ישיבת מליאה, כנסת 17, פרוטוקול מספר הישיבה המאה-וארבעים-ושתיים של הכנסת השבע-עשרה, 2007-07-15 00:00

דליה איציק: אדוני ראש הממשלה וחברי חברי הכנסת, אורחים נכבדים, אני פותחת את ישיבת הכנסת.

דליה איציק: היום, יום ראשון, כ"ט בתמוז התשס"ז, 15 ביולי 2007.

דליה איציק: על סדר-היום: הצהרת אמונים של נשיא המדינה הנבחר בפני הכנסת.

דליה איציק: חברי הכנסת, בהתאם להוראת סעיף 10(א) לחוק-יסוד: נשיא המדינה, הריני מתכבדת להזמין את הנשיא הנבחר להצהיר אמונים.

איל ינון: חברי הכנסת והמוזמנים מתבקשים לקום.

איל ינון: (חברי הכנסת מכבדים בקימה את נשיא המדינה הנבחר מר שמעון פרס.

איל ינון: )

דליה איציק: מר שמעון פרס, הנח את ידך השמאלית על התנ"ך, שא את ידך הימנית.

דליה איציק: אקרא לפניך את הצהרת האמונים בפני הכנסת, ואתה, חזור עליה, ובתום ההצהרה אנא חתום עליה.

דליה איציק: זו לשון ההצהרה: "אני מתחייב לשמור אמונים למדינת ישראל ולחוקיה ולמלא באמונה את תפקידי כנשיא המדינה".

שמעון פרס: אני מתחייב לשמור אמונים למדינת ישראל ולחוקיה ולמלא באמונה את תפקידי כנשיא המדינה.

דליה איציק: אתה מוזמן לחתום, אחרת אתה לא הנשיא.

דליה איציק: (נשיא מדינת ישראל שמעון פרס חותם על ההצהרה.

דליה איציק: ) (תקיעת שופרות)

דליה איציק: יחי נשיא מדינת ישראל.

יחי, יחי, יחי.

איל ינון: חברי הכנסת והמוזמנים מתבקשים לשבת.

איל ינון: (שירת מקהלה)

איל ינון: דבר יושבת-ראש הכנסת.

דליה איציק: כבוד נשיא מדינת ישראל, מר שמעון פרס, חברי הכנסת ושבט פרס לדורותיו, מכובדי כולם, כאן, באולם הכנסת הצר מלהכיל, נמצא חתך של עם ישראל; בחרתי את אלה המייצגים את מה שאנחנו – על כאבינו, על התוגות והשמחות, על העצב והניצחונות.

דליה איציק: נמצאים עמנו גם מייצגי ההישגים הרבים והמדהימים שאליהם הגענו – בכלכלה, בתרבות, בהיי-טק, ברפואה, בתעשייה, במשפט, בכל תחומי חיינו.

דליה איציק: בחרתי להזמין את אנשי שדרות המופגזת, עיר שעצבי תושביה עשויים ברזל; נמצאת אתנו שרה לוי, אמו של חייל המילואים פנחס לוי, השם ייקום דמו, שנרצח עם חברו לשירות בידי בן-עוולה; הוזמנו סמדר הרן, שבעלה וילדיה נרצחו באכזריות בחדירת מחבלים לנהרייה, הורי החיילים הנעדרים מקרב סולטן-יעקוב: צבי פלדמן, יהודה כץ וזכריה באומל, רינה חבר – אמא של גיא, משפחתו של רון ארד; משפחות החיילים החטופים: הרעיה הצעירה קרנית גולדווסר, משפחת גולדווסר, משפחת רגב, הוריו של גלעד שליט; נמצאת עמנו גם נאדיה כהן, אלמנתו של אלי כהן, השם ייקום דמו; ויושבים אתנו גם מפוני סיני וגוש-קטיף.

דליה איציק: חברי הכנסת, בעוד שעה קלה תעטוף החשכה את הרי ירושלים.

דליה איציק: השמש תשקע על עוד יום אחד של מלאכה ולימודים, של עשייה קדחתנית, של חלומות הקורמים עור וגידים.

