ישיבת מליאה, כנסת 17, פרוטוקול מספר הישיבה המאה-וארבעים-ושלוש של הכנסת השבע-עשרה, 2007-07-16 00:00

דליה איציק: גברתי השרה, חברי הכנסת, אני מתכבדת לפתוח את ישיבת הכנסת.

דליה איציק: היום יום שני, א' באב תשס"ז, 16 ביולי 2007.

דליה איציק: אדוני המזכיר, הודעה.

דליה איציק: בבקשה.

איל ינון: ברשות יושבת-ראש הכנסת, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק עונש מאסר שגזר בית-משפט צבאי בחבל-עזה (הוראות מעבר) (תיקון) (הסמכות להורות על משפט חוזר), התשס"ז–2007 – –

דליה איציק: נא לקרוא לחבר הכנסת בני אלון ולדלג על חבר הכנסת עבאס זכור.

איל ינון: – – הצעת חוק ניסויים רפואיים בבני-אדם, התשס"ז–2007; הצעת חוק הגנה על הציבור מפני עברייני מין (תיקון), התשס"ז–2007; הצעת חוק המועצה להשכלה גבוהה (תיקון מס' 16) (הקלות לסטודנטים המשרתים בשירות מילואים), התשס"ז–2007; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 99), התשס"ז–2007.

דליה איציק: אתה יכול לקרוא לאט, אדוני המזכיר, הם לא כאן.

איל ינון: לדיון מוקדם:

איל ינון: הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (ניכוי ריבית על משכנתה), התשס"ז–2007, מאת חברת הכנסת רונית תירוש; הצעת חוק נכי רדיפות הנאצים (תיקון – תגמולים לאחר פטירתו של נכה), התשס"ז–2007, מאת חברי הכנסת שרה מרום-שלו ומשה שרוני וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק החנינה בעניין תוכנית ההתנתקות, התשס"ז–2007, מאת חברי הכנסת ראובן ריבלין, יצחק לוי, עמירה דותן, קולט אביטל, יעקב מרגי, אליהו גבאי, רוברט אילטוב, יעקב כהן, אורי אריאל וזבולון אורלב וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק שירות הציבור (מתנות) (תיקון – איסור קבלת מתנות), התשס"ז–2007, מאת חבר הכנסת מיכאל איתן; הצעת חוק-יסוד: השפיטה (תיקון – הגדרת סמכויות הרשות השופטת), מאת חברי הכנסת צבי הנדל ויצחק לוי; הצעת חוק העונשין (תיקון – החמרת הענישה על עבירות כלפי אנשי צוות רפואי), התשס"ז–2007, מאת חברי הכנסת חיים אורון, משה שרוני ואחמד טיבי וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק הגנת צנעת הפרט בתקשורת, התשס"ז–2007, מאת חברי הכנסת יובל שטייניץ ודני יתום; הצעת חוק-יסוד: הכנסת (תיקון – תחקיר ביטחוני לחבר כנסת), מאת חבר הכנסת אפי איתם; הצעת חוק מניעת חזרת עבריין מין לסביבת הקורבן, התשס"ז–2007, מאת חבר הכנסת יובל שטייניץ וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק לתיקון פקודת המועצות המקומיות (ועדה לקידום מעמד הילד), התשס"ז–2007, מאת חברי הכנסת רן כהן ומיכאל מלכיאור; הצעת חוק לתיקון פקודת העדה הדתית (המרה) (גיור על-ידי רב עיר ומועצה מקומית), התשס"ז–2007, מאת חבר הכנסת מיכאל מלכיאור; הצעת חוק-יסוד: הממשלה (הפרדת רשויות ומשטר נשיאותי), מאת חבר הכנסת דוד רותם וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק מינהל מקרקעי ישראל (תיקון – הרכב המועצה), התשס"ז–2007, מאת חבר הכנסת חנא סוייד וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – איסור פרסום בבתי מגורים), התשס"ז–2007, מאת חברת הכנסת אסתרינה טרטמן וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק ההוצאה לפועל (תיקון – הפטר לחייב מוגבל באמצעים), התשס"ז–2007, מאת חבר הכנסת משה גפני; הצעת חוק לתיקון פקודת הסטטיסטיקה (המדד למצוינות ואיכות החיים בישראל), התשס"ז–2007, מאת חבר הכנסת משה כחלון; הצעת חוק-יסוד:

איל ינון: הכנסת (תיקון – גיל הבוחר), מאת חבר הכנסת אחמד טיבי וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק-יסוד: נשיא המדינה (תיקון – שלילת תשלומים), מאת חבר הכנסת מיכאל איתן; הצעת חוק-יסוד: הכנסת (תיקון – שלילת מועמדות מאדם שביקר במדינת אויב ללא היתר), מאת חברת הכנסת אסתרינה טרטמן וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק-יסוד: ירושלים בירת ישראל (תיקון – בירת ישראל והעם היהודי), מאת חבר הכנסת זבולון אורלב; הצעת חוק העונשין (תיקון – שלילת תשלומים לחבר הכנסת לשעבר שהורשע בעבירה מסוג פשע), התשס"ז–2007, מאת חבר הכנסת יצחק זיו; הצעת חוק רישוי עסקים (הגברת הפיקוח על עסקי מכירת אלכוהול), התשס"ז–2007, מאת חברי הכנסת גלעד ארדן ואלכס מילר; הצעת חוק שמירה על קווי צנרת נפט, התשס"ז–2007, מאת חבר הכנסת ישראל חסון; הצעת חוק חסינות חברי הכנסת, זכויותיהם וחובותיהם (תיקון – זכאות לדרכון דיפלומטי), התשס"ז–2007, מאת חבר הכנסת נסים זאב; הצעת חוק איסור שידור ריאיון עם אויב (תיקוני חקיקה), התשס"ז–2007, מאת חבר הכנסת צבי הנדל; הצעת חוק חינוך מיוחד (תיקון – קביעת זמן נסיעה), התשס"ז–2007, מאת חבר הכנסת חנא סוייד וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק ארוחה יומית לתלמיד (תיקון – עודפי תקציב), התשס"ז–2007, מאת חבר הכנסת זבולון אורלב; הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון – הקמת ועדת ערר להחלטות הוועדה המחוזית), התשס"ז–2007, מאת חבר הכנסת איתן כבל; הצעת חוק זכויות התלמיד (תיקון – הזכות להיבחן בבחינות בגרות ללא תשלום), התשס"ז–2007, מאת חברת הכנסת אורית נוקד; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (איסור החזקת משקה משכר ברכב), התשס"ז–2007, מאת חבר הכנסת אלכס מילר; הצעת חוק פיקוח על מחירי מצרכים ושירותים (תיקון – פיקוח על מחירי מצרכים המיועדים לתינוקות), התשס"ז–2007, מאת חברת הכנסת נאדיה חילו; הצעת חוק ההיפרדות האזרחית מעזה, התשס"ז–2007, מאת חבר הכנסת ישראל כץ; הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון – בחירה מבין נותני השירותים), התשס"ז–2007, מאת חבר הכנסת אריה אלדד; הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון – ביטול תקופת אכשרה במעבר בין קופות-החולים), התשס"ז–2007, מאת חברי הכנסת חיים אורון,

איל ינון: אריה אלדד ואורית נוקד וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק לתיקון פקודת בריאות העם (תקנות בדבר אזהרה על מזון המכיל סוכרים ושומן טראנס), התשס"ז–2007, מאת חבר הכנסת רן כהן; הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון – שירותים בימי חג ומועד), התשס"ז–2007, מאת חבר הכנסת אברהים צרצור וקבוצת חברי הכנסת.

איל ינון: מסקנות ועדת הכלכלה בעקבות דיון מהיר בנושא: הגבלת הבנייה ביישובים חקלאיים (תיקון 171 בהחלטה 1084 של מינהל מקרקעי ישראל), שהעלה חבר הכנסת שי חרמש.

דליה איציק: תודה, אדוני המזכיר.

דליה איציק: 1.

דליה איציק: מדיניותה החברתית והכלכלית כלפי האוכלוסייה הערבית;

דליה איציק: 3.

דליה איציק: אי-גינוי תקיפתו של חבר הכנסת יעקב כהן על-ידי פקיד בכיר במשרד המשפטים מצד שר המשפטים והיועץ המשפטי לממשלה

דליה איציק: חבר הכנסת עבאס זכור, לפנים משורת הדין, אני אאפשר לך עכשיו לדבר.

דליה איציק: אנחנו היינו כאן כולנו בזמן.

דליה איציק: אתה היום המציע, ולא היית כאן.

דליה איציק: אני לא חושבת שזה התפקיד שלנו, זה לא מכובד לך ולא מכובד לנו, אבל לפנים משורת הדין אני מזמינה אותך לבוא עכשיו ולדבר עשר דקות.

דליה איציק: חבר הכנסת עבאס זכור, הצעת סיעות רע"ם-תע"ל, חד"ש ובל"ד להביע אי-אמון בממשלה בנושא: מדיניותה החברתית והכלכלית כלפי האוכלוסייה הערבית.

דליה איציק: אני מכירה אותך, חבר הכנסת זכור, אני יודעת שזה לא מתאים לך.

דליה איציק: בבקשה, אדוני; יש לך עשר דקות.

עבאס זכור: כבוד היושבת-ראש, כבוד השרה, חברי הכנסת, המצב החברתי-הכלכלי נעשה יום אחרי יום יותר קשה לאוכלוסיית הביניים, ובמיוחד לעניים ולחלשים.

עבאס זכור: מי שנהנים מהמצב הכלכלי בזמננו הם רק העשירים – הם מגדילים את רווחיהם והכנסותיהם.

עבאס זכור: לעומת זאת, העניים והחלשים נעשים יותר ויותר עניים בשל מדיניות הממשלות הקודמות והנוכחית, שדרכן לקצץ כל הזמן בקצבאות הביטוח הלאומי, החל בקצבאות הילדים וכלה בקצבאות הזיקנה.

עבאס זכור: אז מי שנפגע ממדיניות זו הוא החלק הגדול של אזרחי המדינה, ובמיוחד האוכלוסייה הערבית, שסובלת נוסף על מה שנזכר גם מאי-שוויון בכל תחומי החיים – אם בחינוך, אם ברווחה, אם בתקציב הרשויות המקומיות, שקורסות זו אחר זו עקב האפליה הקיימת במענקי האיזון והפיתוח שמוענקים לרשויות המקומיות.

עבאס זכור: הפתרון של הממשלה הוא פירוק מועצה ומינוי ועדה ממונה, שלאחר תקופה מסוימת לא מביאה תועלת – לא למערכת ולא לתושבים.

עבאס זכור: דוגמה לזה, מה שאירע בעיר טייבה, כאשר ראש העיר הקודם, שמונה על-ידי משרד הפנים, עזב את העירייה עם חובות אדירים ועיקולים ששיתקו את ניהול העירייה, וכאשר הגיע ראש העיר הנבחר שרצה לתקן את המצב הקיים, הוחלט להדיח אותו ולמנות – ועוד ועוד ועוד ועדה שלא תצליח לעשות דבר לטובת התושבים, והימים הבאים יוכיחו זאת.

עבאס זכור: האפליה מתגלה יותר ויותר בנגב, ובמיוחד בכפרים הלא-מוכרים, שלא זוכים בשירותים הבסיסיים של חיי היום-יום ולא נהנים מהזכות לקבלת היתר בנייה לקורת-גג על אדמותיהם, ולהיפך, כל יום שומעים על עשרות ואפילו לפעמים מאות צווי הריסה שמבצעים בנגב, כאשר באים עם כוחות גדולים לצורך ההריסה, במקום לתת מענה על בעיית הדיור לתושבים שם ולהקצות משאבים ותקציבים לצורך פיתוח האזור.

עבאס זכור: הדבר אינו שונה בהרבה בגליל, ואתן דוגמה קטנה, של כפר ערב-אל-חמירה בגליל, שהינו כפר קטן, מתגוררות בו 350 נפשות, כמעט 50 בתים, והם שייכים למועצה אזורית עמק-יזרעאל.

עבאס זכור: נמסר לי על-ידי חבר מועצה שם, כי כבר הועברו תקציבים המיועדים לכפר ערב-אל-חמירה, ועד עצם היום הזה לא בוצעו הפרויקטים בכפר, כאשר הכפר אינו מחובר למערכת המים והביוב ואין שם חשמל והם נעזרים בגנרטורים, ועליהם לשלם כל יום כמעט 40 ש"ח עבור סולר.

עבאס זכור: נוסף על הרעש הבלתי-נסבל אין להם תאורה ברחובות, וממול, במרחק של מאות מטרים – כל אחד ממנו יכול לראות את ההבדל בין יישוב ערבי ליישוב יהודי בכל ההיבטים.

עבאס זכור: האם מקובל שבמאה ה-21 יחיו אנשים בלי חיבור למים ולחשמל או בתנאים שהוזכרו?

עבאס זכור: והמצב הזה קיים בעוד כמה יישובים ערביים.

עבאס זכור: לכן, בלי שוויון מלא לאזרחי המדינה הערבים אי-אפשר לדרוש מהם להרגיש כחלק מהמדינה.

עבאס זכור: בתקופה הזאת רואים אלפי ילדים שלא משתתפים בקייטנות בגלל המצב הכלכלי הקשה, כי אין ביכולת ההורים לשלוח את ילדיהם לקייטנות, לא רק ערבים, גם יהודים, ורק הילדים העשירים נהנים מהשירות הזה ומהכיף להיות במסגרת חינוכית, תרבותית, במקום להסתובב ברחובות.

עבאס זכור: הפער בין העשירים לעניים הולך וגדל והמצב הזה מסוכן מאוד.

עבאס זכור: העוני הוא סיבה לכל האסונות.

עבאס זכור: הוא מכריח את האנשים לגנוב ולהידרדר לעולם האלימות והעבריינות, ואז המדינה תצטרך להשקיע מיליונים בטיפול בבעיות האלה ולמניעת התפשטותן.

עבאס זכור: אז במקום לעשות כן, על הממשלה להשקיע יותר לטובת השכבות החלשות ולהקטנת הפער הקיים בין שתי השכבות, על-ידי פתיחת מקומות עבודה ותעסוקה, בניית אזורי תעשייה בכל רחבי המדינה, ובמיוחד ביישובים הערביים, וגם ברכישת דירות ואפילו בבנייתן למתן פתרון למחוסרי הדיור שאין להם קורת-גג או שנמצאים בשכירות לתקופה ארוכה.

עבאס זכור: למשל, בעיר שלי, בעכו, אני רואה הרבה משפחות שיש להן תעודת זכאות לדירה בדיור הציבורי, והם מחכים כבר שנים עד שמגיע התור שלהם.

עבאס זכור: למשל, משפחת עג'יני, וואפה עג'יני קיבלה תעודת זכאות לפני תשע שנים, ועד עצם היום היא לא זוכה לקבל דירה בגלל מחסור בדירות.

דליה איציק: זו התשובה הפורמלית?

עבאס זכור: כן, אין דירות בתקופה הזאת.

עבאס זכור: איפה שיש היא מוכנה לקבל.

עבאס זכור: אין דירות.

עבאס זכור: הצרכים גדלים ורבים ואין אפשרות לספור אותם אפילו במשך שעות.

עבאס זכור: רק מדיניות חדשה, אמיתית, עם השקעה בתחומים החברתיים-הכלכליים, יכולה להציל את המצב, ואיני רואה שזו דרכה של הממשלה הנוכחית.

עבאס זכור: למשל, בימים האחרונים שומעים שמתכוננים להכין מפלגה חדשה בשם "צדק חברתי", ושמעתי על בחור מעכו שהולך להקים מפלגה חברתית.

עבאס זכור: למה היום מדברים על עניינים חברתיים כשלא מקבלים את המענה הזה מהממשלה הקיימת?

עבאס זכור: בגלל זה, הממשלה הזאת, הנוכחית, חייבת לדאוג למצב החברתי הקשה והעוני של אלפי תושבים ערבים ויהודים חלשים, שאין להם מה לאכול – לדאוג להם; אם המצב נשאר כך והממשלה הזאת לא מטפלת בעניים ובחלשים, אני מצביע אי-אמון בממשלה הזו.

דליה איציק: חבר הכנסת עבאס זכור, איני יודעת אם הרבה חברי כנסת יודעים כמה הוא פעיל בעכו ואיך הוא דואג לצרכים של העיר הזאת.

דליה איציק: תודה לך.

דליה איציק: חברת הכנסת – סליחה, השרה רוחמה אברהם, קשה לי להיפרד ממך, תשיב בשם הממשלה.

דליה איציק: בבקשה.

רוחמה אברהם-בלילא: אני מודה לך, גברתי, גם לי קשה מאוד להיפרד מתפקידי הקודם, מאוד אהבתי אותו ושיתפנו בו פעולה מאוד.

רוחמה אברהם-בלילא: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, כתבתי פה נאום, אבל אני רוצה להתחיל דווקא מהציטוט שלך בנאום, חבר הכנסת זכור.

רוחמה אברהם-בלילא: בשל כל הבעיות של העוני וחוסר השוויוניות אי-אפשר לדרוש מהאזרחים הערבים להרגיש חלק מהמדינה הזאת.

רוחמה אברהם-בלילא: שמת לב מה אתה אומר?

רוחמה אברהם-בלילא: שמת לב איזה משפט קשה אתה אומר, כשאתה חבר בכנסת ישראל, אתה מייצג ציבור, ואתה קורא לציבור הזה לא להרגיש חלק ממדינת ישראל?

עבאס זכור: אני רוצה שהם ירגישו חלק ממדינת ישראל.

רוחמה אברהם-בלילא: אם היית רוצה שהם ירגישו – כל הנאום שלך היה צריך להיראות ולהישמע אחרת, אבל פעם אחר פעם כל מה שאתם עושים זה לקרוא ולנסות להתסיס את הציבור הערבי – שאני מאוד מכבדת, וכמוני הממשלה הזאת וחברי כנסת רבים, ואתם צריכים כאילו צריכים להצדיק את הנוכחות שלכם כאן, מה לעשות.

עבאס זכור: הם חיים בלי חשמל, בלי מים.

רוחמה אברהם-בלילא: אני אגע בזה, חבר הכנסת עבאס זכור, ואני מקווה שתרשום את כל מה שאומר לגבי השקעת המשאבים של הממשלה הנוכחית.

רוחמה אברהם-בלילא: בחרתי שלא להזכיר כמה השקיעו הממשלות הקודמות במגזר הערבי; גם בהיותי סגנית שר הפנים פעלתי רבות לצמצום הפערים שם, לרבות בתשתיות, לרבות עזרה מסיבית בכל מה שקשור לרשויות המקומיות, אבל בסדר.

רוחמה אברהם-בלילא: חברי חברי הכנסת, גברתי היושבת בראש, ממשלת ישראל הנוכחית משקיעה משאבים רבים במגזר הערבי, וחשוב לציין שפעילות הממשלה נעשית בכל תחומי החיים של האוכלוסייה הערבית בישראל, ואפרט עכשיו, וכדאי שתרשום, חבר הכנסת זכור, שבפעם הבאה שתציע אי-אמון – – –

דליה איציק: זכור או זכּור?

עבאס זכור: זכּור.

רוחמה אברהם-בלילא: – – – ובפעם הבאה שתגיש אי-אמון, מן הראוי שגם תזכור קצת את חצי הכוס המלאה.

רוחמה אברהם-בלילא: קצת נתונים: בספטמבר 2006 החליטה הממשלה לשקם את הצפון מנזקי המלחמה, ובתוך כך נקבע כי 33% מהתקציב יושקעו ביישובים ערביים, זאת בהתאם לנזק היחסי שנגרם לאוכלוסייה הערבית בצפון.

רוחמה אברהם-בלילא: החלטה זו היא דוגמה חיה אחת למדיניות הממשלה ולתשומת הלב הרבה שהיא מעניקה למגזר הערבי.

רוחמה אברהם-בלילא: במסגרת תוכנית בינוי ממשלתית של 8,000 כיתות לימוד בבתי-ספר ברחבי הארץ קבעה הממשלה כי 40% מהכיתות שייבנו יוקצו למגזר הלא-יהודי.

רוחמה אברהם-בלילא: נוסף על כך, הממשלה מקצה משאבים רבים לפיצול כיתות א' וב', לשיפור ההישגים הלימודיים, להעצמת החינוך הבלתי-פורמלי, לפיתוח כוח-אדם, ואני אומר לך עוד דבר חשוב: ולשיפור התשתיות הפיזיות של החינוך במגזר הערבי.

רוחמה אברהם-בלילא: בחודש אוגוסט, חבר הכנסת זכור, התקבלה בוועדת השרים לענייני המגזר הלא-יהודי החלטת הממשלה בעניין סבסוד הוצאות פיתוח תשתיות במגזר הערבי.

רוחמה אברהם-בלילא: משמעות ההחלטה הזאת היא שחיילים משוחררים יקבלו סבסוד של כ-90% – אתה שומע?

רוחמה אברהם-בלילא: 90% – מאומדן עלויות הפיתוח ועד תקרה של 120,000 שקלים ליחידת דיור בבנייה עצמית.

רוחמה אברהם-בלילא: הסבסוד של הוצאות פיתוח תשתיות לבנייה חדשה בעבור חיילים משוחררים במגזר הערבי זהה לזה שניתן לחיילים במגזר הבדואי בצפון ובמגזר הדרוזי והצ'רקסי.

אחמד טיבי: הוא לא דיבר על – – –

רוחמה אברהם-בלילא: אתה לא היית בנאום ולא שמעת.

רוחמה אברהם-בלילא: חבל שלא היית מלכתחילה, כי כך היית גם שומע מה הוא אומר.

אחמד טיבי: זה הנאום הראשון שבו את מדברת עם חברי הכנסת הערבים, ואת מטיפה מוסר מההתחלה ועד הסוף.

אחמד טיבי: "אתם" – מי זה "אתם", הערבים?

אחמד טיבי: אל תדברי ככה.

אחמד טיבי: את מדברת באופן פרובוקטיבי.

אחמד טיבי: אל תגידי "אתם".

רוחמה אברהם-בלילא: אני שמחה שיש חילוקי דעות.

רוחמה אברהם-בלילא: אז אתה אומר שהממשלה כן משקיעה.

רוחמה אברהם-בלילא: טוב.

דליה איציק: חבר הכנסת טיבי, גם אני שמעתי את ה"אתם", אבל הבנתי שהשרה התכוונה ל"אתם" – סיעות רע"ם, תע"ל, חד"ש ובל"ד.

רוחמה אברהם-בלילא: כולכם הגשתם יחד.

רוחמה אברהם-בלילא: מה, זה משהו שונה?

אחמד טיבי: אתם רוצים שאני אגיד "חברי הכנסת היהודים"?

דליה איציק: חבר הכנסת טיבי, אני מכירה אותך כאיש הרבה יותר מתון.

דליה איציק: מה קרה?

דליה איציק: למה אתה צועק עלינו?

דליה איציק: אתה מכיר את השרה יום או יומיים, וזאת אינה כוונתה.

דליה איציק: אני משוכנעת בכך, בלי לדבר אתה.

רוחמה אברהם-בלילא: גברתי היושבת-ראש, יש לי שאלה לחבר הכנסת טיבי.

רוחמה אברהם-בלילא: כאשר אני אומרת "אתם" – אני הבנתי שכל הסיעות הערביות יחד הגישו את הצעת האי-אמון המדוברת.

רוחמה אברהם-בלילא: ואם השתמע מדבריו של חבר הכנסת טיבי שהוא לא רוצה שאני אכליל אותו במסגרת אותן סיעות, האם אתה אומר שהממשלה כן משקיעה במגזר הערבי?

רוחמה אברהם-בלילא: קשה לי להבין את ההתקפה שלך, חבר הכנסת טיבי.

אחמד טיבי: את החוכמה שלך תביאי במקום אחר.

אחמד טיבי: אל תשחקי אתי משחקים.

רוחמה אברהם-בלילא: הצלחתי להוציא אותך מהכלים, מה?

דליה איציק: לא אישי.

אחמד טיבי: מאוד לא אישי.

אחמד טיבי: שתתייחס בכבוד למי שדיבר.

אחמד טיבי: אל תטיפי לו מוסר.

אחמד טיבי: והוא גם חבר בסיעה שלי.

דליה איציק: חבר הכנסת טיבי, אני לא מסכימה שתתפרץ כך.

דליה איציק: אני נורא מצטערת.

דליה איציק: תודה.

רוחמה אברהם-בלילא: קשה לו לשמוע את הנתונים, גברתי היושבת-ראש.

רוחמה אברהם-בלילא: החלטה נוספת שהממשלה הנוכחית קיבלה בוועדת השרים לענייני המגזר הלא-יהודי עניינה קידום השוויון ושילוב אזרחי ישראל הערבים בשירות המדינה.

רוחמה אברהם-בלילא: הוחלט לאמץ את המלצות הצוות המשותף של נציבות שירות המדינה, משרד המשפטים ואגף התקציבים במשרד האוצר, כדי למצוא דרכים נוספות לקידום ייצוגם ההולם של בני האוכלוסייה הערבית, ובכללה האוכלוסייה הדרוזית והצ'רקסית, בשירות המדינה.

רוחמה אברהם-בלילא: חברי חברי הכנסת, וחברי הכנסת הערבים היושבים בבית-המחוקקים, אתם ודאי זוכרים – חבר הכנסת טיבי אולי יותר טוב מכולם – כי רק לפני זמן קצר אישרה הכנסת הצעת חוק ממשלתית שנועדה להביא לייצוג הולם של בני המגזר הערבי בקרב עובדי המגזר הציבורי.

רוחמה אברהם-בלילא: לסיום הפרק הקטן הזה, כי יש לי עוד פרק, אני רק מציינת שהממשלה קיבלה גם החלטה בדבר עידוד התעשייה והתעסוקה במגזר הלא-יהודי.

רוחמה אברהם-בלילא: החלטה זו התקבלה בהתאם למסקנות הצוות המשותף של משרד ראש הממשלה ומשרד התעשייה, המסחר והתעסוקה, ובכללה הקצאת תקציב של כ-39 מיליון שקלים לצורך פיתוח והרחבה של אזורי תעשייה קיימים ותמיכה תקציבית באזורי תעשייה בהקמה ביישובי המגזר הערבי, הדרוזי והבדואי.

רוחמה אברהם-בלילא: סוגיה נוספת – שלחבר הכנסת טיבי ודאי יהיה מה לומר בעניינה – היא סוגיית הרשויות המקומיות.

רוחמה אברהם-בלילא: גם פיזור המועצות הערביות הוא סימן לכך שהממשלה אינה מתעלמת ממשבר הרשויות המקומיות, אלא נוקטת צעדים כדי להתמודד אתו, גם אם הצעדים לא כל כך נוחים אולי, וחבל שהדברים הגיעו לידי כך שנקיטת צעדים דרסטיים כגון אלה היא בלתי נמנעת.

רוחמה אברהם-בלילא: בכל המקרים שבהם הודח ראש רשות ופוזרה המועצה הנבחרת נתגלו מקרים קשים של ניהול בלתי תקין, שימוש לא ראוי בכספי הציבור, מינוי מקורבים ושחיתות שלטונית.

רוחמה אברהם-בלילא: המשבר ברשויות המקומיות נבע בעיקרו מהתנהלות בלתי תקינה של ראשי הרשויות ושל חברי המועצה.

אחמד טיבי: ניהול לא תקין, שחיתות – לפי זה צריך להדיח את הממשלה.

רוחמה אברהם-בלילא: בשורה של החלטות אמיצות – וכנגד לחצים, חבר הכנסת טיבי, שגם מנסה, בצעקות, כאילו להפחיד אותי, אבל מה לעשות – בשורה של החלטות שלעניות דעתי התקבלו בצעד אמיץ, ואפילו חסר תקדים, נקבע כי יפוזרו עשר רשויות מקומיות וימונו תחתן ועדות קרואות שינהלו את ענייני הרשות עד לקיום הבחירות.

רוחמה אברהם-בלילא: אני חושבת שרק ממשלה שבאמת רוצה לפתור את הסוגיה הזאת מטפלת בה כך.

רוחמה אברהם-בלילא: אני מודה שאני מתקשה להבין מדוע הצעת האי-אמון הזאת עלתה לדיון בכלל, שכן רק אתמול בבוקר – אם אתה עוקב, חבר הכנסת זכור, ואתה באמת חבר כנסת טוב – דנה ממשלת ישראל בהרחבה ואישרה את הקמת הרשות להסדרת ההתיישבות הבדואית בנגב, רשות שתסדיר תביעות בעלות על קרקע, שתסדיר מגורי קבע, ובכלל זה תשתיות ושירותים ציבוריים, ותסייע בהשתלבות בתעסוקה ובתיאום שירותי חינוך, רווחה וקהילה ביישובים שמדובר בהם.

רוחמה אברהם-בלילא: חברי חברי הכנסת, אני מסכימה שהדרך לשוויון מלא של כלל אזרחי המדינה עדיין לא הגיעה לסופה, אבל אני מציעה לחברי הכנסת, בעיקר לך, חבר הכנסת עבאס זכור, שלפני שאתה עולה ומציג את כל הנתונים שהצגת, ואתה חוזר עליהם בכל פעם מחדש – קצת נתונים, קצת שיעורי-בית לא יזיקו.

עבאס זכור: עשיתי שיעורי-בית.

רוחמה אברהם-בלילא: אני רוצה גם להזכיר לכם, חברים, שהממשלה הזאת, בראשות אהוד אולמרט, היא הממשלה הראשונה שיש בה גם שר ערבי.

רוחמה אברהם-בלילא: האוכלוסייה הערבית בישראל, וגם אתם, חברי הכנסת, יכולים להיות גאים בשר גאלב מג'אדלה.

רוחמה אברהם-בלילא: העובדה שיש בבית-המשפט העליון שופט ערבי, שיש שר ערבי – ראשון – בממשלת ישראל, אינה דבר של מה בכך.

רוחמה אברהם-בלילא: ואני לא מדברת על כל נציגי הציבור והעובדים במגזר הציבורי, עובדים שאפשר להתפאר ביכולת ובהישגים שלהם.

רוחמה אברהם-בלילא: אני חושבת שהשינוי הזה הוא שינוי מבורך, שמסמל התקדמות ניכרת לקראת שוויון מלא בין כלל אזרחי מדינת ישראל.

רוחמה אברהם-בלילא: יותר מזה, גברתי היושבת-ראש, ביום רביעי הקרוב תציין הכנסת את יום הערבים הבדואים, ואני שמחה לבשר לכנסת שראש הממשלה ויושבת-ראש הכנסת יכבדו את האירוע בנוכחותם.

רוחמה אברהם-בלילא: חברי חברי הכנסת, ואם אנחנו עוסקים בכיבוד אירוע בנוכחות חברי הכנסת, אני רוצה לשאול אתכם, חברי חברי הכנסת הערבים, איפה הייתם אתמול בהשבעת נשיא מדינת ישראל?

רוחמה אברהם-בלילא: איפה?

רוחמה אברהם-בלילא: איפה הייתם?

רוחמה אברהם-בלילא: איפה הייתם בהשבעת הנשיא שבכל שנות כהונתו כשר וכחבר הכנסת עזר יותר מכול לציבור שלכם?

רוחמה אברהם-בלילא: איפה היתה הבעת האמון שלכם בנשיא הזה, באיש הזה?

אחמד טיבי: בחרנו בו.

רוחמה אברהם-בלילא: בחרתם בו, אבל בחרתם להתעלם, להדיר את רגליכם מרגע שמסמל את האחדות של הבית הזה, את האחדות סביב בחירתו של איש יקר, של אדם שיקר לכולנו.

רוחמה אברהם-בלילא: אז אתם מדברים על שוויוניות?

רוחמה אברהם-בלילא: אתם לא מצליחים לכבד – ולא כיבדתם – את הנשיא היקר שלנו.

רוחמה אברהם-בלילא: אני חוזרת, גברתי היושבת-ראש: על ממשלת ישראל להמשיך ולפעול במלוא המרץ כדי להשיג שוויוניות, אבל מה אתכם, חברי חברי הכנסת הערבים?

רוחמה אברהם-בלילא: היכן אתם בכל הסיפור הזה?

רוחמה אברהם-בלילא: די לבכי ודי לנהי שלכם.

רוחמה אברהם-בלילא: תפקידכם כנבחרי הציבור החשוב הזה הוא לעזור להשתלבותם בחברה ולמצוא כל העת את המשותף, את המאחד, ולא את המפריד.

רוחמה אברהם-בלילא: די לנסות ולהתסיס כל פעם מחדש את האוכלוסייה הערבית, את הציבור החשוב הזה, נגד הממשלה הנוכחית ונגד ממשלה כלשהי.

רוחמה אברהם-בלילא: גברתי היושבת-ראש, לאור הדברים הללו אני סמוכה ובטוחה כי הצעת האי-אמון הזאת לא רק שאינה הולמת את מדיניות הממשלה, אלא שגם על הכנסת לדחותה על הסף, שכן בינה ובין המציאות אין דבר וחצי דבר.

רוחמה אברהם-בלילא: תודה רבה.

דליה איציק: תודה רבה, גברתי.

דליה איציק: חבר הכנסת טיבי, אתה בוודאי מעריך את הכנת שיעורי-הבית של השרה אברהם.

דליה איציק: גם אם יש לך ויכוח על תוכן הדברים, בוודאי אין לך ויכוח על זה שהיא באה עם נתונים ועושה רושם שהיא באה מוכנה.

אחמד טיבי: זה ממש לא משנה.

דליה איציק: זה כבר משהו אחר.

רוחמה אברהם-בלילא: לא קיוויתי לשכנע אותך.

אחמד טיבי: – – – שיש שר ערבי?

אחמד טיבי: ידענו.

אחמד טיבי: שיש שופט ערבי בבית-המשפט העליון – זה לא מהממשלה הזאת.

אחמד טיבי: צחי הנגבי מינה אותו.

דליה איציק: חבר הכנסת טיבי, אני הקשבתי לך.

דליה איציק: חבר הכנסת זכור.

עבאס זכור: אני מדבר על כפר – – –

אחמד טיבי: כפר שלם בלי חשמל.

דליה איציק: חבר הכנסת זכור, גם אני הקשבתי להערות שלך.

דליה איציק: אתה בוודאי מכיר את השרה אברהם טוב.

דליה איציק: אני גם בטוחה שאם הכפר הזה חשוב לך מאוד – אני מתכוונת ברצינות, אני לא אומרת את זה בציניות – אשר על כן תהיה לך הזדמנות לפגוש אותה ולדבר אתה אחר כך.

דליה איציק: אני מודה לך.

דליה איציק: אנחנו עוברים לחבר הכנסת בני אלון.

דליה איציק: עשר דקות, אדוני.

דליה איציק: חבר הכנסת בני אלון יהיה זה שינמק את ההצעה של סיעת האיחוד הלאומי – מפד"ל להביע אי-אמון בממשלה בנושא: חוסר רגישותה החברתית וטיפולה בפרשת מחירי הלחם שבפיקוח.

דליה איציק: אני רואה פה את סגן ראש הממשלה ושר התעשייה והמסחר.

דליה איציק: שלום לך, אדוני.

משה גפני: אני לא שמח שאת לא נשיאה, אבל אני שמח שחזרת אלינו.

דליה איציק: כן?

דליה איציק: חבר הכנסת גפני, האם אני יכולה לקבל את זה בכתב?

בנימין אלון: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, אדוני סגן ראש הממשלה ושר התעשייה והמסחר אלי ישי, אדוני שר המשפטים, גברתי השרה – –

דוד טל: חברך הטוב.

בנימין אלון: – – וחברי כולם, הניסוח, השר ישי, הוא ניסוח טוב של האי-אמון.

בנימין אלון: אתה בוודאי גם תסכים עם התוכן: חוסר רגישות חברתית בטיפול בפרשת מחירי הלחם שבפיקוח.

בנימין אלון: ולמה אני אומר שהניסוח טוב?

בנימין אלון: הרי ודאי שלך יש רגישות חברתית.

בנימין אלון: אני עוד זוכר שעמדת כאן עם שקיות חלב וגם חבריך עמדו עם שקיות.

בנימין אלון: הצגתם מחאה חברתית.

בנימין אלון: אולי זה היה מיצג לא כשר מבחינת הפרוטוקול, אבל הוא דיבר, דיבר אל הלבבות.

בנימין אלון: והיום אני קורא ב"דה-מרקר" של עיתון "הארץ" מאמר שלך, אדוני, השר אלי ישי – אני משוכנע שאלה שאין להם כסף לשלם על הלחם הלא-אחיד, כי כבר כמה שבועות מאז 5 בחודש – – –

דליה איציק: סליחה, אדוני.

