.

ניסן סלומינסקי: קיצוץ של 25%.

ניסן סלומינסקי: כשראינו שזה כל כך חשוב, הוספנו להם בשנה שעברה 7.5 מיליונים כדי לאפשר את הדבר הזה.

ניסן סלומינסקי: אין לנו השנה הכסף, כי אנחנו לא בקואליציה ולא נותנים, זאת אומרת שיהיה כאן משבר אדיר.

ניסן סלומינסקי: נתתי שלוש דוגמאות בשלושה נושאים מרכזיים: צבא, קשר בין הציבור הדתי לציבור הכללי, בעיקר אצל הנוער, והתחום החברתי.

ניסן סלומינסקי: יש דוגמאות בלי סוף שאני יכול לתת, שבהן אנחנו מוכנים וחושבים שזה צו השעה לעבוד ולעשות, ואנחנו גם מוכנים להשקיע כמה שאנחנו יכולים, הרבה מאוד כספים, והמדינה באה ואומרת "נייט", ועושה לנו קיצוץ כזה דרסטי של 25%.

ניסן סלומינסקי: אני חושב שמדינה שעושה קיצוץ כזה, ועוד בנושאים הכל-כך קרדינליים, שאותם נתתי כדוגמה, אכן לא ראויה לאמון הכנסת.

ניסן סלומינסקי: תודה לך, אדוני.

מגלי והבה: תודה, חבר הכנסת ניסן סלומינסקי.

מגלי והבה: אני מזמין את שרת החינוך יולי תמיר, בבקשה.

יולי תמיר: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ראשית הרשה לי, חבר הכנסת סלומינסקי, להסיר דאגה מלבך ולומר לך, שאין כל כוונה לפגוע בכל פעילות שיש לה, כמו שאולי ניסית לרמוז, קשר ליהדות הציונית-הדתית.

יולי תמיר: כי נדמה לי שיש דבר אחד שאמרתי אותו בריש גלי לאורך כל השנים, והוא עד כמה אני מעריכה את ההחלטה שאתם קיבלתם, ופתחת בה, להיות חלק מהזרם הממלכתי של החינוך בישראל ולהיות חלק בלתי נפרד מהעשייה החינוכית של משרד החינוך באופן מלא ושלם.

יולי תמיר: שנית, ברצוני להבהיר, ואולי זה יישמע לך ציני, שהקיצוץ שאתה מציין ומלין עליו, של 25%, נובע מכך שהחלטנו שלא לקצץ באותן פעילויות חשובות את אותו סדר-גודל של קיצוץ שהושת על רוב תקציב הפעולות של משרד החינוך, והוא מתקרב בנושאים מסוימים ל-40%–50%.

יולי תמיר: חברך זבולון אורלב לא כאן, הוא היה אולי מסביר את זה טוב ממני, אבל במשרד החינוך קיצוץ לא חל על כל התקציב, הוא חל על נתח מאוד קטן.

ניסן סלומינסקי: האוצר הודיע שמה שהוא מתכוון זה רק על ה"שפיל", הוא לא מתכוון על התקציב.

ניסן סלומינסקי: מראש הוא הביא את זה בחשבון.

יולי תמיר: חבר הכנסת סלומינסקי, תקציב הפעילות של משרד החינוך – יושב כאן עוד אדם בקיא ומכיר את תקציב המשרד – הוא התקציב שמקוצץ פעם אחרי פעם.

יולי תמיר: למשל, בדרך לכאן פגש אותי מישהו ושאל אותי על רווחה חינוכית, תחום שקרוב ללבי.

יולי תמיר: הוא כמעט נמחק.

יולי תמיר: גם בנושאים אחרים.

יולי תמיר: למה?

יולי תמיר: כי בשכר אני לא יכולה לפגוע ובהעברה לרשויות אני לא יכולה לפגוע ובמכללות להכשרת מורים אני לא יכולה לפגוע ובהסעות אני לא יכולה לפגוע, ובסוף לא חשוב כמה הקיצוץ קטן, הוא נופל על אותם סעיפים שהם הסעיפים של הפעילות ואוכל מהם בכל פה.

יולי תמיר: הייתי שמחה אם זה לא היה כך, אבל זה המצב לאשורו.

יולי תמיר: זאת אומרת, בהרבה מאוד נושאים שחשובים לכולנו, תקציב הפעילות של המשרד נשחק באופן מאוד משמעותי.

יולי תמיר: גם ההסדר המאוד-משמעותי שעשינו היום עם ארגוני המורים, שהוסיף מיליארדי שקלים למשרד – אין לו טרנזיטיביות.

יולי תמיר: חשוב להבין את זה, כי אנשים אומרים לי: הנה, קיבלת מיליארד, קחי קצת.

יולי תמיר: יש למשרד רישום תקציבי נפרד של שכר ושל פעולות, ואין לי יכולת להעביר מדבר לדבר.

יולי תמיר: זה כדי לתת את ההקשר הכללי, ותסיר חשש מלבך שיש פה איזה עניין סקטוריאלי.

יולי תמיר: כמו שאמרתי, ההיפך הוא הנכון, הנושאים האלה – באופן מיוחד היה ניסיון לשמר אותם.

ניסן סלומינסקי: יש סעיפים שלא קוצצו.

יולי תמיר: אני מוכנה לשבת אתך על כ-800 הסעיפים שקשורים בפעילות ולהראות לך שיש סעיפים משמעותיים מאוד.

יולי תמיר: נתתי דוגמה של רווחה חינוכית, התחום הפוליטי – נוגע לשנינו – קוצץ באופן משמעותי מאוד.

יולי תמיר: למה?

יולי תמיר: כי זו שאלה איפה היו התחייבויות קודמות וכו', וגם של סדרי עדיפויות, ואכן, לא נעשה ניסיון מיוחד לפגוע בנושאים שציינתי.

יולי תמיר: דבר שני – ואת זה חשוב לי לומר, אחר כך אתן שתי תשובות ממוקדות בנושא שעלה כאן לדיון – אתם וגם מפלגות אחרות וכל מי שבבית הזה היה אי-פעם שותף להעברת כספים קואליציוניים לחינוך צריך להכות על חטא.

יולי תמיר: כי תקציב החינוך מתנהל בזיגזג: אתה בקואליציה, יש כסף.

יולי תמיר: אתה לא בקואליציה, אין כסף.

יולי תמיר: אתה חוזר, זה ניתן.

יולי תמיר: אתה לא חוזר, זה לא ניתן.

יולי תמיר: אי-אפשר לנהל כך תקציב.

יולי תמיר: אני מציעה לך הצעת חקיקה, אני אעשה כל דבר שהיא תעבור: לא יעבור כסף קואליציוני לחינוך.

יולי תמיר: מה שבתקציב, בתקציב.

יולי תמיר: מה שלא בתקציב, לא בתקציב.

יולי תמיר: הלחצים הקואליציוניים על תקציבי חינוך הם אבן נגף לניהול נכון של תקציב החינוך.

יולי תמיר: נכון – מה אומרים לי היום כשאני באה לבקש כסף ואני אומרת:

יולי תמיר: תראו מה קורה לנושא השירות הלאומי?

יולי תמיר: אומרים: טוב, הם לא בקואליציה, זה היה כסף קואליציוני.

יולי תמיר: אז מה אני אגיד?

יולי תמיר: אתם לא בקואליציה.

יולי תמיר: אני חושבת שזה לא צריך להתנהל כך, אבל בואו נודה על האמת ששנים זה התנהל כך, ואתם הייתם שותפים לזה ונתתם לזה יד, אז מה לעשות, אנשים אומרים לי: זה הנוהג.

יולי תמיר: אני מתקוממת על כך.

יולי תמיר: אודה לך אם תגיש הצעת חוק שתגיד: לא יהיו יותר כספים קואליציוניים לחינוך.

יולי תמיר: אולי יהיה סדר פעם אחת.

יולי תמיר: שלישית, לגבי תגבור לימודי יהדות.

יולי תמיר: הנושא של תגבור לימודי יהדות נשמר במשרד החינוך, ואין שום כוונה לפגוע בו.

יולי תמיר: לפני כמה שנים היה דוח חשוב, שהנחה את משרד החינוך איך לפעול בכל הנוגע לתגבור לימודי יהדות בבית-הספר הממלכתי.

יולי תמיר: הוא נקרא דוח-שנהר, אתה מכיר אותו כמוני.

יולי תמיר: אנחנו מיישמים את הדוח הזה, ולכן כל גורם שרוצה לפעול במשרד לתגבור לימודי יהדות בבית-הספר הממלכתי אמור להוכיח לנו שהוא פועל ברוח ועדת-שנהר.

יולי תמיר: זה, נדמה לי, דבר שלא נעשה בעבר, ובטעות, כי אימצו את הדוח רק לא עשו שום דבר ליישם אותו.

יולי תמיר: אנחנו מיישמים אותו, ועל-פי העיקרון הזה אנחנו גם מתקצבים את הפעילות.

ניסן סלומינסקי: 900,000 שקל ל-60 מרכזים, ואם לא תעשי לא יהיה?

ניסן סלומינסקי: מה תעשי עם הכסף הזה?

יולי תמיר: חבר הכנסת סלומינסקי, אני לא מתקצבת.

יולי תמיר: כידוע לך היטב, אני לא מתקצבת את המרכזים, אני מתקצבת את פעילותם.

יולי תמיר: יש חוק במדינת ישראל, חוק התמיכות.

יולי תמיר: על-פי החוק אנחנו מוציאים הודעת תמיכה למי שמוכן לקיים תגבור לימודי יהדות בבית-הספר הממלכתי.

יולי תמיר: מי שניגש – ניגש.

יולי תמיר: יש קריטריונים ועל-פיהם קיבל מי שקיבל – – –

ניסן סלומינסקי: על שעה שנותנת – – –

מגלי והבה: בשני דברים אתה לא "פייר" – היית פה עשר דקות, אמרת כל מה שרצית.

מגלי והבה: דבר אחר, בתחילת דבריה של השרה היא אמרה שהיא מוכנה לשבת אתך ולהראות לך – – –

ניסן סלומינסקי: יש לנו הרבה מה לדבר.

מגלי והבה: לא, אתה עושה עכשיו פינג-פונג שלא מתאים לדיון.

יולי תמיר: אני רוצה להסביר לך שנית.

יולי תמיר: השאלה אינה כמה אני מתקצבת את המרכזים, אלא כמה אני מתקצבת את הפעילות, ובתמיכות – מי שמקבל תמיכה על-פי דין, מקבל את חלקו.

יולי תמיר: אם הנתח קטן – כולם מקבלים פחות.

יולי תמיר: אם הנתח גדל – כולם מקבלים יותר.

יולי תמיר: לעניין השירות הלאומי – חשוב לומר שוב שהשירות הלאומי נפגע בגלל העדר כספים קואליציוניים.

יולי תמיר: אני עושה מאמץ, בשיתוף אתכם, להחזיר לפחות חלק מהתקציב, כדי שהמפעל היפה והחשוב הזה יישמר.

יולי תמיר: יש בינינו ויכוח על עניין המכרז, כי אני כפופה לחוק חובת מכרזים, ובמשרד החינוך יהיו רק מכרזים אחודים לכל תחום ולכל עניין.

יולי תמיר: מצד אחר, ברור לגמרי שגם במכרז האחוד תהיה התניה שלפיה בת שהיא שומרת מסורת ושומרת דת לא תיפגע אמונתה ולא ייפגעו הלכותיה, ואם היא תיכנס – היא תיכנס על-פי מסגרת שתאפשר לה לשמור את אורחות חייה, כפי שהשירות הלאומי נועד לעשות.

יולי תמיר: לכן, יהיה מכרז בסכום הכסף שייוותר לי.

יולי תמיר: אינני יודעת כמה, הלוואי שביחד נצליח במאבק ורוב הכסף יוחזר.

יולי תמיר: התהליך יהיה כזה שיהיה מכרז אחד, הוא ישמור על אורחות חייה של הבת המתנדבת והוא ייתן מענה ליכולת ולרצון שלנו לתת תמיכה לשירות הלאומי.

יולי תמיר: לכן אני דוחה את הטענה, שנדמה לי שגם אתה יודע שהיא טענה של איזו הטיה סקטוריאלית.

יולי תמיר: אני כן מקבלת בברכה את מאבקך אתי, שתקציב הפעילות של משרד החינוך יגדל.

יולי תמיר: אני לא צריכה הרבה.

יולי תמיר: אני אגיד לך את האמת, ב-300–400 מיליון אתה וכל חברי שמקטרים לי פה במסדרונות, ובצדק, יחד נוכל לתת את השירות הזה.

יולי תמיר: הלוואי שפעם אחת – וזה דבר שהוא מאוד מורכב, כי שנים יש שחיקה דווקא בתחום הזה – תקציב הפעולות של המשרד יגדל ולא יקטן.

יולי תמיר: תודה.

מגלי והבה: תודה לשרת החינוך.

ניסן סלומינסקי: האי-אמון הוא נגד הממשלה, לא נגדה, הממשלה שלא נותנת לה.

ניסן סלומינסקי: לא אמרתי שום דבר נגד כבוד השרה במקרה הזה.

ניסן סלומינסקי: האי-אמון הוא נגד הממשלה, והשרה מודה שאכן הממשלה לא נותנת.

ניסן סלומינסקי: אני חושבת שהשרה מצטרפת לאי-אמון שלנו.

יולי תמיר: לא, לא.

מגלי והבה: אני לא פוטר אף אחד מאחריות, אבל אני לא רוצה להרחיב את הדיון בנושא הזה.

מגלי והבה: תודה.

מגלי והבה: ההצעה השנייה היא הצעת סיעות מרצ, רע"ם-תע"ל, חד"ש ובל"ד להביע אי-אמון בממשלה בשל סירובה לקדם משא-ומתן על הפסקת אש.

מגלי והבה: יענה סגן שר הביטחון אפרים סנה.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, ברכות למזכיר החדש, חברי חברי הכנסת, אדוני סגן השר, הצעת האי-אמון שלנו בממשלה מתייחסת לכמה תחומים, מתייחסת בעיקר לתחום המדיני בשתי החזיתות, לחזית הסורית ולחזית הפלסטינית.

זהבה גלאון: הממשלה הזאת, כל מה שהיא עושה, היא עוסקת בהישרדות ולא מושיטה יד למשא-ומתן.

זהבה גלאון: היום, חברי חברי הכנסת, התפרסם הדוח של ארגון "אמנסטי" שמציין 40 שנות כיבוש ובוחן את מדיניות ישראל בשטחים ב-40 השנים האחרונות.

זהבה גלאון: אני מודה, חברי חברי הכנסת, שכשקראתי את התקציר של הדוח הזה – אני חושבת שהדוח הזה מציב את מדינת ישראל במורד האפרטהייד.

זהבה גלאון: זה צריך לעורר אצלנו תמרור אדום גדול שכך מתייחס אלינו העולם.

זהבה גלאון: כשמקימים גדר, שלכאורה היא ביטחונית, כשהיום כבר ברור שאין בינה לבין הביטחון ולא כלום; כשיש מאות חסימות בגדה, עשרות מחסומים, מאות כבישים עוקפים, כבישי אפרטהייד שמיועדים ליהודים בלבד – אז מה אנחנו מתפלאים אחר כך כשמנסים להטיל עלינו חרמות, וגידופים ונידויים.

זהבה גלאון: אני מתנגדת כמובן לחרם שמבקשים להטיל המרצים הבריטים על המוסדות האקדמיים בישראל.

זהבה גלאון: אבל, חברי חברי הכנסת, בואו נאמר את זה: מדינת ישראל הרוויחה את זה ביושר אחרי מדיניות מפלה במשך כל כך הרבה שנים בשטחים, שההתגלמות הכי סמלית שלה היא הגדר, שבעיני מסמלת את המארה שבכיבוש; הגדר הזאת שבעצם מפרידה בין פלסטינים לפלסטינים.

אפרים סנה: זו עמדתה הרשמית של מרצ?

זהבה גלאון: אני מדברת בשם חברי חברי הכנסת.

זהבה גלאון: הגדר הזאת שנועדה להיות ביטחונית, היא גדר מספחת – – –

אפרים סנה: – – –

מגלי והבה: תן לה להביע את מה שהיא חושבת ואחר כך תענה לה.

זהבה גלאון: אדוני סגן השר, הגדר הזאת היא גדר מספחת.

זהבה גלאון: מרצ חושבת שצריך לתת מענה ביטחוני ואינה מתנגדת לגדר בתחומי "הקו הירוק" או בגבולות "הקו הירוק".

זהבה גלאון: הגדר הזאת, אין בינה ובין ביטחון ולא כלום.

זהבה גלאון: הגדר הזאת מפרידה בין פלסטינים לפלסטינים, הגדר הזאת היא גדר אפרטהייד, שלצערי גם לא נותנת ביטחון ומענה ביטחוני לאזרחי מדינת ישראל.

זהבה גלאון: הדבר הברור ביותר היום, כשבוחנים 40 שנות כיבוש, כשרואים את הגדר ומה קורה מעבר לגדר, באיזו מציאות אנשים חיים, כשאין חופש תנועה, ואדם שצריך להגיע מג'נין לבית-לחם, במקרה הטוב – אם יש לו אישור – לוקח לו יום שלם.

זהבה גלאון: אנשים שחיים במציאות כזאת, צריכים להגיע למסקנה אחת, מסקנה שלצערי אני נאלצת להגיע אליה: מדינת ישראל היום יכולה להגדיר את עצמה כדמוקרטיה, אבל דמוקרטיה ליהודים בלבד.

זהבה גלאון: אני אומרת את זה בצער.

זהבה גלאון: אבל היום, אחרי שכנסת ישראל לא מצאה לנכון, אחרי שנשיאות הכנסת לא מצאה לנכון לקיים דיון במליאה לציון 40 שנות כיבוש – – –

מגלי והבה: גברתי, אם כך, הדמוקרטיה לא כוללת אותי.

זהבה גלאון: הדמוקרטיה מתקיימת בתחומי "הקו הירוק".

מגלי והבה: אה, את מדברת על "הקו הירוק".

זהבה גלאון: בוודאי, לכן ציינתי את הגדר כנקודת ציון.

יולי יואל אדלשטיין: – – – כמו גם הכבישים, הם לישראלים ולא ליהודים.

זהבה גלאון: אדוני יושב-ראש הישיבה, מדינת ישראל מתפארת בהיותה מדינה דמוקרטית.

זהבה גלאון: מדינת ישראל עדיין מפלה את האזרחים הערבים ואת האזרחים הדרוזים.

זהבה גלאון: מי כמוך יודע את זה, שמה שנכון ליהודים לא נכון לערבים.

זהבה גלאון: אז אפשר לומר שזו דמוקרטיה חלולה, או באמירה כוללת יותר – אני אומרת את זה בצער רב: מדינת ישראל היא דמוקרטיה ליהודים בלבד.

זהבה גלאון: חיים בנוח כאן בדמוקרטיה הזאת.