דליה איציק: עם ישראל לשבטיו ועדותיו חוזר ברגעים אלה לביתו מעמל יומו, מדאגותיו, משמחותיו, גם מרגעים של צער וכאב, כדי לקום מחר בבוקר עם שיר חדש בלב.

דליה איציק: כבוד הנשיא שמעון פרס, זה עתה הצהרת אמונים כנשיא התשיעי של מדינת ישראל.

דליה איציק: אנו נלווה באהדה את צעדיך הראשונים במשכן הנשיא בירושלים.

דליה איציק: אנו גם יודעים היטב, שעם כל הכבוד לכל נשיאי ישראל בעבר, שום דבר במשכן הנשיא לא יהיה דומה למה שהיה.

דליה איציק: אתה תהיה "נשיא ללא הפסקה".

דליה איציק: אתה, אדוני, הנשיא שמעון השני.

דליה איציק: קדם לך שמעון הראשון, אחרון בני משפחת החשמונאים, שבדמם קנו את חירות עמם.

דליה איציק: "הוא יהיה לכם לאב", ציווה מתתיהו האב לבניו.

דליה איציק: באספה חגיגית שכונסה בירושלים, "אספת העם", שנהגה להתכנס לרגל עניינים הרי גורל, קראו המשתתפים פה-אחד: "אתה נשיאנו תחת אחיך.

דליה איציק: כל אשר תצוונו – נעשה".

דליה איציק: על מטבעות יצוקות מלפני 2,140 שנה נחקק: שמעון נשיא וחבר היהודים.

דליה איציק: נשיאותו של קודמך, שמעון הראשון, היתה תקופה של חוסן מדיני, פריחה כלכלית ושגשוג תרבותי.

דליה איציק: בפיוט עליו נאמר: "עשה שלום בארץ וישמח ישראל שמחה גדולה, וישבו כל איש תחת גפנו ותחת תאנתו ואין מחריד אותם".

דליה איציק: אני מתפללת כי בימי נשיאותך נזכה לשלום ולשלווה ברוח ימי קדם.

דליה איציק: יום השלום יהיה יום גדול לכולנו, ויומך הגדול מכולם.

דליה איציק: הבית ברחוב הנשיא מס' 3 בירושלים הוא מהערב הבית שאליו נישא את עינינו לראות ואליו נטה את אוזנינו לשמוע.

דליה איציק: שמעון היקר, יש לך מניות רבות במעשה הנפלא הזה, ששמו מדינת ישראל, והמדינה אומרת לך הערב תודה.

דליה איציק: תודה על חלומות שקרמו בטון ומלט, שהולידו שבבי היי-טק, קרני לייזר וננו-טכנולוגיה.

דליה איציק: תודה על דחף כביר של עשייה – – זה שמעון השלישי, הנין של שמעון.

דליה איציק: הנין מתרגש.

דליה איציק: – – תודה על עקשנות נשוכת שפתיים, על מירוץ מטורף להקדים את מחוגי הזמן.

דליה איציק: תודה על חזיונות שהפכו למלים, ועל מלים שהפכו לגנים, לקריות תעשייה, לתעשייה אווירית, לקריות למחקר גרעיני.

דליה איציק: מדינת ישראל אומרת לך הערב תודה – על שנות דור של דאגה, על לילות טרופי שינה, על בקרים של ניצחון, על הישגים שגם כישלונות היו בצדם, על החלטות קורעות לב ועל תוצאות מרנינות לב.

דליה איציק: יחד אתנו מודים לך הערב הפועלים בסרבלים הכחולים ליד המחרטות במפעלי התעשייה האווירית; מודים לך המדענים בחלוקים הלבנים, הנועצים עיניהם בעדשות המיקרוסקופים של דימונה ונחל-שורק; הטכנאים בשדות הניסויים של הרשות לפיתוח אמצעי לחימה ושל התעשייה הצבאית; הטייסים בסרבלי הטיסה של חיל האוויר הישראלי, טייסי ה"מיראז'" וה"סופר-מיסטר" ששברו בתוך שלוש שעות את כוחם של חילות האוויר של הקמים עלינו לכלותנו במלחמת ששת הימים; ואומרים לך תודה, מעומק הלב, גם ההורים – האמהות והאבות של החיילים והחיילות שידעת לצייד במיטב אמצעי הלחימה ביום פקודה.