דליה איציק: ממש לא מדברים כאן.

דליה איציק: אני רואה שאני צריכה להתחיל לרענן את מה שהיה פה לפני שעזבתי.

דליה איציק: לא מדברים, נותנים כבוד לדובר.

דליה איציק: תודה.

בנימין אלון: מאז יום חמישי, 5 ביולי, עבר כבר זמן, ומאז האנשים העניים, שאתה מתאר אותם יפה פה, שצריכים יותר מלחם אחד, שכן משפחות מרובות ילדים קונות לחם כי אין לחם אחר, והן קונות לחם ב-13 שקלים במקום לקנות את הלחם הלבן האחיד ב-3.70 שקלים או את הלחם הפרוס האחיד שעולה קצת יותר, אבל עדיין זול – 5.60 שקלים.

בנימין אלון: קראתי את המאמר ושאלתי את עצמי, אני אצטט לך משהו שכתוב פה: פרשת הלחם, בעיקר האחיד, חצתה את גבול הטעם הטוב, תרתי משמע.

בנימין אלון: ציפיתי ליותר הבנה מצד בעלי ההון מאנשי השלטון והתאכזבתי מעט.

בנימין אלון: אתה מזכיר לי את יוסי שבבוקר לא רוצה ללכת לבית-הספר, ואמא שלו מעירה אותו ואומרת לו: אבל, יוסי, מאוחר, אתה צריך ללכת.

בנימין אלון: הוא אומר: לא, אני לא רוצה.

בנימין אלון: כל הילדים צוחקים עלי וכל המורים צוחקים עלי.

בנימין אלון: ואמא אומרת: אבל יוסי, אתה חייב ללכת, כבר שמונה בבוקר.

בנימין אלון: והוא אומר: לא, אבל כל הילדים צוחקים עלי וכל המורים צוחקים עלי.

בנימין אלון: ואמא אומרת לו: אבל יוסי, מאוחר ואתה מנהל בית-הספר, אתה חייב ללכת.

בנימין אלון: אדוני השר, אתה מנהל בית-הספר.

בנימין אלון: מה זה התאכזבת מעט מאנשי השלטון?

בנימין אלון: אתה לא מפגין חברתי בכיכר הלחם שעומד עם שקיות חלב.

בנימין אלון: הגשתי אי-אמון בשם סיעתי – אני מתנצל בפני הכנסת על שהיא לא נמצאת, כי היא נמצאת בכיכר עם אותם עקורים מגוש-קטיף שמפגינים שם, ולכן ההיעדרות שלהם עניינית וצודקת ואני מתנצל בשמם.

בנימין אלון: כמו שאמרתי, אנחנו נמצאים כבר ימים רבים במצב שהפרשה איבדה היגיון.

בנימין אלון: כלומר, מה הם צריכים לשלם?

בנימין אלון: את המחיר של לחם לא מסובסד שהוא הכי יקר.

בנימין אלון: ומי הם אותם אנשי שלטון שסגן ראש הממשלה לא יכול לקרוא אותם לסדר?

בנימין אלון: ולכן האי-אמון הוא לא בך, אלי ישי, אדוני השר, סגן ראש הממשלה, האי-אמון הוא בממשלה, שהממשלה תעשה סדר.

בנימין אלון: אם זו ממשלה חברתית, אז שתקשיב לסגן ראש הממשלה שלה.

בנימין אלון: גם הנתונים – אני לא רוצה לרדת לפרטים.

בנימין אלון: אתה בוודאי תעדכן אותנו יותר טוב – אבל המאפיות שאומרות שהחיטה התייקרה, כמו שאתה אומר כאן – מדובר בייקור של יותר מ-12%– הן לא אמורות לממן את זה.

בנימין אלון: הן דורשות פיצוי על 8%.

בנימין אלון: אפשר לדבר.

בנימין אלון: עד עכשיו אפשר היה לעשות משהו.

בנימין אלון: אולי סבסוד.

בנימין אלון: אז נכון, יש בעיה עם סבסוד, כי הסבסוד יגיע בתור מזון זול לעופות וחיות.

בנימין אלון: כך היה בעבר, אז אולי זה לא חכם.

בנימין אלון: אז אפשר למצוא פתרון סביר יותר.

בנימין אלון: אני חושב שכשממשלה – ודווקא בגלל המאמר היפה שכתבת היום, אבל אני לא צריך שהאנשים החושבים שקוראים את "הארץ" ואת "דה מארקר" של "הארץ" – הם לא הבעיה שלי.

בנימין אלון: הם – אני לא טוען שכולם, אני לא אוהב להכליל – אני לא יודע אם הם ירגישו שהמוכר בחנות רשם להם 13 שקלים במקום 3.70.

דוד טל: מה הפתרון שאתה מציע, חבר הכנסת אלון?

בנימין אלון: אני רוצה קודם כול ניהול נכון.

בנימין אלון: אם יש בעיה, חבר הכנסת טל, שלוקחת הרבה ימים, ויש צדק בדרישת המאפיות, הייתי מציע מנגנון הצמדה קבוע שבו יש התחשבות בבעלי המאפיות ולא כל פעם לראות את הדברים האלה.

בנימין אלון: התחשבות בבעלי המאפיות לא בכל הדרך, אבל לא להגיע לצומת כזה שאני מאבד שליטה.

בנימין אלון: אני לא יודע אם אתה מתכוון לפקידי האוצר.

בנימין אלון: עם כל הכבוד, פקידי האוצר לא מתווים מדיניות.

בנימין אלון: ולכן אני רואה כאן חוסר ניהול נכון וחוסר רגישות חברתית של הממשלה כולה.

בנימין אלון: אתה צודק במאמר הזה, זה לא עניין של אגורות.

בנימין אלון: זה עניין של ערכיות ויחס, כי אותו לחם לאותה משפחה מרובת ילדים הוא לחם.

בנימין אלון: נכון, לא על הלחם לבדו יחיה האדם כי אם על כל מה שיוצא מה', על כל שאר הדברים הרוחניים, אבל אין תורה אם אין קודם קמח, ואין יכולת לעסוק בדבר ה' אם אדם חולה ורעב.

בנימין אלון: לכן, אני אישית חושב, גברתי היושבת-ראש, שלא די להפגין.

בנימין אלון: יש אפשרות לממשלה לקבוע מנגנון שידאג שהתופעה הזאת לא תחזור על עצמה.

בנימין אלון: אין היגיון כלכלי שבעלי מאפיות יסבסדו מכיסם את עליית מחיר הקמח.

בנימין אלון: אין היגיון חברתי שפרשה כזאת תתפוצץ, ופחות או יותר כולנו ממשיכים לתפקד כאילו לא קרה כלום.

בנימין אלון: לכן, בתוך המציאות הזאת, הייתי מצפה ממך, אדוני שר התעשייה, שאמור לשמש גם סמל חברתי, למצוא נוסחה נכונה שתיתן לנו מענה וניהול נכון של פרשת הלחם שאיבדה שליטה.

בנימין אלון: אני, כאיש אופוזיציה, מוכרח לומר, וכבר בכמה הזדמנויות אמרתי, שהאי-אמון שלי בממשלה הוא בראש ובראשונה בגלל מדיניות שחסרה, חזון שחסר.

בנימין אלון: להיות ממשלה בלי אג'נדה, לפעמים יש בזה יתרון.

בנימין אלון: כבר ראיתי את אריק שרון עם אג'נדה, לאן הוא הוביל אותנו עם ה"חמאס" שתפסו את עזה, עם כל הביטחון העצמי המופרז שלו, ואנחנו עוד לא יודעים איך נתחיל לצאת מהאג'נדה שלו.

בנימין אלון: וכבר ראיתי את הנשיא הנכבד שלנו עם האג'נדה של אוסלו, ואנחנו עוד לא מתחילים לחשוב איך יוצאים משפיכות הדמים של להביא את ערפאת מתוניס ולהפוך אותו לחתן פרס נובל לשלום.

בנימין אלון: לכן לפעמים אני מעדיף ממשלה בלי חזונות שווא, בלי אג'נדות, שלא מסוגלות אלא לגרום לדבר הפוך ממה שרוצים.

בנימין אלון: אבל – לפחות ניהול.

מגלי והבה: מה האג'נדה שלך, רק תגיד לנו.

בנימין אלון: לי יש אג'נדה.

בנימין אלון: אתה באמת רוצה לשמוע?

מגלי והבה: תעדכן אותנו.

בנימין אלון: יש לי אג'נדה.

בנימין אלון: אם אתה רוצה, תיכנס, יש לי אתר, אני ארשה לך לראות מה התוכנית שלנו, תוכנית אמיתית להביא שלום ולא שפיכות דמים.

בנימין אלון: ואם יקשיבו לה – קודם כול, ירדן היא הפרטנר ולא שום ארגון מחבלים, ושנית, צריך את מחנות הפליטים לסגור ולבטל את אונר"א, לטפל בפליטים עצמם ולא לשחק משחקים דיפלומטיים.

בנימין אלון: אבל לא זה הנושא.

בנימין אלון: אני חוזר לעניין החברתי, ובזה אני מסיים, גברתי היושבת-ראש.

בנימין אלון: בעניין החברתי, אני מצפה מהממשלה הזאת דבר אחד, לא חזונות – ניהול נכון, והניהול של פרשת הלחם נכשל, אדוני סגן ראש הממשלה.

בנימין אלון: תודה.

דליה איציק: תודה לך, חבר הכנסת בני אלון.

דליה איציק: יעלה וישיב סגן ראש הממשלה, השר אלי ישי.

דליה איציק: גם אני הייתי שרת התעשייה והמסחר, גם אני נתקעתי בפרשת הלחם.

דליה איציק: זו לא סוגיה פשוטה, חבר הכנסת בני אלון.

בנימין אלון: בשביל זה אני לא שר התעשייה והמסחר.

אליהו ישי: גברתי היושבת-ראש, כפי שאמרת, באמת היית שרת התמ"ת, התמ"ס אז, את מכירה את הסוגיה היטב ואת המורכבות שיש בעניין.

אליהו ישי: אני, ברשותך, אתייחס גם לסוגיה ולאחר מכן גם לדבריו של חבר הכנסת בני אלון.

אליהו ישי: ראשית, סוגיית הלחם – זה לא סוד שהטענות או הדרישות של המאפיות, צודקות ככל שיהיו, וצידדת ואמרת שהמאפיות לא אמורות לסבסד את מחירי הלחם או את השכבות החלשות; בסדר, אין פה ויכוח שיש להן טענות כבדות משקל.

אליהו ישי: אבל אני לא נכנס כרגע לנוסחאות באחוזים, אם זה 8%, 12.5%, הם דורשים גם 30%.

אליהו ישי: אני לא אכנס כרגע לאחוזים, כי זה לא הדבר המעניין.

אליהו ישי: הוויכוח בינינו לבין המאפיות הוא ויכוח מקצועי.

אליהו ישי: לטענתם, צריך להעלות ב-x אחוזים; לטענתנו – יש שינוי לגבי האחוזים.

אליהו ישי: אבל, הוויכוח שלי והמאבק הוא לא מול המאפיות.

אליהו ישי: אני לא בא לבקש את רחמי מעצבי דעת הקהל, אלא אני מצפה מאתנו במדינת ישראל ליותר רגישות חברתית, כן.

אליהו ישי: הממשלה הקודמת היתה אכזרית מאין כמוה.

אליהו ישי: ישבת באותה ממשלה, ידעת בדיוק את המתווה שלה, ידעת היטב שהם הולכים לקראת התנתקות, ידעת היטב שהיתה מפת דרכים, הכנתם מסמך שכביכול נותן לכם איזה הגנה.

אליהו ישי: ישבתם וחיזקתם את הממשלה, בניתם אותה והקמתם אותה עד להתנתקות, ומאותו רגע כבר לא היתה לכם שליטה, יצאתם ממנה וההתנתקות יצאה לדרך.

אליהו ישי: אני לא נכנס כרגע לעימות הפוליטי הזה ולוויכוח.

אליהו ישי: בני, יש לי הערכה גדולה אליך, ואתה יודע, ולכן אני לא רוצה להיכנס לזה.

אליהו ישי: זאת ממשלה שקיצצה בקצבאות ילדים, זאת ממשלה שהעלתה את מחיר הלחם, את מחיר החלב ואת הכול ופגעה בכל דבר רגיש בחברה הישראלית.

אליהו ישי: אני יודע שהמאבק הוא מאבק קשה, הוא לא פופולרי כל כך, משום שהחזקים בחברה הישראלית ושכבות הביניים, מבחינתם תעלה את מחיר הלחם.

אליהו ישי: הם אומרים שאם הטענות של המאפיות צודקות, תעלה את המחיר.

אליהו ישי: השכבות החזקות, שכבות הביניים, אומרים: תעלה.

אליהו ישי: למה לנו ללכת לקנות לחם יותר יקר?

אליהו ישי: לכאורה תעלה, מה זה חצי שקל?

אליהו ישי: הם אפילו לא יודעים כמה עולה לחם.

אליהו ישי: הם לא יודעים שמחיר לחם אחיד זה 3.75 שקלים.

אליהו ישי: הם לא יודעים, כמו שרוב חברי הבית לא יודעים, כי מצבם הכלכלי טוב, ואפילו שכבות הביניים לא יודעות מה מחיר הלחם.

אליהו ישי: הם מתמודדים עם זה, והם היו מעדיפים שיעלה מחיר הלחם, גם אם הם חושבים שהטענות של המאפיות צודקות או לא צודקות.

אליהו ישי: הם חושבים וסבורים שצריך להעלות את המחיר על מנת שהם לא יקנו לחם יותר יקר, שמחירו לא מפוקח.

אליהו ישי: איפה הבעיה האמיתית?

אליהו ישי: ופה אני צריך להתמודד, מול אותן שכבות חלשות, שחלקן גם אופות את הלחם בבית, שזה הרבה יותר זול, אבל ודאי שלא כל אחד יכול לאפות לחם יום-יום, או פעם בשבוע לכל השבוע.

אליהו ישי: ודאי שהכי נכון, הכי טוב, הכי צודק והכי ברור שיקנו את הלחם במאפייה בצורה מסודרת.

אליהו ישי: לצד הוויכוח עם המאפייה – ישבת בממשלות ישראל פעם או פעמיים כמדומני, ואתה מבין שזה מאבק, האוצר לא אוהב את העניין של סבסוד.

אליהו ישי: לגבי סבסוד הלחם – לא נכון לעשות זאת על-פי תפיסת האוצר, וכמו שאמרת, יש בזה הרבה מן ההיגיון.

אליהו ישי: כשאתה מסבסד לחם, שני-שלישים הממשלה משלמת, שליש האזרח, הלחם הולך לבהמות או לתרנגולות או אפילו לחוץ-לארץ, וזה היה בעבר.

אליהו ישי: אני מציע הצעה שונה.

אליהו ישי: במקום לסבסד את הלחם, את המוצר, אני מדבר על סבסוד הצרכן, סבסוד הצרכן לפי החלוקה הבאה: אם לחם מתייקר בחצי שקל – אגב, זה לא עולה ב-10 אגורות כמו שחושבים או ב-20 אגורות.

אליהו ישי: על-פי הבקשה של המאפיות זה 12.5% מינימום, הם רוצים אפילו יותר, ומדובר ב-45 אגורות או ב-50 אגורות.

אליהו ישי: קשיש שקונה חצי כיכר ליום, או זוג, אולי כיכר, הם צריכים לשלם על חצי כיכר ליום במשך חודש 7 שקלים יותר.

אליהו ישי: אבל משפחה שמקבלת הבטחת הכנסה או משפחות חד-הוריות או כל המשפחות המוגבלות, בפרט משפחות ברוכות ילדים, שאצלם יש שלושה, ארבעה, חמישה כיכרות ליום, זה יכול להיות 3 שקלים ליום, ובחודש זה הרבה יותר כסף.

אליהו ישי: לכן, אני מדבר על מנגנון שבו תהיה תוספת במסגרת דמי הקיום.

אליהו ישי: היום זה נורא לדבר על קצבאות.

אליהו ישי: כשמדברים על קצבאות, פתאום כולם נגד קצבאות.

אליהו ישי: מה קרה?

אליהו ישי: מדובר על אנשים שגוזלים את המדינה?

אליהו ישי: מדובר באוכלוסייה החלשה יותר בחברה הישראלית, הם מקבלי הבטחת הכנסה, הם משפחות ברוכות ילדים, חד-הוריות, קשישים.

אליהו ישי: האוכלוסיות החלשות ביותר בחברה הישראלית, שבהן הממשלה הקודמת פגעה ללא רחם.

אליהו ישי: זה מאבק עם הממשלה, ואני לא מסתיר.

אליהו ישי: יש לי מאבק עם הממשלה.

אליהו ישי: אתמול קיבלו בממשלה את ההמלצה שלי להקים צוות, והצוות הזה התכנס כבר היום.

אליהו ישי: בצוות יהיו מנכ"ל משרד ראש הממשלה, מנכ"ל האוצר ומנכ"ל התמ"ת.

אליהו ישי: הצוות ישב מחר.

אליהו ישי: הוא ישב מחר, ואני מקווה שבימים הקרובים הוא יביא את ההמלצות שלו, ובזה אולי נפתור את הבעיה.

אליהו ישי: השאלה גם כן היא מה יהיו המסקנות, מה יהיו ההמלצות, אם אני יכול לחיות אתן או לא.

אברהם רביץ: יש סנדוויצ'ים ב– – –?

אליהו ישי: לא.

אליהו ישי: הרב רביץ, יש דעה שאומרת שנסיר את הפיקוח לגמרי, נגרום לתחרות, ובתחרות תמיד זה יותר זול, כמו בכל דבר.

אליהו ישי: תסירו את הפיקוח, תהיה תחרות, ובא לציון גואל.

אליהו ישי: אני לא יודע, יכול להיות שבאמת המחיר ירד בגלל התחרות, אבל אני לא יודע איזו תחרות יש.

אליהו ישי: תחרות בין "אנג'ל" לבין "ברמן"?

אליהו ישי: זו תחרות?

אליהו ישי: אם היתה תחרות בין כל המאפיות על לחם אחיד, אני מאמין שאולי אפילו הרווחנו, אולי בתחרות הזאת המחירים ירדו.

אליהו ישי: אני לא חושב שכך יהיה, לכן אני חושש.

אליהו ישי: אני מאוד מקווה שהממשלה תקבל את ההצעה שלי.

אליהו ישי: אני גם מדבר בין היתר על הצעה שאומרת – להוריד את המע"מ על הלחם, וזה בדיוק הפער שהמאפיות מבקשות להעלות.

אליהו ישי: הדיון הוא דיון מורכב, דיון קשה, לצד הדרישות של המאפיות.

אליהו ישי: לטענת האוכלוסייה, ובצדק, הכי קל לומר: אתם צודקים, נעלה את המחיר.

אליהו ישי: כי כבר כולם זועקים, ובצדק, ואני קשוב.

אליהו ישי: כולם זועקים שמחירי הלחם הלא-מפוקח כל כך גבוהים, שמפסידים כל כך הרבה כסף, אולי כבר עדיף להעלות וגמרנו.

אליהו ישי: גם את זה אני שומע, גם לזה אני ער וגם לזה אני קשוב.

אליהו ישי: אבל אני גם זוכר היטב שבילדותי להורי לא היה כסף לקנות את הלחם, וכמה היה קשה כשהמחיר היה עולה, וכמה היה הכאב עצום אצל אותן משפחות ברוכות ילדים, שבאו לחנות ולא היה להן כסף לקנות לחם.

אליהו ישי: גברתי היושבת-ראש, היית שרת התמ"ס, התמודדת עם הקושי, עם הדילמה המורכבת הזאת, ואת מבינה היטב את מה שאני חש היום יותר מכל אחד אחר, כי את היית שרת התמ"ס בעבר.

דליה איציק: צריך, אדוני – חבר הכנסת בני אלון – אני בטוחה – חושב כך.

דליה איציק: זה מסוג המאבקים שצריך עצבים חזקים, וכמו בחיים, מי שמותש ראשון גם מוכרע ראשון.

דליה איציק: לא צריך להיות מותשים ראשונים.

דליה איציק: יהיה שטרסלר שיכתוב, לא צריך להיבהל, בסדר.

דליה איציק: יש מאבקים, מאבקים לוקחים קצת זמן לפעמים.

אליהו ישי: תודה רבה.

אליהו ישי: ואני אומר לכם, חברים – – –

דליה איציק: אני זוכרת מאמרים כאלה ואחרים.

דליה איציק: לוקח זמן, ובסוף מוצאים פתרון.

אליהו ישי: חברים , אני זוכר את המאבקים גם בתפקידי בכנסת ובממשלה, וגם בילדותי.

יעקב ליצמן: ולחם אין.

דליה איציק: אני לא מכירה מלחמות דה-לוקס.

דליה איציק: מה אתה רוצה שהוא יעשה?

יעקב ליצמן: אבל לא על גב חלשים.

בנימין אלון: לאן המלחמה מובילה?

בנימין אלון: אני לא מבין.

אליהו ישי: בדיוק, עכשיו אני אדבר על זה.

אליהו ישי: רבותי, אפשר לטעון שלכאורה החלשים משלמים כרגע את המחיר בכך שהלחם הלא-מפוקח יקר יותר.

אליהו ישי: אבל יש גם אנשים שחושבים אחרת ואומרים אחרת.

אליהו ישי: יש אנשים שאומרים לי: תלך עד הסוף, אל תוותר.

אליהו ישי: נאפה בבית את הלחם ואת החלות עד שבסופו של דבר ננצח.

אליהו ישי: זה באמת משא-ומתן ומאבק – – –

בנימין אלון: בינתיים המאפיות מרוויחות כי קונים את הלחם היקר.

אליהו ישי: בינתיים אף אחד לא נהנה מהמאבק הזה, ואף אחד לא מרוויח מהעובדה שהם לא אופים.

אליהו ישי: אף אחד לא נהנה מכך.

דליה איציק: אדוני השר, אני מפריעה לך – אני פשוט מעורה בעניין הזה גם רגשית וגם אחרת.

דליה איציק: חבר הכנסת בני אלון, נכון, אתה צודק.

דליה איציק: שבוע הם ירוויחו, שבועיים, אבל בסוף הם לא ירוויחו.

דליה איציק: השאלה היא, האם עכשיו, במלחמה – – –

בנימין אלון: למה מפריע להם שזה יימשך שנה?

דליה איציק: כי ההצעה של סגן ראש הממשלה, שבסוף זה יישבר – גם הם יישברו.

דליה איציק: הם לא ירוויחו כל הזמן, כי בסופו של דבר יש גם דרך לפתור את הבעיה הזאת; אפשר לפתוח מחסני חירום למשל, וסגן ראש הממשלה עוד לא השמיע את האיום הזה.

בנימין אלון: נשמע מה התוכנית.

בנימין אלון: הזמן הוא לא תמיד תרופה.

אליהו ישי: חבר הכנסת בני אלון, הזמן לא פועל לטובתנו, ואני יודע את זה.

אליהו ישי: אבל אנחנו נאבקים, ואנחנו בעיצומו של מאבק בתופעה הזאת.

אליהו ישי: יש פה מאבק גדול בין הממשלה ובין המאפיות – לכאורה ביני ובינם.

אליהו ישי: הנושא הזה נבדק היום גם בבדיקה של רשות ההגבלים העסקיים, מדוע הם קיבלו יחד את ההחלטה, בו ביום, לא לאפות – גם זה נמצא בחקירה ובבדיקה.

אליהו ישי: האפשרות של הכרזת מצב חירום גם היא נבחנת – אם אני באמת יכול להפעיל את הפתרון הזה, ואם יש לי "קייז" בבג"ץ, כן או לא.

אליהו ישי: גם הדברים האלה נבדקים.

אליהו ישי: תאמין לי, הייתי רוצה להיות אחרי הסיפור הזה, אבל יש שני מסלולים – או שאתה מעלה את מחיר הלחם ואתה אחרי הסיפור, או שאתה ממשיך להיאבק ולא מייקר את הלחם, ואתה נמצא בעיצומו של קרב ושל מאבק, שבעזרת השם ננצח בו.

אליהו ישי: לכן, הצעת המחליטים, שאני הצעתי לממשלה – ואגב, גם הגשתי הצעת חוק, וגם חבר הכנסת יעקב מרגי הגיש הצעת חוק פרטית, ואני מקווה מאוד שנקבל פה אמון.

אליהו ישי: אני מאמין ומקווה שגם נקבל מרוב החברים בבית גיבוי להצעת חוק שמדברת על מנגנון פיצוי: ברגע שמחיר הלחם עולה, יהיה מנגנון פיצוי לאוכלוסייה החלשה, משום שבאוכלוסייה החזקה ובשכבות הביניים מבינים את הצורך בייקור הלחם, ואולי זה גם פחות חשוב להם, כי לכאורה המחירים הם באמת לא גבוהים בהשוואה למה שהם אמורים לשלם כל פעם, כל יום, על הלחם הלא-מפוקח.

אליהו ישי: לכן, המאבק מתמשך.

אליהו ישי: אני חושב שהכנסת צריכה לחזק את ידי במאבק הזה, ולא חלילה ליצור מצב שבו מחזקים את גישת המאפיות או תומכים בה, ואז שכרנו יוצא בהפסדנו בתפקידנו כשליחי הציבור.

אליהו ישי: אני, בעזרת השם, אמשיך במאבק, ואני מקווה שבאמת, בעזרת השם, נצליח להביא לפתרון והממשלה תאשר את הצעת המחליטים שלי, או את החקיקה הממשלתית ואת הצעת החוק שחבר הכנסת יעקב מרגי הגיש והציע, שיהיה סבסוד לצרכן; שיהיה מנגנון שיסבסד ויעלה את התוספת של ייקור הלחם.

אליהו ישי: זה יבוא לידי ביטוי בדמי המחיה, דהיינו בקצבאות – במלה שכל כך לא אוהבים, אבל אלה דמי המחיה של הבטחת הכנסה, של קצבאות הזיקנה ושל המשפחות ברוכות הילדים.

אליהו ישי: תודה רבה.

דליה איציק: תודה לך, אדוני.

דליה איציק: חברי חברי הכנסת, נעבור להצעה השלישית והאחרונה בסדר-היום, הצעת סיעת יהדות התורה להביע אי-אמון בממשלה בשל אי-גינוי תקיפת חבר הכנסת הרב יעקב כהן על-ידי פקיד בכיר במשרד המשפטים מצד שר המשפטים והיועץ המשפטי לממשלה.

דליה איציק: יעלה ויבוא חבר הכנסת משה גפני.

דליה איציק: עד שתגיע אני אפעיל את השעון.

דליה איציק: עשר דקות, אדוני.

דליה איציק: בבקשה.

משה גפני: גברתי היושבת-ראש, רבותי השרים, חברי הכנסת, אדוני שר המשפטים, ביום שלישי שעבר נפל דבר בישראל.

משה גפני: אנחנו, הכנסת בישראל, די מבוקרת על-ידי הציבור, בלשון המעטה, אבל – הסתכלנו על מה שקורה בטייוואן, למשל, ובמדינות מעטות אחרות בעולם, שבהן בכנסת, כלומר בפרלמנט, מגיעים לאלימות של ממש.

משה גפני: זה לא היה בכנסת ישראל.

משה גפני: אני כבר די הרבה שנים כאן, ואני לא זוכר שהיה דבר כזה.

משה גפני: וזה קרה.

משה גפני: אנחנו בכנסת מתווכחים על העניינים הכי רגישים של החברה הישראלית.

משה גפני: ויכוחים בין ימין לשמאל, בין דתיים לחילונים, בין עולים לוותיקים, בין יהודים לערבים, ויכוחים שנוגעים בנימים הכי רגישים של החברה.

משה גפני: מעולם, ככל שאני זוכר, זה לא הידרדר לאלימות.

משה גפני: שמישהו יכה מישהו אחר?

משה גפני: היו ויכוחים, ויכוחים קשים, אבל זה לא קרה.

משה גפני: זה קרה בצהרי יום שלישי שעבר, כאשר איש בכיר העובד במשרדך, עובד במשרד היועץ המשפטי לממשלה, סטר בכוח רב לחבר הכנסת הרב יעקב כהן מהסיעה שלנו.

משה גפני: ולא שמענו גינוי – לא ממך, אדוני השר, ולא מהיועץ המשפטי לממשלה.

משה גפני: נתאר לעצמנו, בואו נעצום לרגע את העיניים ונחשוב: פקיד בכיר במשרד המשפטים, איש ימין – מזוהה כאיש ימין – מתווכח עם חבר הכנסת אחמד טיבי, ואחמד טיבי יגיד לו: אתה פוגע בציבור הערבי, ואז הוא ייתן לו סטירה, לאחמד טיבי.

דניאל פרידמן: זה מה שהוא אמר?

יעקב ליצמן: ודאי – הוא ערבי והוא – – –

אלי אפללו: – – –

משה גפני: אני מציע שנעצום את העיניים לדקה ונחשוב שזה קורה: בא פקיד בכיר במשרד המשפטים, שמזוהה כאיש שמאל, וחבר הכנסת הנדל בא אליו ואומר לו: בקריטריונים שאתה קובע אתה פוגע במתיישבי גוש-קטיף – –

דליה איציק: חבר הכנסת גפני, דקה.

דליה איציק: נא להנמיך את עוצמת המיקרופון של חבר הכנסת גפני.

דליה איציק: הוא צועק וזה נורא מבהיל אותי.

דליה איציק: להנמיך טיפה את עוצמת המיקרופון.

דליה איציק: אתמול הגברנו אותה בכוונה, כי הנשיא שהושבע אתמול מדבר בטון נמוך וביקשנו להעלות את זה קצת.

דליה איציק: אני בטוחה שאתה לא מתכוון לצעוק.

דליה איציק: תנמיכו קצת את המיקרופון.

דליה איציק: תודה, אדוני.

דוד אזולאי: סוף-סוף יש מי שמפחיד את היושבת-ראש.

משה גפני: – – ותתארו לעצמכם שהוא היה נותן סטירה לחבר הכנסת הנדל.

משה גפני: הוא היה אומר לו: תשמע, אתה פוגע בנו, אתה גורם לנו נזק, אתה עושה לנו כך ואתה עושה לנו אחרת.

משה גפני: אני לא הייתי בוויכוח הזה, ואני לא יודע על מה הוא היה.

משה גפני: יש גרסה של חבר הכנסת כהן, גרסה ששמענו אותה אצלנו בסיעה כמה פעמים.

משה גפני: אני לא נכנס לזה, זה לא הנושא שלנו בכלל.

משה גפני: נכון שיש ויכוחים בבית הזה – אני לא רוצה לחזור על מקרים שבין חברי הכנסת, או בין חברי הכנסת ובין עובדי המדינה שנמצאים בוועדות הכנסת – אבל זה אף פעם לא הגיע למצב הזה.

משה גפני: המצב הזה הוא תקדימי, מכיוון שמחר, אם זה יקרה, כבר לא נוכל להגיד שזה דבר שעדיין לא קרה.

משה גפני: אני רוצה להגיד לכם, יש ויכוח קשה מאוד עם הפקיד הזה.

משה גפני: קשה מאוד.

משה גפני: ויש ציבור בישראל – לא כנופיית פשע, לא איזו כנופיה שטוענת שאיזה פקיד במשרד המשפטים מתנכל לה.

משה גפני: מדובר בכמיליון נפש במדינת ישראל, כמיליון נפש, שמוגדרים הציבור החרדי.

משה גפני: הילדים שלהם לומדים בבתי-ספר חרדיים.

משה גפני: והמיליון האלה קמו למחרת יום שלישי, ביום רביעי בבוקר, והיו בטוחים שהשמים נפלו, ו"מעריב" ו"ידיעות" והערוץ הראשון והשני, וערוץ-10, ו"הארץ", כולם יצאו מכליהם, תהיה התקפת מחץ בגלל הנושא הזה – והם קמים בבוקר וקוראים בכל כלי התקשורת האלה הצדקה של הסטירה.

משה גפני: וכתב ב"גלי צה"ל" אומר:

משה גפני: חבל שהוא לא נתן לו סטירה יותר חזקה, והעיף לו גם את כל השיניים – ב"גלי צה"ל", או בעיתון "הארץ"; נכון, אומר הכתב הזה, שכותב שם את המאמר, למדתי אתו בישיבת ההסדר, אבל זאת הסטירה הכי ראויה.

משה גפני: סטירה ראויה?

משה גפני: מיליון איש הרגישו באותו בוקר, אחרי שנים של התנכלות, שהוא לא לבד.

משה גפני: מגבים אותו.

משה גפני: אני, חבר הכנסת גפני, הייתי אתו בעימות רב-שנים.

משה גפני: בחלק מהשנים הייתי אתו בחברות.

משה גפני: טענתי באופן מקצועי, הבאתי נתון אחרי נתון אחרי נתון, שהוא מתנכל לציבור החרדי.

משה גפני: מותר לי, ולא רק שמותר לי, אלא שהגשתי תלונות למבקר המדינה והוא בודק אותן בימים אלה.

משה גפני: אני אתן לך דוגמה: תקציב ההסעות במשרד החינוך הוא 600 מיליון שקל.

משה גפני: תקציב ההסעות של החינוך העצמאי, שעל-פי החוק צריך להיות שווה לזה של כלל ילדי ישראל, כך כתוב, הוא 20 מיליון שקל.

משה גפני: שיעור הילדים החרדים במערכת החינוך הכללית הוא 20% והחינוך העצמאי הוא חצי מזה.

משה גפני: 10% מ-600 מיליון הם 60 מיליון, אבל התקציב הוא 20 מיליון.

משה גפני: אומר עורך-הדין דה-הרטוך: לא לתת שקל.

משה גפני: גם את 20 המיליון לא לתת עד שלא יחתמו על הסכם.

משה גפני: אומר עורך-הדין דה-הרטוך למנהל מחלקת החינוך בעיריית חדרה להוציא צו סגירה לבית-הספר של החינוך העצמאי בגלל שעובר שם קו מתח גבוה ויש קרינה אלקטרומגנטית.

דליה איציק: זה לא טוב שהוא אומר את זה?

משה גפני: זה מצוין, אני לא רוצה להגיד למה הוא אמר את זה.

דליה איציק: למה?

משה גפני: אני ירוק, לא הוא.

משה גפני: אני נלחם נגד קרינות מול בתי-ספר.

משה גפני: למה הוא לא אמר את זה בקריית-אלמוגי בחיפה?

דליה איציק: אולי הוא אמר?

משה גפני: הוא לא אמר, זה לא התפקיד שלו.

משה גפני: הוא לא אמר את זה בשום מקום.

דליה איציק: חבר הכנסת גפני, היות שאני בחדרי יודעת עד כמה אתה ועוד חברי כנסת מעורבים, יש לי בקשה אליך: הסיפור הוא סיפור קשה מאוד.

דליה איציק: אתה צודק.

דליה איציק: יש לי רק בקשה אליך – הוא לא פה עכשיו, תנסה להצטמצם לתחום של הסטירה.

דליה איציק: הוא לא פה והוא לא יכול להשיב.

בנימין אלון: הוא לא חבר כנסת.

דליה איציק: זה נכון, זה נכון, אבל אני מציעה שתצטמצם.

דליה איציק: הסיפור מספיק קשה גם ככה וסטירת הלחי מספיק איומה גם ככה.

יעקב ליצמן: מי שעושה את זה כשר זה השר והיועץ המשפטי שלא מדבר.

יעקב ליצמן: עד לרגע זה, שבוע ימים, הוא לא העז לגנות.

יעקב ליצמן: אם זה היה הפוך, בתוך רבע שעה – – –

דליה איציק: תיכף תשמע.

דליה איציק: חבר הכנסת ליצמן, השר הזה איננו חשוד כשר פחדן.

יעקב ליצמן: אבל הוא נגד החרדים.

דליה איציק: הוא איננו חשוד כשר פחדן.

דליה איציק: תן לו, הוא תיכף ישיב.

משה גפני: גברתי היושבת-ראש, אני מקבל את מה שאת אומרת.

משה גפני: נכון.

דליה איציק: תודה לך.

משה גפני: למה אמרתי את זה?

משה גפני: לא הייתי צריך להגיד את זה.

משה גפני: את צודקת.

משה גפני: יש שני מקומות שבהם אני אומר את זה.

משה גפני: אמרתי את זה אצל מבקר המדינה לא פעם ולא פעמיים והם בודקים.