זהבה גלאון: אנשים נמקים או מגיעים למצב שחיים מ-2 דולר ליום בעזה; אנשים שלא מסוגלים לעבור כדי לעבד את אדמותיהם – – –

דוד רותם: אנחנו כבר לא נמצאים בעזה, אם את לא יודעת.

זהבה גלאון: זה נכון, חברי חבר הכנסת רותם, אנחנו יצאנו מעזה והפכנו את עזה לבית-כלא אחד גדול.

זהבה גלאון: כשמדינת ישראל חייבת יותר מ-600 מיליון דולר לעזה ולא מעבירה את הכסף ולאנשים אין מה לאכול, אז מה הפלא שכל מיני כנופיות משלמות לילדים לזרוק "קסאמים".

זהבה גלאון: איזה מענה אנחנו נותנים לזה?

זהבה גלאון: אני לא מאשימה את ממשלת ישראל באחריות בלעדית למה שקורה בעזה, אבל כשחוסמים את המעברים, כשלא מאפשרים העברת סחורות וכשלא מאפשרים את העברת הכסף, אז אנשים מגיעים למצב שאין להם מה להפסיד.

זהבה גלאון: לנו יש אחריות שנובעת בראש ובראשונה מראייה של האינטרס הישראלי.

זהבה גלאון: האינטרס הישראלי הוא בראש ובראשונה להפסיק את ה"קסאמים" על שדרות.

זהבה גלאון: זה מצב בלתי נסבל.

זהבה גלאון: התנאים שחיים בהם אנשי שדרות בלתי נסבלים.

זהבה גלאון: הם לא יודעים מאיפה זה יבוא להם.

זהבה גלאון: האם מדינת ישראל נותנת מענה לתושבי שדרות?

זהבה גלאון: כמה עוד אפשר להמשיך ולומר לאנשים במדינת ישראל שנכניס עוד כוח ועוד כוח?

זהבה גלאון: ממתי מכות מחץ עזרו?

זהבה גלאון: למה אין כאן מנהיג שיתייצב באומץ ויאמר לציבור: אין פתרון צבאי ואין פתרון בכוח.

זהבה גלאון: רק משא-ומתן והידברות על רגיעה – אני לא מדברת על הסדרים – רק הדרך הזאת יכולה להביא לאיזה הסדר.

זהבה גלאון: מדינת ישראל והעומד בראשה מנסים לציין את האיפוק שלו, שעדיין הוא לא הכניס כוח קרקעי לעזה.

זהבה גלאון: במקום להידבר, אנחנו שומעים עכשיו שהוא יפגוש את אבו-מאזן.

זהבה גלאון: בשביל מה הפגישות חסרות התכלית וחסרות התועלת האלה, פגישות שהן בעיקר לצורך הצילום, ואין שום דבר בצדן?

זהבה גלאון: אם היתה כאן ממשלה רצינית, היא היתה מתייצבת באומץ על הבמה ואומרת לציבור הישראלי: לא נוכל לתת מענה לתושבי שדרות ולא נוכל להציע להם שקט, אם לא ניתן מענה לבעיה בעזה.

זהבה גלאון: זו אחריות שלנו, וצריך לומר זאת ביושר לציבור.

זהבה גלאון: אותו דבר לגבי החזית הסורית.

זהבה גלאון: קראתי לפני ימים מספר בעיתון, שביום רביעי אמור להתכנס הקבינט המדיני-הביטחוני לדון בשאלה הסורית.

זהבה גלאון: לא, חלילה, הדגישו הדוברים בשם הממשלה, לקבל החלטות בשאלה הסורית, אבל לדון בסוגיה הסורית.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, אני שומעת לאחרונה דיבורים: "מאיימים עלינו", "בקיץ עלולה להיות מלחמה בצפון", "הסורים מתחמשים", והדרך שלנו לפעול היא להתחמש, במקום שהדרך שלנו לפעול תהיה משא-ומתן.

זהבה גלאון: אף אחד כאן לא בחן את רצינות כוונותיו של הנשיא אסד, שכל הזמן מאותת שהוא מושיט לנו יד לשלום.

זהבה גלאון: היו דיבורים, ותג המחיר ידוע.

זהבה גלאון: אנחנו חייבים להסתכל על עצמנו באיזה אינטרס שהוא או מתוך אינטרס גלובלי.

זהבה גלאון: הרי היום תג המחיר ידוע.

זהבה גלאון: הרי היום ברור שהסדר מול סוריה הוא לא רק הסדר מול סוריה, אלא הוא הסדר מול המדינות הערביות.

זהבה גלאון: האם למדינת ישראל אין אינטרס לעקור את סוריה מציר הרשע, אותו ציר רשע מפורסם?

זהבה גלאון: כמה אנחנו יכולים להיות שבויים של האמריקנים, שכבר הם בעצמם לא עומדים בהגבלות שהם הטילו על מדינת ישראל שלא לבחון הסדר ומשא-ומתן עם הסורים?

זהבה גלאון: אנחנו כבר רואים שקונדוליסה רייס משתתפת בכנסים עם עירקים וסורים, ואנחנו רואים שהגברת ננסי פלוסי ביקרה בסוריה.

זהבה גלאון: אנחנו כבר יודעים רואים שיש פתיחות אחרת של האמריקנים לגבי סוריה.

זהבה גלאון: רק אנחנו ממשיכים לממש איזו מדיניות אמריקנית שהאמריקנים כבר לא מחזיקים בה.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, אני מאוד חרדה שאנחנו חוזרים למצב שלפני מלחמת יום כיפור.

זהבה גלאון: הסימנים היו על הקיר.

זהבה גלאון: נחום גולדמן בא לגולדה מאיר והציע לה את ההצעות של הנשיא סאדאת, והיא גלגלה אותו מכל המדרגות.

זהבה גלאון: ואז פרצה מלחמה עקובה מדם, שילמנו מחיר דמים כבד, ובסופו של דבר קיבלנו את ההצעה של הנשיא סאדאת.

זהבה גלאון: אני מאוד חרדה.

זהבה גלאון: התנאים של נשיא סוריה ידועים.

זהבה גלאון: אני חרדה שמאיימים עלינו כאן במלחמה כאילו לא הספיקה לנו כאן מלחמה.

זהבה גלאון: אז לפני שיוצאים למלחמה, כדאי לבדוק שוב את ההצעות שמוצעות להסדר.

זהבה גלאון: תודה רבה.

מגלי והבה: תודה לחברת הכנסת גלאון.

מגלי והבה: אני מזמין להצעת האי-אמון השלישית את חבר הכנסת יולי אדלשטיין.

מגלי והבה: זו הצעת סיעת הליכוד להביע אי-אמון בממשלה בנושא התמודדותה מול ירי ה"קסאמים" על שדרות, אשקלון ויישובי הנגב המערבי והטיפול בעורף.

מגלי והבה: ישיב כמובן סגן שר הביטחון אפרים סנה.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אדוני השר, אדוני סגן השר המשיב, קודם כול, אני מצטרף לכל הברכות למזכיר הכנסת שכבר החל את תפקידו בפועל, ובוודאי, איחולי הצלחה מכולנו.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני היושב-ראש, יסלחו לי תושבי שדרות, אשקלון והנגב, אבל אני רוצה להתחיל את הצעת האי-אמון שלנו רחוק משם גיאוגרפית.

יולי יואל אדלשטיין: אני רוצה להתחיל אותה דווקא בצפון.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו פותחים את העיתון ורואים שהשתנה משהו – מאמר מרוח על-פני כמה עמודים על הלחץ, אני מקווה שאני חייב לומר לחץ כביכול, של קצינים בכירים בצה"ל על ראש הממשלה לנהל דחוף משא-ומתן עם סוריה, שכן אחרת הם יילחמו בנו.

יולי יואל אדלשטיין: אני אפילו לא יודע איך להביע את התחושה שאני חושב שהיא של כל אזרח שפוי כשהוא רואה כותרת כזאת.

יולי יואל אדלשטיין: איפה להתחיל.

יולי יואל אדלשטיין: להתחיל בכך שאולי במדינה מתוקנת כשראש ממשלה נתון תחת לחץ של קצינים בכירים, קודם כול הוא זורק אותם מן החדר וגם אולי מבקש מהם לחזור לבקו"ם?

יולי יואל אדלשטיין: איפה דבר כזה נשמע?

יולי יואל אדלשטיין: לחץ?

יולי יואל אדלשטיין: להתחיל אולי מכך שאולי קצינים בכירים בצה"ל לא צריכים לומר לראש הממשלה במדינה מתוקנת ש"אוי ואבוי אם מישהו יילחם בנו", אלא להציע פתרונות איך לא יילחמו בנו ולדבר קצת על הרתעה ועל פתרונות בתחום המקצועי שלהם?

יולי יואל אדלשטיין: הייתי אולי בכלל יוצא מדעתי, לו הייתי מאמין לרגע שאכן קיים לחץ כזה.

יולי יואל אדלשטיין: אבל, אדוני היושב-ראש, כל בר-דעת מבין שאין שום לחץ כזה, ואף קצין בכיר לא לחץ על ראש הממשלה, אלא ראש הממשלה, מסיבות שלו שברורות לכל אחד, שמרגיש נתון בלחץ אחר לגמרי, לחץ ציבורי להתפטר בעקבות דוח-וינוגרד וכל הכישלונות שלו לאורך השנה האומללה בשלטון, מחפש פתרונות פלא.

יולי יואל אדלשטיין: הוא מחפש להפתיע.

יולי יואל אדלשטיין: חלק מאותם ציטוטים – הוא משוחח עם הכתבים המדיניים ומספר להם על הלחץ כביכול של גורמים מקצועיים, כי הרי הוא ודאי לא יכול כגורם ביטחוני לומר משהו בשמו, והוא צריך פה איזה עץ, אילן גבוה.

יולי יואל אדלשטיין: הוא מוצא בדמות של קצינים אנונימיים את האילן הזה ומספר שהוא עוד מעט יפתיע.

יולי יואל אדלשטיין: הוא עוד מעט ייסע לוושינגטון ושם הוא ודאי יפתיע גם בנושא הפלסטיני וגם בנושא הסורי.

יולי יואל אדלשטיין: אני חייב לומר לכם, שאני מאוד מקווה בחלק הזה של האי-אמון שהוא לא יספיק להפתיע.

יולי יואל אדלשטיין: הוא לא יספיק להפתיע, כי אני עדיין – אולי לשווא – מקווה שיש גורמים אחראיים בקואליציה, לפחות ש"ס, ישראל ביתנו, שכשהם רואים כותרת כזאת, יגידו לראש הממשלה: אם אתה תפתיע אותנו בוושינגטון – אנחנו נפתיע אותך בדרך חזרה, ואולי אם תפתיע אותנו בוושינגטון – תחזור למדינת ישראל כבר כחבר כנסת מן השורה.

יולי יואל אדלשטיין: אולי זו תהיה הפתעה נעימה סוף-סוף בתחום הזה.

יולי יואל אדלשטיין: אמרתי שאני מתחיל רחוק משדרות בתחום הגיאוגרפי.

יולי יואל אדלשטיין: התחלתי בצפון ובגבול הסורי.

יולי יואל אדלשטיין: אני חושב שברור לגמרי איך הדברים קשורים, ולא צריך אפילו להסביר ולפגוע באינטליגנציה של חברי הכנסת והצופים.

יולי יואל אדלשטיין: ברור לגמרי שכוח ההרתעה שאנחנו הפגנו, במרכאות כפולות ומכופלות, בדרום, משפיע על כוח ההרתעה שלנו בצפון.

יולי יואל אדלשטיין: הסורים מתחילים להבין שצריך להתחיל לאיים ואולי גם משהו יצא להם מזה.

יולי יואל אדלשטיין: התוצאה היא ההפתעות המתוכננות של ראש הממשלה והמשפטים שזה עתה דיברתי עליהם.

יולי יואל אדלשטיין: אבל, אדוני סגן שר הביטחון, חוץ מלהתחיל רחוק גיאוגרפית, אני יכול גם לומר כמה מלים על רחוק בהיסטוריה ובעצם לא כל כך רחוק.

יולי יואל אדלשטיין: העבר הוא לא כל כך רחוק.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני סגן שר הביטחון, אתה ודאי זוכר כמוני כל מיני ציטוטים חשובים, רק לפני איזה שנתיים, שהתייחסו לשינוי דרמטי שכולנו נראה בדרום לאחר ביצוע תוכנית ההתנתקות.

יולי יואל אדלשטיין: קצת נשכחו הציטוטים האלה, ויש גם כאלה שאומרים: אמרנו לכם את כל האמת.

יולי יואל אדלשטיין: אף פעם לא הפצנו שום אשליה.

יולי יואל אדלשטיין: תוכנית ההתנתקות תיצור מציאות חדשה וטובה יותר למדינת ישראל, תשפר את ביטחונה וכלכלתה ותחזק את חוסנם של אזרחיה – מי שמתעניין, את זה אמר אריאל שרון במכתב לנשיא ג'ורג' בוש באפריל 2004, ולא יכול להיות משהו יותר רשמי מזה.

יולי יואל אדלשטיין: כנראה הכוונה בשיפור המצב של מדינת ישראל זה לא בשדרות.

יולי יואל אדלשטיין: שם לא בדיוק המצב השתפר.

יולי יואל אדלשטיין: זה כנראה בחרם באנגליה ובעוד כל מיני דברים אחרים.

יולי יואל אדלשטיין: אבל, המצב השתפר לאין ערוך.

יולי יואל אדלשטיין: כשאני אומר את הדברים האלה, אולי גם כבוד סגן שר הביטחון מתכנן בתשובתו לומר לי מה שאני גם שומע חדשות לבקרים.

יולי יואל אדלשטיין: אומרים: רגע.

יולי יואל אדלשטיין: מה?

יולי יואל אדלשטיין: אדלשטיין, לפני זה היה נהדר, נכון?

יולי יואל אדלשטיין: לפני תוכנית ההתנתקות הכול היה נהדר והכול קרה בגלל זה.

יולי יואל אדלשטיין: אז אולי מספיק גם עם הסיפור הזה, ובואו וניצמד לעובדות פעם אחת.

יולי יואל אדלשטיין: נכון שגם לפני זה היו "קסאמים" על שדרות ועל הדרום – לא באותה תפוצה, אבל היו.

יולי יואל אדלשטיין: בואו ונשמע את העובדות פעם אחת.

יולי יואל אדלשטיין: בארבע שנים, בשנים 2001–2005 – דבר חמור ביותר וחבל מאוד שהוא לא טופל כמו שצריך בזמן – היו 716 "קסאמים".

יולי יואל אדלשטיין: בשנת 2006 לבדה נחתו במדינתנו 861 "קסאמים", כלומר, בשנה אחת יותר מאשר בארבע שנים.

יולי יואל אדלשטיין: לגבי השנה אין לי נתונים מדויקים, וביקשתי להיצמד לעובדות.

יולי יואל אדלשטיין: אתן נתונים רק של שלושת החודשים הראשונים: עד מרס 2007 נחתו 550 "קסאמים".

יולי יואל אדלשטיין: זאת לא תהיה הגזמה, אדוני סגן השר, לומר שעד עכשיו כבר עברנו את הנורמה של כל ארבע השנים, ואולי גם של השנה הקודמת, נכון?

יולי יואל אדלשטיין: כי כבר עברו חודשיים אחרי מרס.

יולי יואל אדלשטיין: לכן, אני אומר דבר פשוט: אנחנו לא יכולים לטעון שמישהו צריך להיות מופתע מן המצב.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו לא יכולים לטעון שהמצב הזה נוצר מעצמו.

יולי יואל אדלשטיין: המצב הזה הוא תוצאה של הידרדרות בכוח ההרתעה; המצב הזה הוא העדר תגובה; המצב הזה הוא תולדה של כל מיני תוכניות הזויות – כל יום שר אחר בממשלה מציע איך לטפל ומה לעשות.

יולי יואל אדלשטיין: אני שמח שסגן שר הביטחון עונה לי, כי מיהו שר הביטחון כבר אף אחד לא זוכר.

יולי יואל אדלשטיין: כי לא ברור: הוא כבר התפטר?

יולי יואל אדלשטיין: הוא לא התפטר?

יולי יואל אדלשטיין: מתי הוא יתפטר?

יולי יואל אדלשטיין: במציאות הזאת אנחנו חיים.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו?

יולי יואל אדלשטיין: לא, אנחנו רק מבקרים בשדרות, אבל תושבי שדרות, הקיבוצים בסביבה ואשקלון, לצערי, אומנם כן חיים במציאות הזאת.

יולי יואל אדלשטיין: נשאלת השאלה, מה הממשלה מתכוונת לעשות שם?

יולי יואל אדלשטיין: אולי באמת נשמע את התשובה, אבל תשובות כבר שמענו, גם בשבוע שעבר וגם בשבוע שלפניו.

יולי יואל אדלשטיין: אני זוכר שגדעון סער דיבר, במה שמכונה 40 חתימות, על המציאות הקשה ועל דוח-וינוגרד.

יולי יואל אדלשטיין: אחרי זה עלה ראש הממשלה, ואני – כמו שכבר כמה אנשים אמרו – מאוד נהניתי לדעת שהכול כל כך נהדר במדינתי.

יולי יואל אדלשטיין: רק שאחר כך אתה מבקר בשדרות ואתה רואה שלא הכול בדיוק נהדר.

יולי יואל אדלשטיין: אבל כשאתה שומע את ראש הממשלה מעל דוכן הכנסת – המציאות מצוינת.

יולי יואל אדלשטיין: אני לא יודע, אדוני סגן שר הביטחון.

יולי יואל אדלשטיין: אני זוכר בוודאות שאותם אנשים שמספרים לי מה היה לפני ההתנתקות אמרו רק לפני שנתיים, שלוש שנים: אין לך לב.

יולי יואל אדלשטיין: אין לך ולחבריך לב.

יולי יואל אדלשטיין: אתה לא יודע שהיו 5,000 פצמ"רים על גוש-קטיף?

יולי יואל אדלשטיין: אתה רוצה להשאיר אנשים, זקנים וטף במצב הזה, כשנופלים עליהם פצמ"רים?

יולי יואל אדלשטיין: אני לא זוכר שהם ביקשו להתפנות.

יולי יואל אדלשטיין: למיטב זיכרוני, חלק מהם נגררו, ואפילו בצורה טיפ-טיפה אלימה, מהבתים שלהם, אבל אולי זה מה שהממשלה מתכננת לשדרות, אולי זה יהיה ההיגיון עוד מעט, שאם אנחנו לא יכולים להתמודד עם זה – אומנם עוד לא הגענו ל-5,000, אבל לפי הסטטיסטיקות שציטטתי אנחנו כבר מתקרבים ל-2,000 – אז אולי עוד מעט נשמע מהממשלה שאי-אפשר להשאיר את האנשים במצב כזה; צריך לפנות את שדרות, את הקיבוצים, ואחר כך את אשקלון.