דליה איציק: אומרים לך תודה כל אזרחי ישראל, הנפעמים מן המסע שלך אל מחוזות השלום, גם אם עורמים קשיים עליו ועליך בדרך אל המנוחה והנחלה.

דליה איציק: כבוד נשיא המדינה שמעון פרס, מדינת ישראל אומרת לך הערב תודה.

דליה איציק: ואולם גם בשעה חגיגית זו, ברגעים אלה של התרוממות רוח, לא נכחד; במשך השנים האכלנו אותך מרורים.

דליה איציק: ידעת שעות קשות ורגעים של כאב.

דליה איציק: לגלגנו על חלומותיך, לא אחת הפנינו לך עורף.

דליה איציק: דומני כי אין כמו המעמד החגיגי הזה כדי להתנצל לפניך על המלחמות הגדולות ועל הרכילויות הקטנות שטרפו את לילותיך.

דליה איציק: בשם כולנו, דורות של חברי הכנסת, נראה לי כי זה הזמן וזה המקום לבקש את סליחתך.

דליה איציק: כבוד נשיא המדינה, אתה יוצא הערב מן הבית הזה, שהיה במשך כמעט יובל ביתך השני, אתה יוצא ממנו כחבר הכנסת הוותיק ביותר, וחוזר אלינו כנשיא המדינה.

דליה איציק: אתה, שהיית סגן שר הביטחון, שר התחבורה, שר הדואר שהפך לשר התקשורת, השר לענייני דתות, השר לקליטת העלייה, שר ההסברה, השר לשיתוף פעולה אזורי, השר לפיתוח הנגב והגליל, שר החוץ, שר האוצר, שר הביטחון, ממלא-מקום ראש הממשלה, המשנה לראש הממשלה, ראש הממשלה ויושב-ראש הכנסת בפועל – אילו מילאת את כל התפקידים האלה בעת ובעונה אחת, די היה בהם כדי להרכיב ממשלה רחבה ואפילו לאייש בה בכבוד גם את האופוזיציה העומדת מנגד... התלכדות הכנסת, שחצתה מחנות פוליטיים, מעידה על כמיהת העם להתאחד מעל למחלוקות ולפולמוסים.

דליה איציק: העם בחר בך כדי שתבטיח שמוסד הנשיאות יסמל יותר מכל מוסד אחר את אחדות העם והאומה, את הממלכתיות ואת הריבונות הישראלית.

דליה איציק: העם מבקש לו נשיא שינפץ את תקרות הזכוכית וימוטט גם את קירות הברזל המפרידים בין ישראלים לישראלים, בין דתיים לחילונים, בין עולים חדשים לעולים ותיקים, בין מזרח למערב, בין יהודים ליהודים, בין יהודים למי שאינם יהודים.

דליה איציק: אויבים רבים יש לנו מבחוץ; לאסוננו קמו לנו אויבים גם מבפנים.

דליה איציק: עם רצח רבין נפל דבר בישראל.

דליה איציק: הארץ היתה לאחרת.

דליה איציק: כדורי המרצח, שקיפחו את חייו של יצחק, הותירו פצע מדמם.

דליה איציק: אתה, שעמדת במרחק של מטר ממנו, כפסע היה בינך ובין אותו מוות.

דליה איציק: הלקח ממעשה נורא זה הוא שצריך לרכך, להנמיך את הלהבות, להרגיע, למתן את עוצמת הוויכוח בתוכנו.

דליה איציק: המעמד הלאומי המאחד הזה הוא הזדמנות להישבע שלעולם – לעולם – לא נשלח עוד יד איש ברעהו.

דליה איציק: העם מייחל כי תדע לשמור על המרקם העדין והשברירי של הפסיפס האנושי הרב-תרבותי שחי כאן.

דליה איציק: נשיאות היא לא רק "הדברים הגדולים"; היא גם אותם דברים קטנים, דברים שאתה מסמן לידם "וי" קטן בפנקסך לאחר שהשלמת את ביצועם, ובדרך כלל הרחק מעין התקשורת.