משה גפני: יש לי שם 40 תלונות ואני מוכיח: לא חוק, לא תקנות, רק פרשנות.

משה גפני: הפעילות הזאת בחדרה היא פעילות בחוסר סמכות ולדעתי היא נושקת לעבירה פלילית.

משה גפני: אבל נניח לעניין הזה, כי הרי בכל דבר אפשר להגיד שדואגים לחרדים.

משה גפני: אנחנו לא כל כך טובים, שצריך כל כך לדאוג לנו, עם כל הכבוד.

יעקב ליצמן: גברתי היושבת-ראש, אני חושב שאת טועה.

משה גפני: חבר הכנסת ליצמן, תן לי, תן לי בבקשה.

יעקב ליצמן: מכות צריך לגנות ואתם לא עושים את זה.

יעקב ליצמן: גזירות?

יעקב ליצמן: מה זה שייך למכות?

יעקב ליצמן: אתם מקשרים את זה – – –

דליה איציק: חבר הכנסת ליצמן, אין לך רשות הדיבור.

דליה איציק: שנית, אני אומרת בדיוק את מה שאתה אומר, שאנחנו נבחין בין המכות, שהן סיפור שצריך לטפל בו, לבין הדברים האחרים.

משה גפני: למה אמרתי את זה?

משה גפני: – את צודקת בכך שאמרת שלא הייתי צריך להגיד את זה – אמרתי את זה בגלל חלק מהטיעונים שראיתי בעיתונות המגמתית הזאת, כשאף אחד לא יודע את העובדות ועל מה מדובר.

משה גפני: עיתונאי בכיר כמו נחום ברנע, הוא איש שקיבל את פרס ישראל, כותב ב"ידיעות אחרונות".

משה גפני: איך הוא כותב על סיפור ההסעות בלי לדעת מה זה, בלי לבדוק מקצועית?

אברהם רביץ: גם הוא לא פה, אל תדבר עליו.

דוד אזולאי: מה עם השופט?

דוד אזולאי: מה עם השופט?

משה גפני: השופט, אני צריך להזכיר את כולם?

יעקב ליצמן: חשין, חשין.

משה גפני: זה הגיע לשפל בתקשורת שהיה אסור שיקרה, וגם היה אסור לשחק עם העניין הזה.

משה גפני: להתחיל לדבר על האסון הגדול ביותר של העם היהודי, על השואה?

משה גפני: לבוא לטלוויזיה ולכל ערוצי התקשורת ולהגיד – אני ניצול שואה?

משה גפני: מי מאתנו פה, בעם היהודי, איננו בן לניצולי שואה?

משה גפני: מי?

משה גפני: חבר הכנסת כהן לא? 300 איש מהמשפחה שלו עלו על המוקד בשואה.

משה גפני: להשתמש בטיעון הזה?

משה גפני: קצת בושה שעוד ממשיכים לדבר על זה.

משה גפני: יש ויכוח אחד, גברתי היושבת-ראש: הוא נהג באלימות, הוא נתן סטירה, שהיא לא סטירה של החלקה אלא סטירה – עם כל הזעם שלו נגד גפני הוא הפליק ליעקב כהן.

משה גפני: באמת.

משה גפני: שר המשפטים – אני מכבד אותך, אדוני השר – היה צריך לצאת מייד וקודם כול בגינוי.

משה גפני: גם אנחנו עושים חשבון נפש.

משה גפני: אנחנו, ביהדות התורה, גם לא עוברים על זה לסדר-היום, למה בשלנו באה הרעה הזאת.

משה גפני: אנחנו הסובלים, הציבור שאנחנו מייצגים הוא באמת ציבור מקופח, ואני יכול להוכיח את זה אחת לאחת, נושא לנושא, אבל בכל אופן אצלנו זה קרה והחלל הזה נמצא בקרבת העשייה שלנו.

משה גפני: זה לא שאנחנו לא עושים חשבון נפש, אבל האם אצלך במשרד עושים חשבון נפש?

משה גפני: אצל היועץ המשפטי לממשלה במשרד שלו עושים חשבון נפש?

משה גפני: האם זה לא מעיד על ביטחון עצמי בלתי רגיל, שלא רק במחי קולמוס הוא יכול לחסל בתי-ספר ולפגוע בילדים, בהורים ובמורים, אלא הוא גם יכול להפליק לחבר כנסת?

משה גפני: מי בחר בו, אדוני השר?

משה גפני: בחבר הכנסת כהן בחרו אנשים.

משה גפני: נכון, חרדים, אבל עדיין יש להם זכות בחירה.

קריאה: גם חילונים בחרו בו.

משה גפני: אני מדבר דווקא על החלק החרדי, לא על החלק החילוני.

משה גפני: עדיין לחרדים יש זכות בחירה.

אבשלום וילן: איפה חבר הכנסת כהן?

אבשלום וילן: למה הוא לא באולם?

יעקב ליצמן: יש לו כאב ראש מהמכה.

משה גפני: מדובר בחבר כנסת עדין, הוא לא חבר כנסת אלים.

משה גפני: לכן, אני אומר לך, אדוני השר: אתה נושא באחריות המיניסטריאלית, ואני לא חושב שזה אתה במישרין, אבל אני אומר לך שגם אנחנו עושים חשבון נפש, גם אנחנו לא עוברים על זה לסדר-היום, גם מההיבט הציבורי.

משה גפני: אנחנו צריכים לשבת על העניין הזה, אנחנו צריכים לדבר על העניין הזה.

משה גפני: זה לא פשוט.

משה גפני: אנחנו לא מתחמקים מאחריות, אבל אחריות מסוג אחר ממה שחושבים אחרים.

זהבה גלאון: איך זה בא לידי ביטוי?

משה גפני: יש כלל בתורה, שאומר שכאשר יש חלל ליד עיר מסוימת, זקני העיר ההיא צריכים לעשות חשבון נפש, אף שהם לא בעניין.

דליה איציק: זה יפה מאוד שאתה אומר את זה, אני מוכרחה לומר.

זהבה גלאון: איך זה בא לידי ביטוי?

משה גפני: את עוד תשמעי על זה.

דליה איציק: הם באמצע חשבון הנפש.

משה גפני: אבל עוד ילדים צריכים לעשות חשבון נפש על הילדים החרדים, שסובלים בגלל החלטות שאין להן אח ורע בשום מגזר אחר.

דליה איציק: חבר הכנסת גפני, תודה רבה לך.

משה גפני: אני מסיים.

משה גפני: בגלל הרמקול זה לקח לי עוד שתי דקות.

משה גפני: אני לא הנשיא, אני מדבר בקול.

דליה איציק: הוא מנצל את זכות המיקרופון ואת זכות החן שיש לו.

דליה איציק: בבקשה, אדוני.

משה גפני: תודה.

משה גפני: אדוני השר, אתם צריכים לעשות את חשבון הנפש כיוון שאי-אפשר להתעלם, בראש ובראשונה, ממיליון נפש שהם אזרחי מדינת ישראל, שקמו ביום רביעי בבוקר – אני לא רוצה להגיד שעולמם חרב עליהם, אבל אם היתה להם טיפת אמון במערכת המשפטית והתקשורתית, היא אבדה באותו בוקר.

משה גפני: התפקיד שלכם הוא לנסות להשיב את זה.

משה גפני: תודה רבה.

דליה איציק: תודה לך, אדוני.

דליה איציק: אדוני שר המשפטים, אתה מוזמן לדוכן להשיב.

דליה איציק: אני רוצה שיהיה ברור, אדוני שר המשפטים וחברי הכנסת, שאין מצב כזה שאנחנו נרשה למישהו בכלל, לא משנה אם הוא פקיד או מישהו אחר, לסטור לחבר הכנסת.

דליה איציק: סטירה היא דבר איום ונורא, אבל אני ודאי רוצה שהדברים האלה יהיו ברורים וחדים.

דליה איציק: אין בכלל ספק ולא משנה, הגם שהדברים נאמרו, אם הם נאמרו, הם איומים ונוראים, אבל זה לא קשור בכלל.

דליה איציק: אנחנו שומעים פה דברים קשים ולא מעט פעמים גם אנחנו מעוצבנים ומתרגזים.

דליה איציק: אני מרגישה שתפקידי כיושבת-ראש הכנסת לומר את האמירה הזאת בלי על-יד, בלי כמעט ובלי בערך, בצורה הכי ברורה.

דליה איציק: סטירה – אין מקום לה במקום הזה.

זהבה גלאון: נכון, אבל חברי כנסת לא יכולים להשתלח בעובדי ציבור.

דליה איציק: אלה שני דברים שונים.

דליה איציק: אין סתירה ביניהם.

דליה איציק: חברת הכנסת זהבה גלאון, שלום לך, באת לעזור לי?

דליה איציק: חברת הכנסת גלאון, באת לעזור לי, את חברה שלי, נכון?

דליה איציק: עדיין לא יקום ולא יהיה שתהיה סטירה.

יעקב ליצמן: היא לא מבינה שגם היא לא מגנה – – –

דליה איציק: חבר הכנסת ליצמן, מה קרה לך?

דליה איציק: לא להתרגז כל כך.

דליה איציק: נא לשבת.

דליה איציק: חבר הכנסת גפני, פעם ראשונה, פעם שנייה.

יעקב ליצמן: – – –

דליה איציק: חבר הכנסת ליצמן, שמעתי.

דליה איציק: זה מה שאתה רוצה?

יעקב ליצמן: לא.

דליה איציק: אז די.

דליה איציק: עכשיו שקט.

דליה איציק: בבקשה, אדוני השר.

דניאל פרידמן: גברתי היושבת-ראש, ידידתי השרה רוחמה אברהם, חברי הכנסת הנכבדים, אני אדבר בטון מתון.

דניאל פרידמן: לא ניחנתי בכל עוצמת הזעם המתפרץ וגם לא בכושר הרטורי של חבר הכנסת גפני, אבל אני אדבר, ואדבר בלשון שקטה, ואומר את דברי.

דניאל פרידמן: אינני נוהג לרוץ בראש חוצות ולגנות אנשים.

דניאל פרידמן: אינני נוהג לעשות את זה.

דניאל פרידמן: אבל מכיוון שנקראתי להגיב, אגיב.

דניאל פרידמן: אני אומר שאין חולק על כך שהתנהגותו של מר דה-הרטוך כלפי חבר הכנסת הרב יעקב כהן היתה בלתי לגיטימית וראויה לגינוי.

דניאל פרידמן: אני אומר את זה.

דניאל פרידמן: אין מקום לנקיטת אלימות כלשהי מצד עובד שירות המדינה או כל אדם אחר בתגובה על התבטאות מילולית, חריפה ככל שתהיה.

דניאל פרידמן: אני גם אציין שמר דה-הרטוך התנצל לאחר האירוע, הבהיר את הרקע האישי, ואמר והודה בפומבי – הוא הופיע בפומבי – ואמר שהתנהגותו היתה בלתי ראויה.

דניאל פרידמן: אני רוצה גם לומר לכם, שבעקבות – – –

בנימין אלון: הוא הושעה מתפקידו?

דניאל פרידמן: אני מייד אסביר.

דניאל פרידמן: בעקבות האירוע הוסכם אתו כי הוא יצא לחופשה.

דניאל פרידמן: תיק החקירה – יש תיק חקירה פלילי בעניין, והוא בטיפול המשטרה.

דניאל פרידמן: העברתי את העניין לטיפול המנכ"ל.

דניאל פרידמן: הנהלת המשרד תשקול את צעדיה בהתאם להתפתחויות, בתיאום עם נציבות שירות המדינה.

דניאל פרידמן: אני רוצה גם לציין שסמוך לאירוע הוציאה הנהלת המשרד הודעה לתקשורת ובה הובע צער על התנהגותו של מר דה-הרטוך, ונאמר שהנהלת המשרד שוקלת את צעדיה בעניין.

דניאל פרידמן: עם זאת, אחרי שאמרתי את הדברים האלה, אני רוצה לומר שבכל זאת היה רקע לדברים, וכלפי מר דה-הרטוך מתנהל מסע שיסוי כבר תקופה לגמרי לא מבוטלת – – –

משה גפני: אני, אני, אני אמרתי – – –

דליה איציק: לא לא, חבר הכנסת גפני.

דליה איציק: עכשיו לא.

דניאל פרידמן: – – – מסע שיסוי ומסע גינוי כבר תקופה לא מבוטלת, ולא מעט מהדברים – – –

אברהם רביץ: אבל הוא קונה את זה ביושר.

דניאל פרידמן: זאת אומרת:

דניאל פרידמן: אתה אומר שהדברים שנאמרים עליו הם דברים מוצדקים, שטוב שנאמרו, שטוב שאמרו לו ככה, שטוב שהשוו אותו למי שהשוו אותו, שזה דבר נכון.

קריאות: לא, לא, לא.

יעקב ליצמן: אתה לא מדבר על הפליה – – –

דליה איציק: חבר הכנסת יעקב כהן, נא לשבת.

דליה איציק: נא לשבת.

קריאות: – – –

יעקב ליצמן: אני מדבר על מה שהיה השבוע.

יעקב כהן: – – –

דליה איציק: חבר הכנסת יעקב כהן, נא לשבת.

דליה איציק: פעם ראשונה, ותיכף פעם שנייה.

מאיר פרוש: כשאחד מחברי הכנסת קרא לרמטכ"ל "רוצח", האם הרמטכ"ל היה מעז לתת לו סטירה?

דליה איציק: לא.

דליה איציק: אבל השר אמר את זה.

קריאות: – – –

דליה איציק: השר אמר את זה.

דליה איציק: השר אמר את זה בצורה מפורשת.

דניאל פרידמן: אז אני אומר, שאם אחד מחברי הכנסת אמר לרמטכ"ל "רוצח" – – –

מאיר פרוש: היתה כתבה פה.

דניאל פרידמן: בסדר.

דניאל פרידמן: אז אני חושב – – –

אחמד טיבי: – – –

דליה איציק: חבר הכנסת טיבי, שלום לך.

דניאל פרידמן: – – – אני חושב שאסור היה לרמטכ"ל להגיב על כך באלימות ובסטירה, אבל אני גם חושב שמותר לגנות את חבר הכנסת שהשתמש בלשון כזאת נגד הרמטכ"ל.

דניאל פרידמן: זה כל מה שאני אומר.

משה גפני: – – –

דליה איציק: לא, לא.

דליה איציק: זה מפריע לשר.

דליה איציק: כבר קראתי לך פעמיים, ואני עומדת להוציא אותך.

דליה איציק: אם אתה רוצה, אני אוציא אותך לפני הקריאה, כי אולי זה מה שאתה רוצה.

משה גפני: לא, ממש לא.

דליה איציק: חבר הכנסת גפני, בבקשה אל תעשה לי קבלת פנים כזאת.

דליה איציק: תן לשר לדבר בבקשה.

דניאל פרידמן: ובכן, אלה העובדות כפי שנמסרו לי: במשך תקופה ארוכה מאוד התנהל מסע של גינוי ושיסוי נגד עובד ציבור.

דניאל פרידמן: עובד ציבור, מר דה-הרטוך, שבעצם ייצג את היועץ המשפטי.

דניאל פרידמן: הוא הציג את עמדת היועץ המשפטי בעניינים, כפי שהוא – – –

שמואל הלפרט: אותו עובד ציבור מנסה שנים לעשות דה-לגיטימציה לציבור שלנו.

דליה איציק: אבל כבר שמענו את זה.

דליה איציק: אתה מפריע לשר.

דניאל פרידמן: אני חושב שהתגובות האלה, בעצם, יכול להיות – – –

שמואל הלפרט: – – –

דניאל פרידמן: ברור שיש לכם תחושה קשה כלפיו, אבל ברור גם שהתחושה הקשה הזאת באה לידי ביטוי בדברים שנאמרו עליו, ואין ספק שהוא נפגע מהם, ואין ספק שהוא נפגע פגיעה קשה, וצריך להביא גם את הפגיעה הקשה הזאת בחשבון.

יעקב ליצמן: מה זה שייך למכות?

דליה איציק: אבל הוא כבר אמר שזה לא שייך.

דליה איציק: הוא מסביר את הפגיעה – – –

יעקב ליצמן: הוא מסביר את הרקע לסטירה.

יעקב ליצמן: הוא מסביר רקע שלא שייך.

דליה איציק: לא.

דליה איציק: חבר הכנסת ליצמן, אתה לא חייב לצעוק.

דליה איציק: למה אתה צועק?

דליה איציק: אני מדברת אליך.

דניאל פרידמן: אמרתי שהמקרה חמור וראוי לגינוי, אבל אמרתי, ואני אומר, שראוי להביא את מכלול הנסיבות בחשבון – –

יעקב ליצמן: את זה השופט צריך לעשות.

דניאל פרידמן: – – לרבות הדברים שנאמרו למר דה-הרטוך במשך תקופה ארוכה, ובסופו של דבר גרמו לו להגיב בצורה בלתי ראויה.

דניאל פרידמן: אני רוצה לומר לכם עוד משהו, באופן כללי: שמעתי גם את חבר הכנסת גפני, שאני מכבד אותו, ואני שומע אתכם, לפי הדרך שבה אתם מגיבים על דברי, ואני מאמין שאני מדבר בשקט, ובצורה מתונה, והתגובות שלכם הן מאוד – הייתי אומר – קשות, מאוד, וגם קולניות מאוד – – –

שמואל הלפרט: – – – שנים שהוא מנסה לחסל את החינוך החרדי.

שמואל הלפרט: זאת היתה המטרה שלו.

דליה איציק: בסדר, כבר שמענו.

שמואל הלפרט: – – –

דליה איציק: אתה רוצה שאני אוציא אותך?

דליה איציק: אתה רוצה שאני אוציא אותך?

דניאל פרידמן: – – – גם קולניות מאוד – – –

דליה איציק: סליחה, אדוני השר.

דליה איציק: מרגע זה, מי שיפריע – מספיק.

דליה איציק: השר הקשיב בכבוד ובשקט.

דליה איציק: מספיק.

דניאל פרידמן: אנחנו בחברה הישראלית סובלים מאוד מתגובת יתר, והייתי אומר – מתגובות חריפות ביותר, שהולכות ומחריפות, אולי מכל הצדדים שיש ביניהם אי-הסכמה כלשהי.

דניאל פרידמן: אני רוצה גם לומר לכם שהבעת אי-אמון על מקרה כמו זה שהיה – ואין לכם שום יסוד לומר שהממשלה עומדת מאחוריו, שהממשלה תומכת בו בצורה כלשהי – – –

יעקב כהן: אבל לא קיבלתי טלפון ממך, כבוד השר.

דניאל פרידמן: נכון, נכון, אינני יודע אם מישהו מחברי הכנסת קיבל טלפון ממני באיזה – – –

יעקב כהן: הרבה מחברי הכנסת צלצלו אלי.

קריאות: – – –

יעקב ליצמן: – – – שדה-הרטוך יהיה יושב-ראש הכנסת – – –

דליה איציק: חבר הכנסת כהן, נראה לי שאתה קצת – – –

דניאל פרידמן: אנחנו סובלים מתגובת יתר.

אליהו גבאי: אדוני השר, אולי תתקשר אליו עכשיו?

דניאל פרידמן: פגשתי אותו כאן וחשבתי שמלה אישית תהיה דבר הרבה יותר יפה.

דניאל פרידמן: אז הוא אומר לי: לא, הוא רוצה דווקא בטלפון.

דניאל פרידמן: יהיה בטלפון.

דניאל פרידמן: אבל לא חשוב.

דניאל פרידמן: וכאן, בתהליך של הסלמה, כל מי שחושב שאם הוא לא מדבר מאוד בקול רם לא שומעים אותו ומרים את הקול, ואז השני מדבר בקול רם עוד יותר, ואם מישהו אומר מלה חריפה, השני מייד אומר מלה עוד יותר חריפה, ובסופו של דבר הדברים גולשים לאן שהם גולשים, וככה מין דבר כזה מקבל מין סופר-סופר תגובה, שהופכת להיות עילה לאי-אמון בממשלה.

דניאל פרידמן: אני מבקש את הצעת האי-אמון הזאת לדחות.

דניאל פרידמן: תודה רבה.

דליה איציק: תודה לך, אדוני השר.

דליה איציק: תם ונשלם.

דליה איציק: אנחנו נעבור לסדר-היום.

דליה איציק: יחליף אותי כאן חברי חבר הכנסת מגלי והבה.

דליה איציק: על-פי החלטת ועדת הכנסת, מסגרת של שלוש דקות לסיעה.

דליה איציק: בבקשה, אדוני.

קריאות: – – –

מגלי והבה: חברי הכנסת, אנחנו כבר בדיון הבא.

מגלי והבה: חברת הכנסת גלאון, עברנו לשלב הבא.

מגלי והבה: במסגרת הדיון בהצעות האי-אמון – חברי הכנסת, חבר הכנסת פרוש, חבר הכנסת פרוש, חברי הכנסת, מה זה צריך להיות?

מגלי והבה: חבר הכנסת פרוש, נו?

מגלי והבה: עכשיו עוד הצגה, חבר הכנסת טיבי?

מגלי והבה: מה זה צריך להיות, חברי הכנסת, נרגעתם?

מגלי והבה: חברי הכנסת.

מגלי והבה: חבר הכנסת כהן, נא לשבת.

מגלי והבה: לפעמים אני לא מבין – אחר כך באים בטענות למה מתנהגים אליהם בצורה כזאת או אחרת.

מגלי והבה: ראשון הדוברים בנושא האי-אמון, חבר הכנסת יעקב מרגי, בבקשה.

מגלי והבה: שלוש דקות.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מכובדי השר, אנו נדרשים להשיב על הצעות האי-אמון החוזרות ונשנות בכמה נושאים.

יעקב כהן: פעם ראשונה שמקבלים מכות פה בבניין, מה זה חוזרות ונשנות?

מגלי והבה: חבר הכנסת יעקב כהן, עם כל הכבוד, נא לא להפריע.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, אנו נדרשים להשיב על הצעות האי-אמון החוזרות ונשנות בכמה נושאים.

יעקב מרגי: האחד – מדיניותה החברתית והכלכלית כלפי האוכלוסייה הערבית מטעם הסיעות הערביות.

יעקב מרגי: הנושא השני – חוסר רגישותה של הממשלה וטיפולה בכל סוגיית הלחם.

יעקב מרגי: הנושא השלישי – מחאתה של סיעת יהדות התורה על אי-מחאתם של שר המשפטים והיועץ המשפטי לממשלה על תקיפתו של חבר הכנסת יעקב כהן על-ידי פקיד ממשלתי שקוראים לו אמנון דה-הרטוך.

יעקב מרגי: רבותי, בנושא הראשון, לגבי המדיניות החברתית-הכלכלית של הממשלה כלפי המגזר הערבי, אני חושב, ויודו גם ראשי המגזר הערבי, שלא היתה ממשלה שניסתה יותר לתקן את העוולות הרבות ורבות השנים, כמעט כל ממשלות ישראל לדורותיהן, כלפי המגזר הערבי.

יעקב מרגי: נכון, עדיין יש חוסר גדול ועדיין יש צורך בפיתוח תשתיות ועדיין כל תוכניות המיתאר במגזר הערבי לא הסתיימו, אך אני מציע לחברי הכנסת הערבים להגיש עם האי-אמון לממשלה אי-אמון כלפי ראשי הקהל שלהם, מנהיגי הציבור הערבי, על הכישלון שלהם בהנהגת הציבור הערבי בעניין מוסר התשלומים בתשלום ארנונה ברשויות המקומיות, על הכישלון של ראשי הרשויות המקומיות בפיתוח יישוביהם לפי תוכניות המיתאר הקיימות.

יעקב מרגי: לכן, אני חושב שהדרך להביע את הצורך של המגזר הערבי, והוא קיים, ויש צורך, ויש פער רב-שנים, היא לא בהצעות אי-אמון אלא בדיונים מעמיקים בוועדות ובמליאה.

יעקב מרגי: לגבי הנושא של מדיניות הממשלה במשבר הלחם, אני שואל את מגישי האי-אמון, מה הם רצו?

יעקב מרגי: שהממשלה תיכנע?

יעקב מרגי: תייקר את הלחם?

יעקב מרגי: את המזון העיקרי של המשפחות החלשות?

יעקב מרגי: רבותי, זו לא דמגוגיה.

יעקב מרגי: היו במשרד הזה שרים שלא באו מהמפלגות החברתיות ורעדה להם היד ולא חתמו.

יעקב מרגי: מה שכן צריך לעשות זה לבדוק את ההתנהלות המונופוליסטית של הבעלים של טחנות הקמח בארץ.

יעקב מרגי: מישהו יודע מי שולט היום בשוק הקמח בארץ?

צבי הנדל: ש"ס.

יעקב מרגי: איך מתמחרים את הקמח?

יעקב מרגי: את זה צריך לבדוק.

יעקב מרגי: צריך לבדוק את ההתנהלות המונופוליסטית של המאפיות.

יעקב מרגי: את זה צריך לחקור עד תום.

יעקב מרגי: ואני אומר לכם, רבותי, אם יעלה מחיר הלחם, אם יתייקר הלחם, באותה מידה יהיה פיצוי לשכבות החלשות.

יעקב מרגי: לא ייתכן שיהיה ייקור הלחם ומוצרי היסוד ללא פיצוי לשכבות החלשות.

יעקב מרגי: ואי-אפשר בלי מלה אחרונה, ברשותך, אדוני היושב-ראש, על הנושא השלישי, על הפגיעה, אין ספק, שצריך לגנות וגינינו ונגנה – אלימות כלפי חברי הכנסת מכל סוג שהיא, הן מילולית הן פיזית.

יעקב מרגי: המקרה קרה, נפל דבר בישראל בשבוע שעבר בנושא אלימות כלפי חבר הכנסת יעקב כהן.

יעקב מרגי: אבל אנחנו באים כמי שהתחנכו בישראל, רחמנים בני רחמנים, בדרכי שלום, ואם ניתן ליישב את זה בדרכי שלום, אני מוכן להיות המתווך.

יעקב מרגי: תודה.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת מרגי.

מגלי והבה: אני מזמין את חבר הכנסת אלכס מילר, ואחריו יהיה חבר הכנסת ניסן סלומינסקי.

אלכס מילר: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רואה את הנושאים שעליהם הוגשו הצעות האי-אמון.

אלכס מילר: ראיתי גם הרבה מאוד נושאים בשבועות האחרונים.

אלכס מילר: בעצם כל יום שני אנחנו רואים נושאים כלכליים.

אלכס מילר: השאלה שעולה אצלי, אם אכן תתקבל אחת מהצעות האי-אמון האלה, מה יקרה?

אלכס מילר: אנחנו נצא לבחירות, נשקיע את הכסף בבחירות.

אלכס מילר: לא חבל?

אלכס מילר: אולי נשקיע את הכסף הזה באותן בעיות שמעלים כהצעות אי-אמון?

אלכס מילר: אולי כדאי לבוא ולהעלות את הנושאים האלו בצורה יותר מקצועית, בצורה של הצעות לסדר-היום בוועדות ולפתור את הבעיות האלו?

אלכס מילר: אני חושב, אדוני היושב-ראש, שכל העניין של הצעות אי-אמון הגיע למצב שזה איזה כלי להעלות את הנושא על סדר-היום, אבל לא מחפשים באמת לבוא ולפזר את הממשלה.

אלכס מילר: הרי בסופו של דבר כולנו רוצים יציבות וזה מה שאנחנו צריכים לשדר לאזרחי מדינת ישראל.

אלכס מילר: זה מה שבסופו של דבר יחזק את המדינה וזה מה שבסופו של דבר ייתן לאזרחים את היציבות ואת התחושה של האמון בהנהגה.

אלכס מילר: מובן שאני קורא לכם, חברי הכנסת, לשקול שוב ושוב, כל פעם כשמעלים פה הצעות אי-אמון, אם הנושא שמעלים הוא נושא להצעת אי-אמון או נושא להצעה לסדר-היום, נושא שבעצם רוצים להעלות על סדר-היום הציבורי.

אלכס מילר: אני גם שמעתי את חבר הכנסת זכור שהעלה את הנושא של המדיניות הכלכלית והחברתית כלפי האוכלוסייה הערבית.

אלכס מילר: שמעתי גם את השרה, שבמשך קרוב לרבע שעה או 20 דקות פירטה מאלף ועד תיו מה הממשלה עושה לטובת המגזר.

אלכס מילר: השאלה שלי שעולה פה היא: מה אנחנו מקבלים בתמורה?

אלכס מילר: האם מלה של תמורה נכנסה ללקסיקון של הציבור?

אלכס מילר: האם בסופו של דבר – גם אני בתור אזרח ישראלי רוצה שוויון, ואם אני תורם, אם אני מוכן לתת את חיי בשביל המדינה שלי, אני מצפה מכל אזרח במדינת ישראל שיעשה אותו דבר ויחזק את המדינה, ויחזק את העם ויחזק את הציבור.

אלכס מילר: אם מצד אחד נותנים צריך שגם הצד השני ייתן, ולא יכול להיות שמבקשים ומבקשים – ולא מקבלים בתמורה.

אלכס מילר: תודה רבה.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת אלכס מילר.

מגלי והבה: אני מזמין את חבר הכנסת ניסן סלומינסקי; בבקשה.

ניסן סלומינסקי: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי הכנסת, הגשנו הצעת אי-אמון בנושא של הלחם.

ניסן סלומינסקי: אני אומר לכם את האמת, אני מודה כאן מעל הדוכן שאני לא מבין את התנהגות הממשלה.

ניסן סלומינסקי: זה נשמע לי כמו בחלם.

ניסן סלומינסקי: נכון שמצד אחד העלו את מחיר הקמח, ואם מעלים את מחיר הקמח אז כל השרשרת כולה עולה, אז מי שקונה את הקמח משלם יותר, אז כשהוא אופה זה עולה לו יותר, אז הוא מוכר את הלחם ביותר ואז הלחם שווה יותר.

ניסן סלומינסקי: לכן בצד ההגיוני הזה נכון שמחיר הלחם צריך לעלות.

ניסן סלומינסקי: מצד שני יש ממשלה חברתית ויש ציבור, והמשמעות היא שציבור שקשה לו גם כך, שלא מסוגל גם כך לגמור יום, ודאי שלא לגמור שבוע ולא לגמור חודש, לא מסוגל כנראה להעמיס על עצמו עלויות נוספות.

ניסן סלומינסקי: אז הוא לא יכול לשלם.

ניסן סלומינסקי: באה הממשלה ומה היא עושה?

ניסן סלומינסקי: היא צריכה למצוא פתרון, בשביל זה היא ממשלה, אחרת, בשביל מה צריכים ממשלה.

ניסן סלומינסקי: ולממשלה יש כל כך הרבה כלים למצוא פתרון.

ניסן סלומינסקי: היא יכולה למצוא סבסוד בדרך הזאת, היא יכולה למצוא סבסוד בדרך אחרת, היא יכולה לסבסד את המאפיות או לסבסד את הציבור, דרכים מדרכים שונות, וזה יהיה לא רציני שאני אבוא ואציע פה הצעה, הם מספיק חכמים.

ניסן סלומינסקי: אבל מה שקורה זה מחזה אדיר.

ניסן סלומינסקי: מאבקים.

ניסן סלומינסקי: בא השר האחראי לנושא ואומר: לא יכול להיות.

ניסן סלומינסקי: צריך, צריך, צריך.

ניסן סלומינסקי: אז אם צריך – תעשה, בשביל מה אתה שר?

ניסן סלומינסקי: תעשה.

ניסן סלומינסקי: ראש הממשלה לא רוצה.

ניסן סלומינסקי: אני לא מבין, אני לא מצליח להבין את הנקודה פה.

ניסן סלומינסקי: עם מי אתה רב?

ניסן סלומינסקי: אתה רב עם הממשלה שלך, שאתה חבר בקואליציה שלה?

ניסן סלומינסקי: אתה רב עם האנשים?

ניסן סלומינסקי: כבר כל כך הרבה זמן רוקדים על גבן של אותן שכבות שבגינן ובגללן אומרים שאי-אפשר לייקר את הלחם אפילו בשקל, בשלושה שקלים לחודש, לא חשוב.

ניסן סלומינסקי: למה?

ניסן סלומינסקי: כי זה קשה.

ניסן סלומינסקי: אז מה קורה בפועל?

ניסן סלומינסקי: שבוע אחרי שבוע אין לחם.

ניסן סלומינסקי: זה הפתרון?

ניסן סלומינסקי: מכל הפתרונות שהעלינו בדעתנו, הפתרון "אין לחם" הוא הפתרון הכי אבסורדי שיכול להיות, אבל זה מה שקורה.

ניסן סלומינסקי: וכל הזמן עצות וכו'.

ניסן סלומינסקי: אדוני השר, זה בסמכות שלך.

ניסן סלומינסקי: תגמור את העניין.

מאיר שטרית: בסמכות שלי?

ניסן סלומינסקי: לא, לא אתה.

ניסן סלומינסקי: התכוונתי לשר התמ"ת.

מאיר שטרית: אצלי זה היה נגמר בשתי דקות.

ניסן סלומינסקי: את זה אני יודע.

מאיר שטרית: אתה יודע מה צריך לעשות בעניין הלחם?

מאיר שטרית: לבטל את הפיקוח על הלחם.

מאיר שטרית: אוטומטית, מה שיקרה הוא שמאפיות יתחרו זו בזו והמחיר ירד – לא יעלה.

ניסן סלומינסקי: מאה אחוז.

ניסן סלומינסקי: מסכים אתך.

יצחק גלנטי: לא של הלחם האחיד.

ניסן סלומינסקי: אדוני השר, אמרתי שיש הצעות בלי סוף, אבל לפתור – אפשר לפתור את הבעיה הזאת בדקה, ביום, לא יותר.

ניסן סלומינסקי: מה עושים היום?

ניסן סלומינסקי: מה, רוצים לעשות כאן איזו פוליטיקה על גבם של אלה שסובלים?

ניסן סלומינסקי: לכן, ובגלל זה – ואני רוצה לומר לקודמי – הצעת אי-אמון היא לא סתם עכשיו, כי באמת לא יכול להיות מצב כזה.

ניסן סלומינסקי: זאת ממשלה שמתגלה בקלונה, במערומיה.

ניסן סלומינסקי: תפתרו את הנושא ונגמר הסיפור.

ניסן סלומינסקי: ואם לא תפסיקו לדבר על כך שאתם חברתיים, וכו' וכו' – נגמר.

מגלי והבה: תודה.

ניסן סלומינסקי: ואני יכול לאמץ את הצעתו של השר שטרית, אבל אני אומר: יש הצעות נוספות.

ניסן סלומינסקי: תפתרו את זה – מעכשיו עד הערב זה ייפתר.

מגלי והבה: תודה רבה לחבר הכנסת ניסן סלומינסקי.

מגלי והבה: אני מזמין את חבר הכנסת יצחק גלנטי, ואחריו – את חבר הכנסת אבשלום וילן.

מגלי והבה: שלוש דקות.

מגלי והבה: בבקשה, אדוני.

יצחק גלנטי: אדוני היושב-ראש, מכובדי השרים, חברי כנסת נכבדים וצופים יקרים, מה יעשה הסטודנט הישראלי כאשר מייקרים לו את הלחם – במובן הרחב של המלה – וועדת-שוחט מגדילה את שכר הלימוד ב-72% בשנה?

יצחק גלנטי: הממשלה מתנערת בעקביות ממחויבויותיה להשכלה הגבוהה ומאחריותה המוסרית לשכבות החלשות.

יצחק גלנטי: אותה מדיניות ננקטת גם בנושא מחיר הלחם ומוצרי המזון הבסיסיים האחרים וגם כלפי מערכת החינוך בכללותה.

יצחק גלנטי: בהתבטאויות של ראש הממשלה ושל שר האוצר על מדיניות כלכלית של "חמלה" יש משום התנשאות.

יצחק גלנטי: זאת התבטאות אומללה של הנהגה אשר מפתחת אנטגוניזם דיכוטומי בינה ובין העם.

יצחק גלנטי: זאת התבטאות של הפטרון נדיב הלב כלפי הווסל הנגזל.

יצחק גלנטי: ראיית המדינה והחברה בישראל אך ורק במשקפיים של קפיטליזם דטרמיניסטי היא הגורם המרכזי לכך שכל אזרח מבין שהוא נדרש לתת לרשויות יותר ויותר וכנגד זאת הוא מקבל מהמדינה פחות ופחות.

יצחק גלנטי: הא-סימטריה הזאת מוליכה ישירות למסקנות הדוח של הוועדה הצבאית לבדיקת ערכי צה"ל במלחמת לבנון השנייה, המצביעות על אובדן ערכים בסיסיים כמו מתן דוגמה אישית, אחריות ורעות כגורם ישיר לתוצאות העגומות של המלחמה.