יולי יואל אדלשטיין: מה יקרה הלאה אני אפילו לא רוצה לומר, כי לפעמים הפרוטוקול לא רואה את הציניות ואת החיוכים, אז אני לא רוצה שדברים כאלה יירשמו בפרוטוקול.

יולי יואל אדלשטיין: אני אומר, חברים, שיש דרך אחת ויחידה לטיפול במצב הזה, שנוצר, פרט לטיפול השוטף, שחייבים לתת אותו בלי לחכות לשום דבר ולאף אחד.

יולי יואל אדלשטיין: הטיפול האמיתי בדברים האלה יכול להיות רק החזרת כוח ההרתעה של צה"ל ושל מדינת ישראל.

יולי יואל אדלשטיין: מסתכלים עלינו מכל העולם, ואני חושב שאפילו לא צריך להסביר, גם לאלה שלא חושבים בדיוק כמוני בתחום המדיני, שכל עוד ראש הממשלה הנוכחי, הממשלה הנוכחית והקואליציה הנוכחית מכהנים, אף אחד לא יתייחס ברצינות לשום הרתעה שלנו.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת יולי אדלשטיין.

מגלי והבה: אני מזמין את סגן שר הביטחון אפרים סנה להשיב על שתי ההצעות – גם על ההצעה של חברת הכנסת זהבה גלאון וגם על ההצעה של חבר הכנסת יולי אדלשטיין.

מגלי והבה: אחר כך נתחיל בדיון, לפי סדר הדוברים ולפי הרשימה.

אפרים סנה: אדוני היושב-ראש, אני מבקש, בראשית דברי, לאחל הצלחה למזכיר הכנסת החדש, שנכנס לנעליו של חברנו אריה האן.

אפרים סנה: אני מאחל לך שתצליח לפחות כמוהו.

אפרים סנה: אתה מתחיל עם קרדיט מכולנו, ועכשיו אתה צריך רק להצדיק את הציפיות.

אפרים סנה: שיהיה לך בהצלחה.

אפרים סנה: לעצם העניין.

אפרים סנה: גם אופוזיציה אופוזיציונית מאוד צריכה להיות קצת אחראית.

אפרים סנה: מה זאת אומרת אחראית?

אפרים סנה: היא צריכה לבקר את הממשלה, אבל היא לא צריכה להטיף לדברים שהיא עצמה לא היתה עושה.

אפרים סנה: אני רוצה להגיד לך, חבר הכנסת אדלשטיין: אילו אתה וחבריך הייתם היום בממשלה, לא הייתם נוהגים אחרת.

אפרים סנה: לא במהות.

אפרים סנה: מדוע?

אפרים סנה: כי אני מניח שכשהייתם נמצאים בעמדה שבה אתם אחראים – באמת, פורמלית – לחייהם של החיילים ושל האזרחים, אני נותן לכם את הקרדיט שלא הייתם עושים את כל דברי השטות שאתם מטיפים לממשלה לעשות.

אפרים סנה: יש דברים שבהם תפיסתנו שונה, אבל בדברים שנוגעים בביטחון, שבהם רובנו לא חלוקים, אני לא חושב שאתם הייתם עושים את הצעדים שאתם מדברים עליהם תחת הכותרת "החזרת ההרתעה", ותיכף אגיד לך מלה על הרתעה, כי זאת מלה שעושים בה שימוש לא נכון.

אפרים סנה: מה שמתבצע כיום הוא לחימה יום-יום, לילה-לילה – ומספר ה"קסאמים" בירידה.

אפרים סנה: מה לעשות?

אפרים סנה: זה מטעמים הומניטריים?

אפרים סנה: לא.

אפרים סנה: ה"חמאס" מפחית את השיגורים לא מטעמים הומניטריים, אלא מכיוון שיש לו מעל הראש פטיש חמישה קילו והוא מפחד להוציא את הראש החוצה.

אפרים סנה: זאת הסיבה.

אפרים סנה: מה שנעשה נעשה במינון הנכון, בעוצמה גדולה, אבל יותר טוב מאשר בעבר, בדיוק רב יותר ובהתמקדות במי שצריך לחטוף.

אפרים סנה: לכן אנחנו יכולים לשמר את ההתמדה בפעולה הזאת.

אפרים סנה: אילו היינו הולכים לפי העצה שמשיאים לנו, והיינו מוחקים בתים וכפרים, ומראים להם, ומורידים ארטילריה על כל מקום – זה היה נפסק אחרי יום וחצי.

אפרים סנה: יכולתנו לקיים מאמץ מתמיד שמשפיע נובעת רק מהעובדה שאנחנו פועלים באופן מאוד מאוד מדויק, וכך גם נמשיך.

אפרים סנה: בשבוע הבא – אתה אולי לא, אבל חבריך – יעמדו על הדוכן, ויהיה כתוב: "אוזלת ידה של הממשלה", ואני שוב אעלה.

אפרים סנה: כמו שאומרים "הגששים": אתם שואלים את אותן שאלות ואנחנו נותנים את אותן תשובות.

אפרים סנה: אני מקווה שבשבוע הבא נוכל להמשיך, כי את הלחץ הזה אסור להפסיק, ואסביר אחר כך לחברת הכנסת גלאון למה אנחנו לא עושים הפסקת אש עם ה"חמאס".

אפרים סנה: עוד מלה אחת בעניין ההרתעה.

אפרים סנה: הרתעה היא על מי?

אפרים סנה: מתי למושג הזה יש תוקף?

אפרים סנה: כשמולך עומד מישהו שאכפת לו מתושביו ומנתיניו.

אפרים סנה: לאלה שמשגרים את ה"קסאמים" לא אכפת שעמם ירעב ויסבול, כי אילו היה אכפת להם, בספטמבר 2005, כאשר סגרנו את השער בכיסופים, הם מייד היו קוראים למשקיעים מכל העולם שיבואו, ישקיעו ויהפכו את המקום הזה לגן פורח.

מגלי והבה: אדוני סגן השר, היו כאלה שבאו והתפתו ברגע הראשון.

אפרים סנה: אנחנו זוכרים אותם.

אפרים סנה: והם ברחו.

אפרים סנה: לא אכפת להם.

אפרים סנה: על מה הולכת עכשיו האש?

אפרים סנה: על מעבר ארז.

אפרים סנה: מעבר ארז לא משרת את צה"ל, הוא משרת את הארגונים ההומניטריים.

אפרים סנה: שם עוברים עובדי האו"ם, עובדי אונר"א ועובדי כל ארגוני הסעד.

אפרים סנה: אנחנו לא סוגרים את מעבר ארז; זה הם שרוצים לסגור אותו.

יולי יואל אדלשטיין: ואת כל זה לא ידעתם באוגוסט 2005?

אפרים סנה: אל תחזיר אותי לעניין הזה, של ההינתקות.

אפרים סנה: האיוולת לשים בעזה הזאת 8,000 מאזרחי ישראל, ועוד אוגדה סביבם, שתגן עליהם – מה שאני לא אחשוב ואגיד נגד ההינתקות – – –

ישראל כץ: ההחלטה התקבלה במרכז מפלגת העבודה.

אפרים סנה: אם תבדוק, יש שני אנשים – ויש לי פה באולם לפחות עד אחד שיעיד שאני צודק – ממפלגת העבודה, מחברי הכנסת לפחות, שמעולם לא האמינו בצעדים חד-צדדיים, ואנוכי אחד מהם.

ישראל כץ: בהחלטה לשים את המתיישבים – – –

אפרים סנה: אתה מתכוון להחלטה ההיא?

אפרים סנה: כדי לחסוך לך את הביקורת ההיסטורית הנוקבת אומר לך, באופן רטרואקטיבי, שכל החלטה של ממשלות העבודה להקים התיישבויות מעבר ל"קו הירוק" היא בדיעבד שגיאה חמורה.

אפרים סנה: זהו.

אפרים סנה: לכן, כשאתה אומר להחזיר את ההרתעה – אין הרתעה נגד מי שלא אכפת לו, ולכן הביטוי הזה אינו תופס.

אפרים סנה: לא אחזור על מה שאמרתי פה מעל הדוכן לפני שבוע, כשסקרתי מה פיקוד העורף עושה, מה משרדי הממשלה עושים, מה משרד הביטחון עושה למען תושבי עוטף-עזה.

אפרים סנה: אני בטוח שבשבוע הבא תספקו לי עילה לעמוד פה ולומר את אחד הדברים, אז אני עושה אתנחתא של שבוע.

אפרים סנה: בשבוע הבא אוכל להציג שורה של דברים שעשינו.

אפרים סנה: אבל אני רוצה לומר: הלחץ יימשך.

אפרים סנה: עכשיו, ברשותך, אדוני היושב-ראש, עוד שתי הערות; האחת בנושא הפסקת האש והאחרת היא אישית כמעט, לחברת הכנסת גלאון.

אפרים סנה: הפסקת אש.

אפרים סנה: המאבק עם ה"חמאס" הוא מאבק היסטורי.

אפרים סנה: זה או אנחנו או הם.

אפרים סנה: מי שאומר שאין לי זכות להיות פה, המאבק שלי אתו לא ייגמר מחר.

אפרים סנה: את הכוח הזה, שמנסה לפגוע לילה-לילה, יום-יום, בתושבי עוטף-עזה – אני, ככל שאוכל, אמשיך ואכה.

אפרים סנה: איזו נוסחה הארגונים האלה מפיצים?

אפרים סנה: הם אומרים: תהיה הפסקת אש גם בגדה וגם ברצועה.

אפרים סנה: למה בגדה?

אפרים סנה: כיוון שבצפון הגדה יש מוקדים של הכנת חגורות נפץ ושל גיוס מתאבדים.

אפרים סנה: התשתיות האלה של הארגונים מחברות את חגורת הנפץ עם המתאבד, מפגישות ביניהם ומשגרות אותם לתחומי מדינת ישראל, ואנחנו יושבים על התשתיות האלה ופוגעים בהם.

אפרים סנה: ברגע שנהיה מנועים מלעשות את זה, הם ייצרו עוד חגורת נפץ ויגייסו עוד מפגעים, בעיקר מכיוון שמי שעומד מאחוריהם זה אירן, שמשלמת להם כסף – לכל אחד מהם, על כל פיגוע.

אפרים סנה: בונוס על כל ראש ישראלי; על כל הרוג ישראלי.

אפרים סנה: הם ימשיכו להכין את זה, כי באינטרס שלהם להמשיך לפגע, והם רוצים, דרך המנוף שהם מפעילים על תושבי עוטף-עזה, תעודת ביטוח להמשיך לפעול בגדה.

אפרים סנה: את זה לא ניתן להם.

אפרים סנה: לא נתפתה לזה.

אפרים סנה: עכשיו, חברת הכנסת גלאון, אני רוצה להעיר לך הערה אחרונה.

אפרים סנה: שמעתי את דברייך, ואני אומר לך את זה כמי שלמרות הכול עדיין חושב שהוא משתייך יחד אתך למחנה הקרוי מחנה השלום: השמאל שאת מבטאת ימשיך להיות שולי ולקטון כל עוד מה ששומעים זה מה שאת אומרת.

אפרים סנה: מה שאת אומרת משניא על עם ישראל את רעיונות השלום.

זהבה גלאון: מי שם אותך?

אפרים סנה: אני שמתי את עצמי.

רן כהן: – – – עד שיצחק רבין עלה לשלטון ועד שאהוד ברק עלה לשלטון.

אפרים סנה: רן כהן, אתה יודע מה?

אפרים סנה: לא בכדי שאלתי בקריאת ביניים את זהבה גלאון אם דבריה נגד הגדר משקפים את עמדת מפלגתך.

אפרים סנה: הדעות האלה הן דעות של השוליים שבשוליים.

רן כהן: לא נכון.

רן כהן: גדר עד "הקו הירוק" זה על דעת רוב השמאל.

זהבה גלאון: נכון.

אפרים סנה: סליחה, היא תוקפת את הגדר: זאת גדר אפרטהייד.

אפרים סנה: זהבה, לכי לבוחרייך במענית ובלהבות-חביבה ותשאלי אם הגדר מגינה עליהם או לא.

אפרים סנה: תשאלי אותם אם חייהם – – –

רן כהן: שאלנו אותם במקום שבו היה פיגוע באותו אזור; הם בעד – עד "הקו הירוק".

אפרים סנה: הגדר הזאת, שאת תוקפת אותה במלים קשות, היא גדר שמגינה על תושבי מדינת ישראל מפני מתאבדים.

אפרים סנה: אם תלכי ותסתכלי על המפה תראי שבמרבית אורכה – לא בכולו – היא חופפת את "הקו הירוק".

אפרים סנה: ואם לומר בגילוי נאות, צריך לזכור את זה במידה רבה לזכות פסק-הדין העקרוני של בית-המשפט העליון – – –

זהבה גלאון: זה בגלל הממשלה – – –

אפרים סנה: רוב הגדר חופף או כמעט חופף את "הקו הירוק", וזה אחד המפעלים – – –

רן כהן: וזכותנו לפנות לבג"ץ.

אפרים סנה: לעמוד פה ולהגיד שהגדר לא עושה דבר לביטחון – בוחרייך לא מאמינים בזה.

זהבה גלאון: אתה תדאג לבוחרים שלך, ואני אדאג לשלי.

אפרים סנה: זהבה, אני אומר לך את זה: יישור הקו שלך עם התעמולה הכי אנטי-ישראלית שיש – – –

זהבה גלאון: אל תחלק לי ציונים.

זהבה גלאון: המפלגה שלך מכשירה כל שרץ.

מגלי והבה: חברת הכנסת גלאון, היית פה, דיברת עשר דקות, למה את מפריעה?

מגלי והבה: שמענו אותך, תני לסגן השר לסיים את המשפט האחרון.

אפרים סנה: שמעתי אותך, ורק בקריאת ביניים אחת קצרה הגבתי, ואת ענית לי – לא תשובה מלאה, אבל ענית לי.

אפרים סנה: אני רוצה להגיד לך: שניים מחברייך נמצאים פה, והם לא חושבים כמוך.

אפרים סנה: תודה.

מגלי והבה: תודה לסגן שר הביטחון.

מגלי והבה: אנחנו מתחילים בדיונים על הצעות האי-אמון.

מגלי והבה: ראשון הדוברים יהיה חבר הכנסת ישראל כץ.

אפרים סנה: זהבה, הבוחרים שלך יהיו עוד מעט הבוחרים שלי, זאת הבעיה.

ישראל כץ: אדוני היושב-ראש, שמענו את סגן שר הביטחון ואת קריאות הביניים.

ישראל כץ: אני חייב לציין, בהערה כללית, שמפלגות השמאל בישראל יודעות תמיד להכות על חטא על מדיניות שהם קידמו אך לפני שנים מספר.

ישראל כץ: הרי ציינתי את החלטת מרכז המערך, מפלגת העבודה, שתמך בהתיישבות בעזה ודחף והעלה את היישובים.

ישראל כץ: ראש הממשלה רבין, בכהונתו הראשונה, גם עזר, וביצע, ועיבה, והעלה יישובים לאותו מקום, וכך זה בדברים רבים אחרים.

ישראל כץ: תמיכה מוחלטת בתוכנית ההתנתקות הופכת כרגע להתנגדות.

ישראל כץ: אנחנו דנים כאן בהצעת אי-אמון נגד מדיניות – או אי-מדיניות – הממשלה בכל הקשור לשדרות.

ישראל כץ: מה שקורה בשדרות ובנגב המערבי – הירי על שדרות – הוא כשל מוסרי ומעשי.

ישראל כץ: אין מדינה אחת בעולם שהיתה מאפשרת מצב שבו יורים על האזרחים שלה.

ישראל כץ: ראש הממשלה היה צריך לכנס מסיבת עיתונאים אחרי שקיבל החלטות בממשלה, להזמין עיתונאים מישראל ומכל העולם, ולהגיד את הדברים האלה – היה צריך לציין שממשלת ישראל קיבלה כמה החלטות, ובראשן שתי החלטות מרכזיות; האחת, ממשלת ישראל החליטה לנתק כל קשר אזרחי בין ישראל ובין עזה – סגירת הגבול והפיכתו לגבול בין-לאומי; האחרת – ממשלת ישראל הורתה לצה"ל ולכוחות הביטחון להפסיק לאלתר את ירי ה"קסאמים" על ישראל, בכל דרך שתידרש.

ישראל כץ: והדרך הזאת בהחלט יכולה להיות פינוי זמני או מתמשך של אוכלוסייה פלסטינית והריסת תשתיות הטרור והירי שמהן יורים, בדיוק כמו שנעשה בדרום-לבנון.

ישראל כץ: כך צריכה להתנהג ממשלה שיש לה אחריות מינימלית לביטחון התושבים שלה.

ישראל כץ: אני הזהרתי, כבר עם קבלת ההחלטה על ההתנתקות, ואמרתי לראש הממשלה דאז, אריאל שרון: ההיסטוריה תשפוט בינינו.

ישראל כץ: אבל אמרתי: אם כבר התקבלה החלטה על פינוי יהודים, לפחות שיהיה ברור שאנחנו נוקטים את כל האמצעים כדי להרתיע מפני ירי לאחר הנסיגה לקווי 1967.

ישראל כץ: נאמרו שם דברים מאוד נוקבים.

ישראל כץ: הרמטכ"ל דאז, חלוץ, אמר: גם לנו יש מרגמות, ואחרים אמרו ביטויים אחרים.

ישראל כץ: מתברר שברגע המבחן, מי שבורח גם לא מגן וגם לא מגיב.

ישראל כץ: היום חייבים לבצע את התוכנית שדיברתי עליה, אדוני היושב-ראש.

ישראל כץ: קראתי לה כבר לפני חודשים ארוכים "תוכנית ההיפרדות האזרחית מעזה".

ישראל כץ: זוהי תוכנית ביניים, כל עוד אין אפשרות של הסדר, והיא מדברת – ראיתי שלאחרונה הצטרפו גם אחרים לתמיכה בתוכנית; הייתי שמח אם גם היו נותנים קרדיט – מצטרפים ומציינים שהם הולכים באותה תוכנית.

ישראל כץ: היא פורסמה בעיתון Ynet, על-ידי הכתב אטילה שומפלבי, היא פורסמה בעיתון "הארץ" על-ידי מזל מועלם, היא פורסמה ב"מקור ראשון" ובמקומות אחרים כבר יותר מחצי שנה, ומדובר בה על כמה עקרונות.

ישראל כץ: מדובר בה על הפיכת קו הגבול עם עזה לגבול בין-לאומי, על ניתוק כל קשר אזרחי בין ישראל ובין עזה – –

אמנון כהן: אתה צריך לסיים, אדוני.

ישראל כץ: – – ובכלל זה ביטול הסדר מעטפת המכס, העברת היצוא והיבוא הפלסטיניים לנמלי הים והאוויר של מצרים והפסקת כל ההסדרים האזרחיים בין ישראל ובין עזה שנקבעו בהסכמי אוסלו.