דליה איציק: הבנת המצוקות של יחידים ושל קבוצות, שלפעמים נשיא יכול לפתור בהינף יד – ודווקא אלה אינם זוכים לאזכור.

דליה איציק: אומרים על פוליטיקאי שהוא צריך להיות "קילר"; הנשיא צריך להיות "הילר".

דליה איציק: הוטלה עלי החובה והיתה לי הזכות לשמש במשך כחצי שנה בתפקיד ממלאת-מקום נשיא המדינה.

דליה איציק: אינני מסכימה עם הקביעה שזהו תפקיד השייך אך ורק לתחום הייצוג הטקסי, הגם שיש לתחום זה ערך רב.

דליה איציק: בית הנשיא הוא מקום מפגש לכל אזרחי המדינה; הוא חוליית חיבור שמאגדת יחד את שבטי ישראל.

דליה איציק: משכן הנשיא הוא בית פתוח לבני כל הדתות.

דליה איציק: עמדתי משתאה לנוכח החמימות המורעפת על הבית הזה, על מה שהוא מסמל בעבור אזרחי המדינה.

דליה איציק: הבית הזה חשוף יותר, ומכאן גם רגישותו ופגיעותו הרבה.

דליה איציק: כוחו, כך למדתי, הוא גם נקודת התורפה שלו.

דליה איציק: החוכמה היא לנצל נכון וברגישות את המעמד ואת הכוח, ולהיזהר בכבודו ובכבודנו.

דליה איציק: אדוני הנשיא, עול הנשיאות כבד, אולי היום יותר מתמיד, אך הוא ראוי לך.

דליה איציק: היום אתה נשיא כל הארץ, נשיאם של כל תושבי המדינה.

דליה איציק: בד בבד עם זה אתה מגלם את השותפות עם יהודי התפוצות, שלעתים אנו נוטים לשכוח אותם או להמעיט בחשיבותם.

דליה איציק: מהערב הבית הזה יהיה לך שותף כן, ילווה אותך בחום, בדאגה ובתקווה, כי "צֹפה נתתיך לבית ישראל".

דליה איציק: יריביך ותומכיך כאן – כמעט שני דורות של דמוקרטיה צרופה – מאחלים לך מכל הלב הצלחה גדולה, בריאות ואריכות ימים.

דליה איציק: שמעון, סוניה, צביה, חֶמי ויוני, הכלות, החתן, הנכדים, הנכדות והנינים – קחו עמכם מכאן, מהבית הזה, את אהבתנו לכם.

דליה איציק: ברכתנו תלווה אתכם באשר תלכו ובכל אשר תעשו.

דליה איציק: "יברכך ה' וישמרך, יאר ה' פניו אליך ויחֻנֶךָּ, ישא ה' פניו אליך וישם לך שלום".

דליה איציק: (מחיאות כפיים) (שירת "עושה שלום במרומיו" בביצוע הזמר אביהו מדינה) (מחיאות כפיים)

דליה איציק: דברי כבוד נשיא המדינה שמעון פרס.

שמעון פרס: גברתי היושבת-ראש, היית ממלאת-מקום נשיא המדינה חצי שנה בתקופה קשה מאוד, בתקופה קשה מאוד לארץ ולעם.

שמעון פרס: עשית את זה באופן יוצא מן הכלל, מעורר כבוד – בהרבה עוז, בהרבה חוכמה, בהרבה דאגה, בהרבה אחריות.

שמעון פרס: אני לא יודע אם אני יכול למלא את מקומך, אבל את הוכחת שיש לך מקום משלך.

שמעון פרס: תודה מקרב לב.

שמעון פרס: (מחיאות כפיים) אדוני ראש הממשלה, אני מודה לך על הזכות שהיתה לי לשרת בממשלתך ותחתיך בימים לא פשוטים.

שמעון פרס: במקום להרבות במחמאות, אגיד: יש מחמאה אחת שבאה מהצפון, והיא סיכום הכי נכון והכי טוב של הזמן שחלף.