יצחק גלנטי: וינסטון צ'רצ'יל אמר בעבר כי "האימפריות של המחר הן אימפריות השכל", ואני סבור כי אימפריות השכל ראשיתן בחינוך היסודי והמשכן באוניברסיטאות.

יצחק גלנטי: הלחם האחיד הוא בסיס קיומי פיזי, וההשכלה היא בסיס הקיום הרוחני.

יצחק גלנטי: הא בהא תליא.

יצחק גלנטי: במהלך ארבע השנים האחרונות הפחית האוצר 25% מהתקציב הלאומי להשכלה הגבוהה, וחרב הקיצוץ עדיין מונפת.

יצחק גלנטי: נשיא הטכניון, פרופסור יצחק אפלויג, אמר כי "כלכלתה המודרנית של ישראל מבוססת על טכנולוגיה עתירת ידע", וכי "קיצוץ בתמיכה הממשלתית לאוניברסיטאות מהווה איום אסטרטגי ממשי וארוך טווח על יכולתה של מדינת ישראל להתפתח ולשרוד בכלכלה הגלובלית".

יצחק גלנטי: אי לכך, הכשרת דורות חדשים של מדענים, של מהנדסים, של סופרים ושל אנשי רוח, הגות ואמנות היא היא הערובה לביטחונה ולעתידה של מדינת ישראל.

יצחק גלנטי: הפגיעה המסיבית של האוצר בתקציבי האוניברסיטאות ובשכר הלימוד כאחד גודעת את העץ אשר עליו פורחות הכלכלה והקידמה של עם הספר.

יצחק גלנטי: אין ולא תהיה הגנה על העורף ועל הסְפר של המדינה ללא ספר ההשכלה שיכשירה לכך.

יצחק גלנטי: הממשל, הסומא בעיניו, ותאוות הקפיטל של האוצר, אינם סיבה מספקת להפיל את הממשלה.

יצחק גלנטי: אני קורא מכאן לממשלה להסיר בניתוח את הקטרקט מעיניה, כי עליה להחזיר במהרה את ערכי החברה והמוסר לחיי המדינה, ולהציב מחדש את מערכת החינוך מעל לכל ערך קפיטליסטי.

יצחק גלנטי: תודה רבה.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת יצחק גלנטי.

מגלי והבה: חבר הכנסת אבו וילן, ואחריו – חבר הכנסת טלב אלסאנע.

מגלי והבה: בבקשה.

אברהם רביץ: תסיים בכך שאם אין קמח אין תורה.

אבשלום וילן: אדוני היושב-ראש, רבותי השרים, חברי חברי הכנסת, אני בכנסת כבר יותר משמונה שנים, ואני מודה שזאת הפעם הראשונה שאני נתקל בהצעת אי-אמון על רקע מתן סטירה – סטירה המפילה ממשלה.

אבשלום וילן: הצעת האי-אמון בשל הסטירה היא בהחלט תקדים.

אבשלום וילן: אני חושב – – –

אברהם רביץ: לא בגלל הסטירה, אלא בגלל העדר הגינוי.

אבשלום וילן: אם סטירה מפילה ממשלה – מצאנו את הדרך.

אבשלום וילן: אבל לצערי – לצערי – זה כנראה לא יקרה.

אביגדור יצחקי: אבו, סטירה מאחד כמוך זה משהו – – –

מגלי והבה: תלוי מי נותן את הסטירה, אומר חבר הכנסת יצחקי.

אבשלום וילן: ועכשיו ברצינות.

אבשלום וילן: אדוני היושב-ראש, העובדה שבכנסת ישראל נתן פקיד ממשלתי רם דרג סטירה לחבר הכנסת היא בלתי נסבלת בעליל – בלתי נסבלת – ואני חושב שהדבר ראוי לכל גינוי.

אבשלום וילן: לצערי, ראיתי סקרי דעת קהל – מעבר למה שאמר פה חבר הכנסת גפני על התקשורת – 92% מהציבור, לפי סקר אחד, מבינים את המניעים; לא מצדיקים – מבינים את המניעים.

אבשלום וילן: אין לי ספק שזה בהחלט סימן לא סימפתי; הייתי אומר בצורה ברורה – אפילו עם אלמנטים ברורים מאוד של גזענות.

אברהם רביץ: איך יכול להיות 92%?

אברהם רביץ: הרי יש, כמה – – –

אבשלום וילן: אתם הרי לא משתתפים בסקרים, ואולי חלק מכם גם הצדיקו – לא חשוב כרגע, אל תפריע לי.

אבשלום וילן: בסך הכול אני חושב שזה מעשה בל ייעשה, הראוי לכל גינוי.

אבשלום וילן: ועם זה, ואחרי שאמרתי את זה, אומר שאני חושב שבמסע השיסוי – ואני נכחתי באין-ספור ישיבות של ועדת הכספים – עורך-הדין אמנון דה-הרטוך סומן כמטרה אצל חברי הכנסת החרדים.

אבשלום וילן: שוב – אני אגיד בכל פעם: אלימות היא לא מוצדקת בשום פנים ואופן, סטירה היא לא מוצדקת, אבל – סלחו לי על הביטוי הלא-פרלמנטרי – ה"זובור" שאמנון דה-הרטוך עבר בארבע השנים האחרונות – לא רק בעיתונות החרדית, אלא בוועדות הכנסת, פעם אחרי פעם – עבר את גבול הטעם הטוב, לא היה לו מקום, וחבל שהדבר לא נמנע באבו בשני הצדדים.

אבשלום וילן: ועם כל זה, אין שום סיבה – ואסור – שאדם ירים יד על אדם אחר.

אבשלום וילן: אדוני היושב-ראש, אני רוצה להגיד לך עוד משהו.

אבשלום וילן: אתה ישבת בראש הנשיאות.

אבשלום וילן: אתם התכנסתם והרחקתם את עורך-הדין דה-הרטוך מהכנסת לכל ימי חייו.

אבשלום וילן: נראה לי שפה הלכתם קצת רחוק מדי.

אבשלום וילן: היה צריך לגנות את המעשה, בפירוש היה צריך להטיל עונש של הרחקה מהכנסת, אבל להגיד למישהו להדיר את רגליו מהכנסת לכל ימי חייו, כשעדיין – התהליך הפלילי רק התחיל, והנושא נבדק ונחקר, אני חושב שזה היה קצת חריף מדי, ובבוא היום צריך לשקול פעם נוספת איך הדברים ייראו.

אבשלום וילן: אני אומר לכם, ידידי נציגי החרדים בכנסת, אתם צריכים גם לשאול את עצמכם – הרב גפני דיבר על חשבון נפש, ואני שואל אתכם על חשבון הנפש –בשנים האחרונות אתם יותר מדי פעמים מוציאים את עצמכם מכלל העדה, דורשים לעצמכם דברים שאין לאחרים, וזה מקומם את כולנו.

יעקב כהן: אין כזה דבר.

אבשלום וילן: מה שעבר פה, עם חוק נהרי ועם ערכי הליבה, מקומם כל אדם כמוני, שמוכן ללכת לקראתכם במקסימום האפשרי אבל חושב שכל ילד בישראל חייב לדעת אנגלית וחייב ללמוד מדע ולצאת עם כלים לחיות בעולם הזה, בין שהוא חרדי, בין שהוא חילוני, דתי לאומי, ערבי, יהודי, וכו'.

אבשלום וילן: ולצערי, פעם אחר פעם אתם נכשלים במבחן הזה; אתם דורשים לעצמכם פריווילגיה שאין לאף קבוצה אחרת, ואחר כך אתם לא מבינים מהו חשבון הנפש, מאיפה זה נובע.

אבשלום וילן: שוב – אחרי שאמרתי את כל זה – לאלימות אין מקום.

אבשלום וילן: אני חושב שהנושא הזה טופל ויטופל, אבל לא ראיתי, אדוני היושב-ראש, שבסטירות מפילים ממשלות.

אבשלום וילן: תודה.

מגלי והבה: תודה.

מגלי והבה: חבר הכנסת טלב אלסאנע.

טלב אלסאנע: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, כבוד השר, אני רוצה לברך את הנציגים מהיישובים הלא-מוכרים שנמצאים ביציע, מר חוסיין אל-רפאיעה, יושב-ראש המועצה האזורית לכפרים הלא-מוכרים, מר מוחמד אבו-פריחה מהיישוב אום-מתנאן, מר אברהים אלוקילי, סגן יושב-ראש המועצה האזורית.

טלב אלסאנע: אדוני היושב-ראש, אני רוצה להתייחס להודעה מטעם מזכירות הממשלה, בתום ישיבת הממשלה מ-15 ביולי, שדנה בכמה נושאים, ובין היתר בעניין התיישבות האוכלוסייה הבדואית בנגב.

טלב אלסאנע: התבשרנו שסוף-סוף הממשלה החליטה לגעת בסוגיה שהזניחה 60 שנים, וסוף-סוף נתנה את תשומת לבה למתן פתרון ומענה לדרישות הצודקות של אזרחיה.

טלב אלסאנע: האמנו שהגישה תהיה עניינית, מתוך רצון לבוא לקראת התושבים ולשים קץ לסבל המתמשך, כאשר בעידן הזה, בקיץ הזה, בימים השרביים שיש, אנשים צמאים למים, ובעקבות האירועים הקשים שהיינו עדים להם לאחרונה, כאשר מאות שוטרים מגיעים בליווי ציוד מכני כבד והורסים בתים, אחר כך מרימים את דגל המדינה – אני לא יודע בשביל מה מרימים את דגל המדינה.

טלב אלסאנע: מה, שחררו שטח שכבוש על-ידי גוש עוין?

טלב אלסאנע: – ומותירים את הילדים בוכים על הריסות הבתים שלהם.

טלב אלסאנע: אני מסתכל ופעם נוספת אני רוצה לומר לכם – יכול להיות שהכוונות טובות – אבל קשה לי לראות את הפתרון בתוך סבך הביורוקרטיה שמעלים בתוך ההצעה הזאת.

טלב אלסאנע: מעלים עוד הצעה, עוד רשות, עוד מועצה, עוד ועדת היגוי, אבל פתרון – פתרון אין.

טלב אלסאנע: סוגיה נוספת.

טלב אלסאנע: שלושה עמודים מתייחסים לאוכלוסייה הבדואית, ש-60 שנה מחכה לפתרון.

טלב אלסאנע: יישובים קיימים לא מוכרים, אנשים צמאים למים, אין כבישי גישה, יש פתרון להרוס.

טלב אלסאנע: אבל מה הדבר הבוער שנותנים לו פתרון?

טלב אלסאנע: עניין הסדרת התיישבות יחידים – חבר הכנסת ברוורמן, התיישבות יחידים.

טלב אלסאנע: לא 100, 200, 1,000, 2,000, 5,000, כמו שיש ביישוב לא מוכר.

טלב אלסאנע: יחידים.

טלב אלסאנע: מה אומרת הממשלה?

טלב אלסאנע: כי הממשלה החליטה בהמשך להחלטתה מיום 8 בנובמבר 2002, שקבעה כי התיישבות היחידים הינה אמצעי למימוש מדיניות הממשלה לפיתוח הנגב והגליל, ובהמשך לטיפול הממשלה להסדרת ההתיישבות הבדואית בנגב – אני לא יודע מה זה קשור להסדרת התיישבות הבדואים בנגב – למנות ועדה בין-משרדית בראשותו של המנהל הכללי של משרד ראש הממשלה.

טלב אלסאנע: מה הפתרון המוצע?

טלב אלסאנע: זה פתרון תכליתי.

טלב אלסאנע: אני הייתי מאמץ את הפתרון הזה כדי לפתור את הבעיה של האוכלוסייה הבדואית במקום להגיד מועצה, ועדת היגוי, רשות, חקיקה.

טלב אלסאנע: תסתכל איך פותרים בעיה כשהממשלה רוצה.

טלב אלסאנע: איך פותרים אותה?

טלב אלסאנע: אומרים: הקמת ועדה בין-משרדית בראשותו של מנכ"ל משרד ראש הממשלה אשר תפעל להסדרת מעמדן – בשתי שורות פותרים בעיה, לא של היישובים הלא-מוכרים – של חוות היחידים הקיימות, ותמליץ בפני הממשלה, לא על נוהל הכרה ביישובים, אלא על נוהל להקמת חוות יחידים נוספות בנגב ובגליל.

טלב אלסאנע: הוועדה תגיש את המלצותיה לממשלה בתוך 60 יום.

טלב אלסאנע: כך פותרים בעיה.

טלב אלסאנע: הממשלה מקימה ועדה בין-משרדית בראשותו של מנכ"ל ראש הממשלה, מנהלת, ממליצה, פותרת תוך 60 יום.

טלב אלסאנע: שתי שורות.

טלב אלסאנע: פותרים בעיה של כמה חוות.

טלב אלסאנע: של 60 חוות מתיישבים יחידים.

טלב אלסאנע: מדובר על 80,000, מדובר על 40 יישובים, אבל פתרון אין.

טלב אלסאנע: העניין הוא עניין של רצון.

טלב אלסאנע: זאת דוגמה, כאשר יש רצון, איך פותרים בעיה.

טלב אלסאנע: תודה.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת טלב אלסאנע.

מגלי והבה: חבר הכנסת מוחמד ברכה.

מגלי והבה: אחריו – חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה וחבר הכנסת פרוש.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, לפני שבועיים העלינו הצעת אי-אמון בנושא של הריסת הבתים באום-אל-חיראן בנגב, ושם סקרנו את ההתנהלות של מוסדות השלטון כלפי האזרחים הערבים בנגב.

מוחמד ברכה: לכן לא אחזור על זה היום.

מוחמד ברכה: אתייחס בעיקר לפגישה בין ראש הממשלה אולמרט לבין יושב-ראש הרשות הפלסטינית, יושב-ראש אש"ף, אבו-מאזן.

מוחמד ברכה: אם העניינים יימשכו ככה התבשיל יוקדח, וכל הדיבורים של מר אולמרט על תבשיליה של הגברת עריקאת ביריחו יהיו פשוט משחקי מלים בשביל התקשורת.

מוחמד ברכה: מה שדרוש שיבשיל זה לא רק מדיניות של מחוות.

מוחמד ברכה: העם הפלסטיני אינו זקוק למחוות.

מוחמד ברכה: הוא זקוק ליישום ההסכמים שנחתמו בין ישראל לבין הרשות הפלסטינית ובין אש"ף.

מוחמד ברכה: גם בקשר לניהול חיי היום-יום; הנושא של מחסומים; הנושא של התנחלויות; הנושא של אותן מתקפות וגיחות למיניהן.

מוחמד ברכה: אבל בעיקר מה שמתחייב הוא להפסיק עם פגישות סרק של תקשורת ויחסים לצורך צילומים.

מוחמד ברכה: ללכת לכיוון של משא-ומתן על הסדרי קבע.

מוחמד ברכה: האמת היא, שעל-פי מה שקיים בשטח, הדברים אינם מובילים למקום מעודד, כי על מה ידונו בהסדר הקבע?

מוחמד ברכה: ידונו על ירושלים, על הגבולות, על ההתנחלויות וכו', ומה שאנחנו רואים הוא שהפעילות של הממשלה היא מאוד אינטנסיבית דווקא בכיוון ההפוך: עיבוי ההתנחלויות – עובדה היא שההתנחלויות גדלו ב-5%–6% בשנה אחת, ועובדה שאותה גדר גזענית של הפרדה ממשיכה ונבנית, ואותם מעצורים ומחסומים ומתקפות נמשכים.

מוחמד ברכה: כל הדברים האלה מסגירים את הכוונות האמיתיות של הממשלה.

מוחמד ברכה: אבל אם באמת רוצים לתפוס שעת כושר, כפי שאומרים, ומחכים לנאומו של הנשיא בוש, שבטח ידקלם דברים מהעבר אבל ללא שום דבר אופרטיבי, אם רוצים ללכת בכיוון הזה, צריך בכל זאת לקבוע לוח זמנים ברור לניהול משא-ומתן על הסדר הקבע תוך כדי הסרת מחסומים ושחרור אסירים, ויצירת אווירה שתוביל למשא-ומתן ולהסכם.

מוחמד ברכה: בסופו של דבר, אם מדינת ישראל וממשלת ישראל חושבות שהפירוד בתוך הזירה הפלסטינית והמצב של העניין הפלסטיני הם השקעה שמשתלמת לה, אני חושב שמדינת ישראל טועה וממשלת ישראל טועה בגדול, כי בסופו של דבר כל הדבר הזה נפיץ ועלול להתנפץ בעיני כולנו, לרבות בעיני החברה הישראלית.

מוחמד ברכה: מה שדרוש זה צעד אמיץ של הממשלה לכיוון של שלום.

מוחמד ברכה: אם ראש הממשלה מפחד מווינוגרד – הוא לא צריך לחשוב על המלחמה החדשה והמצור החדש, הוא צריך לחשוב על המוצא החדש לכיוון של שלום.

מוחמד ברכה: תודה רבה, אדוני.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת ברכה.

מגלי והבה: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, ואחריו – חבר הכנסת מאיר פרוש.

ג'מאל זחאלקה: כבוד היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, האורחים מהנגב, בדרך כלל כשחברה מסוימת או קבוצת אוכלוסייה מסוימת סובלת מאיזו בעיה הרבה פעמים אומרים: הפתרון הוא תכנון, לטווח ארוך, לטווח בינוני, לטווח קצר.

ג'מאל זחאלקה: התכנון, בדרך כלל, נתפס כבשורה.

ג'מאל זחאלקה: נכון, המצב לא טוב, אתם תתכננו, יש תכנון שישפר את מצבכם, שיפתור את הבעיה.

ג'מאל זחאלקה: האזרח הערבי, ובמיוחד בנגב, כשהוא שומע את המלה "תכנון", הוא נכנס לבהלה.

ג'מאל זחאלקה: מדוע?

ג'מאל זחאלקה: כי התכנון הוא לא למענו, למען רווחתו, למען פתרון בעיותיו, אלא הוא על חשבונו, הוא להרע את מצבו, להצר ולהקטין את פיסת הקרקע שעליה חי האזרח הערבי.

ג'מאל זחאלקה: התכנון הוא מכשיר לדיכוי ולא מכשיר לפיתוח.

ג'מאל זחאלקה: הציבור הערבי בנגב זקוק לתכנון ראוי, לתכנון עם אמפתיה, לתכנון שבא לפתור את בעיותיו; והבעיות, כולם יודעים, לפחות על זה אין חולקים – יש הסכמה שהמצב הסוציו-אקונומי הוא בכי רע.

ג'מאל זחאלקה: אנשים רבים בנגב חיים בבתים ובמצב מגורים בלתי נסבל שנכפה עליהם.

ג'מאל זחאלקה: גם אלה שיכולים לבנות בית ראוי לא יכולים לבנות אותו, כי יודעים שהוא עלול להיהרס.

ג'מאל זחאלקה: לכן אנו עדים לתופעה של בתים שהם לא בתים, אנשים לא משקיעים בהם מספיק כי הם לא יודעים אם הבית הזה ייהרס או יישאר, שלא לדבר על זה שאין תמיכה ממשלתית, אין בנייה ציבורית, אין תכנון שיבוא לפתח את האוכלוסייה ולא להצר את צעדיה.

ג'מאל זחאלקה: בנגב הגיעו מים עד נפש.

ג'מאל זחאלקה: באה הממשלה ובמקום לקרר את המצב, להגיד לאנשים: בואו, נפתור את הבעיה, היא שופכת שמן על המדורה.

ג'מאל זחאלקה: מה זה להקים רשות ולהביא תוכניות חדשות כאשר זה מלווה בהגדלה, באינטנסיביות יותר גדולה של הריסת הבתים?

ג'מאל זחאלקה: איזה מסר אתה מעביר לאוכלוסייה?

ג'מאל זחאלקה: הפתגם בערבית אומר:

ג'מאל זחאלקה: את המכתב אפשר לקרוא מהכותרת שלו.

דוד טל: איך זה בערבית?

ג'מאל זחאלקה: "אל-מכתוב בינקרא מן ענואנה".

ג'מאל זחאלקה: המכתב נקרא מהכותרת שלו, והכותרת של התוכנית הזאת זה הריסה, זה טרנספר.

ג'מאל זחאלקה: זה לא יעבור, תדעו לכם שזה לא יעבור; אנו לא נרשה שזה יעבור.

ג'מאל זחאלקה: תודה.

מגלי והבה: תודה.

מגלי והבה: חבר הכנסת מאיר פרוש, ואחרון הדוברים – חבר הכנסת אביגדור יצחקי.

מגלי והבה: לאחר מכן אנחנו עוברים להצבעה.

מאיר פרוש: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, ממשלה זו ראויה לאי-אמון על שורה של מחדלים, כשלים, תחלואים וליקויים חמורים.

מאיר פרוש: לא את כולם אוכל לפרט במסגרת הזמן המוגבל העומד לרשותי, ולכן אציין רק כמה מהם, אך בראש דברי אני מבקש לציין שהיום הוא ראש חודש מנחם אב, והוא בעיקרו וברובו חודש הנחמה, כי רק פחות מן השליש הראשון של החודש מכיל ימי צער ואבל על החורבן, אבל בימים הנותרים שלו, מייד לאחר תשעה באב, אנו כבר שומעים את הנחמה הכפולה: "נחמו נחמו עמי".

מאיר פרוש: הגורם המרכזי של החורבן והגלות, אומרים קדמונינו, העוון החמור של שנאת חינם, ואין להסביר את אותה סטירה של אותו בריון אלא בשנאת חינם.

מאיר פרוש: כן, שנאת חינם.

מאיר פרוש: הוא – ואני במתכוון לא מזכיר את שמו – הוא לא סטר על לחיו של עמיתי, הרב יעקב כהן, אלא הכה בכף יד שונאת את היהדות החרדית כולה, ומדוע הוא עשה זאת?

מאיר פרוש: בגלל שנאת חינם.

מאיר פרוש: וגם אם אין זה נהוג במיוחד מעל במת הכנסת, אני רוצה לציין, בפרשת מטות מסעי שקראנו בשבת האחרונה נאמר:

מאיר פרוש: נקום נקמת בני ישראל מאת המדיינים, ואחר כך נאמר: לתת נקמת ה' במדיין, ומקשים המפרשים: מדוע שינה משה ואמר "נקמת ה'", ולא כמו שהקדוש-ברוך-הוא אמר לו – "נקמת בני ישראל"?

מאיר פרוש: במדרש רבה נאמר כך: משה אמר: ריבון כל העולמים, אם היינו ערלים או עובדי עבודה זרה או כופרי מצוות, לא היו שונאים אותנו ואינם רודפים אחרינו, ולמה כל זה – אלא בשביל תורה ומצוות שנתת לנו, לכן שונאים אותנו.

מאיר פרוש: לכן אמר משה רבנו: הנקמה היא לא שלנו, הקדוש-ברוך-הוא, הנקמה היא שלך, לתת נקמת ה' במדיין.

מאיר פרוש: וזו, לצערנו, הסיבה גם לכך שלא שמענו גינוי חריף כפי שמתבקש על אותה סטירה, על אותה שנאה, משרים בממשלה, מאלה המכונים הנהגת העם; אף גינוי, וזה מדבר בעד עצמו.

מאיר פרוש: אבל אנחנו, ברוך השם, בני חורין, אנו מאמינים בדברי חז"ל: אין לך בן חורין אלא מי שעוסק בתלמוד תורה.

מאיר פרוש: ויותר מזה, אנו גאים ומאושרים לעשות ולפעול גם למען לומדי התורה.

מאיר פרוש: אנו מנחילי המורשת ומעביריה מדור לדור, אנו שנתונים למרותם של גדולי ישראל, לא הסטירה יכולה לרפות את ידינו ולא השנאה תשבור את רוחנו.

מאיר פרוש: אהבת התורה היא חומת המגן שאין כוח בעולם שיחדור מבעדה.

מאיר פרוש: אדוני היושב-ראש, לסיום, אמרתי בפתח דברי כי ממשלה זו ראויה לאי-אמון על מחדלים ותחלואים והם רבים ורבים מאוד.

מאיר פרוש: רק לפני ימים מספר הכריז מזכיר ה"פתח" שצריכים לחזור אל המאבק המזוין, ועכשיו גם מקבלים פעילי ה"פתח" את מבוקשם מידי ממשלה עיוורת – יהודה ושומרון יחזרו להיות גן-עדן חסין להמשך הטרור.

מאיר פרוש: תשתית הטרור נגד ישראל תוכל להשתקם באין מפריע, המחוות יגרמו לאכזבות, שחרור 250 האסירים ללא תמורה לא יביא את הפלסטינים למאבק בקיצונים אלא רק יגביר את הפיגועים בעתיד.

מאיר פרוש: הם לא יחזקו את אבו-מאזן אלא יחלישו את ישראל.

מאיר פרוש: החסינות למבוקשים היא איוולת והיא טיפשות, והיא גם חסרת אחריות.

מאיר פרוש: לאפשר לקדומי ולחוואת

מאיר פרוש: מה לחזור לשטחי יהודה ושומרון זו חזרה לאשליות ולאסונות אוסלו, לבריחה מלבנון.

מאיר פרוש: אוי לו לעם ישראל שזו הנהגתו בימים אלה, ואנו זקוקים לרחמי שמים.

מאיר פרוש: תודה.

מגלי והבה: תודה.

מגלי והבה: אני מזמין את חבר הכנסת אביגדור יצחקי, ולאחר מכן עוברים להצבעה על הצעות האי-אמון.

מגלי והבה: נא לשבת.

מגלי והבה: בבקשה.

אביגדור יצחקי: אדוני היושב-ראש, רבותי השרים, חברי חברי הכנסת, אני בעיקר חושב ששלוש ההצעות האלה הן לא סיבה לאי-אמון בממשלה.

אביגדור יצחקי: יש מספיק סיבות אחרות.

אביגדור יצחקי: לכן, אני רוצה לדבר כמי שהיה מנכ"ל משרד ראש הממשלה על שלושת הנושאים, ולומר לכם שתפסיקו להפוך את האי-אמון למשהו שבגינו צריך להעלות הצעות לסדר-היום.

אביגדור יצחקי: אי-אמון צריך להיות דבר הרבה יותר מכובד.

אביגדור יצחקי: אבל, אתייחס לדברים אחד-אחד, מהסוף להתחלה דווקא.

אביגדור יצחקי: אדון דה-הרטוך, ישבתי אתו ימים ולילות.

אביגדור יצחקי: אני אומר לכם, הוא לא ממלא את תפקידו נאמנה.

אביגדור יצחקי: אסור לו בשום פנים ואופן לעשות את הדבר שעשה, ואני חושב שלטובתו הוא, אגב, לטובת חברי הכנסת ולטובת כולם – אגב, הערות שגפני תמיד קורא בוועדות רושמים בפרוטוקול על שמי, אני לא יודע למה ואני מקבל מכתב נזיפה, למה אני קורא לו בשמות האלה.

משה גפני: לא קיבלתי שום מכתב נזיפה.

אביגדור יצחקי: אתה לא מקבל, אני מקבל אותם.

אביגדור יצחקי: אבל אני חושב שהמעשה ראוי לכל גינוי.

אביגדור יצחקי: לטובתה של מדינת ישראל, לטובתו הוא, לטובתה של כל המערכת כולה שהוא יורחק לצמיתות ובא לציון גואל.

אביגדור יצחקי: הנושא השני, מחירי הלחם – רבותי, זו בעיה.

אביגדור יצחקי: יש הסכם עם המאפיות.

אביגדור יצחקי: המאפיות לא אשמות בדבר הזה.

אביגדור יצחקי: מחיר הלחם צמוד למחירי הלחם בכל שוקי העולם.

אביגדור יצחקי: עסקתי בזה כמנכ"ל משרד ראש הממשלה.

אביגדור יצחקי: הבעיה שבימים עברו גם הלחמים היותר יקרים היו תחת פיקוח, ואז היית עושה "טרייד אין", היית מעלה יותר את מחירי הלחמים היותר-יקרים ומשאיר את הלחמים הזולים במחיר שלהם.

אביגדור יצחקי: היום, אחרי שהוציאו מפיקוח את כל המחירים למעט המחירים הספציפיים של הלחמים הזולים, נוצר מצב שצריך להתמודד עם הדבר הזה.

אביגדור יצחקי: אני מציע בהזדמנות זו לבקש מהמאפיות כרגע לתת שבועיים עד חודש ימים כדי להגיע לסיכום שונה מהסיכום הנוכחי, שבאמת שומר על החלשים ומביא את המאפיות למצב שהן יכולות להתקיים, כי הבעיה אינה המאפיות, הן לא עושות את זה בשרירות לב.

אביגדור יצחקי: הם מביאים את התוצאות של ההסכם על המחירים לתוך העניין.

אביגדור יצחקי: הדבר השלישי – אני רוצה לומר לידידי חברי הכנסת הערבים, אי-אפשר כל שבוע להעלות אותו בצורה בנאלית.

אביגדור יצחקי: אני אומר לכם, לא רק הממשלה אשמה, גם האוכלוסייה אשמה, גם חוסר הגעה לסיכומים.

אביגדור יצחקי: אני הוא זה, אגב, שהגיע לסיכום עם שבט התראבין להקים יישוב מדרום לרהט ולפנות את מקומו בעומר.

אביגדור יצחקי: אני אומר לכם, כל הסיפור הזה זה רק עניין של כסף, אבל צריך שיתוף פעולה.

אביגדור יצחקי: שיתוף הפעולה הזה לא תמיד קיים.

אביגדור יצחקי: אפשר לעשות שם הרבה דברים.

אביגדור יצחקי: אני ניסיתי בכסייפה ובחורה ובהרבה מקומות להגיע לסיכומים.

אביגדור יצחקי: אתה מדבר עם האבא, זה לא מעניין את הבן.

אביגדור יצחקי: אין שם מצב שיש מנהיגות שיכולה גם לקבל החלטות.

אביגדור יצחקי: נכון שהממשלה לא עשתה את הדברים הנכונים לאורך שנים, אבל נכון גם שהאוכלוסייה לא תמיד משתפת פעולה.

אביגדור יצחקי: המצב הנוכחי, של בנייה בלתי חוקית במאסות באמת אדירות, הוא לא מצב שיכול להימשך.

אביגדור יצחקי: צריך להפסיק אותו ולהגיע לסיכומים, וצריך להגיע ליישובים מוכרים, לא ליישובים לא-מוכרים.

אביגדור יצחקי: לכן, אני חושב שהדברים האלה לא צריכים להגיע להצבעת אי-אמון.

אביגדור יצחקי: אלה הצעות לסדר-היום שיכולות להידון במקום אחר, ולכן הפעם אצביע נגד הצעות האי-אמון.

אביגדור יצחקי: תודה.

יעקב ליצמן: לא להאמין.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת אביגדור יצחקי.

מגלי והבה: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה על הצעת האי-אמון הראשונה, הצעת סיעות רע"ם-תע"ל, חד"ש ובל"ד להביע אי-אמון בממשלה בשל מדיניותה החברתית והכלכלית כלפי האוכלוסייה הערבית.

מגלי והבה: הצבעה מס' 1 בעד הצעת סיעות רע"ם-תע"ל–חד"ש–בל"ד להביע אי-אמון בממשלה – 16 נגד – 55 נמנעים – אין הצעת סיעות רע"ם-תע"ל–חד"ש–בל"ד להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

מגלי והבה: 16 בעד, 55 נגד ואין נמנעים.

מגלי והבה: אני קובע שהצעת האי-אמון לא התקבלה.

מגלי והבה: אנחנו עוברים להצבעה על הצעת האי-אמון השנייה, של האיחוד הלאומי – מפד"ל, להביע אי-אמון בממשלה בשל חוסר רגישותה החברתית.

מגלי והבה: הצבעה מס' 2 בעד הצעת סיעת האיחוד הלאומי – מפד"ל להביע אי-אמון בממשלה – 22 נגד – 50 נמנעים – 3 הצעת סיעת האיחוד הלאומי – מפד"ל להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

מגלי והבה: 22 בעד, 50 נגד ושלושה נמנעים.

מגלי והבה: אם כך, אני קובע שהצעת האי-אמון לא התקבלה.

מגלי והבה: נעבור להצעת האי-אמון השלישית, הצעת סיעת יהדות התורה להביע אי-אמון בממשלה.

מגלי והבה: הצבעה מס' 3 בעד הצעת סיעת יהדות התורה להביע אי-אמון בממשלה – 19 נגד – 45 נמנעים – 3 הצעת סיעת יהדות התורה להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

מגלי והבה: 19 בעד, 45 נגד ושלושה נמנעים.

מגלי והבה: אם כך, אני קובע שהצעת האי-אמון לא התקבלה.

יעקב ליצמן: מי שמצביע בעד, מצביע בעד לקבל סטירות.

מגלי והבה: חברי הכנסת, הודעה לסגן מזכיר הכנסת.

מגלי והבה: בבקשה.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיע, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק לימוד חובה (תיקון מס' 29), התשס"ז–2007, שהוחזרה מוועדת החינוך, התרבות והספורט; והצעת חוק הפיקוח על יצוא ביטחוני, התשס"ז–2007, שהוחזרה מוועדת החוץ והביטחון.

נאזם בדר: תודה.

מגלי והבה: תודה.

מגלי והבה: הודעה ליושב-ראש ועדת הכנסת, חבר הכנסת מרגי.

מגלי והבה: בבקשה.

): חברי חברי הכנסת, אדוני היושב-ראש, אני מודיע בזאת על חילופי אישים מטעם סיעת העבודה, כדלקמן: בוועדת החוץ והביטחון, בוועדת החוקה, חוק ומשפט ובוועדת המדע והטכנולוגיה – במקום חבר הכנסת מתן וילנאי יכהן חבר הכנסת אפרים סנה.

): הודעה זו אינה צריכה הצבעה.

יצחק זיו: הודעות ליושב-ראש ועדת הכנסת.

יצחק זיו: בבקשה.

): אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ועדת הכנסת קבעה את הוועדות הבאות לדיון בהצעות חוק לשם הכנתן לקריאה ראשונה, כדלקמן: הוועדה לקידום מעמד האשה תדון בהצעות חוק אלה: 1.

): הצעת חוק עבודת נשים (תיקון – איסור פיטורים במהלך טיפולי פוריות לקראת הילד הראשון או השני מאותו בן זוג), התשס"ז–2007, של חבר הכנסת , שמספרה פ/2349/17; 2.

): הצעת חוק עבודת נשים (תיקון – זכות עובדת העוברת טיפולי פוריות להיעדר), התשס"ז–2007, של חבר הכנסת , שמספרה פ/2410/17.

): ועדת החוקה, חוק ומשפט תדון בהצעות חוק אלה: 1.

): הצעת חוק למניעת אלימות במשפחה (תיקון – הגנה על חוסים), התשס"ז–2007, של חבר הכנסת משה שרוני, שמספרה פ/2060/17; 2.

): הצעת חוק שיקים ללא כיסוי (תיקון – ביטול הבאת שיק במניין שיקים שסורבו), התשס"ז–2007, של חבר הכנסת יצחק לוי, שמספרה פ/1943/17; 3.

): הצעת חוק-יסוד: הכנסת (תיקון – הצהרת אמונים של חבר הכנסת), של חבר הכנסת דוד רותם וקבוצת חברי הכנסת, שמספרה פ/17/2526; 4.

): הצעת חוק-יסוד: הכנסת (תיקון – הצהרת אמונים של חבר הכנסת), של חבר הכנסת זבולון אורלב וקבוצת חברי הכנסת, שמספרה פ/17/1778.

): ועדת החינוך, התרבות והספורט תדון בהצעת חוק צער בעלי-חיים (הגנה על בעלי-חיים) (תיקון – פעולות המעידות על התעללות), התשס"ו–2006, של חברת הכנסת זהבה גלאון, שמספרה פ/170/17.

): ועדת הכספים תדון בהצעות החוק האלה: 1.

): הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (פטור ממס על מלגה לסטודנט), התשס"ז–2007, של חברי הכנסת גלעד ארדן ואבישי ברוורמן, שמספרה פ/2329/17; 2.

): הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (פטור ממס על מלגה לסטודנט), התשס"ז–2007, של חברי הכנסת סטס מיסז'ניקוב ואלכס מילר, שמספרה פ/2602/17; 3.

): הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (פטור ממס על מלגות סטודנטים בתארים מתקדמים), התשס"ו–2006, של חברת הכנסת אורית נוקד, שמספרה פ/154/17.