ישראל כץ: מבחינה ביטחונית ישראל תראה בעזה שטח מפורז מביצורים ומנשק אסטרטגי ותלול-מסלול, ותכפה, היא עצמה או באמצעות גורמים אחרים, את המדיניות הזאת.

אמנון כהן: אתה צריך לסיים, אדוני.

ישראל כץ: אני כבר מסיים.

ישראל כץ: מדיניות הביטחון של ישראל תתבסס על הרתעה מוחלטת מפני כל פגיעה בשטח ישראל או באזרחי ישראל, כפי שישראל נוהגת בדרום-לבנון ובכל גבול אחר שאנחנו נמצאים בו.

ישראל כץ: כל פגיעה תיענה בתגובה קשה, כפי שנוהגים בכל אויב מעבר לגבול.

ישראל כץ: זאת הדרך היחידה, שבה גם הצד השני יודע מה המדיניות שלך, וגם אזרחי המדינה שלך יודעים מה המדיניות שלך.

ישראל כץ: זאת המדיניות ההומנית ביותר, כי באלטרנטיבה – שאני לא שולל את כולה, אבל היא לא יעילה – של סיכול ממוקד, או במדיניות שהממשלה נוהגת לפיה בהתעוררות זמנית מדי פעם, נכללת פגיעה – –

אמנון כהן: תודה רבה.

ישראל כץ: – – באזרחים רבים יותר, בסופו של דבר.

אמנון כהן: תודה.

אמנון כהן: תודה.

ישראל כץ: לכן, אנחנו חייבים לגבש מדיניות כוללת, שתקבע את היחסים בינינו ובין עזה כל עוד אין הסכם עם הפלסטינים.

ישראל כץ: אם בוצעה תוכנית ההתנתקות – – –

אמנון כהן: חבר הכנסת כץ, אתה חוזר על הדברים.

ישראל כץ: אני כבר מסיים.

ישראל כץ: יש פועל יוצא – – –

אמנון כהן: סיימת.

אמנון כהן: עברת את הזמן, אדוני.

ישראל כץ: היו כמה שניות בהתחלה, בזמן היושב-ראש הקודם.

אמנון כהן: אילו שניות?

אמנון כהן: כבר חמש דקות.

ישראל כץ: זמן פציעות בהחלפה.

אמנון כהן: אבל אני צריך להיות הגון גם כלפי אחרים, חבר הכנסת כץ.

אמנון כהן: אני צריך לתת גם לאחרים.

אמנון כהן: לכן אני מבקש – משפט אחרון, ותסיים בבקשה.

ישראל כץ: משפט אחרון.

ישראל כץ: אני קורא לראש הממשלה להכריז על המדיניות, לפעול על-פי מדיניות, לתת הגנה לאזרחים ולתת את הדבר הבסיסי, שכל תלמיד שהיה כאן וכל אזרח יודע שחייבים לתת – –

אמנון כהן: תודה רבה.

ישראל כץ: – – בלי קשר להבדלי דעות: ביטחון לתושבים.

אמנון כהן: העברת את המסר.

אמנון כהן: תודה רבה.

אמנון כהן: חבר הכנסת אופיר פינס-פז, בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת חיים אמסלם.

אופיר פינס-פז: אדוני היושב-ראש, אם תיתן לי את כל הזמן של חבר הכנסת כץ – לא הכנתי נאום כזה ארוך – אני אקלע לבעיה.

אמנון כהן: יש לו עוד ארבעה עמודים שהוא לא קרא.

ישראל כץ: אני נותן לך דקה על חשבון הזמן שלי.

אופיר פינס-פז: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רוצה להגיד כמה דברים בנושא שדרות.

אופיר פינס-פז: קודם כול, צריך להפריד בין צד המיגון האזרחי ובין צד הפעולה הצבאית.

אופיר פינס-פז: בצד המיגון אין שאלה בכלל; הממשלה מוכרחה לעשות הרבה יותר כדי להגן על חיי תושבים.

אופיר פינס-פז: קודם כול – ברמת המיגון – לא יכול להיות שאנחנו, חברי הכנסת היום, בוועדת הפנים – בוועדה שאני עומד בראשה – מקדמים הצעת חוק של חבר הכנסת יעקב כהן, הצעת חוק למיגון, לזירוז הליכים ולכל הדברים האלה.

אופיר פינס-פז: זה תפקיד הממשלה.

אופיר פינס-פז: זה לא דבר שהכנסת צריכה ליזום; את זה הייתי מצפה שהממשלה תיזום הרבה לפני האירועים האחרונים.

אופיר פינס-פז: לא גאידמק, עם כל הכבוד – ואני בהחלט מבין מה הוא עושה – לא הוא צריך להיות מי שמביא מזור לתושבים שצריכים להגן על ילדיהם, שחשים חרדה יומיומית, שגם משלמים, לצערי, מחיר אישי כבד מאוד על רקע האירועים בשדרות.

אופיר פינס-פז: מדינה צריכה להחליט איך היא מתנהלת כדי להגן על אזרחיה.

אופיר פינס-פז: לגבי הצד הצבאי, אני רוצה לומר כך: אנחנו חייבים לחזור למדיניות שבה מצד אחד אנחנו נלחמים בטרור בלא הפוגה, בעקביות וביד קשה, ומצד שני אנחנו מתנהלים על מישור מדיני, שמצד אחד מפחית את המוטיבציה לטרור ומצד שני יוצר הזדמנות לשינוי המציאות.

אופיר פינס-פז: אנחנו לא עושים, לצערי, לא את זה ולא את זה.

אופיר פינס-פז: פעם ידענו לעשות גם את זה וגם את זה, והיום אנחנו לא יודעים לעשות לא את זה ולא את זה.

אופיר פינס-פז: והממשלה חייבת לחזור למדיניות הזאת; כשיש התקפה רבתי על שדרות, אי-אפשר לגמגם ואי-אפשר להסס.

אופיר פינס-פז: צריך לעשות מעשה.

אופיר פינס-פז: מצד שני, אי-אפשר להזניח את המישור המדיני במשך חודשים ארוכים, במשך שנים ארוכות, ולא לקרוא את המפה כמו שצריך.

אופיר פינס-פז: אני שומע היום את שר התחבורה מדבר על סוריה – נו, כמה זמן אפשר לדבר על סוריה?

אופיר פינס-פז: צריך לעשות מעשה – בזירה הסורית, בזירה המזרח-תיכונית כולה.

אופיר פינס-פז: דווקא האיום האירני יוצר הזדמנות לפריצת דרך בסכסוך הפלסטיני, כי לעולם כולו, גם לעולם הערבי, יש היום עניין להתגבר על הבעיה ועל המכשול של הסכסוך הישראלי-הפלסטיני.

אופיר פינס-פז: הבעיה, אדוני היושב-ראש, הבעיה היא שהיום אנחנו רואים לפנינו ממשלה שלצערי הרב ראש הממשלה מטעמה מתפקד כברווז צולע לאחר דוח-וינוגרד.

אופיר פינס-פז: הוא לא באמת יכול לעשות מעשה ציבורי.

אופיר פינס-פז: הוא לא באמת יכול להוביל מדינה.

אופיר פינס-פז: אני כבר לא רוצה להיכנס להשלכות של המלחמה ושל אי-יישום מסקנות דוח-וינוגרד.

אופיר פינס-פז: אני אומר דבר ברור שכולנו מבינים אותו: ראש ממשלה שלא נהנה מאמון הציבור לא באמת יכול לעשות מהלכים שהמשמעות שלהם היא פריצת דרך מדינית או ביטחונית.

אמנון כהן: ומשפט אחרון, אדוני?

אופיר פינס-פז: ולכן – זה המשפט האחרון – אני חושב שהכנסת הזאת צריכה לחזור לייצג את הציבור, ולא לאפשר, באופן מלאכותי, לממשלה שהציבור לא חפץ בהמשך קיומה כאן, להמשיך להתקיים.

אופיר פינס-פז: צריך להקים ממשלה בכנסת הנוכחית.

אופיר פינס-פז: אין צורך ללכת לבחירות חדשות; הציבור לא רוצה בחירות חדשות – – –

משה שרוני: – – –

אופיר פינס-פז: הכנסת זה כולנו.

משה שרוני: – – –

אופיר פינס-פז: כן, כן.

אופיר פינס-פז: זה כולנו.

אופיר פינס-פז: זה כולנו.

אמנון כהן: הוא שואל איך אתם מצביעים כרגע על האי-אמון.

משה שרוני: תשכנע את המפלגה שלך.

אופיר פינס-פז: המפלגה שלי תסיים את ההליכים הפנימיים שלה, ואני מאוד מקווה שהיא תגיע למסקנה שצריך להקים ממשלה חדשה בכנסת הנוכחית, שלא בראשות אהוד אולמרט – –

אמנון כהן: תודה רבה.

אמנון כהן: תודה רבה.

אופיר פינס-פז: – – כדי שתהיה מנהיגות ראויה, התנהלות ראויה, וסדר עדיפויות לאומי שהציבור יוכל באמת להתחבר אליו, ולקבל את זה שהממשלה מקדמת את ענייניה של מדינת ישראל, ולא רק את ענייני חבריה.

אופיר פינס-פז: תודה רבה.

אמנון כהן: תודה רבה.

אמנון כהן: חבר הכנסת חבר הכנסת חיים אמסלם, ואחריו – חברת הכנסת סופה לנדבר.

חיים אמסלם: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אדוני השר, אני מתפלא על הצעת האי-אמון שהגישו הסיעות הערביות.

חיים אמסלם: ישראל יצאה מרצועת-עזה מתוך פגיעה קשה וכואבת באזרחיה, בתקווה שהמהלך יביא להרגעת המתח עם שכנינו בעזה.

חיים אמסלם: והנה, חרף זאת, בחרה הנהגת ה"חמאס" בהבערת השטח.

חיים אמסלם: אלפי משפחות בדרום הארץ נתונות להפגזות מתמשכות מדי יום ביומו.

חיים אמסלם: בדרך למכולת או לעבודה נאלצים אנשים, נשים וילדים לרוץ ולחפש מחסה כדי להגן על חייהם.

חיים אמסלם: המוות רודף אחרי כל ילד וילדה בדרכם לבית-הספר.

חיים אמסלם: ה"קסאמים" גבו מחיר דמים כבד מדי, של הרוגים ומאות פצועים – בגופם ובנפשם.

חיים אמסלם: הממשלה דווקא בחרה לנהוג איפוק רב – איפוק רב, לטעמי אפילו רב מדי – כלפי ההפגזות ומטחי ה"קסאמים" על תושבי שדרות החפים מפשע, כדי שלא לפגוע באזרחים תמימים מהצד השני, שהמחבלים משתמשים בהם כבמגן אנושי.

חיים אמסלם: כיום אפשר לומר בבירור כי מדיניות ההבלגה שהממשלה בחרה לנקוט במשך תקופה ארוכה הוכיחה את עצמה כבלתי יעילה לחלוטין.

חיים אמסלם: אין מדינה בעולם שהבליגה תקופה ארוכה כפי שעשתה מדינת ישראל.

חיים אמסלם: עתה, משכלו כל הקצין, הצדק תובע מהממשלה לפעול במלוא הכוח והעוצמה כדי להחזיר את השלווה לחייהם של תושבי שדרות, שחייהם אינם חיים כבר שבע שנים.

חיים אמסלם: המדיניות ההתקפית שנקטה הממשלה בימים האחרונים היא השפה היחידה שארגוני הטרור מבינים, והיא כבר הוכיחה את עצמה בהפחתת המתקפות מהצד הפלסטיני.

חיים אמסלם: אני קורא לממשלה לנקוט כל צעד שיידרש כדי להניס את המפגעים ולהרתיעם מצעדים דומים בעתיד.

חיים אמסלם: זו חובת

חיים אמסלם: כם להגן על תושבי ישראל ולאפשר להם חיים שלווים ושקטים, ויש להם כל הזכות שבעולם לדרוש זאת מכם.

חיים אמסלם: חברי הכנסת הערבים, אם אתם רואים בעצמכם נציגי הציבור הערבי, קראו ל"חמאס" להפסיק את ההרג שהוא מביא על עצמו ועל האזרחים משני צדי הגבול – אזרחים המבקשים אך ורק לחיות את חייהם בשקט.

חיים אמסלם: בהצדיקכם את פעילותו הרצחנית של ה"חמאס" גם במקום שהעיניים רואות כי היא לרעת האוכלוסייה האזרחית ברצועת-עזה, אני שואל אתכם, האם אתם נציגי הציבור הערבי או נציגי שלטון הטרור ה"חמאסי"?

חיים אמסלם: אני קורא לחברי הכנסת הערבים – במקום הצעת אי-אמון שאין בה תועלת, שנועדה לנגח בלי שום סיבה מוצדקת את ממשלת ישראל, אני קורא לכם לקרוא ל"חמאס" לנצור את האש.

חיים אמסלם: אולי הקריאה שלכם תיתן ל"חמאס" תחושה של בידוד בקרב העולם הערבי ותגרום לו להניח את נשקו.

חיים אמסלם: צאו בקריאה מיידית ל"חמאס" להפסיק את מתקפתו האכזרית והנפשעת על נשים, על ילדים ועל זקנים.

חיים אמסלם: לאחרונה עבר, ביוזמת ממשלת ישראל, תיקון לחוק חינוך חובה המכונה חוק נהרי, המבטל את האפליה רבת השנים ומשווה את חובת המימון של תלמודי-התורה לזו של בתי-הספר הממלכתיים על-ידי הרשויות המקומיות.

חיים אמסלם: לאור זאת, הצעת האי-אמון שהגישה אגודת ישראל אינה בעיתוי המתאים דווקא.

חיים אמסלם: רק בשל הצלחה זו הייתי מצפה מאגודת ישראל לבטל את הצעת האי-אמון שלה.

חיים אמסלם: מפתיע לראות את דאגתם של חברי מאגודת ישראל – שלפתע מצדדים במוסדות החינוך הציוניים הדתיים-לאומיים.

חיים אמסלם: מפתיע לגלות את חברי חברי הכנסת מאגודת ישראל – ואני רוצה לשאול אותם, חבל שהם לא כאן – הפכתם לדואגים לחינוך הציוני?

חיים אמסלם: הציונות היא תואר השמור בדרך כלל לנו, חברי הכנסת של ש"ס, בפי מתקיפינו.

חיים אמסלם: אדוני היושב-ראש, אנו נצביע נגד הצעת האי-אמון.

חיים אמסלם: תודה.

אמנון כהן: תודה רבה.

אמנון כהן: חברת הכנסת סופה לנדבר, ואחריה – חבר הכנסת זבולון אורלב.

סופה לנדבר: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, רבותי חברי הכנסת, אני רוצה לשלוח תנחומים למשפחות הנפגעים החפים מפשע וקורבנות השווא.

סופה לנדבר: סחרור הדמים בדרום נמשך.

סופה לנדבר: זהו מעגל דמים שצריך לעצור אותו כמה שיותר מהר – ברצועת-עזה חיסולים ובשדרות "קסאמים".

סופה לנדבר: על ממשלת ישראל להחליט איזו דרך לנקוט: אם להשתמש בדרך צבאית וביד קשה נגד כל איום ביטחוני כלפי אזרחיה, או בדרך מדינית, כפי שמציעה מפלגת ישראל ביתנו – להתנתק אחת ולתמיד מרצועת-עזה שנמצאת עמוק בתוכנו.

סופה לנדבר: יש להתנתק ממנה בכל הדרכים – בחשמל, במים ובמסים.

סופה לנדבר: אני רוצה לשאול, מדוע מדינת ישראל צריכה לספק חשמל לקן של מחבלים?

סופה לנדבר: מדוע ישראל צריכה להעביר לרשות הפלסטינית מדי שנה החזרי מס במיליארדי שקלים?

סופה לנדבר: מדוע ישראל צריכה לספק לעזה שירותי נמל?

סופה לנדבר: הגיע הזמן להתנתק מעזה מכל הבחינות.

סופה לנדבר: אותם הפלסטינים שאוכלים מהצלחת שלנו גם יורקים לתוכה?

סופה לנדבר: הגיע הזמן להגיד: עד כאן.

סופה לנדבר: תושבי שדרות עומדים באומץ רב באיומים על חייהם; אין להם חיי שגרה אלא חיי פחד ומציאות קשה של "קסאמים".

סופה לנדבר: פינוי גוש-קטיף הוכיח לכולנו כי נסיגה איננה הפתרון, וככל שניסוג יותר נקרב את הטרור אל מרכז הארץ.

סופה לנדבר: זה הזמן לקבל החלטה אמיצה ולהתאחד – כל סיעות הבית – כדי לחזק את מדינת ישראל.

סופה לנדבר: יש לנו אפשרות לפעול בדרך צבאית, ביד קשה: דין שדרות כדין רימאל; אם שדרות תיפגע, שכונת רימאל תיפגע באותה מידה לפחות.

סופה לנדבר: יש לנו גם יכולת לפעול מדינית.

סופה לנדבר: אבל כל החלטה צריכה להביא לכך שתושבי מדינת ישראל יחזרו לשגרת חייהם בלי פחד וחשש.

סופה לנדבר: התשובה לאופוזיציה היא לא להפיל את הממשלה ולהביא לבחירות.

סופה לנדבר: זה הזמן להתאחד, בתקופה כל כך קשה, ולעשות הכול כדי להרוס את הטרור ולעקור אותו מהשורש.

סופה לנדבר: תודה.

אמנון כהן: תודה רבה.

אמנון כהן: חבר הכנסת זבולון אורלב, ואחריו – חברת הכנסת שרה מרום-שלו.

זבולון אורלב: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, סיעתנו הגישה הצעת אי-אמון בסוגיית הפגיעה במערכות החינוך הציוני-הדתי, ואני מצטער על ששרת החינוך, שאמורה לשמוע את הצעת האי-אמון, אינה נמצאת כאן.

זבולון אורלב: אומנם מבחינת התקנון יש שר ליד שולחן הממשלה, אבל אני חושב שבאופן ענייני היה ראוי ששרת החינוך תשמע את דברינו.

זבולון אורלב: כידוע, החינוך עומד אצלנו בראש סדר העדיפויות, לא כמו אצל הממשלה, אלא באופן אמיתי.

זבולון אורלב: זה הנושא החשוב ביותר של הציבור הדתי-לאומי.

זבולון אורלב: לצערי, מסיבות – כנראה של אג'נדה פוליטית, כי אין לי הסבר אחר, רק מסיבות של אג'נדה פוליטית – אנחנו מוצאים את עצמנו במצב שלא ידענו עם אף שר חינוך, והיו גם שרי חינוך ממרצ, כמו פרופסור אמנון רובינשטיין ויוסי שריד, עברנו שרי חינוך של מפלגת העבודה, עברנו שרי חינוך של הרבה מאוד מפלגות, אבל לצערי אנחנו מוצאים את עצמנו בקדנציה הנוכחית במצב שלא היינו בו בשום קדנציה קודמת.

זבולון אורלב: אתן דוגמה: אם מוטלת על משרד החינוך והתרבות מכסת קיצוץ אחיד, מה שמכונה בלעז flat, נאמר של 3%, הקיצוץ הזה איננו מושת באופן שוויוני על כל הנושאים במשרד החינוך; יש נושאים שבהם לא רק שאין קיצוץ, אלא יש תוספת, ויש נושאים שמשום כך הם מקוצצים יותר.

זבולון אורלב: זה לגיטימי ששר קובע סדר עדיפויות.

זבולון אורלב: אבל ראה מה קורה?

זבולון אורלב: הואיל והחינוך הציוני-הדתי הפך להיות הכבשה השחורה של הקדנציה של שרת החינוך הנוכחית, בדרך כלל הנושאים הציוניים-הדתיים סופגים קיצוץ לא של 3%, אלא של 20% ו-25%.

זבולון אורלב: אפשר לומר: מה זה חשוב?

זבולון אורלב: אלה נושאים שוליים.

זבולון אורלב: ובכן, מדובר בשירות לאומי – השירות הלאומי של הבנות הוא אחד ממפעלי החינוך, החסד והרווחה הגדולים ביותר והמפוארים ביותר שיש במדינת ישראל, והוא נמצא בהסכמה לאומית רחבה.

זבולון אורלב: אז עליו מטילים קיצוץ.

זבולון אורלב: כלומר, בת שמסיבות דת ומצפון אינה מתגייסת לצה"ל אך רוצה ללכת לשירות לאומי, לא תוכל ללכת לשירות לאומי.

זבולון אורלב: מדובר, לדוגמה, במכינות הקדם-צבאיות לצה"ל – אלה בחורים שמתנדבים עוד שנה, אחרי כיתה י"ב, ללכת ללמוד כדי לעשות שירות צבאי יותר משמעותי.

זבולון אורלב: אחוזים גבוהים מאוד מהם הולכים לקצונה, הרוב המכריע מגיע ליחידות לוחמות, ליחידות קרביות.

זבולון אורלב: גם הם צריכים לספוג קיצוץ, שיצמצם מאוד את תחום הלימודים.

זבולון אורלב: כך גם הגרעינים התורניים, גרעיני מורים תורניים.

זבולון אורלב: יוצאות קבוצות של מורים איכותיים לעיירות הפיתוח – גם הם יספגו קיצוץ.

אמנון כהן: נא לסיים.

זבולון אורלב: אני מסיים.

זבולון אורלב: אנחנו סבורים שאם יש חשבונות פוליטיים, אם למישהו יש אג'נדה שונה – אין בעיה, שיביא כסף נוסף ויוסיף למי שהוא רוצה.

זבולון אורלב: אבל ללכת לפגוע בבבת-עינה של היהדות הדתית-לאומית, בחינוך הציוני-דתי, זה מבחינתנו ייהרג ולא יעבור, במובן הפוליטי.

זבולון אורלב: ואשר על כן, בגין זה – בנוסף לסיבות אחרות – אנחנו סבורים שהממשלה הזאת צריכה ללכת הביתה ונצביע אי-אמון בה.

אמנון כהן: תודה רבה.

אמנון כהן: חברת הכנסת שרה מרום-שלו, ואחריה – חבר הכנסת משה גפני.

אמנון כהן: בבקשה.

שרה מרום שלו: כבוד היושב-ראש, כבוד השר, חברי הכנסת, לפני שלושה שבועות ביקרתי בשדרות עם השרים מסיעת הגמלאים.

שרה מרום שלו: במרחק נסיעה של פחות משעה מביתי מצאתי עיר שכאילו אינה שייכת למדינת ישראל.

שרה מרום שלו: שדרות היתה נטושה, החנויות סגורות, התושבים שלא עזבו את העיר ספונים בבתיהם.

שרה מרום שלו: מאז עברו שלושה שבועות, ולא הרבה השתנה.

שרה מרום שלו: תושבי שדרות חשים נטושים ומיואשים, ובצדק.

שרה מרום שלו: הם חיים במצב בלתי אפשרי ובלתי נתפס עבור רובנו.

שרה מרום שלו: הבעיה היא שאין פתרון קסם ל"קסאמים".

שרה מרום שלו: אפילו כניסה מחודשת לעזה לא תביא אתה הפסקה מוחלטת של ירי לעבר שדרות ויישובי הנגב המערבי.

שרה מרום שלו: היא רק עלולה לסבך אותנו שוב בעזה ולהביא אותנו למצב שהיינו בו לפני ההתנתקות – גם אז נאלצנו להתמודד עם ה"קסאמים", ועם זאת, גם עם פיגועים כלפי אזרחים וגם עם חללים מקרב חיילינו.

שרה מרום שלו: בנוסף, כדאי לזכור שכל פעולה שלנו בעזה עלולה לשחק לידי "חמאס", בניגוד גמור לאינטרסים של ישראל.

שרה מרום שלו: לגבי מיגון העורף, זו שערורייה שאין כדוגמתה, שאחרי שנים של "קסאמים" רוב-רובה של העיר עדיין לא ממוגן.

שרה מרום שלו: אלא שאין אני יכולה להבין את האצבע המאשימה כלפי הממשלה הנוכחית דווקא.

שרה מרום שלו: הממשלה הנוכחית מכהנת בתפקידה קצת יותר משנה, ה"קסאמים" נוחתים על שדרות יותר משבע שנים.

שרה מרום שלו: איפה היו כל אותם חברי אופוזיציה נכבדים שצועקים היום ובעבר ישבו בממשלות שלא עשו דבר כמעט למען מיגון העורף?

שרה מרום שלו: למה קולם לא נשמע אז, כשהיו חלק מהממשלות שלא דאגו למיגון שדרות?

שרה מרום שלו: יש הרבה מה לעשות על מנת לסייע לתושבי שדרות בהתמודדות עם ה"קסאמים".

שרה מרום שלו: אני באמת מאמינה שכדאי שהממשלה הנוכחית תפעל למען ההיערכות בשדרות.

שרה מרום שלו: אני רוצה להעלות בהזדמנות זו נושא שהיום אומנם אינו נמצא על סדר-היום, אך ראוי שיהיה.

שרה מרום שלו: כמעט חודשיים עברו מאז יום השואה, ומצבם של ניצולי השואה ממשיך להידרדר.

שרה מרום שלו: הרבה הצהרות יפות הושמעו על הצורך לסייע לניצולי השואה, שרבים מהם חיים בעוני ובעזובה, אבל עם הצהרות וכוונות אי-אפשר ללכת לקנות לחם במכולת או לרכוש תרופות בקופת-חולים.

שרה מרום שלו: כאן דרוש יותר מהצהרות.

שרה מרום שלו: הגיע הזמן שמדינת ישראל תשים את ניצולי השואה בראש סדר העדיפויות שלה.

שרה מרום שלו: מספיק עם ההתעמרות הזאת בניצולים, מספיק לטרטר אותם ולמנוע מהם את שמגיע להם.

שרה מרום שלו: מדי יום מגיעות ללשכתי פניות ציבור של ניצולי שואה קשישים שאינם מצליחים לגמור את החודש, שנמנעות מהם זכויותיהם.

שרה מרום שלו: ניצולי השואה מטורטרים על-ידי משרד האוצר, שמנסה להרתיע אותם מלהילחם על שמגיע להם.

שרה מרום שלו: הלשכה לשיקום נכים אינה בוחלת בשום דבר ועושקת ורודפת את ניצולי השואה, שרובם אינם מבינים את נבכי הביורוקרטיה הנדרשת מהם ואינם מתמצאים בהם.

שרה מרום שלו: היום קיבלתי מכתב דחוף ממשרד המטפל בניצולי שואה, המגולל את מה שנאלצים לעבור ניצולי השואה על מנת לקבל את קצבתם החודשית.

שרה מרום שלו: הזדעזעתי עד עמקי נשמתי.

שרה מרום שלו: האם כך ראוי לה למדינת ישראל לנהוג?

שרה מרום שלו: הגיע הזמן לשים סוף להתעמרות הזאת של משרד האוצר בניצולי השואה.

שרה מרום שלו: ניצולי השואה הם אנשים זקנים, חולים ולמודי-סבל.

שרה מרום שלו: מגיע להם לחיות בכבוד את המעט שנשאר להם.

אמנון כהן: תודה רבה.

אמנון כהן: חבר הכנסת משה גפני, ואחריו – חבר הכנסת יוסף ביילין.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, רבותי השרים, מסרו לי בסיעה שאני צריך לדבר באי-אמון, והאמת היא שאני לא החלטתי עד לרגע זה על מה לדבר.

משה גפני: התחלתי לחשוב את כל מה שקרה כאן מאז הקמת הממשלה וחיפשתי דבר אחד טוב; שאני אוכל לדבר רק על הדברים הרעים, ואני אגיד שיש דבר אחד טוב – ולא מצאתי.

משה גפני: לא מצאתי דבר אחד טוב שהממשלה הזאת עשתה.

משה גפני: בהתחלה היא דיברה על תוכנית התכנסות – ואני לא מביע עמדה אם זה טוב או רע – והיא לא עשתה.

עתניאל שנלר: זה היה הפתיח של השבוע שעבר.

משה גפני: לא, דווקא זה פתיח חדש.

משה גפני: אחרי זה אני חשבתי – אני לא איש צבא אבל חשבתי – כאשר דיברתי באחד מכלי התקשורת לפני המלחמה בלבנון, אמרתי שאני חרד כחבר כנסת, כי אני מכיר את התנהלות סיעת קדימה והתנהלות ראש הממשלה – אני חרד מה יקרה למדינה כאשר היא תגיע לשעת מבחן.

משה גפני: ראש ממשלה שלא יודע להחליט – לא יודע לבצע, יותר נכון – שום דבר.

משה גפני: יכול להיות שהיה צריך לצאת למלחמה – יכול להיות, אני לא איש צבא, אני לא יודע להגיד, אבל אני יודע שכשהחליטו לצאת למלחמה עשו את זה הכי רע שאפשר.

משה גפני: הכי רע שאפשר.

משה גפני: אני שומע את שרת החוץ לפי הפרוטוקולים של ועדת-וינוגרד, שהיא אומרת:

משה גפני: אני אמרתי שצריך להפסיק את המלחמה אחרי 24 שעות, ולא שמעו לי; ראש הממשלה אפילו לא קיבל אותי לפגישה.

משה גפני: שרת החוץ במדינת ישראל.

משה גפני: אני יודע שהממשלה דיברה על זה שהיא – בניגוד לממשלה הקודמת – תשנה את פער המעמדות שקיים בישראל, הפער ההולך ומתרחב בין העשירים לעניים, והנה היא עושה את ההיפך.

משה גפני: היא לא עושה, בעצם הכול נעשה מאליו.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, יכול להיות שלא יהיה פתרון לבעיית ה"קסאמים" אם לא תהיה פעולה קרקעית בעזה.

משה גפני: יכול להיות, אני לא יודע, אבל אני מקווה שהממשלה הזאת לא תעשה את זה, מפני שאם היא תעשה – היא עושה את זה רע.

משה גפני: מה שהיא עושה, איפה שהיא נוגעת – היא נכשלת.

משה גפני: ממשלה שבאמת לא צריכה לעשות שום דבר.

משה גפני: אגב, הייתי בשדרות, בבית-הספר "יסודי התורה".

משה גפני: הרי צריך למגן מרחב מוגן במרכז בית-הספר, צריך למגן ב-6 מילימטר.

משה גפני: מיגנו ב-4 מילימטר.

משה גפני: אני שואל למה.

משה גפני: טעות.

אמנון כהן: מיגַנּוּ.

משה גפני: מיגַנּוּ.

משה גפני: במקום 6 מילימטר – 4 מילימטר.

משה גפני: מיגַנּוּ.

משה גפני: ואין שום דבר שאפשר להצביע על הממשלה הזאת, שהממשלה הזאת עשתה טוב.

משה גפני: חשבתי – לקראת סיום – האמת היא, אדוני היושב-ראש – – –

אמנון כהן: משפט חזק לסיום.

משה גפני: אין משפט חזק, מכיוון שמה שחזק זה שהממשלה צריכה ללכת.

משה גפני: אני הייתי מציע לך, אדוני היושב-ראש, להצביע אתנו אי-אמון, אבל נניח לעניין הזה.

אמנון כהן: אני אשקול זאת.

משה גפני: בסדר.

משה גפני: תאמין לי.

משה גפני: אני אגיד – וזה יהיה הסיום שלי – חשבתי, כשהעבירו את חוק נהרי, חשבתי שעשו דבר טוב.

משה גפני: מתברר שהחוק לא עובד.

משה גפני: אותם תלמידים שדיברתי עליהם – – –

אמנון כהן: לאט-לאט.

אמנון כהן: רק עבר.

משה גפני: רגע, רגע.

משה גפני: לאט-לאט – את זה אפשר להגיד לעצמנו.

משה גפני: 500 התלמידים באור-יהודה – כיבו להם את החשמל.

משה גפני: בחום הזה הם יושבים בלי מזגנים, נחנקים מחום, 500 תלמידים באור-יהודה – אין חשמל, אין מחשבים, אין כלום.

משה גפני: למה?

משה גפני: משום שאמרה היועצת המשפטית של משרד החינוך שלחוק הזה צריך תקנות.

משה גפני: אני שואל אותה: למה צריך תקנות, איך שילמתם עד עכשיו למוכר שאינו רשמי?

משה גפני: היא אומרת: עכשיו צריך ללכת בדרך המלך.

משה גפני: אמרתי לה: אצלנו בספרות הילדים יש סיפור על דרך המלך.

משה גפני: בדרך המלך רואים תמיד איך המלך נוסע בכרכרה וילדים מעטים בצדדים.

משה גפני: תודה רבה.

אמנון כהן: לא שכנעת אותי, אבל לא חשוב.

אמנון כהן: חבר הכנסת יוסי ביילין, בבקשה.

אמנון כהן: אחריו – חבר הכנסת עבאס זכור.

יוסי ביילין: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, באופן מפתיע אני חולק על ידידי חבר הכנסת משה גפני.

יוסי ביילין: לפי דעתי, הממשלה הזאת עשתה דבר אחד טוב, כל כך טוב, שהוא זכה לקונסנזוס בכל חלקי הבית.

משה גפני: נכון, על זה לא חשבתי.

יוסי ביילין: הדבר הטוב הזה היה שהיא הניחה לתוכנית ההתכנסות.

יוסי ביילין: אני חושב שאילו עשיתי הצבעה בבית, הייתי מוצא רוב גדול לדבר הזה.

יוסי ביילין: ובכן, מבחינה זו, אי-אפשר לזלזל גם בדברים חיוביים, וגם כשמבקרים, צריך לברך על הטוב.

יוסי ביילין: זאת המחלוקת שלי עם הרב גפני.

יוסי ביילין: בשאר הדברים אני חייב לומר שאני מאוד קרוב אליו.

יוסי ביילין: הקריאה המדוקדקת בעדות של שרת החוץ שהתפרסמה אתמול, אני מוכרח לומר, מחריפה את התחושה של חוסר אמון בממשלה.

יוסי ביילין: גם מי שקרא את דוח-וינוגרד השלם, על כל חלקיו, וגם מי שקרא את הספרות שנכתבה מאז, כולל על השבויים בלבנון, ונדמה לו שהוא כבר לא יכול להיות מופתע, אף-על-פי-כן, כאשר הוא רואה את הדברים נאמרים, בשעה אמיתית, כאשר העדות נמסרה, הוא שוב משפשף את העיניים ושואל: האם זה יכול להיות כך?

יוסי ביילין: המסקנה שלי מהקריאה אתמול היא לא ששרת החוץ חשבה שזה צריך להיות קצר יותר.

יוסי ביילין: היא הבינה שזה צריך להיות קצר יותר.

יוסי ביילין: זאת לא היתה בהכרח עמדתה.

יוסי ביילין: אולי זאת היתה גם עמדתה, אבל קודם כול נאמר – עד מחר בצהריים הכול ייגמר, ומגיע למחרת לפנות ערב, והיא לא מבינה מה קורה כאן, הרי אמרו לה שהמבצע ייגמר.

יוסי ביילין: ומי היא בסך הכול?

יוסי ביילין: הרי יש רמטכ"ל, ויש שר הביטחון, ויש ראש הממשלה, מי צריך מישהו אחר בתוך הסיפור הזה?

יוסי ביילין: יש כאילו שביעייה, יש כאילו קבינט – יש כאילו ממשלה.

יוסי ביילין: אני מוכרח לומר, גם בתור מי שהיה שם, נורא קשה לי לבוא בטענות על אחריות קולקטיבית לאנשים שבסך הכול ישבו שם וקיבלו אוכל לעוס והכול היה מוכן בשבילם, ואיש באמת לא שאל לדעתם, וכשדעתם הועלתה, התייחסו אליהם כאל מטרידים – כולל שרת החוץ.

יוסי ביילין: אותו הדבר בתהליך המדיני; כשאני קורא הבוקר שהשר מופז בעד הסכם עם סוריה, הצבא בעד הסכם עם סוריה, המוסד לא כל כך בעד זה, אבל אולי הוא שינה את דעתו, אני רואה את השר ליברמן היום יוצא נגד.

יוסי ביילין: ואני שואל – לעזאזל, מה הממשלה הזאת רוצה?

יוסי ביילין: זאת ממשלה שלא מסוגלת לא רק לנהל מאבק כלשהו להגנת המדינה; זאת ממשלה שלא מסוגלת להחליט אם היא רוצה ללכת להסדר מדיני עם הסורים, עם הפלסטינים, ואם כן, איך עושים את זה.

יוסי ביילין: והממשלה הזאת באמת-באמת לא ראויה לאמון.

יוסי ביילין: תודה רבה.

אמנון כהן: תודה רבה.

אמנון כהן: חבר הכנסת עבאס זכור, ואחריו – חבר הכנסת מוחמד ברכה.

עבאס זכור: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, סירובה של ממשלת ישראל לקדם משא-ומתן עם הפלסטינים ועם הסורים, וסירובה לקבל את היוזמה הערבית לשלום, רק יגדילו את הסיכון למלחמה.

עבאס זכור: אבל בואו נחשוב מה יקרה יום לאחר המלחמה – האם מישהו יבטיח שאחרי המלחמה ירי ה"קסאמים" יופסק?

עבאס זכור: האם המלחמה תיצור הרתעה?

עבאס זכור: בצה"ל אומרים, אני מצטט: שש שנים אנחנו מרתיעים אותם – את הפלסטינים – בסיכולים, במעצרים, בהתקפות מן האוויר, והם לא מורתעים.

עבאס זכור: נוסף על כך, כל מבצע צבאי של צה"ל ברצועה יעלה בחייהם של עשרות חיילים ולא יביא תוצאות פרט להרס והרג של חיילים ותושבים חפים מפשע.