): ועדת הכלכלה תדון בהצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (דגימת רוק), התשס"ז–2007, של חבר הכנסת נסים זאב, שמספרה פ/2511/17.

): ועדת העבודה, הרווחה והבריאות תדון בהצעת חוק תרומת ביציות, התשס"ו–2006, שמספרה מ/289, לשם הכנתה לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

): ועדת הכנסת תדון בהצעה לסדר-היום בנושא ירידת אמון הציבור במוסדות השלטון, הצעת חבר הכנסת אופיר פינס-פז.

): אדוני היושב-ראש, על הודעה זו אין צורך בהצבעה.

): כמו כן, יש לי שתי הודעות שיש צורך בהצבעה עליהן.

): אדוני היושב-ראש, הכנסת החליטה בישיבתה ביום כ' בסיוון התשס"ז, 6 ביוני 2007, להעביר את ההצעה לסדר-היום בנושא: החרם האקדמי של מרצים בריטים על האקדמיה הישראלית והתגברות האנטישמיות בעולם, לדיון בוועדת החוץ והביטחון.

): ועדת החינוך, התרבות והספורט וועדת המדע והטכנולוגיה קיימו ישיבות משותפות בנושא זה.

): ועדת הכנסת ממליצה לכנסת לשנות את החלטתה ולהעביר את ההצעה לסדר-היום האמורה מוועדת החוץ והביטחון להמשך דיונים משותפים בוועדת החינוך, התרבות והספורט וועדת המדע והטכנולוגיה, בראשות ועדת החינוך.

): אבקש את אישורה של הכנסת להמלצה זו.

יצחק זיו: תודה רבה.

יעקב מרגי: יש עוד הודעה ואחר כך נצביע על שתיהן.

יעקב מרגי: הודעה נוספת שטעונה הצבעה: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הכנסת החליטה ביום כ"ו בטבת התשס"ז, 17 בינואר 2007, להעביר את הצעת חוק הכרזת אבל לאומי, התשס"ז–2006, שמספרה פ/1670/17, של קבוצת חברי הכנסת, לדיון בוועדת החוקה, חוק ומשפט, לשם הכנתה לקריאה ראשונה.

יעקב מרגי: יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט ביקש להעביר את הצעת החוק לדיון בוועדת החינוך, התרבות והספורט, מן הטעם שהיא הוועדה המוסמכת על-פי התקנון לדון בהצעת חוק זו.

יעקב מרגי: ועדת הכנסת ממליצה לכנסת לשנות את החלטתה ולהעביר את הצעת החוק מוועדת החוקה, חוק ומשפט לדיון בוועדת החינוך, התרבות והספורט, לשם הכנתה לקריאה ראשונה.

יעקב מרגי: אבקש את אישורה של הכנסת להמלצה זו ולהמלצה הקודמת.

יעקב מרגי: תודה.

יצחק זיו: תודה רבה.

יצחק זיו: אנחנו נקיים שתי הצבעות נפרדות.

יצחק זיו: הצבעה ראשונה – בעד פירושו להעביר לוועדת החינוך.

יצחק זיו: הצבעה מס' 4 בעד הצעת ועדת הכנסת – 25 נגד – אין נמנעים – אין הצעת ועדת הכנסת להעביר את הנושא מוועדת החוץ והביטחון לוועדה משותפת של ועדת החינוך, התרבות והספורט וועדת המדע והטכנולוגיה נתקבלה.

יצחק זיו: 25 בעד, אין מתנגדים ואין נמנעים.

יצחק זיו: ההצעה תועבר לדיון בוועדה משותפת בראשות ועדת החינוך.

יצחק זיו: אנחנו עוברים להצבעה השנייה.

יצחק זיו: הצבעה מס' 5 בעד הצעת ועדת הכנסת – 22 נגד – אין נמנעים – אין הצעת ועדת הכנסת להעביר את הצעת חוק הכרזת אבל לאומי, התשס"ז–2006, מוועדת החוקה, חוק ומשפט לוועדת החינוך, התרבות והספורט נתקבלה.

יצחק זיו: 22 בעד, אין מתנגדים ואין נמנעים.

יצחק זיו: גם הצעה זו עוברת לוועדת החינוך.

יצחק זיו: [נספחות.

יצחק זיו: ]

יצחק זיו: אנחנו עוברים להחלטת ועדת הכלכלה בדבר חלוקת הצעת חוק הגבלת העישון במקומות ציבוריים (תיקון מס' 2) (מניעת העישון במקומות ציבוריים והחשיפה לעישון), התשס"ז–2007.

יצחק זיו: אני מזמין את יושב-ראש ועדת הכלכלה, חבר הכנסת גלעד ארדן, להציג את ההחלטה.

גלעד ארדן: תודה.

גלעד ארדן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הצעת חוק הגבלת העישון במקומות ציבוריים (תיקון מס' 2) (מניעת העישון במקומות ציבוריים והחשיפה לעישון), התשס"ז–2007, קובעת, בין השאר, בסעיף 4 שבה, כי תוטל חובת פיקוח של המחזיק במקום הציבורי למניעת עבירות מסוימות לפי החוק.

גלעד ארדן: בסעיף 11 של הצעת החוק נקבע, כי מי שנחשף לעישון במקום ציבורי בשל עוולה לפי סעיף 2א המוצע, כלומר בשל אי-מילוי חובות הפיקוח המוצעות בסעיף 4 להצעת החוק, יהיה זכאי לפיצוי בלא הוכחת נזק בסכום שלא יעלה על 3,000 שקלים.

גלעד ארדן: כמו כן קובע הסעיף המוצע, כי בקביעת גובה הפיצוי יתחשב בית-המשפט בין השאר בעישון הנעשה דרך קבע באותו מקום ציבורי, באמצעים ובמאמצים שהמחזיק נקט למניעת החשיפה לעישון, בשיעור הרווח שהפיק המחזיק מן ההפרה ובנסיבותיו האישיות של התובע.

גלעד ארדן: לבסוף קובע הסעיף הזה, כי אם החליט בית-המשפט לקבוע פיצוי בסכום הנמוך מ-1,000 שקלים, יציין את הטעמים לכך.

גלעד ארדן: מאחר שבמהלך הדיונים בהצעה זו התעוררו בעיות שונות, ובהן קביעת הסדר ראוי לאכיפה אזרחית והתייחסות לפיצויים בסעיף האמור כפיצויים נזיקיים או כפיצויים עונשיים, ועדת הכלכלה סבורה כי יש להמשיך לדון בסעיף האמור, ולא לכלול אותו בהוראות האחרות שכבר כלולות בהצעת החוק.

גלעד ארדן: לפיכך, על-פי הצעת ועדת הכלכלה, אני מבקש את אישור הכנסת להחלטה הבאה, לפי סעיף 121 לתקנון הכנסת, בדבר חלוקת הצעת חוק הגבלת העישון במקומות ציבוריים (תיקון מס' 2) (מניעת העישון במקומות ציבוריים והחשיפה לעישון), התשס"ז–2007: על-פי הצעת ועדת הכלכלה מחליטה הכנסת, לפי סעיף 121 לתקנון הכנסת, להרשות לוועדת הכלכלה, שאליה הועברה – לדיון ולהכנה לקריאה שנייה ולקריאה שלישית – הצעת חוק הגבלת העישון במקומות ציבוריים (תיקון מס' 2) (מניעת העישון במקומות ציבוריים והחשיפה לעישון), התשס"ז–2007, שלא לכלול בנוסח הצעת החוק שיונח לקריאה שנייה ולקריאה שלישית את סעיף 11 בהצעת החוק.

גלעד ארדן: אני מבקש את אישור הכנסת להחלטה זו.

גלעד ארדן: תודה רבה.

יצחק זיו: תודה רבה.

יצחק זיו: נעבור להצבעה.

יצחק זיו: הצבעה מס' 6 בעד הצעת ועדת הכלכלה – 15 נגד – אין נמנעים – אין הצעת ועדת הכלכלה בדבר חלוקת הצעת חוק הגבלת העישון במקומות ציבוריים (תיקון מס' 2) (מניעת העישון במקומות ציבוריים והחשיפה לעישון), התשס"ז–2007, נתקבלה.

יצחק זיו: 15 בעד, אין מתנגדים ואין נמנעים.

יצחק זיו: אני קובע כי החלטת ועדת הכלכלה בדבר חלוקת הצעת חוק הגבלת העישון במקומות ציבוריים (תיקון מס' 2) (מניעת העישון במקומות ציבוריים והחשיפה לעישון), התשס"ז–2007, התקבלה.

יצחק זיו: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/322).

יצחק זיו: ]

יצחק זיו: אנחנו עוברים להצעת חוק המועצה להשכלה גבוהה (תיקון מס' 16) (הקלות לסטודנטים המשרתים בשירות מילואים), התשס"ז–2007.

יצחק זיו: ההצעה קיבלה פטור מחובת הנחה.

יצחק זיו: אני מזמין את שרת החינוך, הגברת יולי תמיר, להציג את הצעת החוק.

יולי תמיר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, מדובר בהצעת חוק שמטרתה לארגן ולמסד את מתן ההקלות לסטודנטים בעת שירות מילואים.

יולי תמיר: הצעת החוק קובעת כי מוסד להשכלה גבוהה יקבע מהן הדרכים שבהן הוא מקל ונותן שירותים לסטודנטים המשרתים במילואים ויפרסם את החלטתו באופן שיהיה נגיש לסטודנטים – אם באתר האינטרנט או בכל דרך אחרת, וגם בשנתון שהמוסד מפרסם.

יולי תמיר: כך יוכלו סטודנטים המשרתים במילואים לדעת את זכויותיהם באופן פשוט וברור.

יולי תמיר: הצעת החוק הזאת נסמכת על אמנה בין הסטודנטים ובין המוסדות להשכלה גבוהה שנחתמה מחדש בעת המלחמה בצפון ועיגנה באופן ברור את זכויות הסטודנטים, כדי לתת להם כלים לדרוש את המגיע להם מהמוסדות להשכלה גבוהה.

יולי תמיר: אני מבקשת מהכנסת לתמוך בחקיקה הזאת, שהיא תיקון לחוק המועצה להשכלה גבוהה שייתן לנו כלי טוב יותר לתת מענה לצרכים של קבוצה שאני חושבת שצריך לתת לה גם כבוד וגם מענה – קבוצת החיילים המשרתים במילואים.

יולי תמיר: תודה.

יצחק זיו: תודה רבה לשרת החינוך יולי תמיר.

יצחק זיו: אנחנו עוברים לדיון.

יצחק זיו: ראשון הדוברים, חבר הכנסת אברהם רביץ – אינו נוכח.

אברהם רביץ: אני נוכח, אבל אני מוותר.

יצחק זיו: סליחה, לא ראיתי אותך במקומך.

יצחק זיו: חבר הכנסת אורי אריאל – אינו נוכח.

יצחק זיו: לפיכך נעבור להצבעה.

יצחק זיו: הצבעה מס' 7 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 13 נגד – אין נמנעים – 1 ההצעה להעביר את הצעת חוק המועצה להשכלה גבוהה (תיקון מס' 16) (הקלות לסטודנטים המשרתים בשירות מילואים), התשס"ז–2007, לוועדת החינוך, התרבות והספורט נתקבלה.

יצחק זיו: 13 בעד, אין מתנגדים, נמנע אחד.

יצחק זיו: אני קובע כי הצעת חוק המועצה להשכלה גבוהה (תיקון מס' 16) (הקלות לסטודנטים המשרתים בשירות מילואים), התשס"ז–2007, התקבלה בקריאה ראשונה ותועבר לדיון בוועדת החינוך, התרבות והספורט לשם הכנתה לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

אפי איתם: אני מבקש להוסיף אותי להצבעה בעד.

יצחק זיו: אני מבקש לתקן: 14 בעד.

יצחק זיו: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/313).

יצחק זיו: ]

יצחק זיו: אנחנו עוברים להצעת חוק המקרקעין (חיזוק בתים משותפים מפני רעידות אדמה) (הוראת שעה), התשס"ז–2007, קריאה ראשונה.

יצחק זיו: אני מזמין את השר יעקב אדרי להציג את הצעת החוק בשם שר המשפטים.

יעקב אדרי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, תוכנית תמ"א 38 הינה תוכנית מיתאר ארצית מאושרת, המהווה נדבך חשוב במסגרת היערכותה הכוללת של המדינה לרעידת אדמה.

יעקב אדרי: תוכנית זו מעניקה כלים המקילים על ביצוע חיזוק מבנים, בין היתר באמצעות הענקת זכויות בנייה המיועדות לאפשר את מימון החיזוק, וניצולן מותנה בחיזוק המבנה.

יעקב אדרי: הצעת החוק המוצעת מהווה צעד משלים הנחוץ ליישום התוכנית כפי שהומלץ על-ידי ועדת מנכ"לים שדנה בנושא, ועוסקת בניצול זכויות על-פי התמ"א בנכס שהוא בית משותף.

יעקב אדרי: מטרתה של הצעת החוק העיקרית היא ליצור מנגנונים אשר יקלו על ניצול זכויות הבנייה הניתנות מכוח תמ"א 38 ברכוש המשותף בבית משותף, תוך איזון בין מעמדו של הרכוש המשותף וזכויותיהם של בעלי הרכוש המשותף לבין הצורך הציבורי בהיערכות לרעידת אדמה.

יעקב אדרי: כך מוצע, כי בכל מקרה שבו מהות הבנייה שמבקשים לבצע תוך ניצול זכויות על-פי התמ"א היא השבחה של הרכוש המשותף ללא שינוי מעמדו ככזה – למשל, התקנת מעלית – והחוק הקיים מתנה ביצוע עבודה מסוג זה בהסכמת בעלי הדירות האחרים, די יהיה בהסכמת רוב בעלי הדירות לביצועה.

יעקב אדרי: כמו כן, בכל מקרה שבו ניצול זכויות הבנייה עתיד להתבצע באופן של הרחבת דירה קיימת, די יהיה בהסכמת שני-שלישים מבעלי הדירות, במקום שלושה-רבעים מבעלי הדירות, כפי שהחוק קובע היום.

יעקב אדרי: כאשר מהות הבנייה היא הוספת דירה או דירות חדשות בבית המשותף, דבר שיש בו לעתים שינוי משמעותי בחיי הבית המשותף, הכלל המוצע אינו שונה מהמצב המשפטי הקיים היום, ועדיין תידרש הסכמת כל בעלי הדירות שבבית.

יעקב אדרי: אולם, במצב שבו לא נתקבלה הסכמה כאמור, מציע החוק מנגנון חדשני ולפיו, אם לפחות שני-שלישים מבין בעלי הדירות מסכימים לביצוע העבודה, ואם העבודה היא תוספת של דירות במספר שלא יעלה על שליש הדירות הקיימות, בשטח שלא יעלה על שליש מכלל שטחו הבנוי של הבית – בעלי הדירות המסכימים יהיו רשאים לפנות בתביעה למפקח על רישום המקרקעין, אשר יהיה מוסמך לאשר את העבודה, חרף אי-הסכמתם של בעלי הדירות.

יעקב אדרי: יש בחוק הוראות נוספות, העוסקות במנגנון לבירור סכסוכים, וכן בהתאמת החלת ההוראות המוצעות על בתים מורכבים ועל בתים שטרם נרשמו כבתים משותפים.

יעקב אדרי: נוכח העובדה כי תמ"א 38 מוגבלת בתוקפה לחמש שנים, עם אפשרות להארכה לתקופות נוספות, החוק מוגש כהוראת שעה.

יעקב אדרי: אבקש מחברי הכנסת לתמוך בהצעת החוק ולהעבירה לאחר קריאה ראשונה לוועדת החוקה של הכנסת.

יעקב אדרי: תודה.

יצחק זיו: תודה רבה.

יצחק זיו: חברי הכנסת, אנחנו נעבור לדיון.

יצחק זיו: ראשון הדוברים – חבר הכנסת אברהם רביץ.

אברהם רביץ: לא, אני מוותר.

יצחק זיו: מוותר, תודה רבה.

יצחק זיו: חבר הכנסת אורי אריאל.

אורי אריאל: לפי בקשת השר לפיתוח הנגב והגליל – – – אני מוותר.

יצחק זיו: תודה רבה.

יצחק זיו: אנחנו עוברים לחבר הכנסת דב חנין.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, עמיתי חברי הכנסת, היערכות לקראת רעידת אדמה היא נושא חשוב, נושא ראוי.

דב חנין: ראוי שמדינת ישראל תיערך לרעידות אדמה.

דב חנין: כולנו יודעים על הסכנות הרבות שקיימות בנושא הזה.

דב חנין: אבל אני לא משוכנע שהמנגנון שמוצע בחוק העומד בפנינו הוא המנגנון הנכון והמנגנון הראוי.

דב חנין: אני חושב שהגיע הזמן שלמדינת ישראל תהיה תוכנית לאומית להתמודדות עם רעידות אדמה.

דב חנין: צריך להשקיע בזה גם תקציבים ציבוריים.

דב חנין: אנחנו צריכים מאוד להיזהר ממנגנון שייצור דרך קלה ונוחה להתעשרות לקבלנים על חשבון הציבור, ועל חשבון הדאגות של הציבור מפני סכנה של רעידות אדמה.

יעקב אדרי: סעיף – – – שיאשר – – –

דב חנין: אני מסכים עם הערתו של השר, צריך פה לשמור היטב היטב על מנגנוני איזון בין זכויות הדיירים, גם הזכויות הפורמליות, גם זכויות ההצבעה שלהם וגם הזכויות המהותיות והקנייניות שלהם, כדי להבטיח שלא נעשה במקרה הזה אגב הרצון הנכון והראוי להתמודד ולהיערך עם סכנה של רעידות אדמה, מנגנון בעייתי ביותר של העשרת קבלנים על חשבון הציבור הרחב.

דב חנין: תודה רבה.

יצחק זיו: תודה רבה.

יצחק זיו: חבר הכנסת אורי אריאל.

אורי אריאל: אדוני היושב-ראש, תודה על הסכמתך לפנים משורת הדין.

אורי אריאל: אדוני השר, חברי חברי הכנסת, החוק הזה היה צריך לבוא מזמן, כי האזור הזה הוא אכן מועד לרעידות אדמה.

אורי אריאל: טוב עשתה הממשלה שהיא מגישה את החוק, ובוודאי יהיו בו תיקונים רבים.

אורי אריאל: אני, ברשותכם, רוצה לדבר 30 שניות על רעידת אדמה אחרת.

אורי אריאל: זה עתה נפלו ארבעה טילי "קסאם" בשדרות.

אורי אריאל: יש פגיעה בבית, יש גם פצועים.

אורי אריאל: נקווה שהם פצועים קל, אני מאחל להם, נדמה לי בשם כולנו, החלמה מהירה.

אורי אריאל: אבל אני אומר פה לסגן שר הביטחון כמו לכל חברי הבית הזה, אל תדמו בנפשכם שכך ניתן להמשיך.

אורי אריאל: אנחנו לא נתרגל למצב הזה.

אורי אריאל: ואתם, שאחראים לעניין הזה, לצערנו, התרגלתם, ואתם משאירים אותם חשופים בצריח.

אורי אריאל: הדבר לא צודק, לא נכון, ואפשר שיהיה אחרת.

אורי אריאל: תודה.

יצחק זיו: תודה רבה.

יצחק זיו: חבר הכנסת יעקב מרגי – אינו נוכח.

יצחק זיו: חבר הכנסת משה גפני, בבקשה.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, אני כמובן מצטרף לדברים האחרונים של חבר הכנסת אורי אריאל לגבי הנעשה בשדרות.

משה גפני: לבנו אתם.

משה גפני: המציאות הזאת חייבת להיפסק.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, אני מבקש לשבח באופן חריג את הממשלה.

משה גפני: זאת אומרת, אני אחזור על זה בתשובה, אבל החוק שהביא – – –

ג'מאל זחאלקה: אני מבקש שזה יירשם בפרוטוקול.

שלי יחימוביץ': חבר הכנסת גפני, אני התכוונתי לצאת, אבל נשתלתי במקומי.

יעקב אדרי: אתם כבר נותנים לו סיבה להתחרט.

ג'מאל זחאלקה: יש לו כל כך הרבה סיבות להתחרט.

משה גפני: החוק שהביא שר הקליטה ופיתוח הנגב והגליל וירושלים, החוק שהביא השר אדרי, הוא חוק ראוי, חוק טוב.

משה גפני: יש בו גם אלמנטים חברתיים מאוד משמעותיים מעבר לנושא המקצועי עצמו של הכותרת שיש בחוק הזה של רעידות אדמה, ודברים מהסוג הזה.

משה גפני: זה מקל על האנשים, זה היה צריך להיעשות הרבה קודם.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, בממשלה רעה קורה שהם עושים גם דבר טוב.

משה גפני: מן הראוי, כאשר הממשלה עושה דבר טוב, להגיד את זה, מפני שזה חדשות.

משה גפני: הממשלה עושה דברים לא טובים – את זה אנחנו יודעים, על זה כבר אין ספקות.

משה גפני: השר יעקב אדרי, החוק הזה הוא חוק מצוין.

משה גפני: אני כמובן אתמוך בו, ואני מודה לך על שהבאת את החוק הזה היום, ולא השהיתם אותו עוד זמן רב, וטוב מאוחר מלא כלום.

משה גפני: תודה רבה.

יצחק זיו: תודה רבה.

יצחק זיו: חבר הכנסת מאיר פרוש – אינו נוכח.

יצחק זיו: חבר הכנסת מיכאל מלכיאור.

מיכאל מלכיאור: לא.

יצחק זיו: מוותר, תודה.

יצחק זיו: חבר הכנסת אחמד טיבי – אינו נוכח.

יצחק זיו: חבר הכנסת זבולון אורלב – אינו נוכח.

יצחק זיו: חבר הכנסת יעקב כהן – אינו נוכח.

יצחק זיו: נזמין להצעה אחרת את חבר הכנסת נסים זאב.

יצחק זיו: אחרון – חבר-הכנסת ג'מאל זחאלקה.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, ודאי שהצעת החוק היא חשובה, חיזוק בתים משותפים מפני רעידת אדמה.

נסים זאב: היערכות חייבת להיות, ומדינת ישראל חייבת להיערך לחיזוק מבנים קיימים שכמעט בטוח שבזמן רעידת אדמה הם עלולים להתמוטט.

נסים זאב: השאלה היא מה יניע את אותם בעלי בתים, ואת אותם דיירים, לשאת בנטל כספי כל כך כבד.

נסים זאב: נראה כאילו זה שיפוץ קוסמטי, חיצוני, אבל השיפוץ הנדרש פה הוא מאוד רציני, ואפילו הייתי אומר שלפעמים יש צורך בהריסת הבניין כולו, ואז זה צריך לעבור לקבלן, והדיירים צריכים לצאת מבתיהם ולהתגורר מחוץ לבית במשך שנה או שנתיים.

נסים זאב: זה נשמע כאילו מדובר בכמה עמודים בצדי הבניין, או בפינות הבניין, ובזה זה מסתיים, אבל זה לא ככה, רבותי.

נסים זאב: יש כאן הוצאות כספיות, עלויות – ממש מחיר הדירה.

נסים זאב: למשל, רק בדרך-חברון אני מכיר כמה בניינים שהעירייה – הרשות – מנסה לעשות כל מאמץ להוציא את הדיירים, כי הבניין לא יעמוד גם ברעידת אדמה; הבניינים האלה עלולים יום אחד לקרוס – והיא לא מצליחה.

נסים זאב: ופה מביאים תוכנית בלי שהממשלה תשתתף באמת בנטל ובהוצאה הכספית.

נסים זאב: לכן, אדוני היושב-ראש, יכול להיות שמבחינה תכנונית רעיונית ההצעה היא נפלאה – על הנייר זה נראה מאוד טוב, מאוד קל – אבל כדי לממש את ההצעה בפועל, כדי להוציא את אותם דיירים, בפרט כאשר מדובר במשפחות ברוכות ילדים, דלות אמצעים – איך אפשר לדרוש השתתפות מלאה של אותם הדיירים?

נסים זאב: גם אם הדיירים חושבים שזה חשוב, זה תלוי לא רק ברצון, זה תלוי גם ביכולת הפיננסית של כל משפחה ומשפחה.

נסים זאב: אם הממשלה לא תעודד – לא רק באחוזי בנייה, שתיתן לקבלן את התוספות האלה, הפיצוי צריך להיות ריאלי כלפי אותם הדיירים – ההצעה הזאת תישאר על הנייר.

יצחק זיו: תודה רבה.

יצחק זיו: חבר-הכנסת ג'מאל זחאלקה, אחרון הדוברים.

ג'מאל זחאלקה: כבוד היושב-ראש, החשש מפני רעידת אדמה הוא חשש אמיתי.

ג'מאל זחאלקה: בהיסטוריה של הארץ היו רעידות אדמה, ויש אזורים מסוימים בארץ שהסכנה של רעידת אדמה בהם היא יותר גדולה מאשר במקומות אחרים.

ג'מאל זחאלקה: ההערכות של המדענים משתנות, יש חילוקי דעות, אבל רוב המדענים סבורים שיש חשש סביר שבתוך תקופה לא ארוכה תהיה רעידת אדמה רצינית, מסוכנת, שתפגע באזורים מסוימים בארץ.

ג'מאל זחאלקה: הצעת החוק הזאת לא תפתור את הבעיה.

ג'מאל זחאלקה: היא הצעה טובה, היא מסירה חסמים ביורוקרטיים, היא לא עולה לממשלה הרבה.

ג'מאל זחאלקה: הממשלה עשתה לעצמה חיים קלים – במקום לבוא עם תוכנית רצינית, שיש בצדה השקעה כספית של הממשלה בחיזוק בתים, אפילו מדורגת: להתחיל מהמקומות הכי מסוכנים בארץ, והם ידועים; יש מפה, יש היסטוריה של רעידות האדמה בארץ – צריך שהממשלה לא רק תסיר חסמים ביורוקרטיים, אלא תעשה תוכנית רצינית.

ג'מאל זחאלקה: דובר על זה, והתוכנית הזאת מעולם לא יצאה לפועל.

ג'מאל זחאלקה: יש סכנה אחרת של רעידת אדמה: אני מדבר על הכור בדימונה.

ג'מאל זחאלקה: ממשלת ישראל מסרבת לאפשר פיקוח בין-לאומי על הכור, ויש חשש, מכיוון שהכור ישן – יש דיווחים של מומחים בעלי שם בעולם, שאומרים שמספיק סדק, מספיק שתהיה רעידת אדמה – והכור קרוב לשבר הסורי-אפריקני, שהוא מקום מועד לרעידת אדמה, ואם רעידת אדמה תפגע בכור עלולה להיות דליפה של חומרים רדיואקטיביים.

ג'מאל זחאלקה: אומנם חילקו לתושבי האזור לוגול או יוד, אבל זה לא מספיק, כי יוד מגן מפני חומרים רדיואקטיביים, אבל הוא לא מגן מפני קרינה רדיואקטיבית.

ג'מאל זחאלקה: לכן, לדעתי, הטיפול של הממשלה בסכנת רעידת אדמה נכנס לקטגוריה של רשלנות פושעת.

ג'מאל זחאלקה: באים אלינו עם תוכנית כזאת – אנחנו נתמוך בה, היא טובה, אבל היא מכסה אחוז אחד מהבעיה.

ג'מאל זחאלקה: תודה רבה.

יצחק זיו: תודה רבה.

יצחק זיו: אני מברך על הצעת החוק הזאת.

יצחק זיו: נעבור להצבעה.

יצחק זיו: הצבעה מס' 8 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 15 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק המקרקעין (חיזוק בתים משותפים מפני רעידות אדמה) (הוראת שעה), התשס"ז–2007, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

יצחק זיו: בעד – 15, אין מתנגדים ואין נמנעים.

יצחק זיו: אני קובע בזה שהצעת חוק המקרקעין (חיזוק בתים משותפים מפני רעידות אדמה) (הוראת שעה), התשס"ז–2007, התקבלה בקריאה ראשונה ותועבר לדיון בוועדת החוקה, חוק ומשפט לשם הכנתה לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

יצחק זיו: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/322).

יצחק זיו: ]

יצחק זיו: נעבור להצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 99), התשס"ז–2007, קריאה ראשונה.

יצחק זיו: אני מזמין את שר הרווחה והשירותים החברתיים יצחק הרצוג להציג את הצעת החוק.

יצחק הרצוג: מכובדי היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, הכנסת חוקקה באחד מהתיקונים האחרונים לחוק הביטוח הלאומי, העוסק בפרק הסיעוד, נוהל חדש, ולפיו במקום המצב הקיים בחוק הסיעוד – שהוא אחד החוקים הנאורים של החברה הישראלית, ומכוחו כ-120,000 אזרחים מקבלים טיפול באמצעות ביטוח סיעוד, דהיינו כמה שעות שבועיות של טיפול – עלתה ההצעה, והועברה לפני כמה חודשים בכנסת, שבמקום שהנוהל ייעשה על דרך של גמלה בעין – דהיינו שהשירות ניתן באמצעות חברות, והביטוח הלאומי מפנה את המשפחות לבחור את החברה שתיתן להם את השירות, וכך היא מטפלת בהצמדת העובד הסיעודי לאדם הנזקק לסיעוד, והיא מטפלת בכל מערך יחסי העבודה, ההיתרים וכל הנדרש – הרעיון היה ללכת לגמלה בכסף, דהיינו לתת למשפחה סכום כסף, ובאמצעותו היא תדאג לאתר את העובד, להתקשר אתו ולעבור את הסבך הביורוקרטי.

יצחק הרצוג: החוק הזה מעורר הרבה קשיים, אולם נקבע בו שב-1 ביוני שנה זו ייכנס לתוקפו ניסוי שייעשה באחד מאזורי הארץ, או בכמה אזורים שונים, על-פי כללים שיקבע השר, במשך שנתיים.

יצחק הרצוג: דא עקא, אני רק נכנסתי לכהונתי, ומצאתי שהמערכת לחלוטין לא היתה מוכנה ובשלה להפעלת הניסוי.

יצחק הרצוג: הבעיה סבוכה מאוד, ומבחינתנו עקרון טובת הקשיש הוא עקרון-העל, ולנו חשוב להבטיח שגם אם יופעל הניסוי, הוא צריך להיות מופעל כך שלא ייפגע הקשיש.

יצחק הרצוג: עלינו להבטיח שהכסף לא ילך לכיס של בן משפחה פלוני אלא ילך בפועל לאיתור עובד ולהתקשרות אתו, וכן לבדוק באמת שכל הנושאים הקשורים לניסוי יבוצעו כהלכה, לאחר שיקול דעת על-פי נוהל מוסכם ומתואם.

יצחק הרצוג: לכן ביקשתי לדחות את הניסוי לספטמבר, ובפועל העליתי את הנושא בפני מועצת הביטוח הלאומי, שאישרה זאת פה-אחד באמצעות ועדת הסיעוד של הביטוח הלאומי, וכן על-ידי מינהלת הביטוח הלאומי, שאישרה את בקשתי פה-אחד.

יצחק הרצוג: ועדת השרים לחקיקה אישרה זאת פה-אחד, וכך גם ממשלת ישראל אתמול.

יצחק הרצוג: אשר על כן, אני מבקש מחברי הכנסת לתמוך בחוק בקריאה ראשונה ולהעביר אותו לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות של הכנסת, כדי שהוא יושלם ולא נימצא במצב של אי-עמידה בהוראות החוק.

יצחק הרצוג: גם בוועדת הכנסת נאמר על-ידי חברי כנסת רבים, שניסוי כזה ייעשה בדחילו ורחימו, בשום שכל, ויופעל בצורה נאותה.

יצחק הרצוג: תודה רבה.

יצחק זיו: תודה רבה.

יצחק זיו: מאחר שאין נרשמים, אנחנו עוברים להצבעה.

יצחק זיו: נא להצביע.

יצחק זיו: הצבעה מס' 9 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 13 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 99), התשס"ז–2007, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

יצחק זיו: אני מוסיף להצבעה את קולותיהם של השרה רוחמה אברהם וחבר הכנסת מנחם בן-ששון.

יצחק זיו: 15 בעד, אין מתנגדים ואין נמנעים.

יצחק זיו: הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 99), התשס"ז–2007, התקבלה בקריאה ראשונה, והיא תעבור לדיון בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות לשם הכנתה לקריאה שנייה ושלישית.

יצחק זיו: הודעה לסגן מזכיר הכנסת, בבקשה.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיע, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מס' 158 – הוראת שעה), התשס"ז–2007, שהחזירה ועדת הכספים.

נאזם בדר: המלצת ועדת החוץ והביטחון לעניין הארכת תוקפו של חוק דחיית שירות לתלמידי ישיבות שתורתם אומנותם, התשס"ב–2002.

נאזם בדר: הודעה על אשרור הסכם בין ממשלת מדינת ישראל לבין ממשלת הרפובליקה של פרו בדבר שיתוף פעולה במדע וטכנולוגיה.

נאזם בדר: תודה.

יצחק זיו: תודה לסגן המזכיר.

יצחק זיו: [מס' כ/155; "דברי הכנסת", חוב' ל"א, עמ' 9403; נספחות.

יצחק זיו: ]

יצחק זיו: אנחנו עוברים לנושא הבא: הצעת חוק הספריות הציבוריות (תיקון מס' 3), התשס"ז–2007, קריאה שנייה וקריאה שלישית.

יצחק זיו: אני מזמין את יושב-ראש ועדת החינוך, התרבות והספורט, חבר הכנסת מיכאל מלכיאור, להציג את הצעת החוק.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, יש פה שינוי בסדר, מה מגיע אחרי החוק הזה?

יצחק זיו: חוק בתי-המשפט.

מיכאל מלכיאור: כבוד היושב-ראש, כבוד השר, עמיתי חברי הכנסת, הנני מתכבד להביא בפני הכנסת לקריאה שנייה ולקריאה שלישית את הצעת חוק הספריות הציבוריות (תיקון מס' 3), התשס"ז–2007.

מיכאל מלכיאור: מאז חקיקתו של חוק הספריות הציבוריות, התשל"ה-1975 (להלן – החוק), חלה שחיקה מתמדת בהשתתפות אוצר המדינה בתקציבן של הספריות הציבוריות, המספקות לציבור שירות שאין לו תחליף הן בתחום החינוכי והן בתחום החברתי והתרבותי.

מיכאל מלכיאור: בשנים הראשונות לפעולתו של החוק מומנו 50%–70% מתקציב הספריות הציבוריות מאוצר המדינה, וכיום מממנת המדינה פחות מ-10% מתקציבן.

מיכאל מלכיאור: מטרתו של החוק המוצע היא לקבוע חובת השתתפות מצד אוצר המדינה בתקציב הספריות הציבוריות בשיעור מזערי, כדי להבטיח את המשך קיומן של ספריות ציבוריות וכדי לשפר את השירות שהן מעניקות ואת איכותו.

מיכאל מלכיאור: החוק בנוסחו כיום קובע, שהרשות המקומית שבתחומה נמצאת ספרייה ציבורית תשתתף ב-50% לפחות מהעלות השנתית של החזקתה וניהולה, ואילו שיעור ההשתתפות של אוצר המדינה כאמור לא יעלה על 50%.

מיכאל מלכיאור: נוסח זה הביא לכך שאוצר המדינה משתתף, באמצעות משרד המדע, התרבות והספורט, בסך של כ-19 מיליון שקלים חדשים בלבד מתוך התקציב הכולל של הספריות הציבוריות – כ-170 מיליון שקלים חדשים לשנה, והרשויות המקומיות נושאות ביתרה, סך של כ-151 מיליון שקלים חדשים.

מיכאל מלכיאור: מוצע לתקן את סעיף 5 לחוק באופן שיקבע חובת השתתפות מזערית של אוצר המדינה בהחזקתן ובניהולן של הספריות הציבוריות.

מיכאל מלכיאור: השתתפות אוצר המדינה כאמור תהיה בשיעור של 50% מהסכום הכולל של השתתפות אוצר המדינה והרשויות המקומיות בהחזקתן ובניהולן של הספריות הציבוריות כיום, כאמור, כ-170 מיליון שקלים חדשים.

מיכאל מלכיאור: מוצע כי ההסדר יוחל בהדרגה כך שבעוד שש שנים תעמוד השתתפות אוצר המדינה כאמור על 85 מיליון שקלים חדשים לשנה.

מיכאל מלכיאור: זאת, בשיעורים שווים, כך שבכל שנה ייווסף על תקציב הספריות הציבוריות סכום של כ-11 מיליון שקלים חדשים.

מיכאל מלכיאור: סכום זה יהיה צמוד למדד המחירים לצרכן.