עבאס זכור: כיבוש שטחים מאוכלסים בעזה, שקרובים לשדרות, לא ישנה דבר, משום שיש היום בעזה "קסאמים" שהטווח שלהם עד 12 ק"מ, שאפשר לשגר אותם ממרכז עזה לשדרות, לאשקלון וליישובים אחרים.

עבאס זכור: אני קורא לראש הממשלה להחליט: כן למשא-ומתן עם הפלסטינים ועם הסורים, ולהכריז: כן ליוזמה הערבית לשלום.

יואל חסון: אבל גם כשיש משא-ומתן הטילים לא נפסקים.

אמנון כהן: ההערה נשמעה.

אמנון כהן: תודה.

עבאס זכור: אני רוצה להזכיר שסוריה רכשה לאחרונה מרוסיה כמויות גדולות של טילים מסוגים שונים וציוד צבאי אחר.

עבאס זכור: לפי הערכת צה"ל, אם תפרוץ מלחמה בין ישראל ובין סוריה, ה"חיזבאללה" יפתח, בוודאות, חזית שנייה מלבנון.

עבאס זכור: האירנים גם הם יסייעו לצבא סוריה – בנשק, בתחמושת ואולי גם בדרכים נוספות.

עבאס זכור: נכון שכוחות יוניפי"ל וצבא לבנון סילקו את "חיזבאללה" מעמדותיו בגבול ישראל, מהבונקרים שלו, אבל ל"חיזבאללה" יש היכולת לשגר טילים שיגיעו למרכז הארץ מעמדותיו בנהר הליטאני.

יואל חסון: איך אתה יודע את כל הדברים האלה?

עבאס זכור: כבוד היושב-ראש, התנערותה המתמדת של ממשלת ישראל מכל יוזמת שלום פירושה שהסיכוי למלחמה גובר, ובמלחמה אין מנצחים, יש רק מפסידים – בשני הצדדים.

עבאס זכור: תודה.

אמנון כהן: תודה רבה.

אמנון כהן: חבר הכנסת מוחמד ברכה, בבקשה.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, מעגל הדמים הזה, של גיחות והפגזות מהאוויר ו"קסאם" שמגיע לשדרות ולדרום, כאילו שזה גורל, כאילו שזה מצב בלתי נמנע וכאילו שזה בא משום כלום – דווקא ביום הזה, יום לפני יום השנה ה-40 למלחמת 67', זאת הזדמנות להציץ פעם נוספת לאחד השורשים העמוקים של הסכסוך הזה – השורש היה ב-1948, עם הקמת מדינת ישראל והנכבה שנפלה על העם הפלסטיני.

מוחמד ברכה: אבל מעגל הדמים שאנחנו חיים בו מאז 1967 הוא תולדה של אותה מלחמה תוקפנית, שעכשיו אף אחד לא אומר שזאת מלחמת מגן וכל השטויות שניסו להפיץ אז, ומי שרוצה לטפל במעגל הדמים לא יכול לבוא ולהצטדק ולגלגל עיניים כאילו ישראל היא במצב של קורבן שסובל.

מוחמד ברכה: אומנם אמרתי פעמים רבות, גם מעל הדוכן הזה וגם במקומות אחרים, שאני פוסל פגיעה באזרחים – אני פוסל את הפגזות ה"קסאמים", אבל אסור בשום פנים ואופן לראות את זה כאילו זאת תופעה שנולדה מעצמה.

מוחמד ברכה: זו תולדת הכיבוש האכזרי נגד העם הפלסטיני, הפקעת זכויותיו האנושיות והלאומיות, הזכות להקים את מדינתו העצמאית לצד מדינת ישראל.

מוחמד ברכה: ועכשיו מממשלת ישראל מספסרת בדם כשהיא נמנעת מלנהל משא-ומתן על הפסקת אש.

מוחמד ברכה: כשהם נמנעים, מה זה אומר?

מוחמד ברכה: שלא רוצים הפסקת אש, שהמעגל הזה יימשך ויימשך?

מוחמד ברכה: אני חושב שזה חושף את הפרצוף האמיתי של הממשלה הזאת, ממשלת מלים מתגלגלות אבל בעצם תכנים ריקים.

מוחמד ברכה: גם כשראש הממשלה מדבר, ואומר שהוא עומד או-טו-טו להכריז על קבלת היוזמה הערבית וכו' – הדברים האלה מחייבים כמה צעדים מיידיים לבניית אמון, שתהיה אווירה אחרת ואפשרות אחרת; הנושא של הפסקת המצור, של שחרור אסירים, של הפשרת הכספים הפלסטיניים שישראל מחזיקה אותם כגנבת.

משה שרוני: – – –

מוחמד ברכה: מר שרוני, עכשיו נכנסת, מה אתה קורא קריאת ביניים?

מוחמד ברכה: על מה?

מוחמד ברכה: לא הקשבת אפילו למלה אחת.

מוחמד ברכה: קצת כבוד לעצמך, לא לי.

מוחמד ברכה: קצת כבוד לעצמך, מבוגר שאמור להתנהג בשיקול דעת, על מה אתה קורא קריאות ביניים?

מוחמד ברכה: לא שמעת שום דבר.

מוחמד ברכה: אולי תשב ותשתוק?

מוחמד ברכה: חוצפה.

משה שרוני: שיפסיקו עם ה"קסאמים".

אמנון כהן: חבר הכנסת שרוני.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, אם יש מי שמדבר על אפשרות אחרת, על קבלת יוזמה מדינית, על אפשרות של פתיחת אופק מדיני, הוא צריך לעשות כמה צעדים מתבקשים.

מוחמד ברכה: אבל במקום כל זה, ישראל, לא רק לא עושה צעדים בוני אמון כדי לאפשר משא-ומתן – לא רק על הסכם הפסקת אש, אלא גם על פתיחת אופק מדיני – במקום זה היא מפגיזה בעזה, מגיחה בח'אן-יונס, נכנסת לשכם ולג'נין.

מוחמד ברכה: זה מצב שאומר שממשלת ישראל אוחזת בשתי ידיה בקו התוקפנות נגד העם הפלסטיני.

מוחמד ברכה: תודה רבה, אדוני.

אמנון כהן: תודה רבה.

אמנון כהן: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, בבקשה.

ג'מאל זחאלקה: כבוד היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, לפני יותר משלוש שנים, אפילו ארבע שנים, היתה הזדמנות להגיע להפסקת אש כוללת, לאחר שכל הארגונים הפלסטיניים החליטו בקהיר על נכונותם להפסקת אש.

ג'מאל זחאלקה: ממשלת ישראל, עד היום, מעולם לא הסכימה רשמית להפסקת אש.

ג'מאל זחאלקה: לא היתה פעם אחת שממשלת ישראל היתה מוכנה להפסקת אש כוללת עם הפלסטינים.

ג'מאל זחאלקה: ומכאן שממשלת ישראל היא האחראית – מדובר לא רק בממשלה הזאת, אלא גם בממשלה הקודמת.

ג'מאל זחאלקה: לפני כשנה היתה מעין הסכמה, הבנה, על הפסקת אש; היתה הכרזה פלסטינית על הפסקת אש, וישראל לא הסכימה רשמית להפסקת אש, אלא אמרה: אנחנו ננהג בהתאם.

ג'מאל זחאלקה: אבל מה הם אמרו?

ג'מאל זחאלקה: שזה יהיה רק ברצועת-עזה.

ג'מאל זחאלקה: אני זוכר את הדיון שהתקיים כאן.

ג'מאל זחאלקה: להזכירכם, כי כל פעם חוזרים על אותו הדבר: הפסקת אש לא יכולה להיות חד-צדדית; אם ממשלת ישראל תמשיך להפציץ, תמשיך במדיניות החיסולים, תמשיך לעשות פשיטות בגדה המערבית, לאסור אנשים, להרוג, להרוס – אין סיכוי בעולם שהפסקת האש תחזיק מעמד.

ג'מאל זחאלקה: קראנו לראש הממשלה ולשר הביטחון להסכים שהפסקת האש תהיה כוללת, ולא רק ברצועת-עזה.

ג'מאל זחאלקה: ראינו, ידענו והתרענו על כך שהפסקת האש תתמוטט.

ג'מאל זחאלקה: ואכן, זה מה שקרה, באופן טרגי.

ג'מאל זחאלקה: גם היום, כבוד היושב-ראש, אם ממשלת ישראל תכריז רשמית, ותעמוד בכך, שתהיה הפסקת אש כוללת, וזה אומר שלא יהיו חיסולים, לא ייהרגו אנשים, לא יפציצו – גם בגדה וגם ברצועה – יש אפשרות ממשית להגיע להפסקת אש.

ג'מאל זחאלקה: הצד שמסרב באופן תמידי להפסקת אש נושא באחריות לקורבנות היהודים והפלסטינים שנפלו בתקופה האחרונה.

ג'מאל זחאלקה: תודה רבה.

אמנון כהן: תודה רבה.

אמנון כהן: חבר הכנסת מגלי והבה, אחרון הדוברים.

אמנון כהן: חמש דקות.

מגלי והבה: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, בתחילת הדיון בנושא האי-אמון יצא לי לשבת במקומו של יושב-ראש הישיבה, ושמעתי את חבר הכנסת סלומינסקי – חבל שהוא לא כאן.

מגלי והבה: אני מסכים לתיאוריה שלו שבנושא החינוך אסור לפגוע בשום מסגרת – לא בחינוך הציוני-הדתי, לא בחינוך הממלכתי, לא בחינוך הערבי ולא בחינוך הדרוזי, אלא צריך לשמור על המסגרת החינוכית ולתת לה את מה שמגיע לה.

מגלי והבה: אבל הבחנתי בדברי חבר הכנסת סלומינסקי, שהוא מנסה להשתמש בשירות הצבאי או בתרומה של החינוך הציוני-הדתי – כפי שהוא תיאר את הדברים כאן – כקרדום שאפשר לנצל אותו.

מגלי והבה: הייתי מייעץ לו שיילחם על הזכויות שלו ולא ישתמש במוטיב כזה או אחר להשגת הזכויות האלה.

מגלי והבה: מכאן אני רוצה לעבור, ברשותך, אדוני היושב-ראש, גם לדברים של חברת הכנסת זהבה גלאון, ששמעתי בקשב רב.

מגלי והבה: היא טענה שיש כאן שתי חזיתות בוערות; החזית הסורית, כמובן, והחזית הפלסטינית.

מגלי והבה: היא היטיבה לתאר את החזיתות הבוערות, לטענתה, ואמרה שהממשלה עוסקת בהישרדות אישית.

מגלי והבה: אני רוצה להרגיע אותך, חברת הכנסת גלאון: הקואליציה יציבה, יש תמיכה רבה בקואליציה הזאת.

מגלי והבה: אנחנו מוכיחים לך בכל שבוע מחדש שאנחנו עומדים על העקרונות שלנו.

מגלי והבה: אבל מה שלא הבנתי הוא איך את מתארת את הגדר הביטחונית ומכנה אותה "גדר האפרטהייד".

מגלי והבה: את מתארת תיאורים שאפילו בצד השני לא משמיעים.

מגלי והבה: אני מופתע שאת מנסה להסביר לנו שהגדר הזאת היא לא ביטחונית.

מגלי והבה: אדוני, יש רעש.

אמנון כהן: אתה צודק.

אמנון כהן: אני מבקש מחברי הכנסת ומהשרים לשבת במקומות.

אמנון כהן: אני מבקש לשבת.

אמנון כהן: עוד רגע, אדוני.

אמנון כהן: אני מבקש – השר כהן – אני מבקש מחברי הכנסת לשבת.

אמנון כהן: בבקשה.

מגלי והבה: כשאני שמעתי את הטיעונים האלה על הגדר – הרי כולנו יודעים למה הקמנו את הגדר הזאת, מה הייעוד של הגדר הזאת.

מגלי והבה: רק להזכיר לחברת הכנסת גלאון, לפני הקמת הגדר, בקטע שהשלמנו נכנסו 132 מתאבדים ועשו פיגועים כאן, בתוך המדינה.

מגלי והבה: אולי האחרים לא יודעים את העובדות, אך זאת עובדה מוכחת, המספרים מדברים בעד עצמם.

מגלי והבה: כל הדאגה של אלה שרוצים לבטל את הגדר – הגדר היא לא תורה מסיני, אבל היו סיבות להקמת הגדר הזאת.

מגלי והבה: אפשר גם לפרק אותה אם יהיה שלום, אבל היא עשתה את התפקיד שלה.

מגלי והבה: היא טוענת בשם כמה סיעות שאנו צריכים לדבר עם הצד השני.

מגלי והבה: נכון, אנו מדברים עם הצד השני, אנו מדברים עם אבו-מאזן, אבל אנחנו לא נדבר, לא עם ה"חמאס" ולא עם "הג'יהאד".

מגלי והבה: ה"חמאס" אומר בפירוש שהוא לא מכיר במדינת ישראל, ואת קוראת לדבר אתו; הוא לא מכיר בהסכמים שחתמנו עם הרשות הפלסטינית, ואת אומרת שנדבר אתו.

מגלי והבה: הוא ממשיך לפעול בפעילות טרוריסטית ממדרגה ראשונה, ואת רוצה שנדבר אתו.

מגלי והבה: אולי קצת התפכחות.

מגלי והבה: את לא רואה מה קורה שם ברחוב הפלסטיני?

מגלי והבה: הם מוכנים להרוג זה את זה.

מגלי והבה: מי שמאמין בשלום לא הורג את אח שלו.

מגלי והבה: ולמה הם הורגים זה את זה?

מגלי והבה: למה ארסנל הנשק והתחמושת שנמצא שם גדל מיום ליום?

מגלי והבה: כי האנשים האלה לא מונעים לטובת העם הפלסטיני, הם עובדים בשליחות האירנים והסורים, כי משלמים להם, ואת רוצה שנדבר אתם.

מגלי והבה: אנו אלה שקראנו לעשות שלום ורוצים לעשות שלום.

מגלי והבה: אנו מפלגה שחרתה על דגלה – ועשינו את ההתנתקות כדי לתת צ'אנס לשלום.

רן כהן: איך עושים שלום בלי לדבר?

מגלי והבה: אנו מדברים עם מי שמכיר בנו.

רן כהן: בנשק עושים שלום?

מגלי והבה: חבר הכנסת רן כהן, חבל, אולי לא שמעת את מה שאמרה החברה שלך מאותה סיעה – אנו מדברים עם מי שרוצה לעשות שלום אתנו, אבל לא עם אלה שלא מכירים בנו, ולא עם אלה שממשיכים להגדיל את ארסנל הנשק והתחמושת ולא עם אלה שמנסים לכלות אותנו, עם כל הכבוד.

מגלי והבה: אין תירוצים לאף אחד.

מגלי והבה: יצאנו מעזה עד המילימטר האחרון.

מגלי והבה: מי שרוצה שלום, שיקרא לצד השני, אלה שעוסקים בטרור, שיפסיקו את הירי והטרור על אנשים חפים מפשע וישימו את הנשק בצד ואז יבואו לדבר שלום.

מגלי והבה: תודה.

אמנון כהן: תודה.

אמנון כהן: אנו עוברים להצבעה, חברי הכנסת והשרים, אני מבקש לשבת במקומות.

אמנון כהן: אנו מצביעים על הצעת סיעת האיחוד הלאומי – מפד"ל ויהדות התורה להביע אי-אמון בממשלה בנושא הפגיעה בחינוך הציוני-הדתי ובמוסדות התורה.

אמנון כהן: אפשר להצביע.

אמנון כהן: הצבעה מס' 1 בעד הצעת סיעות האיחוד הלאומי – מפד"ל – יהדות התורה להביע אי-אמון בממשלה – 17 נגד – 53 נמנעים – 10 הצעת סיעות האיחוד הלאומי – מפד"ל – יהדות התורה להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

אמנון כהן: בעד – 17, נגד – 53, נמנעים – 10.

אמנון כהן: אני קובע שהצעת האי-אמון מטעם סיעות האיחוד הלאומי – מפד"ל ויהדות התורה לא התקבלה.

אמנון כהן: נעבור להצבעה על הצעת סיעות מרצ, רע"ם-תע"ל, חד"ש ובל"ד להביע אי-אמון בממשלה בשל סירובה לקדם משא-ומתן על הפסקת האש.

אמנון כהן: אפשר להצביע.

אמנון כהן: הצבעה מס' 2 בעד הצעת סיעות מרצ–רע"ם-תע"ל–חד"ש–בל"ד להביע אי-אמון בממשלה – 12 נגד – 70 נמנעים – אין הצעת סיעות מרצ–רע"ם-תע"ל–חד"ש–בל"ד להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

אמנון כהן: בעד – 12, נגד – 70, נמנעים – אין.

אמנון כהן: אני קובע שהצעת האי-אמון מטעם סיעות מרצ, רע"ם-תע"ל, חד"ש ובל"ד לא התקבלה.

אמנון כהן: נעבור להצעת סיעת הליכוד להביע אי-אמון בממשלה בנושא התמודדותה מול ירי ה"קסאמים" על שדרות, אשקלון ויישובי הנגב המערבי והטיפול בעורף.

אמנון כהן: אפשר להצביע.

אמנון כהן: הצבעה מס' 3 בעד הצעת סיעת הליכוד להביע אי-אמון בממשלה – 18 נגד – 54 נמנעים – 10 הצעת סיעת הליכוד להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

אמנון כהן: בעד – 18, נגד – 54, עשרה נמנעים.

אמנון כהן: הצעת האי-אמון מטעם סיעת הליכוד לא התקבלה.

אמנון כהן: [מס' כ/132; "דברי הכנסת", חוב' י"ח, עמ' 7015; נספחות.

אמנון כהן: ]

אמנון כהן: אנו עוברים לנושא הבא: הצעת חוק המרכז למורשת הדרוזים בישראל, התשס"ז–2007, קריאה שנייה וקריאה שלישית.

אמנון כהן: אני מזמין את יושב-ראש ועדת החינוך, התרבות והספורט, חבר הכנסת מיכאל מלכיאור, להציג את הצעת החוק.

אמנון כהן: בבקשה.

מיכאל מלכיאור: כבוד היושב-ראש, עמיתי חברי הכנסת, כבוד ראש הממשלה, שרים, הנני מתכבד להביא בפני הכנסת לקריאה שנייה ולקריאה שלישית את הצעת חוק המרכז למורשת הדרוזים בישראל, התשס"ז–2007, שיזם ידידי, סגן יושב-ראש הכנסת, סגן שר לשעבר, מגלי והבה, שעבד קשה מאוד על החוק הזה והיה פה הכוח המניע בכל העבודה שעשינו על החוק החשוב הזה.

מיכאל מלכיאור: הצעת חוק זו באה להקים בחוק מרכז למורשת הדרוזים בישראל.

מיכאל מלכיאור: המרכז יכלול מכון מחקר, ארכיון, מוזיאון.

מיכאל מלכיאור: מטרתו לרכז פעילות מחקרית, חינוכית, תרבותית הקשורה להיסטוריה, למורשת ולתרבות הדרוזית.

מיכאל מלכיאור: בכך יהווה המרכז גם מקור משיכה גם לתיירות-פנים וגם לתיירות-חוץ.

מיכאל מלכיאור: הצעת החוק קובעת את מבנה המרכז, שהוא תאגיד, את מוסדותיו, מספר החברים במועצה ובוועד המנהל שלו ותפקידיהם והוראות הנוגעות לכהונתם, את אופן מינוי המנהל הכללי של המרכז ותפקידיו, וכן הוראות בדבר תקציב המרכז ומימונו והעסקת העובדים בו.

מיכאל מלכיאור: מדובר בהצעת חוק חשובה ביותר.

מיכאל מלכיאור: לפעמים אנו עוסקים פה בהצעות חוק מכוננות.

מיכאל מלכיאור: כאן בא לידי ביטוי מכלול המורשת הדרוזית, החשיבות שמדינת ישראל רואה בשימור המורשת הזאת.

מיכאל מלכיאור: תמיד אנו מדברים על כל שהדרוזים קשרו את גורלם בגורל מדינת ישראל, ומליצות אחרות שאנו אומרים בכל מיני אירועים חגיגיים.

מיכאל מלכיאור: פה יש לנו אפשרות לקבוע פעם אחת בחקיקה ראשית את החשיבות שאנו רואים בשימור המורשת הדרוזית ובהצגתה לציבור.

מיכאל מלכיאור: לפיכך אני מבקש מחברי הכנסת לדחות את ההסתייגויות שהוגשו – אולי אני אפילו יכול לבקש מהמציעים את ההסתייגויות שהכול יהיה בחגיגיות, פה-אחד – למעט הסתייגות קטנה של שר המדע, התרבות והספורט, שאני חושב שאין בעיה לקבל אותה, ואחר כך לאשר בקריאה שנייה ושלישית את הצעת החוק הזאת.

צבי הנדל: מה הסתייגות השר?

מיכאל מלכיאור: הוא יגיד את זה.

אמנון כהן: תודה רבה ליושב-ראש ועדת החינוך, התרבות והספורט.

אמנון כהן: המציעים מוכנים להוריד את ההסתייגויות?

מוחמד ברכה: רוצים לנמק.

אמנון כהן: יש לכם כמה הסתייגויות, אבל הראשון הוא חבר הכנסת דב חנין.

קריאה: בשם הקבוצה.

אמנון כהן: חמש דקות בשם הקבוצה, בבקשה.

מוחמד ברכה: חמש דקות על כל הסתייגות, אבל נעשה חמש דקות פעם אחת.

אמנון כהן: תודה רבה, אדוני.

צבי הנדל: תלוי מה הוא יגיד.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, העדה הערבית הדרוזית היא חלק אציל מהמארג החברתי התרבותי הלאומי של האוכלוסייה הערבית בישראל, שהיא חלק בלתי נפרד מהעם הפלסטיני.

מוחמד ברכה: בתור שכזאת, מורשתה היא המורשת של כלל הציבור הערבי במדינת ישראל, והמורשת של כלל הערבי היא מורשתה של העדה הדרוזית.

מוחמד ברכה: כל ניסיון, ממניעים פוליטיים, יהיו אשר יהיו, לפלג את האוכלוסייה הערבית ולנתק ממנה חלק אורגני, פעיל ואותנטי, הוא ניסיון שנועד לכישלון, גם אם חושב מי שחושב שהוא מצליח בזכות גיוס החובה לצבא וכל מיני דברים כאלה.

מוחמד ברכה: אנחנו כמובן לא נתנגד, לא היום ולא מחר ולא בשום יום, לטיפוח המורשת של האוכלוסייה הערבית או חלקים ממנה.

מוחמד ברכה: זה בסופו של דבר, כפי שאמרתי, חלק מהמארג השלם של המורשת ושל התרבות, של השפה, של ההיסטוריה, של ההשתייכות הלאומית של כלל האוכלוסייה הערבית.

מוחמד ברכה: אני, למרבה הצער, לא יכול להסתכל על הצעת החוק כאילו היא חפה מהניסיון לנתק או לפלג את העדה הדרוזית מכלל האוכלוסייה הערבית.

מוחמד ברכה: להיפך, אני אומר שמגמתם של תומכיה ומציעיה היא להנציח את הניתוק הזה, אבל זה לא יצלח.

מוחמד ברכה: ולמרות זאת, לצד העמדה הערכית, בנושא החקיקתי גרידא הייתי רוצה לומר גם למציעים וגם לוועדה, שבניסוחי החוק של מדינת ישראל השימוש השגור והקבוע בקשר לעדה הדרוזית הוא "העדה הדרוזית" ולא "הדרוזים", כפי שזה בא לידי ביטוי בהצעת החוק, ועל מנת לא ליצור מצב שכאילו מדברים בשני מושגים שונים על אותה קבוצה של אזרחים, אני חושב שיש מקום להחליף את המלה "דרוזים" במלה "העדה הדרוזית" או "העדה הערבית הדרוזית".

מוחמד ברכה: אבל בכל זאת הנושא הרבה יותר גדול מניסוח כזה או אחר.

מוחמד ברכה: אנחנו, כנציגי האוכלוסייה הערבית בכנסת וכנציגים של כוחות שוחרי שלום ודמוקרטיה, אומרים שהניסיון להפקיע מהעדה הערבית הדרוזית חלק מזהותה או את זהותה או את שייכותה הוא ניסיון שנועד לכישלון.

מוחמד ברכה: אנחנו נפעל שהוא ייכשל.

מוחמד ברכה: בכל מה שקשור להצעת החוק שעומדת על סדר-יומה של הכנסת, בגלל הכבוד שאנחנו רוחשים למורשת של עמנו ושל חלקים ממנו, אנחנו לא נתנגד להצעת החוק.

מוחמד ברכה: אבל מאחר שהמגמה היא של ניתוק ושל הפרדה, אנחנו גם לא נתמוך בה.

מוחמד ברכה: לכן, אדוני היושב-ראש, אני מבקש להצביע רק על ההסתייגות הראשונה, ואחר כך אנחנו מסירים את שאר ההסתייגויות.

אמנון כהן: סעיף 1?

מוחמד ברכה: כן, אדוני.

מוחמד ברכה: תודה.

אמנון כהן: תודה רבה.

אמנון כהן: יש הסתייגות של שר התרבות, ואני לא רואה אותו כאן, לכן אנחנו לא מעלים אותה.

אמנון כהן: אנחנו עוברים להצבעה, ויש הסתייגות אחת.

אמנון כהן: לשם החוק אין הסתייגות, חבר הכנסת ברכה?

מוחמד ברכה: ההסתייגות הראשונה היא לשם החוק, אדוני.

אמנון כהן: יש הסתייגות אחת.

אמנון כהן: את שאר ההסתייגויות הורידו.

אמנון כהן: אנחנו נצביע על ההסתייגות לשם החוק של חברי הכנסת דב חנין, מוחמד ברכה וחנא סוייד – קבוצת חד"ש.

אמנון כהן: אפשר להצביע על ההסתייגות לשם החוק.

אמנון כהן: הצבעה מס' 4 בעד ההסתייגות – 3 נגד – 47 נמנעים – 3 ההסתייגות של קבוצת סיעת חד"ש לשם החוק לא נתקבלה.

אמנון כהן: שלושה בעד, 47 נגד, שלושה נמנעים.

אמנון כהן: אני קובע שההסתייגות נדחתה.

אמנון כהן: אנחנו נצביע על שם החוק כהצעת הוועדה.

אמנון כהן: הצבעה מס' 5 בעד שם החוק, כהצעת הוועדה – 51 נגד – 2 נמנעים – 1 שם החוק, כהצעת הוועדה, נתקבל.

אמנון כהן: 51 בעד, שניים נגד, נמנע אחד.

אמנון כהן: אני קובע ששם החוק עבר כהצעת הוועדה בקריאה שנייה.

אמנון כהן: אנחנו מצביעים על כל החוק, בבקשה.

אהוד אולמרט: בקריאה שנייה?

אמנון כהן: כמובן, בקריאה שנייה.

אמנון כהן: הצבעה מס' 6 בעד סעיפים 1–41 – 54 נגד – אין נמנעים – 3 סעיפים 1–41 נתקבלו.

אמנון כהן: 54 בעד, אין מתנגדים, שלושה נמנעים.

אמנון כהן: אני קובע שהצעת החוק עברה בקריאה שנייה.

אמנון כהן: אנחנו עוברים לקריאה שלישית.

אמנון כהן: אפשר להצביע.

אמנון כהן: הצבעה מס' 7 בעד החוק – 55 נגד – אין נמנעים – 3 חוק המרכז למורשת הדרוזים בישראל, התשס"ז–2007, נתקבל.

אמנון כהן: 55 בעד, אין מתנגדים, שלושה נמנעים.

אמנון כהן: אני קובע שחוק המרכז למורשת הדרוזים בישראל, התשס"ז–2007, עבר בקריאה שלישית.

אמנון כהן: מציע החוק יכול לעלות ולברך את כל השותפים לעשייה.

מגלי והבה: אדוני ראש הממשלה, חברי השרים, חברי הכנסת, יושב-ראש האופוזיציה ואחרים שהיו כאן, אין ספק כי ההצבעה של היום היא תיקון עוול היסטורי שניסינו לתקן בעבר, והיתה הסכמה כמעט פה-אחד של כל אלה שנוכחים כאן והצביעו בעד חוק המרכז למורשת הדרוזים.

מגלי והבה: לראשונה מאז קום המדינה יוקם מרכז שיאפשר לאנשים בישראל ובעולם ולבני העדה בעצמם להכיר את המורשת המפוארת של אחת העדות החשובות והתורמות במדינת ישראל.

מגלי והבה: שמעתי את חבר הכנסת ברכה, אבל ברגעים חגיגיים לא נכנסים לפולמוס עם אנשים שסותרים את עצמם ואת עצם האידיאולוגיה של המפלגה שלהם.

מגלי והבה: הרי המפלגה שלו, לפי התיאוריה, נגד הלאומיות ובעד האידיאולוגיה הכללית, הקומוניזם שעבר ופג מן העולם.

מגלי והבה: קשה לו לראות ולהכיר – הוא וחבר מרעיו וחבריו – שהעדה קיימת בזכות עצמה, גם כאן בישראל, גם בסוריה, גם בלבנון; יש לה ההיסטוריה שלה, יש לה הדת שלה, יש לה התרבות שלה.

מגלי והבה: אנחנו לא נולדנו בקולוניה, אנחנו נולדנו כאן, במזרח התיכון.

מגלי והבה: מה, אסור לנו להביע את ההיסטוריה, את המסורת המפוארת שלנו?

מגלי והבה: גם לזה מתנגדים?

מגלי והבה: מזל באמת שאנחנו חיים במדינת ישראל.

מגלי והבה: שערו בנפשכם אם המצב היה הפוך – או שאתה אתנו או שאתה בחוץ.

מגלי והבה: צר לי שאלה שדוגלים בדמוקרטיה מנצלים אותה לפעמים לא בעניינים צודקים.

זבולון אורלב: בסוריה ובלבנון יש כזה מרכז?

מגלי והבה: בהחלט, והם גאים בעצמם.

מגלי והבה: גם העדה המוסלמית לא קוראת לעצמה העדה הערבית-המוסלמית ולא העדה הערבית-הנוצרית.

מגלי והבה: יש ויכוח על הלאומיות, וזאת בעיה שלו, ולא שלנו.

מגלי והבה: אדוני, אני שמח שהיתה כאן הסכמה כמעט כללית של כל הבית הזה, מכל המפלגות, גם קואליציה וגם אופוזיציה, גם המפלגות האחרות.

מגלי והבה: אדוני היושב-ראש, אני מבקש להודות בראש ובראשונה ליושב-ראש ועדת החינוך, הרב מיכאל מלכיאור; למנהלת הוועדה יהודית גידלי; לאפרת מורלי; ליועצת המשפטית של הוועדה, עורכת-דין מירב ישראלי, שעשתה רבות כדי שהחוק הזה יעבור במתכונתו הנוכחית; לחברי הכנסת שתמכו בחוק; לנציגי משרדי הממשלה השונים שהיו שותפים לחקיקת החוק; לפורום ראשי הרשויות הדרוזיות – שנציגים שלהם, ראש מועצת יאנוח-ג'ת וחברים אחרים, נמצאים אתנו כאן.

מגלי והבה: אני מודה להם ולכל אלה שסייעו לנו בהעברת החוק.

מגלי והבה: שוב אני אומר: זכותנו להביע את רגשותינו ואת עצמאותנו, גם במדינת ישראל, ובכל מקום בעולם.

מגלי והבה: תודה.

אמנון כהן: תודה רבה למציע החוק.

אמנון כהן: יישר כוח.

אמנון כהן: ["דברי הכנסת", חוב' כ"ז, עמ' 8736.

אמנון כהן: ]

אמנון כהן: אנחנו ממשיכים בסדר-היום.

אמנון כהן: הנושא הבא: הצבעה על הודעת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק עבודת נשים (תיקון מס' 35) (הגבלת פיטורי עובד או עובדת של קבלן כוח- המועסקים אצל מעסיק בפועל), התשס"ו–2005.

אמנון כהן: אנחנו עוברים מייד להצבעה.

אמנון כהן: אפשר להצביע.

אמנון כהן: הצבעה מס' 8 בעד הודעת הוועדה – 24 נגד – אין נמנעים – אין הודעת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק עבודת נשים (תיקון מס' 35) (הגבלת פיטורי עובד או עובדת של קבלן כוח- המועסקים אצל מעסיק בפועל), התשס"ו–2005, נתקבלה.

אמנון כהן: 24 בעד, אין מתנגדים ואין נמנעים.

אמנון כהן: אני קובע בזאת כי בקשת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות להחיל דין רציפות על הצעת חוק עבודת נשים (תיקון מס' 35) (הגבלת פיטורי עובד או עובדת של קבלן כוח- המועסקים אצל מעסיק בפועל), התשס"ו–2005, התקבלה ותועבר לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות להמשך דיון והכנה לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

אמנון כהן: [מס' מ/266; "דברי הכנסת", חוב' ו', עמ' 4197; נספחות.

אמנון כהן: ]

אמנון כהן: אנחנו ממשיכים בסדר-היום.

אמנון כהן: הנושא הבא: הצעת חוק הבטחת הכנסה (תיקון מס' 30), התשס"ז–2007, קריאה שנייה וקריאה שלישית.

אמנון כהן: אני מזמין את יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, חבר הכנסת משה שרוני, להציג את הצעת החוק.

זבולון אורלב: יש הסתייגויות?

אמנון כהן: לא.

משה שרוני: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני מתכבד להציג לפניכם את הצעת חוק הבטחת הכנסה (תיקון מס' 30), התשס"ז–2007, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

משה שרוני: חוק הבטחת הכנסה, התשמ"א–1980, קובע כי זכאות לגמלת הבטחת הכנסה תינתן ל שמלאו לו 25 שנה והוא אינו כשיר לעבוד ולהתפרנס כדי מחייתו, או שאינו ניתן להשמה בעבודה כלשהי, בתנאים שונים, כמפורט בחוק.

משה שרוני: במסגרת חוק ההסדרים במשק המדינה לשנת הכספים 2003 תוקן חוק הבטחת הכנסה ונקבעו בו הוראות חדשות לעניין תנאי הזכאות לגמלת הבטחת הכנסה.

משה שרוני: בתיקון האמור הוגדרו שלושה מקרים שבהם לא תידרש התייצבות בשירות התעסוקה לצורך קביעת הזכאות לגמלה, כך שהקביעה כי אינו ניתן להשמה בעבודה תיעשה על-ידי מרכז לאבחון מתמכרים לסמים, על-ידי קצין מבחן או על-ידי מרכז לטיפול באלכוהוליסטים, בהתאם למקום הימצאו של הזכאי לגמלה.

משה שרוני: בכל שאר המקרים הזכאים לגמלה נדרשים להתייצב בשירות התעסוקה ולהוכיח כי הם אינם ניתנים להשמה בעבודה כלשהי.

משה שרוני: תיקון זה הביא לכך, שאשה שמשתלמת לה קצבת נכות כעקרת בית נכה, מכיוון שאינה מסוגלת לבצע פעולות כמקובל במשק בית רגיל, וכן שנקבעה לו דרגת אי-כושר להשתכר בשיעור 75% לפחות, והוא מקבל עקב כך קצבת נכות מלאה – נדרשים להתייצב בשירות התעסוקה כתנאי לקבלת גמלת הבטחת הכנסה, אף שלנוכח מצבם הקשה אין חולק כי הם אינם מסוגלים לעבוד ועל כן אינם ניתנים להשמה בעבודה כלשהי.

משה שרוני: הצעת החוק המונחת לפניכם קובעת כי עקרת בית נכה ו שמשתלמת לו קצבת נכות מלאה יהיו זכאים לגמלת הבטחת הכנסה בלי שיידרשו לעמוד במבחן תעסוקה לצורך קביעת זכאותם כאמור.

משה שרוני: חברי הכנסת, מדובר בתיקון שיש בו כדי להקל על קבוצות אלה לקבל גמלת הבטחת הכנסה, ועל כן אני קורא לכם להצביע בעד הצעת החוק בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

משה שרוני: תודה.

אמנון כהן: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה.

אמנון כהן: להצעת החוק אין הסתייגויות.

אמנון כהן: הצבעה מס' 9 בעד סעיפים 1–3 – 18 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–3 נתקבלו.

אמנון כהן: 18 בעד, אין מתנגדים ואין נמנעים.

שלי יחימוביץ': אדוני היושב-ראש, אני מבקשת להוסיף את הצבעתי.

אמנון כהן: איפה היית?

שלי יחימוביץ': חלמתי.

אמנון כהן: אנחנו מוסיפים את קולה של חברת הכנסת שלי יחימוביץ.

אמנון כהן: הצעת החוק עברה בקריאה שנייה.

זבולון אורלב: שלי, על מי חלמת, על ברק או על אילון?

אמנון כהן: אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שלישית.

אמנון כהן: אפשר להצביע ולא לחלום.

אמנון כהן: הצבעה מס' 10 בעד החוק – 22 נגד – אין נמנעים – אין חוק הבטחת הכנסה (תיקון מס' 30), התשס"ז–2007, נתקבל.

אמנון כהן: 22 בעד, אין מתנגדים ואין נמנעים.

אמנון כהן: אני קובע שהצעת חוק הבטחת הכנסה (תיקון מס' 30), התשס"ז–2007, נתקבלה בקריאה שלישית.

אמנון כהן: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/150).

אמנון כהן: ]

אמנון כהן: אנחנו ממשיכים בסדר-היום: הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (מס' 82) (איסור שימוש בטלפון קבוע או נייד בשעת הוראת נהיגה), התשס"ז–2007, של חברי הכנסת דוד אזולאי ויצחק לוי – קריאה ראשונה.