מיכאל מלכיאור: נוסף על כך, לפי התיקון המוצע, סכום ההשתתפות של רשות מקומית בתקציב ספרייה ציבורית שבתחום שיפוטה לא יפחת מהסכום שבו היא משתתפת בתקציב זה בפועל היום.

מיכאל מלכיאור: לפיכך יגדל הסך הכולל של תקציב הספריות הציבוריות בכ-66 מיליון שקלים חדשים לשנה, בכפוף להחלת ההסדר המוצע בהדרגה.

מיכאל מלכיאור: עוד מוצע להוסיף לתקן את הגדרות "ספר", "סרט" ו"תקליט" המצויות היום בחוק, כך שיובהר באופן המסיר כל ספק שמדובר בכל צורה או טכנולוגיה שבהן הם נשמרים, מאוחזרים או מופצים, וזאת על מנת להבטיח כי ספריות ציבוריות יחזיקו גם פריטים באמצעים טכנולוגיים עדכניים שונים.

מיכאל מלכיאור: אני שמח שנפל בחלקי ליזום ולקדם את הצעת החוק, שאף זכתה לתמיכת הממשלה וגובשה בהסכמת משרדי התרבות והאוצר.

מיכאל מלכיאור: אני מבקש מחברי הבית לדחות את ההסתייגויות שהוגשו ולאשר בקריאה שנייה ובקריאה שלישית את הצעת החוק, שתאפשר המשך מתן שירות חשוב וחיוני ביותר לציבור.

מיכאל מלכיאור: כבוד היושב-ראש, אני רוצה להוסיף מלה אישית.

מיכאל מלכיאור: אני רוצה להודות לחלק מהאנשים היושבים פה, סופרים, אנשי תרבות ואנשי ספריות, שדחפו, לחצו והסבירו והביאו לכך שיכולנו להגיע להסכמה הרחבה הזאת בדבר שהוא כל כך חיוני לחברה שלנו.

מיכאל מלכיאור: במרכז הערים הגדולות יש אפשרות לחלופות תרבותיות, אבל בשביל כלל אזרחי המדינה, הפריפריה וכל האנשים החלשים יותר מבחינה סוציו-אקונומית אין תחליף לספרייה ציבורית, שהיא היום מרכז תרבותי רלוונטי, מחברת צעירים ואת כלל האוכלוסייה לספר ולתרבות, להצגות, לתצוגות של אמנות וגם לדברים בתחום המחשוב.

מיכאל מלכיאור: אני כל כך שמח שאנחנו יכולים לעשות תיקון גדול.

מיכאל מלכיאור: אני מזכיר שהסכום הוא עדיין מזערי; זה המינימום שאנחנו קובעים.

מיכאל מלכיאור: אפשר להוסיף, להוסיף ולהרבות ושוב נהפוך להיות עם הספר, שהערכים התרבותיים המרכזיים שלנו – אני כולל פה גם את המיעוטים שבתוכנו.

מיכאל מלכיאור: אגב, עם הספר הוא ביטוי שבא מהמיעוטים, הוא בא מהמסורת המוסלמית.

מיכאל מלכיאור: שכולנו נוכל לחזק את התרבות ולא להתפרק מהדברים החיוניים לקיומנו ולעתידנו.

מיכאל מלכיאור: תודה רבה.

יצחק זיו: תודה רבה.

יצחק זיו: להצעת החוק יש הסתייגויות של חברי הכנסת מוחמד ברכה, חנא סוייד ודב חנין.

יצחק זיו: חבר הכנסת מוחמד ברכה – אינו נוכח, חבר הכנסת חנא סוויד – אינו נוכח.

יצחק זיו: אני מזמין את חבר הכנסת דב חנין, בבקשה.

דב חנין: תודה רבה.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני רוצה קודם כול לנצל את ההזדמנות כדי לברך את יושב-ראש ועדת החינוך של הכנסת על הבאת הצעת החוק החשובה הזאת לכנסת.

דב חנין: הספריות הציבוריות הן אומנם נכס ציבורי מן המדרגה הראשונה.

דב חנין: הספריות הציבוריות הן מקום שבו ילדים, בני נוער ומבוגרים נפגשים עם ספרים ועם עולם הספרים; לילדים ולבני נוער זה לפעמים המקום הראשון שבו הם נפגשים עם ספרים, עם ספרות, עם ידע.

דב חנין: לספרייה הציבורית יש חשיבות אוניברסלית, כללית, אבל ודאי יש לה חשיבות גדולה במיוחד לאלה שידם אינה משגת ספרייה פרטית ראויה בביתם.

דב חנין: ולכן החוק הזה, שהוא חוק חשוב באופן אוניברסלי, חשוב במיוחד לציבור הנזקק לו במיוחד, והוא הציבור העני והחלש, הציבור המוחלש בישראל.

דב חנין: מה שקרה לספריות הציבוריות בשנים האחרונות צריך להדאיג את כולנו, כי למעשה הספריות הציבוריות, כמו הרבה מאוד שירותים ציבוריים בישראל, עברו תהליך מהיר של הרזיה, תהליך של צמצום, תהליך של סגירת דלתות וסגירת משאבים, תהליך של המעטה והתמעטות, ואני מקווה שהצעת החוק הזאת, שמובאת היום לקריאה שנייה ולקריאה שלישית, תשנה את המגמה הזאת ותוביל להחייאה, להתחזקות ולהתרחבות של הספריות הציבוריות בישראל.

דב חנין: ברוח הזאת, שאני מציע שכולנו נתאחד בה בתמיכה בחוק הזה, בשמי ובשם חברי, אנחנו נמשוך את ההסתייגויות לחוק זה, כדי שהוא אומנם יעבור בקריאה שנייה ובקריאה שלישית בכנסת, באחדות מלאה של חברי הכנסת, וכדי שיהיה בכך באמת מסר ברור, גם לציבור הישראלי וגם לממשלת ישראל, שאנחנו, בכנסת הזאת, רוצים לחזק את הספריות הציבוריות, רוצים לקדם אותן, ומבחינתנו החוק הזה הוא רק ההתחלה.

דב חנין: תודה רבה.

יצחק זיו: תודה רבה.

יצחק זיו: מאחר שאני מבין שההסתייגויות ירדו, נעבור להצבעה כהצעת הוועדה בקריאה שנייה.

יצחק זיו: חוק הספריות הציבוריות (תיקון מס' 3), התשס"ז–2007 – אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שנייה.

יצחק זיו: הצבעה מס' 10 בעד סעיפים 1–4 – 9 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–4 נתקבלו.

יצחק זיו: בעד – 9, אין מתנגדים ואין נמנעים.

יצחק זיו: אני קובע – – –

אבשלום וילן: אפשר לצרף אותי?

יעקב אדרי: גם אני בעד.

יצחק זיו: אבקש להוסיף להצבעה את כבוד השר אדרי ואת חבר הכנסת אבשלום וילן.

יצחק זיו: הצעת החוק עברה בקריאה שנייה, ואנחנו עוברים להצבעה בקריאה שלישית על הצעת החוק כולה, כהצעת הוועדה.

יצחק זיו: הצבעה מס' 11 בעד החוק – 11 נגד – אין נמנעים – אין חוק הספריות הציבוריות (תיקון מס' 3), התשס"ז–2007, נתקבל.

יצחק זיו: בעד – 11, אין מתנגדים ואין נמנעים.

יצחק זיו: ההצבעה אושרה.

יצחק זיו: אני קובע שהצעת חוק הספריות הציבוריות (תיקון מס' 3), התשס"ז–2007, התקבלה בקריאה שלישית.

יצחק זיו: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/316).

יצחק זיו: ]

יצחק זיו: הצעת חוק בתי-המשפט (תיקון מס' 42 והוראת שעה), התשס"ז–2007, קריאה ראשונה.

יצחק זיו: אני מזמין את השר יעקב אדרי להציג את הצעת החוק בשם שר המשפטים.

יצחק זיו: בבקשה.

יעקב אדרי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, כדי לתגבר את שורות השופטים בבתי-המשפט ולזרז בכך את שמיעת המשפטים המתנהלים בהם, נקבע כי לתקופה של ארבע שנים תינתן לשר המשפטים האפשרות למנות שופט בית-משפט מחוזי או שופט בית-משפט השלום שיצא לקצבה לכהונת שופט עמית לתקופה אחת, שלא תארך מארבע שנים, ובלבד שלא יכהן כשופט עמית מי שמלאו לו 75 שנים.

יעקב אדרי: עד כה, מספר קטן ביותר של שופטים בקצבה הביעו נכונות להתמנות לשופטים עמיתים, ומסתמן, לנוכח מגבלת הגיל שנקבעה, כי שופטים בקצבה, שכבר מכהנים כשופטים בבתי-משפט לתביעות קטנות, בבתי-משפט לעניינים מקומיים ולפי הוראות חוק עזרה משפטית בין מדינות, לא יוכלו להמשיך לכהן כשופטים עמיתים, מפאת גילם – העולה על 75 שנים.

יעקב אדרי: מוצע לתקן את תיקון מס' 42, וכך לאפשר לשר המשפטים למנות לבית-משפט לתביעות קטנות, לבית-משפט לעניינים מקומיים ולפי חוק עזרה משפטית בין מדינות, גם שופטים בקצבה שאינם יכולים להתמנות לשופטים עמיתים מאחר שגילם עולה על 75 שנים.

יעקב אדרי: כך תורחב האפשרות למנות שופטים לבתי-המשפט ותושג המטרה – הגדלת מספר השופטים בבתי-המשפט.

יעקב אדרי: אני מבקש מחברי הכנסת לתמוך בהצעת החוק ולהעבירה בקריאה ראשונה – לוועדת החוקה של הכנסת.

יעקב אדרי: תודה.

יצחק זיו: תודה רבה.

יצחק זיו: אנחנו עוברים לדיון.

יצחק זיו: ראשון הדוברים, חבר הכנסת אברהם רביץ – אינו נוכח.

יצחק זיו: חבר הכנסת זבולון אורלב – אינו נוכח.

יצחק זיו: חבר הכנסת אורי אריאל – אינו נוכח.

יצחק זיו: חבר הכנסת מאיר פרוש – אינו נוכח.

יצחק זיו: חבר הכנסת משה גפני, בבקשה.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אדוני השר, הממשלה לא נתנה לי זמן להתאושש – –

יעקב אדרי: מהתשבחות – – –

משה גפני: – – מהתשבחות וכבר גרמה לי לחזור בתשובה.

משה גפני: כבר.

משה גפני: קודם כול, החוק לא טוב.

משה גפני: החוק ממש לא טוב.

משה גפני: לגופו של עניין, הועבר החוק של שופט עמית, אז הועבר עד גבול מסוים – הרי לא יכול להיות שפתאום ימנו שופטים שלא נבחרו דרך הוועדה למינוי שופטים.

משה גפני: הם כבר סיימו את תפקידם.

משה גפני: אבל בסדר, הבנו – כאשר הממשלה הביאה את הנושא של שופט עמית, הבנו את העיקרון, שחסרים שופטים בבתי-המשפט, והדבר נעשה כדי למנוע סבל מהאזרחים, ולא ממנים בינתיים שופטים כפי שצריך למנות.

משה גפני: על כן תמכתי בשעתו בחוק הזה.

משה גפני: עכשיו הולכים להרחיב אותו; הולכים להרחיב אותו מעל גיל 75, לבתי-משפט לעניינים מקומיים.

משה גפני: בסדר.

משה גפני: החוק לא טוב, אבל – – –

יעקב אדרי: זה בא להקל.

יעקב אדרי: יש מצוקה גדולה.

משה גפני: בסדר.

משה גפני: זה לא בא להקל.

משה גפני: זה בא להקל על מערכת שלא מסוגלת לתפקד.

משה גפני: על המערכת זה בא להקל.

משה גפני: אבל, אתה יודע מה?

משה גפני: לא הייתי עולה לדבר אם זה היה הנושא.

משה גפני: השר אדרי, מכיוון שאתה איש שקרוב למסורת ואתה מכיר את המערכות כולן – הדתיות ושאינן כאלה – אתה מכיר את זה.

משה גפני: כאשר עלה החוק של שופט עמית, ביקשתי להכניס גם דיין עמית.

משה גפני: גם בגלל המערכת, שלא ממנה דיינים, וגם בגלל המחסור בהרכבים – מצטברים תיקים, אנשים סובלים מזה – ואני ביקשתי להכניס גם דיין עמית.

יעקב אדרי: אני אמליץ על זה.

משה גפני: לא, דקה.

משה גפני: זה היה בקדנציה הקודמת.

משה גפני: משרד המשפטים אמר "לא".

משה גפני: הבאתי את זה כהסתייגות למליאת הכנסת בשבוע האחרון של הכנסת הקודמת, מליאת הכנסת תמכה בהסתייגות, יושב-ראש הוועדה דאז, חבר הכנסת מיקי איתן, שהיה יושב-ראש ועדת החוקה, לא משך את החוק, ונכנס לתוקפו החוק עם ההסתייגות שלי, שגם דיין עמית.

משה גפני: יפה.

משה גפני: שמשרד המשפטים יקבל את העיקרון שהכנסת קבעה; היא קבעה שיש חסר בבתי-המשפט, אבל יש גם חסר בבתי-הדין.

משה גפני: אתה יודע ש-17 דיינים עדיין לא התמנו.

משה גפני: מה האפליה הזאת?

משה גפני: למה?

משה גפני: למה אם בבתי-המשפט המערכת לא מתפקדת מביאים חוק כדי למלא אותם בשופטים עמיתים?

משה גפני: למה אותם אנשים, והמשרד הוא זה שמופקד עליהם, הרי הוא מופקד גם על בתי-המשפט וגם על בתי-הדין הרבניים – למה הוא לא הביא גם על דיין עמית?

משה גפני: למה?

משה גפני: חבר הכנסת מרגי, יושב-ראש סיעת ש"ס, אני רוצה לספר לך, שתדע, שכאשר ביקשנו להביא כללי אתיקה לשופטים, הממשלה הביאה חוק שלה – כללי אתיקה לשופטים; כאשר ביקשנו להביא כללי אתיקה לקאדים, הממשלה הביאה חוק שלה – כללי אתיקה לקאדים.

משה גפני: משדרגים את הקאדים ומשדרגים את השופטים.

משה גפני: כאשר ביקשנו להביא כללי אתיקה לדיינים, עד לרגע זה העברנו חוק פרטי, הממשלה לא הביאה.

משה גפני: משרד המשפטים באופן שיטתי וקבוע, קבוע, עושה אפליה ברורה וחד-משמעית בין בתי-המשפט לבין בתי-הדין הרבניים.

משה גפני: תאמרו לי, חברי בש"ס, תאמרו לי אם האנשים המתדיינים בבתי-הדין הרבניים לא סובלים מעינוי דין, לא צריך עבורם דיינים עמיתים, בהתאם לחוק שהממשלה מביאה עכשיו?

משה גפני: למה?

משה גפני: למה מי שמגיע לבתי-המשפט צריך לפתור לו את הבעיה?

משה גפני: וזה לא פותר את הבעיה, החוק הוא חוק רע.

משה גפני: אבל אם הולכים בכיוון הזה, למה?

משה גפני: שמישהו יבוא ויגיד לי כאן למה מי שצריך להזדקק, ועל-פי חוק כולם מגיעים לבתי-הדין הרבניים בשלב כזה או אחר – למה הוא צריך לחכות בתור?

משה גפני: למה צריך עינוי דין?

משה גפני: למה האנשים האלה שיושבים במשרד המשפטים, אין להם לב?

מנחם בן-ששון: הם לא באים למשפט.

יעקב אדרי: הרב גפני, מה לעשות ששכנעת אותנו?

יעקב אדרי: אני אעלה ואגיד כמה מלים.

משה גפני: אז אני יורד.

משה גפני: תודה.

אחמד טיבי: תודה רבה, חבר הכנסת גפני.

אחמד טיבי: אני קורא לחבר הכנסת יעקב מרגי – מוותר.

אחמד טיבי: חבר הכנסת יעקב כהן – איננו כאן.

אחמד טיבי: חבר הכנסת אורון – איננו כאן.

אחמד טיבי: חבר הכנסת נסים זאב, בכל זאת רוצה.

נסים זאב: אדוני היושב בראש, כנסת נכבדה, מעניין שבכל פעם שחבר הכנסת גפני עולה לדוכן לנאום הוא פונה למרגי ולסיעת ש"ס.

נסים זאב: אם יש לו איזה בעיה – כאילו האשמה ישר נופלת עלינו.

נסים זאב: מה אנחנו אשמים שיש שופטים עמיתים – – –

משה גפני: אתם לא יכולים לתקן.

אריה אלדד: מה לעשות שאתם בממשלה?

נסים זאב: קודם כול, זה לא עומד בסתירה בין בקשה נוספת שזה יחול על – – –

ג'מאל זחאלקה: על איזה סתירה דיברת, בתי"ו או בטי"ת?

נסים זאב: לא על הסטירה של – – –

אחמד טיבי: חברי הכנסת, תנו לו להמשיך.

נסים זאב: זה לא עומד בסתירה לדרישה הנוספת שהיא בהחלט עניינית, רצינית.

נסים זאב: שמעתי את הרב גפני בוועדת החוקה, חוק ומשפט מעלה את הטענה הזאת, ואני תומך בה.

נסים זאב: אגב, מתוך בדיקה וראייה בשבועות האחרונים אני חושב שיש צורך אמיתי, ואני רוצה להביא את זה לחקיקה, וגם דיברתי עם הרב עמאר בנושא הזה, הרב הראשי.

נסים זאב: לא יעלה על הדעת שפתאום יש דיין בבית-הדין העליון, ששם תמיד ההרכב חייב להיות מלא, זה בשונה מבית-הדין האזורי, שלפעמים יכולים לדון בשניים – בבית-הדין הגדול חייבים שלושה, וקורה שיש איזה בעיה, שאחד הדיינים לא מגיע, והוזמנו כבר בפועל כל בעלי הדין.

נסים זאב: שאלתי מדוע אי-אפשר לקחת דיין שהוא חבר בבית-הדין העליון, אבל הוא יצא לגמלאות, ולצרף אותו, הוא מוכן לבוא?

נסים זאב: הוא מוכן מהרגע להרגע לבוא.

נסים זאב: זה לא אחת, כמה פעמים חוויתי את החוויה הזאת, החוויה הקשה, שאחד הדיינים לא יכול היה להגיע מסיבות רציניות של חולי וכדומה, ולא היתה אפשרות להביא דיין אחר שיחליף אותו באותה רמה; לא ביקשתי שיהיה חבר בית-הדין האזורי.

נסים זאב: לדעתי כדאי מאוד גם לחשוב שלפעמים, במקרים מסוימים, יוכל לשבת בהרכב גם חבר דיין מבית-הדין האזורי, אם הוא לא נוגע בתיק עצמו, כדי שלא יהיה דבר שסותר, כי אי-אפשר שדיין שדן בבית-הדין האזורי, שידון גם בבית-העליון; אבל כאשר מדובר בדיין שפרש לגמלאות, והוא חבר בית-הדין העליון, הוא כיהן שנים רבות, החוק לא מאפשר.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, זה דבר שצריך לתת עליו את הדעת.

נסים זאב: אני בעד החוק.

נסים זאב: אם זה מקל על בתי-המשפט, ודאי שיש מקום להקל בבית-הדין, כשתיקים רבים בבית-הדין העליון בפרט מתעכבים בגלל בעיית ההרכב, ובפרט עכשיו, בימים האלה, שבכלל אין הרכב, ועדיין ממתינים בכיליון עיניים להרכב של שלושה דיינים בבית-הדין העליון.

אחמד טיבי: אני מודה לחבר הכנסת נסים זאב.

אחמד טיבי: מכובדי השר אדרי, בבקשה.

יעקב אדרי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, הרב גפני, וגם הרב נסים זאב חיזק את העניין – נכון להביא את התיקון ביחד, לכאורה זה מה שהיה צריך לעשות.

יעקב אדרי: אני מבטיח דבר אחד, שאני אהיה מליץ יושר בנושא של הדיינים.

יעקב אדרי: נכון לעשות את זה.

יעקב אדרי: אני אפנה לשר המשפטים בעניין הזה.

משה גפני: אפשר בוועדת החוקה.

יעקב אדרי: בדיוק.

יעקב אדרי: אחרי הקריאה הראשונה אפשר להעלות את הנושא.

יעקב אדרי: אני אגיד את זה עוד היום לשר המשפטים – דין השופטים במשפטים האזרחיים כדין הדיינים, זה אותו דבר.

יעקב אדרי: תודה.

אחמד טיבי: אני מודה לשר אדרי.

אחמד טיבי: אנחנו עוברים להצבעה, רבותי חברי הכנסת.

אחמד טיבי: ההצבעה החלה.

אחמד טיבי: הצבעה מס' 12 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 13 נגד – 2 נמנעים – 2 ההצעה להעביר את הצעת חוק בתי-המשפט (תיקון מס' 42 והוראת שעה), התשס"ז–2007, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

אחמד טיבי: בעד – 13, נגד – 2, נמנעים – 2.

אחמד טיבי: אני קובע שהצעת חוק בתי-המשפט (תיקון מס' 42 והוראת שעה) עברה בקריאה הראשונה, והיא עוברת להמשך הכנה לקריאה השנייה ולקריאה השלישית בוועדת החוקה, חוק ומשפט.

אחמד טיבי: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/319).

אחמד טיבי: ]

אחמד טיבי: אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה:

אחמד טיבי: הצעת חוק איסור הלבנת הון (תיקון מס' 7), קריאה ראשונה.

אחמד טיבי: יציג את החוק השר יעקב אדרי בשם שר המשפטים.

אחמד טיבי: בבקשה, אדוני.

יעקב אדרי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, חוק איסור הלבנת הון נחקק בשנת 2000, מתוך תפיסה שמלחמה בתוצרי פשיעה היא דרך אפקטיבית להילחם בפשיעה עצמה.

יעקב אדרי: נדמה לי כי אין צורך להכביר מלים על חשיבות המלחמה בפשיעה בכלל ובפשיעה החמורה בפרט.

יעקב אדרי: בחוק נקבע איזון בין הצורך בהעברת מידע כלכלי פרטי לצורך המלחמה בהלבנת הון ובמימון טרור ובין הפגיעה בפרטיות הנגרמת כתוצאה מכך, בין השאר על-ידי הקמתה של הרשות לאיסור הלבנת הון ומימון טרור.

יעקב אדרי: רשות זו הוקמה במשרד המשפטים, והיא מהווה מאגר מידע שאליו נכנס מידע כלכלי פרטי, המוצא ממנו רק לצורכי מלחמה בהלבנת הון ובמימון טרור.

יעקב אדרי: בעקבות יישום החוק נמצא כי יש מקום להבהיר ולחדד חלק מההסדרים שנקבעו בחוק, וחלקם – לשנות.

יעקב אדרי: כך, לדוגמה, מוצע בהצעת החוק המונחת לפניכם לתקן את סעיף העבירה הפלילית של איסור הלבנת הון – עבירה שדינה עשר שנות מאסר, ולקבוע מדרג ענישה פנימי בהתאם לסיטואציות השונות העשויות להתקיים.

יעקב אדרי: בעקבות הניסיון שנצבר בתחום מוצע, למשל, להרחיב את מעגל הגורמים המוסמכים לפנות לקבלת מידע מהרשות לאיסור הלבנת הון ומימון טרור.

יעקב אדרי: לא רק המשטרה והשב"כ, כפי שקובע החוק היום, אלא גם גורמים נוספים אשר מוסמכים לעסוק בחקירת הלבנת הון, למשל מח"ש ומצ"ח, או העוסקים בהיבטים של מימון טרור, למשל המוסד.

יעקב אדרי: בעידן שבו העברת כספים בין מדינות ויבשות מתבצעת בן-רגע באמצעות שיחת טלפון, שיתוף הפעולה בין מדינות הוא חיוני לצורך המלחמה בהלבנת ההון ובפשיעה.

יעקב אדרי: מדינה אשר יש חשש כי אינה משתפת פעולה עם שאר המדינות הנאורות במלחמה בהלבנת הון, עלולה למצוא את עצמה במצב לא נוח ובעל השלכות משמעותיות.

יעקב אדרי: אזכיר כי עד לפני כארבע שנים היתה מדינת ישראל ברשימה הבלתי מכובדת של מדינות שאינן משתפות פעולה בתחום המלחמה בהלבנת הון, ובשל כך עמדה בסכנה כי יינקטו נגדה צעדים שעלולים היו לפגוע בכלכלתה.

יעקב אדרי: מדינת ישראל הוצאה מרשימה זו בעקבות פעילות של מכלול הגורמים העוסקים בנושא – חקיקתו של חוק איסור הלבנת הון, הקמת הרשות לאיסור הלבנת הון ומימון טרור ופעילות הפרקליטות, משטרת ישראל וגורמים נוספים.

יעקב אדרי: ודאי שאיננו רוצים למצוא את עצמנו שוב חברים בקבוצת המדינות שנטען כלפיהן שאינן שותפות למלחמה בהלבנת הון.

יעקב אדרי: אך לפני חודשיים התבשרנו כי מדינת ישראל הוזמנה לנהל משא-ומתן לגבי הצטרפות לארגון לשיתוף פעולה ופיתוח כלכלי, ה-OECD.

יעקב אדרי: עמידתה של מדינת ישראל בחזית אחת עם שאר המדינות המתוקנות במלחמה בהלבנת הון מסייעת גם בתהליך זה.

יעקב אדרי: גבירותי ורבותי חברי הכנסת, תיקון החוק המונח לפניכם נועד לפתור קשיים שונים שהתעוררו במהלך יישומו של חוק איסור הלבנת הון ולשפר את יכולת המלחמה בהלבנת הון גם בהתייחס לסטנדרטים הבין-לאומיים המקובלים בתחום זה.

יעקב אדרי: אני מבקש מחברי הכנסת הנכבדים לתמוך בהצעת החוק ולהעבירה לוועדת החוקה, חוק ומשפט.

יעקב אדרי: תודה.

אחמד טיבי: אני מודה לשר אדרי.

אחמד טיבי: הדובר הראשון, חבר הכנסת אברהם רביץ – אינו נוכח.

אחמד טיבי: חבר הכנסת זבולון אורלב – אינו נוכח.

אחמד טיבי: חבר הכנסת מאיר פרוש – אינו נוכח.

אחמד טיבי: חבר הכנסת משה גפני נמצא ומוותר.

אחמד טיבי: חבר הכנסת יעקב מרגי – אינו נוכח.

אחמד טיבי: חבר הכנסת יעקב כהן – אינו נוכח.

אחמד טיבי: חבר הכנסת חיים אורון – אינו נוכח.

אחמד טיבי: אנחנו עוברים להצבעה.

אחמד טיבי: הצבעה מס' 13 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 11 נגד – אין נמנעים – 1 ההצעה להעביר את הצעת חוק איסור הלבנת הון (תיקון מס' 7), התשס"ז–2007, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

אחמד טיבי: בעד – 11, אין מתנגדים ונמנע אחד.

אחמד טיבי: חבר הכנסת דוד טל מבקש לצרף את שמו כי הוא לא הספיק להגיע להצבעה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

מנחם בן-ששון: אדוני לא הכריז לאיזו ועדה הצעת החוק מועברת.

אחמד טיבי: מובן שהצעת החוק תועבר לוועדת החוקה, חוק ומשפט.

אחמד טיבי: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/164).

אחמד טיבי: ]

אחמד טיבי: הצעת חוק הודעה לעובד (תנאי עבודה) (תיקון) (חוזה שבו נקבעו תנאי העבודה של העובד), התשס"ז–2007.

אחמד טיבי: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, עמיתי חברי הכנסת, הצעת החוק שאני מביא היום לאישור בקריאה ראשונה היא חשובה, והיא חלק ממערכה שנועדה להתמודד עם הנגע הבעייתי והקשה של עבדות קבלן בישראל.

דב חנין: המנגנון שהחוק מציע הוא מנגנון פשוט והגיוני, ואני שמח שהצעת החוק מובאת באמת בהסכמה כללית בבית הזה, כי החוק הוא מאוד ראוי ונכון.

דב חנין: במקרים רבים נחתם בין המעביד שמזמין את שירותי חברת כוח-האדם או החברה הקבלנית ובין החברה הסכם שמגדיר את המסגרת לתנאי העבודה של העובדים.

דב חנין: זה כמובן דבר טוב.

דב חנין: במצב כזה המזמין מרגיש שהוא דאג לתנאי העבודה של העובדים, ומרגיש שהוא, מבחינתו, מכוסה.

דב חנין: כאשר באים אליו בטענות הוא אומר: אני הרי חתמתי עם החברה הקבלנית על חוזה שבו מוגדרים בדיוק תנאי העבודה של העובד, והם מוגדרים בצורה ראויה ונכונה.

דב חנין: כך אומר המזמין.

דב חנין: לצערנו הגדול, במקרים רבים ההבטחה הזאת, של תנאי העבודה של העובד, אינה מגיעה ליעדה, אינה מגיעה אל העובד שנמצא בסוף שרשרת המזון הזאת.

דב חנין: החוק בעצם יוצר חובה חדשה, שהיא חובה חשובה ועקרונית, ולפיו, כאשר יש בין מזמין העבודה ובין קבלן כוח-האדם – החברה הקבלנית – הסכם בדבר תנאי העבודה של העובד, חובה לדווח גם לעובד עצמו על ההסכם בדבר בתנאי עבודתו.

דב חנין: המשמעות של ההודעה אינה טכנית ואינה פורמלית, כי ברגע שהעובד ידע מה סוכם בכל הקשור לתנאי עבודתו, ברגע שהעובד ידע מה סוכם בכל הקשור לשכרו, הוא יפסיק להיות שחקן פסיבי במגרש הזה ויוכל לקום ולתבוע את מה שמגיע לו.

דב חנין: אם בחוזה שבין מזמין השירות ובין קבלן כוח-האדם או קבלן השירותים נאמר שהעובד צריך לקבל שכר מינימום, או שהעובד צריך לקבל תנאי עבודה כאלה או אחרים, או שהוא צריך לקבל תנאי מנוחה כאלה ואחרים, העובד ידע את זה.

דב חנין: תהיה חובה להודיע לו את זה.

ראובן ריבלין: על מי חלה החובה?

דב חנין: על המעביד הישיר שלו.

דב חנין: החובה הזאת תיצור לעובד את הזכות לקום ולדרוש את הזכויות האלה בפועל.

דב חנין: החוק הזה הוא כמובן אחד מכמה וכמה חוקים שאנחנו מנסים לקדם בכנסת כדי להתמודד עם המגפה הזאת של עבדות קבלן בישראל.

דב חנין: אתם יודעים שחלק גדול מהעובדים במשק שלנו היום הם עובדי קבלן.

דב חנין: עובדי קבלן נמצאים לא רק במקומות הקלאסיים של שמירה ואבטחה, אלא גם במקומות חדשים כמו סיעוד, הוראה ורפואה.

דב חנין: לכן ההתמודדות עם הבעיה הזאת חשובה, וחשוב שהיא תיעשה באופן רוחבי ובמגוון אמצעים, כפי שאנחנו מנסים לעשות בכנסת הנוכחית.

דב חנין: תודה רבה.

אחמד טיבי: אני מודה לך, חבר הכנסת דב חנין.

אחמד טיבי: אנחנו עוברים לרשימת הדוברים.

אחמד טיבי: הדובר הראשון, חבר הכנסת יורם מרציאנו – אינו נוכח.

אחמד טיבי: חבר הכנסת יעקב מרגי – אינו נוכח.

אחמד טיבי: חברת הכנסת ליה שמטוב – אינה נוכחת.

אחמד טיבי: חבר הכנסת רן כהן – אינו נוכח.

אחמד טיבי: חברת הכנסת שלי יחימוביץ – אינה נוכחת.

אחמד טיבי: חבר הכנסת מוחמד ברכה – אינו נוכח.

אחמד טיבי: חבר הכנסת חיים אורון – אינו נוכח.

אחמד טיבי: חבר הכנסת רביץ – אינו נוכח.

אחמד טיבי: חבר הכנסת אורלב – אינו נוכח.

אחמד טיבי: חבר הכנסת אריאל – אינו נוכח.

אחמד טיבי: חבר הכנסת פרוש – אינו נוכח.

אחמד טיבי: חבר הכנסת גפני נמצא ומוותר.

משה גפני: איך אתה יודע שאני מוותר?

אחמד טיבי: אני קורא מחשבות.

משה גפני: מכיוון שאמרת אני מוותר, אבל אני תומך בחוק הזה.

אחמד טיבי: חשוב לציין.

אחמד טיבי: נא לציין את זה בפרוטוקול.

אחמד טיבי: חבר הכנסת יעקב כהן – אינו נוכח.

אחמד טיבי: חבר הכנסת גדעון סער, בבקשה.

אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אנצל את האפשרות הנדיבה שתקנון הכנסת מעניק כדי להתריע מפני כל אותם מהלכים חמורים שממשלת אולמרט-ברק נוקטת לצורכי פוטו-אופורטיוניטיס עם אבו-מאזן, כאשר בכל פגישה מחירן של אותן מחוות חד-צדדיות הולך ומאמיר.

הפעם כדי להיפגש עם ראש הרשות הפלסטינית, שכוחותיו האמיתיים הם למען האמת לא מרובים – אבל גם בימים שמצבו היה יותר שפיר – יש פשיטת רגל מוחלטת וממש מכירת חיסול: שחרור מחבלים מבתי-הכלא, מחילה למבוקשים שביצעו פיגועי טרור או מתכננים לבצע פיגועי טרור ועל כן הם מבוקשים על-ידי כוחות הביטחון, ואפילו, אוי לאותה בושה, מתן אפשרות חזרה לרב-המרצחים נאיף חוואתמה, אשר אחראי לפיגועים חמורים ביותר, ובהם רצח ילדים – ילדי צפת שנטבחו במעלות באותו פיגוע זכור לשמצה.

ואני אומר מה הממשלה עושה במהלכים האלה: התוצאה העיקרית של הדברים האלה היא אמירה חמורה, שלפיה הטרור נגד אזרחי ישראל הוא טרור על-תנאי.

תמיד יגיעו התנאים, ובמקרה זה כבר לא מדובר בהסכמים מדיניים, בהסדרי קבע, אלא רק בפגישות.

תמיד תגיע הפגישה הבאה עם אבו-מאזן, ולמענה נשלם מחיר כבד במונחי ביטחון ישראל והחלשת ישראל.

בהחלט, המהלכים הללו, לא רק שהם חמורים, הם גם לא מובאים לאישור הממשלה.

אני שואל את אנשי ש"ס, או את אנשי ישראל ביתנו – שבדרך כלל, כאשר מדברים אתם על הדברים האלה, הם בצדק משפילים מבט: מדוע אתם לא תובעים מראש ממשלת המחדל להביא את הדברים האלה למליאת הממשלה?

מה, זאת החלטה אישית להכניס את נאיף חוואתמה לשטחי יהודה ושומרון?

זאת החלטה אישית לבוא ולתת חנינה לכל אותם מחבלים של ה"פתח" בשטחי יהודה ושומרון?

הרי בסופו של דבר, השותפות לאחריות היא של כל חברי הממשלה.

מדוע אתם לפחות לא מציגים כאילו אתם נאבקים, כאילו אכפת לכם, כאילו אתם בקואליציה בשביל איזשהם דברים שהם לטובת עם ישראל כולו?

אחמד טיבי: אתה כאילו סיימת.

גדעון סער: אני אומר ליושב-ראש, שיכול להיות שבנושאים הללו יש מחלוקת מסוימת בינינו, שלפחות אני יודע שעמדותיו הן עמדות אשר עומדות במבחן הזמן – מה שאינני יכול להגיד על עמדותיהם של אלה אשר מאיישים את השולחן שמולי, או לא מאיישים ברגע זה, למעט השרה החדשה רוחמה אברהם.

אחמד טיבי: אני מודה לחבר הכנסת סער.

אחמד טיבי: מכובדי חבר הכנסת ראובן ריבלין, בבקשה.

אחמד טיבי: גם כן שלוש דקות.

אחמד טיבי: ניתנת לך הזכות להשמיע את דבריך, אדוני.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה – כמה נעים לומר גברתי השרה – רבותי חברי הכנסת, חבר הכנסת חנין, אנחנו – אף שיכול להיות שיש חילוקי דעות בתוך הליכוד לגבי הצעת החוק שלך – הנוכחים כאן מהליכוד יצביעו בעדה, כי אנחנו בעד הסכמים ברורים וגלויים, וזכות כל עובד לדעת מהן זכויותיו, גם אם המעביד מבקש להעלים זאת מעיניו.