אמנון כהן: אני מזמין את חבר הכנסת דוד אזולאי להציג את הצעת החוק.

דוד אזולאי: אדוני היושב-ראש, עמיתי חברי הכנסת, אני רוצה להודות לרב יצחק לוי, בתור לוי שוויתר לישראל.

דוד אזולאי: יישר כוח, וזכות הסיכום לך.

אמנון כהן: אנחנו נפצה אותו בסוף.

דוד אזולאי: אדוני היושב-ראש, הצעת החוק הזאת נועדה לתקן את המעוות.

דוד אזולאי: עד היום נהג לא רשאי לדבר במכשיר טלפון, אלא באמצעות הדיבורית.

דוד אזולאי: נשאר איזשהו חלל ריק, שבו מורים לנהיגה רשאים לדבר בזמן נהיגה ובזמן הוראת נהיגה.

זבולון אורלב: בדיבורית, או גם בלי דיבורית?

דוד אזולאי: עד היום היה מותר למורה לנהיגה לדבר בטלפון בזמן שהוא לימד נהיגה.

דוד אזולאי: מובן שהדבר נעשה על חשבון השיעור, על חשבון התלמיד.

דוד אזולאי: יותר מכך, זה נעשה על חשבון הבטיחות של אותו מורה, שנושא באחריות כפולה – גם כמורה לנהיגה וגם כאחראי לתלמיד שהוא מלמד.

דוד אזולאי: לכן, בעקבות פניות רבות שהגיעו אלי מתלמידים, חשבנו לאסור כל דיבור בטלפון בשעת לימוד נהיגה.

דוד אזולאי: היות שבדיונים שהיו בוועדה המורים העלו טיעון לכאורה צודק, שאני לא כל כך מסכים לו, שהיות שאין להם משרד, ולפעמים תלמיד צריך לבטל שיעור מכל מיני סיבות, ועלול להיגרם נזק גם לתלמידים, החלטנו שנוכל להתיר למורה לנהיגה לדבר אך ורק באמצעות דיבורית.

דוד אזולאי: סביר להניח שכשהמורה ידבר באמצעות הדיבורית, והתלמיד נוכח, הוא יקצר בשיחה ולא ינהל שיחות שאינן ענייניות לצורך העבודה שלו.

דוד אזולאי: לכן אני פונה אל חברי הכנסת ומבקש לתמוך בהצעת החוק של חבר הכנסת יצחק לוי ושלי, על מנת לתרום ולו במעט למניעת תאונות דרכים נוספות ולבטיחות בדרכים.

דוד אזולאי: אדוני, תודה רבה.

אמנון כהן: תודה רבה.

אמנון כהן: אנחנו נעבור לדיון.

אמנון כהן: נרשמו כמה חברי כנסת, ואקרא את שמותיהם.

אמנון כהן: מי שלא יהיה באולם לא אזמין אותו.

אמנון כהן: נרשמו חברי הכנסת מאיר פרוש, אברהם רביץ, זבולון אורלב, דב חנין, מוחמד ברכה, אורי אריאל ויעקב מרגי.

אמנון כהן: אני רואה כאן כרגע את חבר הכנסת זבולון אורלב, ואם ירצה – יעלה.

אמנון כהן: בבקשה, אדוני.

אמנון כהן: יש כאלה שמוותרים, כי רוצים להצביע.

זבולון אורלב: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, קודם כול, אני מברך על כל הצעת חוק שיכולה לסייע בזהירות בדרכים ולמנוע תאונות דרכים, ובוודאי מורה לנהיגה צריך לתת את כל תשומת הלב לתלמיד שלו.

זבולון אורלב: אני מבין גם את הצורך שחבר הכנסת אזולאי דיבר עליו, שיש הודעות כאלה והודעות אחרות, אבל דיבור בדיבורית בשיעור הנהיגה הראשון, השני, השלישי והרביעי – אני מאוד מאוד חושש.

זבולון אורלב: לכן, אני מציע לכם לשקול שבעשרת השיעורים הראשונים יהיה אסור באופן כללי, כי שם המורה צריך לתת את כל תשומת הלב.

זבולון אורלב: דרך אגב, תמיד יש sms ותמיד יש ביפר.

זבולון אורלב: גם אנחנו יושבים כאן במליאה שעות ארוכות, ואנחנו מקבלים הודעות בביפר וגם ב-sms, כך שלדעתי ויתרתם יותר מדי מהר.

זבולון אורלב: אני רוצה לשאול את המציעים: האם יש חוק שאוסר על תלמיד לנהיגה לדבר בדיבורית?

אמנון כהן: – – –

זבולון אורלב: אז מותר לו לדבר בדיבורית.

דוד אזולאי: זה כמו התלמיד בכיתה.

זבולון אורלב: אני מציע, שכשאתם מחוקקים את החוק, אל תחשבו רק על המורה אלא תחשבו גם על התלמיד.

זבולון אורלב: בעיני זה נראה לא סביר שלתלמיד לנהיגה יהיה מותר לדבר בדיבורית.

זבולון אורלב: בעת שהוא לומד נהיגה, הוא בוודאי צריך את כל תשומת הלב.

זבולון אורלב: לא תעשו את זה – אז אני אולי אציע הצעת חוק עם חבר הכנסת גלעד ארדן, שהוא מחוקק אינטנסיבי בענייני זהירות דרכים.

זבולון אורלב: הערה אחרונה שאני רוצה להעיר – אני רוצה לברך את הכנסת ואת חבריה.

זבולון אורלב: יש באמת חקיקה עירנית מאוד ואינטנסיבית של חברי כנסת בכל הקשור בתאונות הדרכים.

זבולון אורלב: אני חושב שכל שבוע עולות כאן הצעות חוק ראויות, נכונות ומבורכות.

זבולון אורלב: אבל לצערנו אנחנו יודעים שהבעיה היא לא כל כך בחקיקה כמו ביכולת האכיפה של המשטרה, כמו ביכולת הענישה של המערכת השופטת וכמו בתשתיות למיניהן.

זבולון אורלב: אשר על כן, אני אומר לחברי חברי הכנסת: בצד החקיקה הענפה, ששוב אני אומר שאני מברך עליה, צריך גם לתת את דעת על חקיקה שתסדיר גם את האכיפה, את השפיטה הראויה ואת התשתיות.

זבולון אורלב: כידוע, חוק שחוקקנו באשר לרשות לזהירות בדרכים – ואני חושב שזה שמה הנכון – הדיווחים בכלי התקשורת הם שהממשלה עדיין מגמגמת, מדדה ואיננה פועלת כראוי להקמת אותה רשות עם אותו תקציב ראוי.

זבולון אורלב: אני מציע לעצמנו לעורר שוב מחדש את הנושא הזה, כדי להביא את הממשלה לפעולה יעילה במניעת תאונות דרכים.

אמנון כהן: תודה רבה.

אמנון כהן: חבר הכנסת אורי אריאל, ברצונך לנאום?

אמנון כהן: חבר הכנסת נסים זאב, אחרון הדוברים, בבקשה.

יואל חסון: מעניין – – – בפלאפון בזמן שהוא צריך לנאום.

אמנון כהן: או פה או פה.

אמנון כהן: צריך – – –

יואל חסון: אף אחד לא הציע הצעת חוק כזו.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, כרגע, אין לי פרייבט שאני נוהג בו, אבל כולנו – – –

זבולון אורלב: מה אין לך?

נסים זאב: אין לנו פרייבט.

נסים זאב: אנחנו לא נוהגים.

נסים זאב: הוא אומר שאני דיברתי עכשיו בפלאפון.

נסים זאב: אני לא באמצע נהיגה.

יואל חסון: לא עליך דיברנו.

אמנון כהן: לא עליך דיברנו.

נסים זאב: האמת היא שהצעת החוק לכאורה נראית טוב מאוד והיא יכולה לתרום לבטיחות אולי, ויש גם עניין של גזל זמן.

נסים זאב: יש לנו הלכה מפורשת שפועלים שעומדים בראש אילן יכולים להתפלל כדי לא לגזול את בעליהם.

נסים זאב: כלומר, יש עניין שתלמיד בא ומשלם שכר עבור שיעור שהוא מקבל, והוא היה רוצה לראות את המורה שלו מרוכז בכל תנועה שהוא עושה.

נסים זאב: זה מעבר לזה שאולי הדיבור יכול להשפיע על המורה שבעצם לא רואה כל תנועה וכל משגה שתלמיד יכול לעשות תוך כדי נהיגה.

נסים זאב: החובה המוסרית של המורה היא לתת את הזמן.

נסים זאב: דרך אגב, רואים זאת גם בין חברים.

נסים זאב: כשאתה מדבר עם חבר ופתאום הוא מדבר בפלאפון, כמה זה מעצבן ומרגיז.

נסים זאב: זה כאילו מבחינת תשומת הלב שלו הפלאפון שלו יותר חשוב מהשיחה האישית שעכשיו הוא מנהל אתך.

נסים זאב: לכן, גם בוועדות קצת מקפידים, לא משום שזה מפריע למישהו, אלא זה מראה על אי-רצינות כלפי הדיונים שנערכים בוועדות כשמדברים בפלאפונים.

נסים זאב: אולי הפלאפון יותר מעניין מהנושא או מהדיון שיש בוועדה.

נסים זאב: אותו דבר כאן.

נסים זאב: כשתלמיד בא ומשלם במיטב כספו על השיעור הזה, שנמשך 40 דקות, וזה מוגבל, והמורה עסוק, זה לא משנה אם הוא מחזיק את הטלפון ביד או מדבר במיקרופון.

נסים זאב: יכול להיות שבמיקרופון זה הרבה יותר גרוע, כי גם התלמיד כן מרוכז עכשיו בשיחה יותר מאשר בנהיגה עצמה.

נסים זאב: כלומר, זה משפיע.

נסים זאב: כשהמורה מרים את השפופרת, אולי זה משפיע רק עליו.

נסים זאב: כשהתלמיד שומע את השיחה, הריכוז של שניהם עובר לתוכן השיחה.

נסים זאב: אני לא יודע מה יותר טוב או מה יותר גרוע.

נסים זאב: בכל אופן, כיוון שזה ידידי חבר הכנסת דוד אזולאי, שבוודאי העמיק בסוגיה הזאת, אני סומך את ידי עליו ולכן אצביע.

אמנון כהן: יהיו גם דיונים בוועדה, בוועדת הכלכלה, ואפשר יהיה להביע את העמדה ולבחון את הדברים.

זבולון אורלב: זה חוק גם של חבר הכנסת יצחק לוי.

אמנון כהן: אנחנו סיימנו את הדיון בנושא הזה ואנחנו עוברים להצבעה בקריאה הראשונה.

יצחק לוי: לסכם.

אמנון כהן: אמרנו שזה יהיה אחרי ההצבעה, לא?

יצחק לוי: לא.

אמנון כהן: אתה רוצה עכשיו לסכם את הדיון?

אמנון כהן: חבר הכנסת יצחק לוי, בבקשה.

אמנון כהן: אתה מציע החוק, ואתה תמיד מבורך.

אמנון כהן: זו הצעת חוק ראויה, ורק תעבדו עליה בוועדת הכלכלה ותראו את כל ההיבטים.

אמנון כהן: אדוני, בבקשה, בשמחה רבה תוכל לסכם את הדיון.

אמנון כהן: שני נושאים הורדו מסדר-היום בגלל תיאומים בין המציעים לממשלה.

אמנון כהן: היו עוד שני נושאים כבדים שהיו צריכים הצבעה של 50 חברי כנסת לפחות, כי הם תקציביים, וכדי שלא תיפול הצעת החוק יש הידברות בין הממשלה למציעים.

אמנון כהן: לכן, בינתיים, הורדנו אותם מסדר-היום על-פי הסכמה.

זבולון אורלב: הורדתם את הממשלה או – – –?

אמנון כהן: זה בהמשך.

אמנון כהן: עזוב.

אמנון כהן: אדוני, בבקשה.

אורי אריאל: – – – גם דרך סגני היושב-ראש, שאין הקפדה שהממשלה תהיה נוכחת בדיונים.

אמנון כהן: הממשלה נוכחת.

אמנון כהן: תמיד נוכחת.

אמנון כהן: איפה השר התורן רק?

אמנון כהן: אדוני, בבקשה.

יצחק לוי: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, היתה תרעומת גדולה מאוד מצד המורים לנהיגה בוועדה בהכנה בין הקריאה הטרומית לבין הקריאה הראשונה.

יצחק לוי: התרעומת היתה: "הרי תוך כדי השיעור אנחנו צריכים לקבל הודעות על ביטולי שיעור, על איפה אני אוסף תלמיד".

יצחק לוי: באו לוועדה, ויושב-ראש ועדת הכלכלה בטובו הזמין גם כמה תלמידי כיתה י"א וי"ב, שהם היום הקליינטים העיקריים של המורים לנהיגה, כך אני מבין; כלומר, רוב הלומדים הם צעירים והם בכיתות האלה, והם אמרו: "פתאום מתבטל שיעור, ואז אנחנו רוצים לנצל את הזמן, או שגמרנו את הבחינה מוקדם או גמרנו את הבחינה מאוחר.

יצחק לוי: אז איך נודיע למורה?

יצחק לוי: מה לעשות?"

מנחם בן-ששון: אלו דברים שאין להם שיעור.

יצחק לוי: נכון.

יצחק לוי: הם מדברים שאין שיעור.

מנחם בן-ששון: כן.

מנחם בן-ששון: – – –

יצחק לוי: התברר ממש שהמורה לנהיגה, הפלאפון שלו עבורו הוא משרד.

יצחק לוי: היינו במבוכה באמת – להזיק ליהודים הטובים האלה שעושים עבודה נאמנה?

יצחק לוי: התבררו שלושה דברים.

יצחק לוי: הדבר הראשון: אנחנו לא מדברים כאן על בעיה של בטיחות, כי באמת לא היו תאונות.

יצחק לוי: ב-20 שנה היו אולי שלוש תאונות של מורים לנהיגה.

יצחק לוי: לא מדברים על בעיה של בטיחות.

יצחק לוי: אנחנו מדברים על בעיה של איכות הלמידה ועל בעיה של גזל זמן.

יצחק לוי: אדם בא ומשלם 85 שקלים על 20 דקות או על 40 דקות – אני לא מצוי כמה זמן שיעור הנהיגה – והוא רוצה ש-40 הדקות האלה יינתנו לו במלוא תשומת הלב.

יצחק לוי: אם מתוך 40 הדקות האלה חמש או עשר דקות הם תיאומים של שיעורים ועוד פעם תיאומים של שיעורים, יש עשר דקות פחות, מה לעשות?

יצחק לוי: גם בעשר הדקות האלה האוטו מתקדם, המורה לא מרוכז ולא מלמד.

יצחק לוי: מתברר עוד – בוועדה לא דיברנו על כך, אבל אני אומר לכם ממכתבים שקיבלתי, כי כאשר התפרסם שהגשתי הצעת חוק כזאת קיבלתי כמה מכתבים – שזה לא רק שיחות לתאם עם תלמידים, זה גם שיחה עם אשתו מי יוציא את הילד מהגן, זה גם שיחה כמו "בדרך הביתה תביא לחם", וגם דברים אחרים.

יצחק לוי: לפעמים זה גם שיחות יותר ארוכות, לא רק של 20 שניות או 30 שניות.

יצחק לוי: על אף תרעומתם של המורים לנהיגה, אני חושב שההצעה צודקת.

יצחק לוי: אנחנו עדיין מתלבטים אם להשאיר למורה איזו צורה של קשר בזמן השיעור או לא.

יצחק לוי: ההתלבטות היתה לגבי דיבורית, בהנחה שבדיבורית המורה לא יאריך בדיבור, כי כולם שומעים.

יצחק לוי: כלומר, בוודאי ובוודאי שהוא לא צריך לדבר לא באוזנייה ולא עם מכשיר.

יצחק לוי: היו עמדות בוועדה שאמרו שגם דיבורית לא צריך, שבמשך כל השיעור לא ידברו כלל וכלל.

יצחק לוי: היו שאמרו: בכל אופן, אם יש דבר דחוף או איזה עניין, צריך להשאיר אפשרות.

יצחק לוי: זה דיון שעוד נדון בו בין הקריאה הראשונה לקריאה השנייה והשלישית שותפי הנאמן, חבר הכנסת אזולאי, ואנוכי.

יצחק לוי: אני חושב שאנחנו תורמים פה איזה דבר.

יצחק לוי: אני רוצה לומר לחבר הכנסת אורלב, שבאמת יש מקום לדון לגבי התלמיד, אם לתלמיד מותר או אסור, אבל הבעיה לא התעוררה.

יצחק לוי: לא קיבלנו שום מקרה שהתלמיד מדבר.

יצחק לוי: גם מתוך – – –

אמנון כהן: כי הדיבורית באוטו של המורה.

זבולון אורלב: זה לא העניין, הוא צריך ללמוד.

יצחק לוי: הוא לא מדבר.

יצחק לוי: במציאות זה לא קורה.

יצחק לוי: הדיבורית של המורה, התלמיד לא עוזב את הידיים מההגה, הוא לומד.

יצחק לוי: אין מצב.

יצחק לוי: אפשר לעשות חוק כזה, מה שאתה אומר זה הגיוני, השאלה אם לא צריך אז – לשם מה להעמיס עוד סעיף שממש אינו נצרך.

יצחק לוי: אני מודה לאדוני על הסבלנות ואני מבקש מהכנסת לאשר את החוק בקריאה ראשונה ולהעבירו להמשך דיון בוועדת הכלכלה ולהכנה לקריאה שנייה ושלישית.

יצחק לוי: תודה רבה, רבותי.

אמנון כהן: תודה רבה.

אמנון כהן: אנחנו עוברים מסיכום הדברים של המסכם ומציע החוק להצבעה בקריאה ראשונה על הצעת החוק.

אמנון כהן: אפשר להצביע.

אמנון כהן: הצבעה מס' 11 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 9 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (מס' 82) (איסור שימוש בטלפון קבוע או נייד בשעת הוראת נהיגה), התשס"ז–2007, לוועדת הכלכלה נתקבלה.

אמנון כהן: בעד – 9, אין נגד, אין נמנעים.

אמנון כהן: אני קובע שהצעת החוק לתיקון פקודת התעבורה (מס' 82) (איסור שימוש בטלפון קבוע או נייד בשעת הוראת נהיגה), התשס"ז–2007, התקבלה בקריאה ראשונה, והיא תעבור לדיון בוועדת הכלכלה לשם הכנתה לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

אמנון כהן: חברי הכנסת, תם סדר-היום.

אמנון כהן: הישיבה הבאה – מחר, יום שלישי, י"ט בסיוון התשס"ז, 5 ביוני 2007, בשעה 16:00, בעזרת השם.

אמנון כהן: ישיבה זו נעולה.