ראובן ריבלין: אבל – להבדיל אלף אלפי הבדלות – הייתי רוצה לנצל את העובדה שאני מצביע בעד זכות הציבור לדעת, על כך – אדוני סגן שר הביטחון, שהוא כולו שר – אני רוצה להודיע לך בתור חבר מפלגת העבודה דהיום, שבאזכרה לזאב ז'בוטינסקי, שנערכה לפני שעה קלה בהר-הרצל בירושלים, אמר נשיא המדינה, מר שמעון פרס, שנדמה לו שעשתה טעות מפלגת העבודה לדורותיה כאשר בשנת 1934 לא אישרה את הסכם בן-גוריון–ז'בוטינסקי.

ראובן ריבלין: כפי שחבר הכנסת חנין – להבדיל אלפי הבדלות, בעניין שאנחנו מדברים בו – מדבר על כך שיש פעמים שאנשים לא יודעים מהם ההסכמים, אני בטוח שלא יותר מ-50 איש מבין מאות האנשים שהשתתפו באזכרה, יודעים מה ההסכם הזה, ודאי שגם אנשים היום, אזרחי מדינת ישראל, וגם אני לא בטוח שההסכם היה ידוע לאנשים בני דור אותו הסכם.

ראובן ריבלין: באמירתו זאת, כבוד השר וילנאי, הודה למעשה נשיא המדינה שמעון פרס שכנראה היתה עלילה כאשר טפלו על שלושה אנשים מהתנועה הלאומית את רצח ארלוזורוב.

ראובן ריבלין: שכן, אותו הסכם דיבר על פשרה והסכמה והבנה ואיזושהי התקרבות במחלוקת בתנועה הציונית דאז.

ראובן ריבלין: אני רוצה לברך את נשיא המדינה שמעון פרס ולומר: אולי אצבע אלוהים היא שהוא נבחר למעמד הזה על מנת לומר את הדברים על קברו של זאב ז'בוטינסקי, כי זו הפעם הראשונה שאחד ממנהיגי מפלגת העבודה מביע צער על כך שלא חתמו על הסכם ז'בוטינסקי–בן-גוריון, על כל המשתמע מכך.

ראובן ריבלין: אני רוצה לברך על כך, ועדיין נסער מהדברים שדיבר עליהם נשיא המדינה, מר שמעון פרס, באזכרה לזאב ז'בוטינסקי.

גדעון סער: הוא אמר שההסכם אושר על-ידי התנועה הרוויזיוניסטית.

ראובן ריבלין: ודאי שההסכם אושר על-ידי התנועה הרוויזיוניסטית, ונדחה על-ידי אנשי מפלגת העבודה, פועלי ציון.

ראובן ריבלין: אני בטוח שאם אחד מראשיה היה מתן וילנאי – בנו של זאב וילנאי – ההסכם היה מאושר.

גדעון סער: פרופסור זאב וילנאי.

ראובן ריבלין: תודה רבה, אדוני, על כך שאפשרת לי.

אחמד טיבי: אני מודה למכובדי, חבר הכנסת ריבלין.

אחמד טיבי: חבר הכנסת נסים זאב – אחרון הדוברים.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הצעת חוק הודעה לעובד – –

אחמד טיבי: נא להירגע, חברי הכנסת – בעיקר מש"ס.

נסים זאב: – – מדברת על כך שעל המעביד להודיע את תנאי עבודתו בתוך 30 יום.

נסים זאב: אני רוצה לומר לחברים שמכירים את קבלני השירותים או את קבלני כוח-האדם – הרי יש שני סוגים.

נסים זאב: יש סוג של קבלן כוח-אדם שמקבל הכנסה חודשית מאותו המעביד תמורת העובד שהוא מביא לו, זאת אומרת על כל חודש הוא מקבל שכר מסוים.

נסים זאב: יש מצב שהמעביד משלם לקבלן כוח-אדם את כל הסכום, וקבלן כוח-האדם – הוא משלם לעובד.

נסים זאב: בעצם, מי שמעביד אותו זה הקבלן עצמו, אז מי שצריך להודיע על תנאי העבודה זה לא המעביד בפועל.

נסים זאב: המעביד בפועל זה לא איפה שהוא עובד בפועל.

נסים זאב: אני רוצה שיבין חבר הכנסת דב חנין, שיכול להיות מצב שהמעביד זה לא איפה שהוא עובד.

נסים זאב: הוא יכול לעבוד אצל שמעון, אבל המעביד שלו זה ראובן, וצריך לתת את הדעת בסוגיה הזאת בעצם על מי תחול החובה.

נסים זאב: אגב, בפועל רוב חברות כוח-האדם הן שמשלמות לעובדים.

נסים זאב: לכן היו כל כך הרבה הצעות חוק – שלא יקופחו אותם העובדים.

נסים זאב: זה בנושא של כוח-אדם.

נסים זאב: ואני בהחלט חושב שעובד צריך לדעת את הזכויות שלו, אבל החובה על מי להטיל – אני חושב שזה על מי שמשלם בפועל, וכך צריכה להיות רוח החוק.

נסים זאב: דבר נוסף, אדוני היושב-ראש, על מה שאמר חבר הכנסת גדעון סער – כאילו ש"ס מזדהה.

נסים זאב: אנחנו לא כאילו, לא עובדים ב"נדמה לי", אדוני.

נסים זאב: ש"ס – אני הבאתי בשבוע שעבר הצעה לסדר-היום, ביקשתי את שחרורם של 25 יהודים אסירים ביטחוניים בתמורה ל-250 אסירים פלסטינים שראש הממשלה עומד לשחרר, וביקשתי שיהיה דיון ופניתי ליושב-ראש – –

גדעון סער: האחריות היא על הממשלה.

נסים זאב: – – ועדת החוקה, חוק ומשפט, והוא אכן הבטיח לי שבימים הקרובים יקיים דיון בנושא הזה.

נסים זאב: במקביל, גם לנו יש הצעת חוק בנושא.

גדעון סער: מה יוצא מזה?

נסים זאב: תראה מה שיצא.

נסים זאב: אנחנו נעמוד על הזכויות של אותם אסירים ביטחוניים יהודים, ונפעל בעניין הזה.

נסים זאב: אתה בא ואומר: האם זאת החלטה שרירותית, שראש הממשלה – זאת החלטה בלעדית שלו?

נסים זאב: אני מסכים שצריכה להיות החלטת ממשלה.

אחמד טיבי: רבותי.

אחמד טיבי: אדוני סגן שר הביטחון.

נסים זאב: אגב, אני באופן אישי לא חושב – – –

אחמד טיבי: אני גם מודה לאדוני חבר הכנסת נסים זאב, כי הוא סיים את דבריו.

נסים זאב: אני כבר מסיים.

אחמד טיבי: אתה סיימת.

נסים זאב: אני באופן אישי חושב שאסור לשחרר שום מחבל פלסטיני עם דם על הידיים, או שעזר בהרג, בלי שהסוגיה הזאת של האסירים הביטחוניים היהודים תעלה על הפרק, ותתקבל החלטה בממשלה בסוגיה הזאת.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: תמו הדוברים.

אחמד טיבי: רבותי, אנחנו עוברים להצבעה.

אחמד טיבי: הצבעה מס' 14 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 14 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הודעה לעובד (תנאי עבודה) (תיקון) (חוזה שבו נקבעו תנאי העבודה של העובד), התשס"ז–2007, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

אחמד טיבי: בעד – 14, אין מתנגדים, אין נמנעים.

אחמד טיבי: הצעת חוק הודעה לעובד (תנאי עבודה) (תיקון) (חוזה שבו נקבעו תנאי העבודה של העובד) עברה לוועדת העבודה והרווחה, בראשותו של חבר הכנסת משה שרוני, להמשך הכנה לקריאה שנייה ושלישית.

אחמד טיבי: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/163).

אחמד טיבי: ]

אחמד טיבי: אנו עוברים להצעת חוק יחסי ממון בין בני-זוג (תיקון מס' 4) (הקדמת המועד לאיזון המשאבים).

אחמד טיבי: יציג אותה חבר הכנסת עתניאל שנלר.

עתניאל שנלר: תודה.

עתניאל שנלר: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, חוק יחסי ממון בין בני-זוג, התשל"ג-1973, קובע בסעיף 5 הסדר לאיזון משאבים בין בני-זוג שלא ערכו הסכם ממון לגבי כלל המשאבים המשותפים במהלך של תהליכי גירושין.

עתניאל שנלר: לפי הסדר איזון משאבים ככלל, כל אחד מבני-הזוג זכאי למחצית משוויים של כלל נכסי בני-הזוג, חוץ מנכסים שאי-אפשר לאזן את השווי שלהם, כמו נכסים שהיו לבני הזוג טרם הנישואים, התקבלו כמתנות, בירושה וכיוצא באלה.

עתניאל שנלר: מועד הפעלת הסדר איזון המשאבים מותנה באחד מהשניים – או בפקיעת הנישואים בדרך של גירושין או במותו של אחד מבני-הזוג.

עתניאל שנלר: התנאי של הפעלת ההסדר יצר מתח בין שתי גישות.

עתניאל שנלר: גישה אחת אומרת: על מנת להקל על בני-הזוג בואו נעשה הפרדה בין חלוקת הרכוש באיזון המשאבים לבין התהליך הקשור לתהליך הגירושין עצמו.

עתניאל שנלר: למשל, וזה לא בהכרח גבר ואשה בצורה הזאת, למשל אם יסתבר שהמפרנס הוא גבר והאשה היא המפורנסת והיא מבקשת לקבל גט, יכול לכאורה תיאורטית הצד החזק, במקרה של הדוגמה זה הגבר, לומר: איני נותן לך גט אלא אם תוותרי על חלק מזכויותייך, דבר שיוצר מהלך מאוד ארוך, מורכב ומסובך.

עתניאל שנלר: אגב, זה נכון גם הפוך, כשהאשה מפרנסת והגבר יהיה תלוי בה, זה לא משנה.

עתניאל שנלר: ואז יש תזה שאומרת:

עתניאל שנלר: בואו נעשה הפרדה מלאה בין התהליך של הגט לבין התהליך של איזון המשאבים.

עתניאל שנלר: יש גישה אחרת, שההלכה היהודית, בחלק מהתפיסות של ההלכה היהודית, טוענת: הא בהא תליא, הדברים קשורים אחד בשני – ואני אוסיף:

עתניאל שנלר: לכאורה – ואי-אפשר לעשות הפרדה בכל מקרה, כי לפעמים התהליך יכול ליצור מצב שהגירושין לא יפקעו בצורה ראויה, עד כדי גט מעושה.

עתניאל שנלר: ואנחנו לא נכנסים כאן לדיון הלכתי, אבל הדברים מורכבים מאוד, בעיקר במדינה שלנו, מדינה שבה יש איזון, או ניסיון ליצור איזון בין ההיבטים ההלכתיים להיבטים האחרים, מדינה שבה החוק הקשור לנישואין וגירושין הוא חוק על בסיס החקיקה ההלכתית הנוהגת במדינתנו.

עתניאל שנלר: לכן, החוק הזה הוא חוק להסדר תהליך איזון המשאבים.

עתניאל שנלר: החוק המוצע בעצם מייצר כאן איזון בפער בין שני המתחים האלה.

עתניאל שנלר: הכוונה הבסיסית, לנסות לקיים תהליך על-פי מה שקיים היום, אבל לגרום בכך לשני דברים.

עתניאל שנלר: האחד, שהדברים יתנהלו בקצב ראוי, ריאלי, שלא ייצור מתח או סבל לאחד מבני-הזוג, והשני, לא לגעת בשאלות ההלכתיות שיכולות לפגום וליצור בוקה ומבולקה בכל ענייני דיני נישואין וגירושין בחברה הישראלית.

עתניאל שנלר: הוועדה קיבלה ודנה בכמה הצעות.

עתניאל שנלר: יש שתי הצעות שאומרות: אנו נוהגים לפי ההלכה, אבל כעבור זמן מסוים, אם לא יגיעו לידי איזון משאבים, ובית-הדין ממשיך לעסוק בדיונים ולנסות להגיע לשלום בית וכיוצא באלה, בשלב מסוים יהיה איזון משאבים, ובית-הדין הרבני ימשיך בעיסוקו, בתהליך עצמו.

עתניאל שנלר: זה לא רק בית-הדין הרבני, זה גם בית-המשפט שעוסק באיזון המשאבים.

עתניאל שנלר: יש גישה שאומרת: כל החוק הזה מיותר, אפשר לחזור למה שהיה עד לפני 25 שנה – כמדומני, אולי אני טועה – ולבטל את החוק הזה בכלל.

עתניאל שנלר: ויש גישה אחרת שמנסה ליצור את האיזון, שאומרת: כן, אנו נלך על-פי אמות מידה הלכתיות באופן מלא, ניתן לבית-הדין זמן קצוב בתהליך מסוים להגיע לאותו שלב אחרון שבו יהיה איזון משאבים, ובמקרים חריגים נאפשר לבית-הדין, במכניזם כזה או אחר, להמשיך לדון עד שהבעיות ההלכתיות תיפתרנה.

עתניאל שנלר: אני לא נכנס לכל העניין ולא רוצה להלאות אתכם בדקויות, כי התחייבתי לדבר בקצרה.

עתניאל שנלר: אני רק אומר שכל שלוש הגישות נדונו בוועדת החוקה, חוק ומשפט.

עתניאל שנלר: הבקשה שלנו היא לאשר את המשך הדיון בוועדת החוקה, חוק ומשפט, מתוך הנחה שאנו מתכוונים להגיע לידי חקיקה שתהיה מאוזנת בין הרצון לתת לבני-הזוג את היכולות הכלכליות, ולא ליצור תלות של החלש בחזק בגלל תהליך ביורוקרטי של עבודת בית-הדין; ומצד שני נשמור מכל משמר שלא ייווצר מצב שהמערכת ההלכתית תיפגע, כי אז הנזק – כל הבסיס של דיני נישואין וגירושין במדינת ישראל יכול להתערער, כולל ספרים מיוחדים וייחוס ועוד כל מיני דברים שאנו לא רוצים להגיע אליהם, בתפיסה העקרונית שבהקשר הזה ההלכה הזאת נוהגת במדינת היהודים, במדינת ישראל.

עתניאל שנלר: לכן הבקשה שלנו, חברי חברי הכנסת, משום הרגישות הזאת נבקש שהכנסת תאשר את מה שוועדת החוקה, חוק ומשפט הניחה לפניכם, נאשר להמשך דיון בוועדת החוקה, ואני מקווה שזה יהיה מוקדם ככל הניתן.

עתניאל שנלר: הלוואי שנוכל להעביר את ההצעה במושב הנוכחי.

עתניאל שנלר: הכוח של הבית הזה הוא בכיבוד ההדדי של כל האינטרסים, גם האזרחיים, גם ההלכתיים, גם אלה וגם אלה.

עתניאל שנלר: נבחן את החוק, ואין לי ספק שהחוק, אם תאשרו אותו, יעבור בוועדת החוקה ויגיע להיות חוק מאוזן שיבטא פריצת דרך עצומה בתחום האזרחי, ולא פחות, בתחום ההלכתי, מבלי לפגוע כהוא זה בהלכה היהודית.

אחמד טיבי: אני מודה לאדוני.

אחמד טיבי: הדובר הראשון, חבר הכנסת מיכאל מלכיאור.

מיכאל מלכיאור: כבוד היושב-ראש, כבוד השרה, עמיתי חברי הכנסת, אני שמח שהגענו לנקודה הזאת.

מיכאל מלכיאור: אני חושב שנחוץ ביותר שהבית הזה יעשה ככל האפשר למען מסורבות הגט.

מיכאל מלכיאור: המציאות היום היא שיש לנו כל כך הרבה נשים במצב האומלל הזה של עיגון, שבעצם אומר שהן קשורות בלי יכולת להתחיל שוב את חייהן, וזה מצב עגום.

מיכאל מלכיאור: אני יודע שחלק גדול מרבנים ופוסקי הדור לא ישנו ימים ולילות ועבדו כדי לעזור לנשים הללו, אבל העובדה היא שפה, במדינת ישראל, דווקא בתחום הזה לא הצלחנו.

מיכאל מלכיאור: כל זמן שיש עגונה אחת שהיא אומללה וקשורה לקשרים ויחסים עם בעל שמזמן איבד כל משמעות של חיים משותפים, כל זמן שהמציאות הזאת קיימת, אנו מחויבים לפעול, כל אחד בדרך שלו, מי שיושב, דיין בבית-הדין או פוסק הלכה חייב לפעול, ואנו כמחוקקים חייבים לפעול.

מיכאל מלכיאור: לפני ארבע-חמש שנים ישבתי עם הרב דיכובסקי והצענו דרך לצאת מהמצב הנוכחי.

מיכאל מלכיאור: התייעצנו גם עם גדולי ישראל אחרים בתחום ההלכה, והגענו להצעות שונות.

מיכאל מלכיאור: בינתיים יש פה עניין של פשרות ויש עניין של לחצים ואיזונים, כמו בכל דבר ועניין.

מיכאל מלכיאור: אני חושב שמה שאנחנו מביאים היום לקריאה ראשונה זה בעצם שלל של אופציות.

מיכאל מלכיאור: אני התחייבתי כלפי חבר הכנסת – – –

ראובן ריבלין: גם ככה ההלכה מאפשרת הכרה גם אם לא במסגרת הנישואין?

מיכאל מלכיאור: קודם כול לא, ודבר שני, פה דובר על יותר גרוע, פה דובר על אנשים נשואים שההלכה או המצב של הנשים הללו קובע שהן לא יכולות להתחתן פעם נוספת.

מיכאל מלכיאור: יש חלק מהציבור, אולי, שבשבילם הדבר הוא פחות משמעותי, כי ההלכה אוסרת, אבל הן חיות את חייהן שלא בתוך מחויבות הלכתית.

ראובן ריבלין: זאת שאסורה על בעלה ועל הבועל?

מיכאל מלכיאור: לא, היא לא אסורה, היא עדיין נשואה.

מיכאל מלכיאור: היא בלי גט.

מיכאל מלכיאור: אנחנו פשוט מציעים שחלוקת הרכוש והמזונות וכל הדברים יהיו ביניהם, כדי שהבעל לא יוכל להגיד: אני מתנה את מתן הגט בזה שאני אקבל את הדירה, או בזה שאת תשלמי לי 100,000 דולר, או כל הדברים שאנחנו יודעים שנעשים היום.

מיכאל מלכיאור: רוצים למנוע את המצב הזה, ולכן אנחנו רוצים ליצור הפרדה בין חלוקת המשאבים לבין מתן הגט, איפה שזה אפשרי.

מיכאל מלכיאור: וזאת הפשרה הגדולה שאנחנו הגענו אליה, ואני התחייבתי לזה.

מיכאל מלכיאור: מאחר שאני מציע, יש לי עשר דקות.

אחמד טיבי: זה לא נכון.

אחמד טיבי: אתה מציע החוק, לא מציג את החוק.

אחמד טיבי: מציג החוק מקבל יותר.

אחמד טיבי: מציע החוק מקבל כשאר הדוברים.

אחמד טיבי: זה התקנון.

מיכאל מלכיאור: אני מקבל את זה.

מיכאל מלכיאור: אני רק אזכיר מה שהתחייבתי, כי זה חשוב לפרוטוקול.

מיכאל מלכיאור: התחייבתי לבטל את התנאים של החוק שלי בהסכמים שהגעתי אליהם עם חבר הכנסת עתניאל שנלר.

מיכאל מלכיאור: אני לא אפרט בגלל קוצר הזמן, אבל לזה התחייבתי, ואני מבין שזה גרם לכך שיכולנו להגיע לפשרה ולקבל את החוק.

מיכאל מלכיאור: תודה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת אברהם רביץ – לא נמצא.

אחמד טיבי: חבר הכנסת אורי אריאל – לא נמצא.

אחמד טיבי: חבר הכנסת חיים אורון, בבקשה.

חיים אורון: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, חבר הכנסת מלכיאור, אני מקווה שהבנתי נכון את הנוסח הכחול שמופיע פה.

חיים אורון: אני חושב שמדובר במהלך נכון.

חיים אורון: אני חושב שהוא מחזק תהליך שיכול להיות שהדוברים עד כאן לא לגמרי רואים אותו באופן חיובי, אבל הוא מאוד נפוץ במקומותינו, וזה הסכם ממון בין שני בני-זוג שחיים יחד והם לא נשואים.

חיים אורון: אני מקווה שאני לא טועה בהבנת הנקרא, אבל נדמה לי שהמהלך שמוצג פה מחזק גם את התופעה הזאת, ואני רואה בכך דבר חיובי.

חיים אורון: אני לא רואה דבר חיובי בעובדה – ואני לא שופט עכשיו – שרבים יותר ויותר הזוגות בישראל שאינם מוצאים במסגרת ההלכה את המסגרת לקיים בתוכה את חיי הנישואים שלהם.

חיים אורון: ואני יודע שאני הנחתי פה במרכז המליאה מוקש ענק, ואני יודע שהאנשים שתורתם אמונתם, לא אומנותם, פיתחו אין-סוף דרכים לעקוף את המוקש הזה, אבל הוא מונח פה.

חיים אורון: כמי שחושב – מבלי להיות שמרני יותר מדי – שזוגיות וחיי זוג הם עוגן יסוד במציאות החברתית כפי שהייתי רוצה לראות אותה, המחסום ההלכתי שקיים בפני רבים – או כי הוא קיים כמחסום הלכתי או כי הוא קיים כמחסום תודעתי ולא מוכנים להיכנס בשערים הללו מסיבות השמורות אתם – היה ראוי שיעורר יותר שאלות מכפי שהוא מעורר ויותר אומץ לב להתמודד אתו.

חיים אורון: אבל בכל מקרה, אם הבנתי נכון את הצעת החוק ואת הדילמות שאתם מציגים, שהן דילמות בין זרמים שונים ביהדות – אני עכשיו מדבר על זרם נוסף ביהדות, שהיכולת להגדיר בחוק חלוקת משאבים בין בני-זוג בעצם גם במועד שייראה להם היא בעיני מהלך חיובי, ולכן אני לא יכול לומר שמתוך שלא לשמה בא לשמה.

חיים אורון: יש פה גם לשמה ויש פה גם שלא לשמה, ובכל מקרה אני אתמוך בהצעת החוק.

אחמד טיבי: אני מודה לאדוני.

אחמד טיבי: חבר הכנסת יעקב מרגי – לא נמצא.

אחמד טיבי: חבר הכנסת אורלב – לא נמצא.

אחמד טיבי: חבר הכנסת פרוש – לא נמצא.

אחמד טיבי: חבר הכנסת יעקב כהן – לא נמצא.

אחמד טיבי: חבר הכנסת נסים זאב – לא נמצא.

אחמד טיבי: חבר הכנסת גדעון סער, בבקשה.

נסים זאב: אני נמצא, איך אתה לא רואה אותי?

אחמד טיבי: הפעם אני אנהג בנוקשות יתר ולא אגמיש את עמדתי, כי זה סוף סדר-היום.

אחמד טיבי: יש עוד הצעת חוק שאתה רשום אליה.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, קראת מהר את הרשימה, כמו עשרת בני המן.

גדעון סער: אדוני היושב-ראש, האם מקובל על אדוני שאין נציג של הממשלה באולם המליאה בזמן שמתקיים דיון, אפילו לא אחד?

אחמד טיבי: לא מקובל עלי.

אחמד טיבי: אבל יש רבים שמעוניינים להיות שרים.

גדעון סער: אבל בכל זאת.

אחמד טיבי: אדוני ימשיך לדבר עד שיבוא שר.

אחמד טיבי: בבקשה.

גדעון סער: מצוין.

אחמד טיבי: יבוא שר מייד, כי השרה רוחמה אברהם נמצאת בפרוזדור.

אחמד טיבי: נוכחותה בולטת.

גדעון סער: זה בהחלט דבר חשוב.

גדעון סער: עם זאת, אני כבר מודיע שאתמוך בהצעת החוק.

גדעון סער: רציתי לומר לחבר הכנסת מלכיאור שדיבר קודם, שבימים אלה אנחנו מקדמים, ויכול להיות שכבר מחר נסיים את העבודה, הכנה לקריאה שנייה ולקריאה שלישית בחוק שהוא – – –

משה גפני: מה זה מחר?

גדעון סער: מחר בוועדה לקידום מעמד האשה יש דיון שלישי בהכנה לקריאה שנייה ולקריאה שלישית של הצעת חוק שבאה להרחיב את הסנקציות על סרבני גט.

גדעון סער: מאחר שהוא העלה את הנושא של העגונות ומסורבות הגט, שהוא פן אחר של ההקשר הרחב שהוא הציג, רציתי לומר גם לו את הדברים האלה.

גדעון סער: אני בהחלט רוצה לנצל את הבמה להמשיך את הרעיון שביטאתי בדברי בנושא הקודם, והוא הנזקים החמורים שבמחוות החד-צדדיות שעושה ראש הממשלה – –

חיים אורון: יהיו משאבים.

גדעון סער: – – ובהן, חבר הכנסת אורון, בגדר הנזקים הללו, גם העלאת המחיר אשר תובע ה"חמאס" בעבור שחרורו של גלעד שליט.

גדעון סער: כי ממה נפשך?

גדעון סער: אם 250 מחבלים הם הדבר אשר ניתן ללא תמורה כז'סטה לפוטו-אופורטיוניטי יחד עם חנינה למבוקשים ושטיח אדום לנאיף חוואתמה, אז זה יעלה או יוריד את המחיר שיתבע ה"חמאס" בעסקה עתידית?

גדעון סער: ולכן המדיניות הזאת של הוויתורים החד-צדדיים, כבר הוכח בעבר, איננה מביאה ביטחון.

גדעון סער: אגב, היא גם לא תחזק את אבו-מאזן.

גדעון סער: היא מחלישה את ישראל, היא פוגעת בביטחון, והיא פוגעת במאבק שלה בטרור.

גדעון סער: ולכן אני קורא גם לידידי חברי ש"ס, המיוצגים ברגע זה באולם המליאה על-ידי חבר הכנסת זאב – לא די בהצעות לסדר-היום, צריך לשים קווים אדומים.

גדעון סער: צריך לשים קווים אדומים, אשר אם הם ייחצו לא תהיה יותר שותפות שלכם, כי אתם שותפים באחריות.

חיים אורון: – – –

אתה לא יכול לומר על אולמרט; הדבר הוא בגדר אחריות הממשלה כולה, על כל חבריה ועל כל אלה שמצביעים בה אמון בכל יום שני אחר-הצהריים.

אחמד טיבי: חבר הכנסת משה גפני, בבקשה.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני אצביע נגד החוק הזה.

משה גפני: החוק הזה, כפי שהוא מונח על שולחן הכנסת, כפי שהוא מובא להצבעה עכשיו, הוא נגד ההלכה.

משה גפני: חבר הכנסת עתניאל שנלר, היתה לנו החלטת סיעה להפוך את החוק הזה להצעת אי-אמון.

משה גפני: בגלל הדברים שאמרת, שלקראת הקריאה השנייה והשלישית, בדיונים בוועדת החוקה, אתה תתאים את זה כך שזה יהיה על-פי ההלכה, אני לא הופך את זה לאי-אמון.

משה גפני: לא צריך להסביר את המשמעות של להפוך את זה לאי-אמון.

משה גפני: יש לזה משמעויות, כי אם זה בניגוד לסטטוס-קוו, זה גם נוגד את ההסכם הקואליציוני עם סיעת ש"ס וגם את קווי היסוד של הממשלה.

לא נראה לי שלסיעת ש"ס היו טעמים – אתה אומר שזה נוגד את העקרונות של סיעת ש"ס, אבל אתה בכלל חבר בסיעת יהדות התורה.

משה גפני: לא דיברתי בשם סיעת ש"ס.

מנחם בן-ששון: זה לא נוגד את ההלכה ולא שובר את הסטטוס-קוו.

משה גפני: לא נכון.

אם היה עולה מישהו מש"ס, הייתי אומר – – –

משה גפני: חבר הכנסת , אני רוצה לעשות סדר בדברים.

משה גפני: אני באופוזיציה, ואין לי הסכם קואליציוני עם ראש הממשלה ועם סיעת קדימה.

נקווה שגם לא יהיה.

משה גפני: אני לא יודע.

משה גפני: היו דווקא דיונים בין אולמרט ובין ביבי.

משה גפני: אני לא יודע מה עלה בעניין.

משה גפני: אני באופוזיציה.

אני סומך על סיעת ש"ס, והייתי רוצה לסמוך עליך בנושא הזה.

משה גפני: אז בוא תסמוך גם עלי.

אחמד טיבי: חבר הכנסת , הוויכוחים האלה הם על חשבון הדובר.

הייתי רוצה לסמוך – – –

משה גפני: רבותי, הוא לא ייתן לי לדבר על החוק, ובצדק.

בנושא הזה, כמו שהוא יכול לסמוך עלי – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת גפני, אני מאשר שבאמת היה דיון בין אולמרט ובין בנימין נתניהו על הצטרפות יהדות התורה ודגל התורה לקואליציה, וביבי אמר "לא" מוחלט.

מנחם בן-ששון: זה לא בניגוד להלכה לקבל הנחיות מביבי?

משה גפני: אני רוצה לדבר דקה ברצינות.

מנחם בן-ששון: איך אפשר, אני שואל אותך, אין לכם – – –

משה גפני: כפי שאמרתי, אינני תוקף את סיעת ש"ס, הם חברי ואני לא אומר שום דבר נגדם.

משה גפני: אני אומר שלסיעת ש"ס יש הסכם קואליציוני, והיא סיעה מאוד מכובדת.

משה גפני: ההסכם הקואליציוני אומר שיישמר הסטטוס-קוו.

משה גפני: מי שקובע במדינת ישראל אם משהו הוא על-פי ההלכה או לא על-פי ההלכה זה הרב הראשי, נשיא בית-הדין הרבני הגדול.

משה גפני: אני מניח שגם אתם שואלים אותו, כי אני שאלתי אותו, והוא לא מסכים לנוסח הזה.

משה גפני: נשיא בית-הדין הרבני הגדול לא מסכים לזה, ולפחות מבחינת מדינת ישראל הוא הסמכות ההלכתית.

משה שרוני: מה שמו בישראל?

משה גפני: הרב עמאר.

משה גפני: דיברתי אתו.

בסיעת ש"ס לא יודעים מהי עמדת הרב?

משה גפני: אין לי מושג, אני לא מדבר בשמם, חבר הכנסת סער.

משה גפני: חבר הכנסת ריבלין אמר שביבי מדבר בשם דגל התורה.

משה גפני: אני מודיע לך – – –

ראובן ריבלין: אתה אמרת.

משה גפני: אני לא אמרתי את זה.

ראובן ריבלין: הוא שאל אותך אם אתם הסכמתם, ואתה אמרת: שמעתי שהיה לכם – – –

משה גפני: אני מבקש לומר לגופו של עניין, אדוני היושב-ראש – אני לא הופך את ההצעה הזאת לאי-אמון – – –

מנחם בן-ששון: איזה מזל.

משה גפני: תשמע, תפקידי להגיד את עמדתי, במובן הכי חריף של המלה.

משה גפני: אני סומך על הדברים שנאמרו כאן ומאמין שאומנם יתקיים דיון שבו תבוא לידי ביטוי עמדת ההלכה, ואני מניח שכולנו רוצים שהיא תמומש בעניין הזה.

משה גפני: זה לא קשור לחוק שחבר הכנסת אמר שנדון בוועדה לקידום מעמד האשה בראשותו.

רציתי לעדכן.

משה גפני: אני אצביע נגד החוק הזה.

משה גפני: תודה רבה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת , בבקשה.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש – – –

אחמד טיבי: אני חוכך בדעתי.

אחמד טיבי: טרם נקבע סופית אם הוא אחרון או לפני האחרון.

חיים אורון: אין לך אופי.

אחמד טיבי: אני אמצא פתרון שישאיר את האופי גם שלי וגם של הבא אחרי.

חיים אורון: אין לך אופי.

אחמד טיבי: מול נסים זאב – נכון.

חיים אורון: אתה כזה שפן.

מגלי והבה: אדוני היושב-ראש, בדרך כלל לא התערבתי בהצבעות על הצעות חוק שיש בהן מחלוקות, בייחוד בנושאי הלכה.

מגלי והבה: הסתכלתי על החוק הזה – אמרתי את הדברים, וחיזק אותם יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט, שההצעה היתה אצלו בוועדה.

מגלי והבה: מבחינתנו, מבחינת הדת הדרוזית, מוכח שאין לנו בעיה בכל סוגיית איזון המשאבים.

מגלי והבה: להיפך, זכויות האשה והגבר מעוגנות בחוקים שלנו.

ראובן ריבלין: – – –

מגלי והבה: אמרתי "מבחינת מאזן המשאבים", ואתה מנסה לומר אם אשה עשתה עבירה או גבר עשה עבירה.

מגלי והבה: זאת שאלה אחרת.

ראובן ריבלין: על זה מדובר.

מגלי והבה: ההלכה שלי נותנת שוויון זכויות בין אשה ובין גבר.

מגלי והבה: גם פרופסור ליש, שעשה מחקר מאוד יפה בנושא הזה – אני מציע לך לקרוא אותו – מוכיח שהעדה הדרוזית – – –

ראובן ריבלין: הדת מאפשרת לגבר להיות נשוי לשתי נשים ולא מאפשרת את ההיפך.

ראובן ריבלין: החוק בישראל אוסר ביגמיה.

מגלי והבה: לא, הדת הדרוזית לא.

מגלי והבה: יש לי חדשות בשבילך.

מגלי והבה: מבחינתי, אצלנו הנושא הזה פתור, בייחוד נושא השוויון בין האשה לגבר.

מגלי והבה: ראיתי שיש פה קונסנזוס וצריך לצמצם את המחלוקות, ואם יש רוב שרוצה ללכת לקראת, מי אני שאפריע?

מגלי והבה: רציתי להתייחס לדבריו של חבר הכנסת סער, וחבל שהוא לא נמצא כאן.

מגלי והבה: בכל פעם שאני שומע אותו ושומע אנשים אחרים שמביעים דעות מהסוג הזה, אדוני היושב-ראש, יש לי הרגשה שהם לא רוצים לעשות שלום בינינו ובין שכנינו הפלסטינים, אלא הם רוצים להמשיך להחזיק באידיאולוגיה שמטרתה להגיע למבוי סתום.

מגלי והבה: נכון, שמענו שרוצים לתת מחוות לאותם 250 איש, שיוכלו לצאת לחופשי, או לאפשר את הגעתו של נאיף חוואתמה.

מגלי והבה: צריך להבין מה האנשים האלה חושבים; באחת השיחות של המנהיגים הערבים אמרתי שאם כל אחד ישים על השולחן את כל מה שהוא עשה בעבר, ונתייחס רק לעבר, לעולם לא נתקדם לעתיד.

מגלי והבה: אותו נאיף חוואתמה, לפחות לזכותו ייאמר – ומבחינתי אין לו הרבה זכויות בבית הזה – שהוא אומר שהוא מכיר במדינת ישראל, מכיר בזכותה ורוצה לנהל אתה משא-ומתן לשלום, שלא כמו אותם ארגונים קיצוניים, "חמאס" ו"הג'יהאד האסלאמי", שאינם מוכנים להכיר במדינת ישראל.

מגלי והבה: צריך לתת צ'אנס ולא לומר כל הזמן מראש "לא".

מגלי והבה: צריך לתת צ'אנס, לתת אפשרות, לשמוע את האנשים האלה, לחזק את המתונים, לחזק את אלה שרוצים ללכת לפתרון של שלום, ולא רק את אלה שכל הזמן קוראים לצד אחד שימשיך לעמוד על דעתו בלי לבחון כיצד אפשר להגיע לשלום.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: למרות הביקורת הציבורית, חבר הכנסת נסים זאב, אני אאפשר לך – לפנים משורת הדין.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני קודם כל מודה ליושב-ראש שעשה עמי חסד, לפנים משורת הדין נתן לי רשות דיבור.

נסים זאב: הרבה זמן לא דיברתי מעל הבמה הזו וזו הזדמנות בשבילי לבטא את עצמי.

נסים זאב: תודה רבה, אדוני.

אחמד טיבי: אני בעד זכות דיבור למיעוטים.

נסים זאב: הצעת חוק יחסי ממון באה להסמיך את בית-המשפט לענייני משפחה או את בית-הדין לגבי הסדר איזון המשאבים בין בני-הזוג ולהפעיל את איזון המשאבים קודם פקיעת הנישואים.

נסים זאב: השאלה היא כזו: האם באמת החוק הזה יכול לגרום לכך שיהיו יותר גיטין או פחות גיטין, יותר עגונות או פחות עגונות?

מה קורה אם גבר מגיש בקשה כי אשה מורדת, והיא מבקשת בקשה לאיזון?

נסים זאב: אבל צריך לזכור שבמקרים רבים, אולי ב-50%, האשה היא מעגנת את עצמה והיא עומדת על דרישות ועל זכויות והיא מעכבת את מתן הגט.

נסים זאב: זה לא שהבעל לא רוצה לתת את הגט.

נסים זאב: הגט מוכן ועומד מבחינת הבעל, והאשה באה ואומרת: לא, אני יש לי זכויות יתר, ואפילו לא מתפשרת על 50%.

נסים זאב: בעשרות ובמאות מקרים יש מצב שאשה דורשת זכות יתר, או כיוון שהילדים נמצאים אצלה, ובצדק, אבל היא דורשת את הנכס בבעלות ולא את החזקת הנכס עד שהילדים יגדלו.

נסים זאב: בוויכוח בין בני-הזוג הבעל אומר: הילדים אצלך.

נסים זאב: בבקשה, יגדלו עד גיל מסוים, 20-18, אבל בנכס אני עדיין שותף.

נסים זאב: האשה אומרת: לא, אני רוצה עכשיו את הזכויות המלאות על כל הנכס, בגלל שאני מגדלת את הילדים.

אחמד טיבי: אני מודה לחבר הכנסת זאב.

נסים זאב: רגע, אני רוצה לסיים.

נסים זאב: זה לא בהכרח שהחוק הזה יביא למצב שיהיה פחות עגונות, כי יכול להיות שיהיו בסופו של דבר יותר קשיים במתן גט, וגם יכול להיות שתהיה זילות.

נסים זאב: כי אם כבר יש בינינו הסכם, אז מה הבעיה?

נסים זאב: אני רק נותן לה את הנייר הזה של הגט ובזה אני מסיים את הסוגיה אתה.

נסים זאב: לכן, צריך לשקול את זה גם מהצד השני של המטבע.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: אנחנו עוברים להצבעה.

אחמד טיבי: הצבעה מס' 15 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 19 נגד – 1 נמנעים – 2 ההצעה להעביר את הצעת חוק יחסי ממון בין בני-זוג (תיקון מס' 4) (הקדמת המועד לאיזון המשאבים), התשס"ז–2007, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

אחמד טיבי: בעד – 19, מתנגד אחד ושני נמנעים.

אחמד טיבי: הצעת חוק יחסי ממון בין בני-זוג (תיקון מס' 4) (הקדמת המועד לאיזון המשאבים), התשס"ז–2007, עוברת לוועדת החוקה, חוק ומשפט.

אחמד טיבי: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/163).

אחמד טיבי: ]

אחמד טיבי: אנחנו עוברים להצעת חוק למניעת העסקת עברייני מין במוסדות מסוימים (תיקון מס' 5) (עבריין מין שלא נידון למאסר), התשס"ז–2007.

אחמד טיבי: יציג את הצעת החוק חבר הכנסת מנחם בן-ששון.

מנחם בן-ששון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, החוק למניעת העסקה של עברייני מין במוסדות מסוימים הוא חוק שאוסר על בגיר שנידון לשנת מאסר בפועל לפחות בשל עבירת מין שביצע בהיותו בגיר, להיות מועסק במוסדות מסוימים, המכוונים למתן שירות לקטינים ולאנשים עם מוגבלות שכלית, התפתחותית או נפשית.

מנחם בן-ששון: הצעת חוק זו מוצעת נוכח העובדה שלעתים העונש שמושת על עבריין אינו משקף את מידת המסוכנות שלו או את חומרת מעשיו.

מנחם בן-ששון: הצעת החוק מבקשת להעביר מסר לציבור ולחזק בפועל את ההגנה על שלומם של קטינים ושל אנשים עם מוגבלות מפני עברייני מין באמצעות קביעת נורמה שלפיה ההגבלות הקבועות בחוק על העסקת עברייני מין במוסדות מסוימים יחולו על כל עבריין מין שהורשע בעבירה כאמור, אף אם לא נידון למאסר.

מנחם בן-ששון: הצעת החוק נועדה להביא לשינוי בנקודת האיזון בין ההגנה על העובד וזכותו החוקתית לעיסוק מחד גיסא, שהיא זכות שאין להתעלם ממנה, לבין ההגנה על שלומם של קטינים ואנשים עם מוגבלות, הנתונים להשגחת המבוגרים המספקים להם שירותים מאידך גיסא, ולתת עדיפות להגנה על שלומם של קטינים ואנשים עם מוגבלות, גם במחיר של פגיעה בזכויות ובאינטרסים האמורים.

מנחם בן-ששון: שינוי נקודת האיזון מוצדק לנוכח קיום מצטבר של בחינת אופי תפקידו של העובד, חולשת האוכלוסייה הנפגעת, חומרת הנזק שעלול להיגרם וסוג העבירות והתשתית הראייתית.

מנחם בן-ששון: כמובן, יש כאן השפעה משמעותית על זכויות הילד.

מנחם בן-ששון: הניסיון מלמד שמיעוט בלבד מקרב נפגעי עבירות מין חושף את דבר הפגיעה בו.

מנחם בן-ששון: החשיפה נעשית, על-פי רוב, זמן רב לאחר הפגיעה, בייחוד אם התרחשה כשהנפגע היה קטין.

מנחם בן-ששון: הגבלת העסקתם של עברייני מין במוסדות המכוונים למתן שירות לקטינים יש בה כדי לסייע בהגנה על אותם קטינים ולצמצם מלכתחילה את אפשרות הפגיעה של עברייני מין בהם.

מנחם בן-ששון: אדוני היושב-ראש, חברים, זאת הצעתה של חברת הכנסת , שגם קידמה לקריאה ראשונה את הצעת החוק הזו בוועדה שהיא היושבת-ראש שלה.

מנחם בן-ששון: היתה מאוד מעורבת בהכנה של הצעה החוק הזו האגודה לזכויות הילד, בראשותו של ד"ר קדמן, ולאחר שנצביע עליה – החליטה ועדת הכנסת, כפי שהכריז היום היושב-ראש העראי של ועדת הכנסת, ההצעה הזאת תעבור לוועדת החוקה, חוק ומשפט.

מנחם בן-ששון: אני מבקש מחברי הכנסת לתמוך, כולם, בהצעה הראויה הזאת.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת מנחם בן-ששון, יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט.

מגלי והבה: יש לנו רשימת דוברים.

מגלי והבה: ראשון הדוברים, חבר הכנסת אברהם רביץ – איננו כאן.

מגלי והבה: חבר הכנסת – איננו כאן.

מגלי והבה: חבר הכנסת – איננו כאן.

מגלי והבה: חבר הכנסת – איננו כאן.

מגלי והבה: חבר הכנסת – איננו כאן.

מגלי והבה: חבר הכנסת – איננו כאן.

מגלי והבה: חבר הכנסת נסים זאב – מוותר?

מגלי והבה: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה.

מגלי והבה: הצבעה מס' 16 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 9 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק למניעת העסקה של עברייני מין במוסדות מסוימים (תיקון מס' 5) (עבריין מין שלא נידון למאסר), התשס"ז–2007, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

מגלי והבה: בעד – 9, כולל חבר הכנסת אלדד שלא יושב במקומו אבל הרים את ידו.

מגלי והבה: אם כך, הצעת חוק למניעת העסקה של עברייני מין במוסדות מסוימים (תיקון מס' 5) (עבריין מין שלא נידון למאסר), התשס"ז–2007, עברה והיא תועבר לדיון בוועדת החוקה, חוק ומשפט להכנתה לקריאה שנייה ושלישית.

מגלי והבה: אנחנו עוברים לשאילתות.

מגלי והבה: אני מזמין את סגן שר הביטחון, חבר הכנסת מתן וילנאי, לענות על שאילתות.

מגלי והבה: השאילתא הראשונה היא של חבר הכנסת גבאי.

מגלי והבה: חבר הכנסת גבאי, השר ישיב ותהיה לך זכות לשאלה נוספת, אם אתה רוצה.

מגלי והבה: חבר הכנסת שאל את שר הביטחון ביום י"ג בסיוון התשס"ז (30 במאי 2007): פורסם ב-Ynet ב17 בדצמבר 2006, כי חיילים ואזרחים חשודים בגנבת טילי "לאו" ורימונים מצה"ל.

מגלי והבה: לפני כמה חודשים פורסמו ידיעות דומות, ולפיהן נמצאו מחסני נשק פרוצים ללא שום השגחה.

מגלי והבה: רצוני לשאול: 1.

מגלי והבה: האם נכון הדבר?

מגלי והבה: 2.

מגלי והבה: אם כן – כיצד מתרחשים מקרים באלה, למרות אמצעי הפיקוח והאבטחה במחסני צה"ל?

מגלי והבה: 3.

מגלי והבה: כיצד תמוגר התופעה הזאת?

מתן וילנאי: 1–3.

מתן וילנאי: השאילתא של חבר הכנסת גבאי עוסקת בנושא שנכון להעלותו.

מתן וילנאי: אכן, יש אירועים של גנבת אמצעי לחימה מצה"ל.

מתן וילנאי: יש חקירה מעמיקה בכל מקרה כזה.

מתן וילנאי: המקרים ששואל עליהם חבר הכנסת גבאי נמצאים בחקירת מצ"ח ויוגשו לאחר מכן לעיון הפרקליט ויתקבלו ההחלטות הראויות.

מתן וילנאי: ימוצה הדין עם החיילים והמפקדים אשר אשמים ברשלנות הזאת.

מגלי והבה: שאלה נוספת לחבר הכנסת גבאי.

אליהו גבאי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הנושא לא רק טכני, להעמיד אותם למשפט.

אליהו גבאי: כנראה יש כאן משהו רקוב בצד הערכי של חלק מהחיילים שנמצאים בשוליים.

אליהו גבאי: לכן, מן הראוי לתת את הדעת לצד הטכני, הכוונה לאמצעי מיגון ושמירה על הנשק, אבל הצד הערכי, אי-אפשר לוותר עליו כי הוא בבסיס העניין.

אליהו גבאי: האם אתם תשקיעו גם בצד הערכי?

מתן וילנאי: יש השקעה רחבה בתשתית להבטחת אמל"ח ונשק למינהו.

מתן וילנאי: הצד המשמעתי בסופו של דבר גם מחנך את האנשים, ולו בדרך הקשה.

מתן וילנאי: זה ברור לחלוטין.

מתן וילנאי: זה נושא שהוא רעה חולה שנים ארוכות בצבא.

מתן וילנאי: אני מכיר אותו היטב, וזה מטופל בדיוק ברוח הדברים שעליהם אתה מדבר.

אליהו גבאי: הסכנה שהנשק לא מגיע לאנשים סתם, אלא לעבריינים – – –

מגלי והבה: תשובת סגן השר – התמונה ברורה.

מגלי והבה: תודה.

מגלי והבה: אנחנו עוברים לשאילתא מס' 1179, שאילתא נוספת של חבר הכנסת : העימות בהר-חברון.

מגלי והבה: בבקשה, אדוני סגן השר.

מגלי והבה: חבר הכנסת אליהו גבאי שאל את שר הביטחון ביום י"ג בסיוון התשס"ז (30 במאי 2007):

מגלי והבה: לפני כמה ימים היה עימות בין חיילים לפעילי שמאל.

מגלי והבה: רצוני לשאול: 1.

מגלי והבה: האם נכון הדבר?

מגלי והבה: 2.

מגלי והבה: אם כן – האם מעידה חד-פעמית מוחקת לגדוד מצטיין את עברו?

מגלי והבה: 3.

מגלי והבה: האם באירועים מעין אלו האשמה תמיד על החיילים?

מגלי והבה: לאור זאת, מה ייעשה להעלאת המוטיבציה או לפחות לשמירה עליה?

מתן וילנאי: 1.

מתן וילנאי: ביום רביעי, 9 במאי, היתה הפרת סדר אלימה בדרום הר-חברון שבה השתתפו כ-100 מפגינים פלסטינים וישראלים.

מתן וילנאי: במהלך הפרת הסדר התעמתו המפגינים עם כוחות צה"ל והסירו מחסום עפר צה"לי, שהוא חלק מאמצעי ההגנה והשמירה על ביטחון האזרחים הישראלים.

מתן וילנאי: בעקבות המקרה נערך בפיקוד המרכז תחקיר לבחינת קבלת ההחלטות בדרג הפיקודי וכל הכרוך בכך.

מתן וילנאי: ללא כל קשר לתחקיר ולהליך הפיקודי, הורה הפרקליט הצבאי הראשי על פתיחת חקירת מצ"ח.

מתן וילנאי: עם סיום החקירה יועברו הממצאים לעיון ולחוות דעת הפרקליטות הצבאית.

מתן וילנאי: 2–3.

מתן וילנאי: מעידה חד-פעמית לא מוחקת עבר של יחידה מצטיינת – זה אחד הרכיבים בשאלה – והאשמה היא בדרך כלל על המפקדים, ולא על החיילים.

מתן וילנאי: אני מאמין במושג מפקדים פחות טובים, ולא חיילים.

מגלי והבה: זו תמיד היתה הססמה שלך, לאורך כל הדרך.

מגלי והבה: בבקשה, שאלה נוספת.

אליהו גבאי: אדוני היושב-ראש, עלינו לדעת שכאשר חיילים נאלצים, בגלל מאבק או בגלל התכתשויות – קורה משהו, ואחר כך אנחנו מנסים להעמיד אותם לדין על כל מיני עבירות משמעת, או בתי-משפט, זה יוצר – כך מרפים את ידי החיילים.

אליהו גבאי: יש למצות את הדין עם אנשים שעושים פרובוקציה.

אליהו גבאי: לכן, אני מצפה מהצבא לתת להם את מלוא הגיבוי בפני אנשים מתפרעים, כי אם אנחנו ננסה להעמיד לדין את החיילים שלנו, אל נצפה אחר כך שהם לא יהיו ראש קטן ופחות יגיבו על אירועים כאלה.

אליהו גבאי: לכן, אנחנו בדרך שלנו צריכים לגבות אותם על הכול.

מגלי והבה: תודה.

מגלי והבה: אנחנו עוברים לשאילתא מס' 1267 של חבר הכנסת גבאי: שליחת בני נוער מהימין לבדיקת קב"ן.

מגלי והבה: בבקשה, אדוני סגן השר.

מגלי והבה: חבר הכנסת שאל את שר הביטחון ביום ד' בתמוז התשס"ז (20 ביוני 2007): צעירים מהימין המתגייסים לצה"ל נשלחים לקב"ן לבדיקה פסיכיאטרית ומשוחררים, לעתים על כורחם, משירות צבאי בשל "סעיף נפשי".

מגלי והבה: רצוני לשאול: 1.

מגלי והבה: האם נכון הדבר?

מגלי והבה: 2.

מגלי והבה: אם כן – האם הלוקח חלק בהפגנה מסתכן בהפיכתו לבעל "סעיף נפשי"?

מגלי והבה: 3.

מגלי והבה: האם יש בצה"ל עודף חיילים ולכן הוא פוסל חיילים מלשרת בו?

מתן וילנאי: חבר הכנסת גבאי, במקרה הזה הצבא לא עושה הבחנה בין ימין לשמאל, כפי שמקובל בבית הזה.

מתן וילנאי: הצבא שואל את האיש שאלות פשוטות, והוא לא מבדיל בין אנשים שמולו.

מתן וילנאי: יש לנו אמצעים מאוד משוכללים לאתר אנשים, לתחקר אותם, למצוא את מידת התאמתם לשירות צבאי, ללא שום אפליה וכל מה שיכול לצאת מזה.

מתן וילנאי: אם במקרה, תוך כדי השיחה – כי יש קטע של שיחה עם מאבחנת – עולה דבר כזה מצד המלש"ב, הוא לא מהווה שום נתון בצבא.

מתן וילנאי: הצבא בודק נתונים רק לגופו של עניין, והשאלה היחידה היא התאמה לשירות ביטחון, לא שום דבר אחר.

מגלי והבה: בבקשה, שאלה נוספת.

אליהו גבאי: אדוני היושב-ראש, יש הרגשה אצל חלק מהמתגייסים שהיו בהתנתקות שהם נרדפים וסימנו אותם.

אליהו גבאי: מה אתם עושים כדי שלא לתת לנוער הזה, שהוא מטובי בנינו, ורוצה להתגייס ליחידות קרביות, הרגשה שהוא נרדף בגלל השתתפותו בהתנתקות, וסימנו אותו?

אליהו גבאי: זוהי ההרגשה הרווחת, וזו הסיבה שרודפים אותם על לא עוול בכפם – בגלל הפגנות שהיו יותר דמוקרטיות מכל דבר אחר, ושמים להם את התווית הזאת.

אליהו גבאי: לכן, אני מבקש התייחסות.

מתן וילנאי: ההרגשה היא הרגשה, אני לא יכול להתווכח אתה.

מתן וילנאי: אני יכול להגיד בביטחון מוחלט שהצבא לא בודק את הדברים האלה, ואין שום מערכת ששואלת את השאלות האלה.

מתן וילנאי: זה נמצא בהליך אחר של חנינות אצל הנשיא, או משהו מהסוג הזה.

מתן וילנאי: זה לא מגיע לדרג הצבאי.

מתן וילנאי: הוא לא עוסק בזה.

מתן וילנאי: הוא בודק את המלש"ב לפי המתכונת הצבאית הרגילה, שאין בה שום שיקול פוליטי.

מתן וילנאי: אני משוכנע בזה במאת האחוזים, לחלוטין.

מתן וילנאי: אין לי ספק בזה.

אליהו גבאי: תודה רבה.

מגלי והבה: תודה לאדוני סגן השר.

מגלי והבה: אנחנו ממשיכים בסדר השאילתות.

מגלי והבה: שאילתא מס' 990 של חבר הכנסת בנימין אלון – איננו כאן, לפרוטוקול.

מגלי והבה: חבר הכנסת בנימין אלון שאל את שר הביטחון ביום ג' באדר התשס"ז (21 בפברואר 2007): רצוני לשאול: 1.

מגלי והבה: מה הוא מספר אירועי הפעילות החבלנית העוינת שאירעו בחמש השנים האחרונות?

מגלי והבה: 2.

מגלי והבה: כמה אירועים היו מכל סוג – ירי מסוגים שונים, מטענים מסוגים שונים, זריקת בקבוקי תבערה ואבנים, אירועי חטיפה וניסיון לחטיפה?

מגלי והבה: 3.

מגלי והבה: איזה אחוז מאירועים אלו הוא בגדר "פתורים", כלומר שמתכנניו ומבצעיו אותרו, נתפסו והורשעו?

מגלי והבה: תשובת סגן שר הביטחון מתן וילנאי: (לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול) 1–2.

מגלי והבה: לבקשתך נמסרו מצה"ל הנתונים האלה – נתונים של אירועי פעילות חבלנית עוינת משנת 2002 ועד חודש מרס 2007 אשר קרו הן בשטח מדינת ישראל והן בשטחי יהודה, שומרון ועזה בחלוקה לסוגים שונים הם לפי הפירוט הבא: יידוי אבנים – 13,317; ירי נק"ל – 8,985; ירי תמ"ס – 6,236; בקבוקי תבערה – 2,188; מטען – 1,187; ירי נ"ט – 926; מתאבדים – 101; חטיפה וניסיונות חטיפה – 6. 3.

מגלי והבה: אשר לנתונים בנוגע לשיעור הפיגועים או לחלופין ניסיונות הפיגועים המפוענחים, הרי שמידע זה אינו מצוי בידי צה"ל אלא בידי השב"כ.

מגלי והבה: שאילתא מס' 1166 של חבר הכנסת : לימודי קצינים בכירים במהלך חופשת הפרישה מצה"ל.

מגלי והבה: חבר הכנסת אריה אלדד שאל את שר הביטחון ביום י"ג בסיוון התשס"ז (30 במאי 2007):

מגלי והבה: ב-16 במאי 2007 פורסם ב"מעריב" כי רב-אלוף במילואים דן חלוץ לומד בחוץ-לארץ בניגוד למדיניות שקבע שלפיה "הרמטכ"ל אינו מאשר לימודים בהסדר פרישה", כיוון שהלימודים מיועדים לקצינים העתידים להמשיך בשירות ולא כהטבה.

מגלי והבה: רצוני לשאול: 1.

מגלי והבה: האם נכון הדבר?

מגלי והבה: 2.

מגלי והבה: אם כן – מה ייעשה לגבי הסדר לימודיו בחוץ-לארץ?

מגלי והבה: 3.

מגלי והבה: האם מיום שניתנה ההוראה על-ידי הרמטכ"ל לשעבר אושרו לימודים בהסדר הפרישה לקצינים נוספים?

מתן וילנאי: חבר הכנסת אלדד, אכן השאילתא היא נכונה מבחינת מה שאמר רב-אלוף במילואים דן חלוץ, אבל נמשך ההסדר שקצינים בכירים יוצאים ללימודים כאשר הם מסיימים את השירות.

מתן וילנאי: בדרך כלל, או כמעט תמיד, הם לא למדו לפני זה, וזו הפעם הראשונה שהם זוכים לדבר הזה.

מתן וילנאי: כולו בתחום שיקולו של הרמטכ"ל, ואין פה שום עבירה.

מתן וילנאי: מה שקראת אז בעיתון – זו היתה אמירה של הרמטכ"ל, לא חוק, לא תקנה ולא שום דבר מחייב מבחינה משפטית.

מתן וילנאי: לכן, הקצינים, בהחלטת מפקד, ממשיכים לצאת ללימודים, כפי שגם רב-אלוף במילואים חלוץ עצמו נהנה מההסדר הזה.

מגלי והבה: בבקשה, שאלה נוספת לחבר הכנסת אלדד.

אריה אלדד: אדוני סגן שר הביטחון, כשקבע רב-אלוף יעלון את הכלל שקצינים ילמדו רק כאשר הם מיועדים לקידום בתוך הצבא, ולא מה שנקרא אז צ'ופר לקראת שחרור, היתה בכך אמירה ערכית, ובוגי יצא ללימודים בארצות-הברית כאזרח, אף-על-פי שגם הוא יכול היה לצאת כאיש צבא וליהנות ממשכורת צבאית.

אריה אלדד: על הדברים האלה ממש חזר רב-אלוף חלוץ בהיותו רמטכ"ל.

אריה אלדד: הוא אמר שהערך הזה מקובל עליו.

אריה אלדד: האם הערך הזה מקובל גם עליך – שהלימודים נועדו לקידומו של קצין ולא להיות צ'ופר לקראת שחרור?

מתן וילנאי: לא מקובל עלי לחלוטין, ואנחנו עוברים פה בעצם לפסים אישיים.

מתן וילנאי: לא מקובל עלי לחלוטין.

מתן וילנאי: אני חושד – ואני כמובן אבדוק את זה – שגם רב-אלוף יעלון יצא על חשבון המערכת הצבאית.

מתן וילנאי: כך נדמה לי, אבל אפשר לבדוק את זה, כמובן.

מתן וילנאי: אבל לא זה הנושא שעומד לפנינו.

מתן וילנאי: הכלל שקצינים בכירים נהנים בחופשת הפרישה שלהם מההטבה של לימודים – קצינים שעשו עשרות שנים ביחידות שדה – נראה לי נכון.

מתן וילנאי: אני הופתעתי אז שהרמטכ"ל דאז חשב שזה לא נכון.

מתן וילנאי: עמדתי האישית היא שזו הדרך הראויה לתגמל קצינים אחרי עשרות שנות שירות.

מגלי והבה: אם יורשה לי, גם אני תומך בעמדתך, אדוני סגן השר.

מגלי והבה: מה אנחנו בכל זאת נותנים לאותם קצינים ששירתו עשרות שנים, או לאנשי קבע?

אריה אלדד: הבעיה היתה שחלוץ אמר את זה לאחרים, אבל הוא – – –

מגלי והבה: שמעת את ההסברים.

מגלי והבה: אנחנו לא רוצים לעבור לפסים אישיים.

מתן וילנאי: חבר הכנסת אלדד, מכיוון שאנחנו הרי מכירים לא מאתמול, ואני מכיר גם את רגישותך לקצונה הבכירה בצבא, אני מציע לכולנו, בעיקר לבאי הבית הזה, להיזהר בכבודם.

מתן וילנאי: קל להיכנס בהם.

מתן וילנאי: הייתי אומר שלעתים זה כבר אופנה.

מתן וילנאי: לא אנחנו צריכים לעשות את זה, ותפקידנו לשמור עליהם ככל שניתן.

מתן וילנאי: זו תחושתי.

מגלי והבה: אנחנו עוברים לשאילתא מס' 1178 של חבר הכנסת : הקרן לפיצוי חיילי המילואים ששירתו במלחמת לבנון השנייה.

מגלי והבה: בבקשה.

מגלי והבה: חבר הכנסת אריה אלדד שאל את שר הביטחון ביום י"ג בסיוון התשס"ז (30 במאי 2007):

מגלי והבה: בתום מלחמת לבנון השנייה הקימה הממשלה קרן לפיצוי חיילי מילואים שנפגעו כלכלית בשל גיוסם, בת 45 מיליון שקלים.

מגלי והבה: לאחר טיפול ב-90% מהפניות קיבלו הלוחמים רק שליש מהכסף, אך מילואימניקים רבים טוענים כי בשל סחבת בקרן טרם טופלו פניותיהם.

מגלי והבה: רצוני לשאול: 1.

מגלי והבה: האם נכון הדבר?

מגלי והבה: 2.

מגלי והבה: אם כן – מה ייעשה בכסף הנותר?

מגלי והבה: 3.

מגלי והבה: מה ייעשה להבטיח כי הכסף הנותר ישמש למטרה שלה נועד – עזרה לחיילי מילואים שנפגעו וטרם קיבלו פיצוי או פוצו חלקית?

מתן וילנאי: 1.

מתן וילנאי: בתום מלחמת לבנון השנייה הקימה הממשלה קרן לפיצוי חיילי מילואים שנפגעו כלכלית בשל גיוסם, בת 45 מיליון שקלים.

מתן וילנאי: סליחה, אני מקריא מתוך השאילתא שלך.

מתן וילנאי: אכן הוקמה קרן.

מתן וילנאי: הטענה שקיימת סחבת – בדקתי אותה אישית עם הקמל"ר, שהוא יושב-ראש הוועדה שעוסקת בזה, ויכול להיות שהיא היתה נכונה כשפנית.

מתן וילנאי: עכשיו, למעלה מ-80% מהפניות – אני מדבר על סדר גודל של כ-10,000 פניות – טופלו ושולמו הכספים.

מתן וילנאי: נשארו 500 פניות מורכבות, קשות, שהטיפול בהן לא הסתיים.

מתן וילנאי: מדובר בפניות מורכבות, שקמל"ר, שהוא איש מילואים ותיק, מתלבט בהן אישית, והן יבואו בסופו של דבר לסיכום והכספים ישולמו.

מתן וילנאי: 2–3.

מתן וילנאי: יתרת הכספים – לשמחתי או לצערי יישאר כסף – תופנה לרווחת אנשי המילואים בבסיסים שעוסקים באימון מילואים.

מתן וילנאי: לא לטובת האימון, אלא לטובת רווחת חיילי המילואים שמשרתים באותם בסיסים.

מגלי והבה: קמל"ר זה קצין מילואים ראשי.

מגלי והבה: אני אומר לפרוטוקול, כי לא כל הציבור יודע מה זה.

מתן וילנאי: בהחלט.

מתן וילנאי: קצין מילואים ראשי.

מגלי והבה: שאלה נוספת, בבקשה.

אריה אלדד: אדוני סגן שר הביטחון, קציני המילואים שפנו אלינו אמרו שמתוך 45 מיליון נשארו בקרן 29 מיליון, ויש הרבה מאוד תלונות של אנשי מילואים שנפגעו כלכלית במהלך שירותם במלחמת לבנון.

אריה אלדד: יש כסף, יש קצינים שטוענים, שנה עברה, הם עדיין טוענים שהם נפגעו לפני שנה, 29 מיליון שקלים שוכבים.

אריה אלדד: למה לא לתת להם את הכסף?

מתן וילנאי: אני מציע שתעביר אלי כל מקרה פרטי כזה, וכל מקרה פרטי יקבל תשובה בהתאם.

מתן וילנאי: אני לא יודע לדבר בכללי.

מתן וילנאי: יש מקרים x, y ו-z, ויש להם מספרים אישיים, יש להם שמות.

מתן וילנאי: תפנה אותם אלי.

אריה אלדד: יש 500.

אריה אלדד: אמרת שהקמל"ר מטפל ב-500 כאלה סבוכים ובעייתיים.

מתן וילנאי: נכון, מכיוון שהבירור – – –

אריה אלדד: שנה?

מתן וילנאי: זה לא שנה, זה כמה חודשים.

אריה אלדד: זה הוגש מייד בעקבות המלחמה.

מתן וילנאי: לדעתי מינואר.

מתן וילנאי: זה חצי שנה, גם זה הרבה זמן.

מתן וילנאי: שוחחתי עם הקמל"ר אישית לפני שהשבתי לך את התשובה, כי גם לי זה הפריע.

מתן וילנאי: הוא אמר לי: מתן, למקרים שאני לא יכול לוותר בקלות, מי שזכאי – יקבל.

מתן וילנאי: הוא הבטיח.

מתן וילנאי: אם יש לך שמות כאלה או אחרים, תעביר אותם אלי, והם יטופלו.

מתן וילנאי: הרי אנחנו מתכוונים ברצינות לעניין הזה.

מגלי והבה: תודה.

מגלי והבה: אנחנו ממשיכים.

מגלי והבה: שאילתא מס' 1181 של חבר הכנסת יצחק לוי: ציון תאריך עברי במסמכי אגף השיקום – לפרוטוקול.

מגלי והבה: חבר הכנסת שאל את שר הביטחון ביום י"ג בסיוון התשס"ז (30 במאי 2007):

מגלי והבה: פנו אלי בתלונות על כך שההזמנות היוצאות מאגף השיקום של משרד הביטחון – זימונים לוועדות רפואיות ולוועדות ערר וזימונים לבדיקות שונות – אינן נושאות תאריך עברי כמתחייב.

מגלי והבה: רצוני לשאול: מה ייעשה לשם הקפדה על ציון התאריך העברי במסמכים היוצאים מאגף השיקום?

מגלי והבה: תשובת סגן שר הביטחון מתן וילנאי: (לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול) במענה לשאילתא, ולאחר בדיקה, הנחה ראש אגף שיקום כי מכאן ואילך יצוין תאריך עברי בכל מכתב שנשלח לזכאי האגף ובכלל.

מגלי והבה: בכך בא הנושא על פתרונו.

מגלי והבה: שאילתא מס' 1214 של חבר הכנסת אורי אריאל, שנמצא כאן:

מגלי והבה: גיוס של גדוד פיקוד העורף.

מגלי והבה: חבר הכנסת אורי אריאל שאל את שר הביטחון ביום כ"ז בסיוון התשס"ז (13 ביוני 2007): נודע לי שפלוגת רפואה של גדוד מפיקוד העורף גויסה למילואים בצו חריג.

מגלי והבה: חלק גדול מהמגויסים הם סטודנטים שרק כעת חזרו ללימודי הסמסטר.

מגלי והבה: רצוני לשאול: 1.

מגלי והבה: האם נכון הדבר?

מגלי והבה: 2.

מגלי והבה: אם כן – כמה אנשי רפואה, אזרחים וצבאים, נמצאים באזור שדרות, לא כולל מגויסים אלו?

מגלי והבה: 3.

מגלי והבה: האם יש למערכת הביטחון צפי לאירוע עם מספר נפגעים גבוה שסדר הכוחות הקיים לא יעמוד בו? 4.

מגלי והבה: האם ניתן לדחות את גיוס הפלוגה לזמן שבין הסמסטרים?

מתן וילנאי: 1.

מתן וילנאי: אין כרגע פלוגות רפואה צבאיות בשדרות.

מתן וילנאי: הפלוגות האחרונות שוחררו ב-30 במאי 2007, לפני כחודש וחצי.

מתן וילנאי: 2.

מתן וילנאי: בימים אלה מוצבים בשדרות שני אמבולנסים לבנים של מד"א ושני אמבולנסים של טיפול נמרץ.

מתן וילנאי: נוסף על כך יש חובש זמין במרכז ל-24 שעות ביממה.

מתן וילנאי: 3.

מתן וילנאי: אין לנו שום מידע על צורך בפינוי נפגעים בהיקף רחב באזור שדרות.

מתן וילנאי: אתה הרי יודע שמפעילים כוחות.

מתן וילנאי: אין לנו מידע כזה.

מתן וילנאי: זה סדר הכוחות שנמצא שם.

מתן וילנאי: כפי שאמרתי, אחרון אנשי המילואים עזב בסוף מאי.

מגלי והבה: שאלה נוספת?

אורי אריאל: תודה.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת אורי אריאל.

מגלי והבה: שאילתא מס' 1234 של חבר הכנסת מוחמד ברכה – לפרוטוקול.

מגלי והבה: חבר הכנסת שאל את שר הביטחון ביום ד' בתמוז התשס"ז (20 ביוני 2007): בעיתון "מעריב" פורסם, כי יש הוראות בצה"ל המתירות ירי של כדורי גומי לעבר מפגינים פלסטינים, אולם נגד ישראלים שמשתתפים באותן הפגנות אין להשתמש בהם.

מגלי והבה: רצוני לשאול: 1.

מגלי והבה: האם המידע נכון?

מגלי והבה: 2.

מגלי והבה: אם כן – מה הם השיקולים שלפיהם יורים החיילים לעבר מפגינים פלסטינים וישראלים?

מגלי והבה: תשובת סגן שר הביטחון מתן וילנאי: (לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול) 1–2.

מגלי והבה: באופן כללי נציין, כי כללי הפתיחה באש מבוססים על הצרכים המבצעיים ועל הערכת הסיכונים הקיימים בתרחישים שונים, וכי כל פתיחה באש כלפי אדם חשוד נעשית בהתאם לכללים אלו.

מגלי והבה: נפצעו גם יהודים מירי חיילי צה"ל באירועים סביב גדר ההפרדה.

מגלי והבה: כללי הפתיחה באש נבחנים בקפידה הן על-ידי הגורמים המבצעיים והן על-ידי הגורמים המשפטיים הבכירים ביותר בצבא ומחוצה לו.

מגלי והבה: שאילתא מס' 1267 – כבר ענינו עליה.

מגלי והבה: שאילתא מס' 1309 של חבר הכנסת חנא סוייד – גם כן לפרוטוקול.

מגלי והבה: חבר הכנסת שאל את שר הביטחון ביום י"א בתמוז התשס"ז (27 ביוני 2007):

מגלי והבה: בשבועות האחרונים התרבו שוב תלונות תושבים על התנהגותם של החיילים המוצבים במחסום תיאסיר.

מגלי והבה: רצוני לשאול: 1.

מגלי והבה: האם נכון הדבר?

מגלי והבה: 2.

מגלי והבה: אם כן – מה ייעשה כדי להנחות את מפקדי המחסום להתנהגות ראויה כלפי התושבים?

מתן וילנאי: (לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול) 2-1.

מתן וילנאי: נערך תחקיר בראשות מפקד האוגדה בעניין האירוע המתואר בשאילתא.

מתן וילנאי: בסיכומו של התחקיר נקבע, כי שני החיילים המעורבים במקרה, אשר יש לגביהם תלונות רבות, לא ייפקדו עוד על המשימה במחסור תיאסיר.

מתן וילנאי: מערכת הביטחון מייחסת חשיבות ערכית לטיפול בנושא זה ותקפיד על התנהלות החיילים כלפי האוכלוסייה הפלסטינית במחסומים.

מגלי והבה: אני מאוד מודה לסגן שר הביטחון.

מגלי והבה: תמשיך לעשות חיל.

מתן וילנאי: תודה רבה.

מגלי והבה: הודעה למזכיר, בבקשה.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיע, כי הונחה היום על שולחן הכנסת, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית, הצעת חוק דם טבורי, התשס"ז–2007, שהחזירה ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

נאזם בדר: תודה.

מגלי והבה: חברי הכנסת, תם סדר-היום.

מגלי והבה: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום שלישי, ב' באב התשס"ז, 18 ביולי 2007, בשעה 16:00.

מגלי והבה: ישיבה זו נעולה.