שמעון פרס: יישר כוחך.

שמעון פרס: (מחיאות כפיים) נשיאת בית-המשפט העליון ושופטי ישראל, הרבנים הראשיים, נשיאים בעבר, חברי הממשלה, ראש האופוזיציה, חברי הכנסת בהווה ובעבר, יושבי-ראש הכנסת בעבר, ראש העיר ירושלים, ראשי הנציגויות הזרות, ראשי העדות הדתיות בישראל, אזרחי ישראל המכובדים, משפחות החטופים והנעדרים, רעי לדרך ארוכה בממשלות השונות, במערכת הביטחון, בחיים הפוליטיים, בהתיישבות העובדת, משפחתי האהובה.

שמעון פרס: חברי הכנסת, אני ניצב היום נרגש ואסיר תודה על האמון שנתתם בי בשם העם.

שמעון פרס: אמונכם יקר לי, הוא מטיל עלי חובה גדולה, שאותה אשא עמי, כנשיא המדינה, ביראה ובתחושת שליחות עמוקה.

שמעון פרס: אני מתחייב לטפח בלא הרף את חוטי האריג העדינים השוזרים אותנו יחד כאומה, בידיעה שיש בתוכנו בעלי דעות שונות, הנאבקים עליהן בחירוף דעת, אבל צריך לזכור תמיד: אנו בניה ובנותיה של ארץ-ישראל אחת.

שמעון פרס: אין לנו, ואנו לא מחפשים, ארץ אחרת.

שמעון פרס: אתם, כאן בכנסת, תוסיפו לקיים את הפולמוס הקיומי, כי כך צריך לעשות פרלמנט דמוקרטי, ואילו אני אתמסר אל המאחד, שלא ייפגע בסערה המתלהטת.

שמעון פרס: בלבי דרות היום יחד שמחה לקראת האתגר שהטלתם עלי – ועמה עצבות של שעת פרידה.

שמעון פרס: אני עוזב את הבית הזה, לבה הפועם של הדמוקרטיה הישראלית, אחרי שחבשתי את ספסליו 48 שנים – יותר ממחצית חיי.

שמעון פרס: אהבתי את עוצמתו מחרישת האוזניים, את הוויכוחים הגדולים, את סערת הנפש, את ההתפייסויות הבלתי-צפויות, ואני יודע שהבית הזה מסוגל לקבל החלטות היסטוריות גם כאשר הדמוקרטיה יוקדת.

שמעון פרס: אני יודע שאני עובר עתה מהזרוע המבצעת לכתף המלכדת.

שמעון פרס: שוב אינני שליח מפלגה אלא נאמן העם, שליח של כל אזרח מאזרחי המדינה.

שמעון פרס: מרגע זה אהיה כתובת לכל אזרח ואזרחית במדינת ישראל, עולל ותינוק, איש ואשה, פה לדך ולזקן.

שמעון פרס: ביתי יהיה פתוח לכולם, ידי תהיה מושטת לכל אחד מהם.

שמעון פרס: הגעתי לארץ כאדם צעיר, ונפלה לידי הזכות הגדולה לשרת את האומה.

שמעון פרס: אדם מזדקן; אמונה אינה מזדקנת.

שמעון פרס: היא מתחדשת כל הזמן, כדברי יואל: "זקניכם חלֹמות יחלֹמון, בחוריכם חזיֹנות יראו".

שמעון פרס: לפני 15 שנה באתי לווישנייבה שליד וולוז'ין, המקום שבו נולדתי, בעריסה עברית על אדמת נכר.

שמעון פרס: העיירה כולה כלתה באש.

שמעון פרס: עמדתי דומע ליד גל האבנים שכיסה את קבר האחים של אחרוני היהודים שהובלו אל בית-הכנסת, שהיה עשוי עץ, ונשרפו חיים כאשר טליתותיהם על כתפיהם, ובראשם ר' צבי מלצר, סבי עליו השלום.

שמעון פרס: סבי למד בישיבת וולוז'ין עם חיים נחמן ביאליק.

שמעון פרס: הוא עיצב את חיי כילד.

שמעון פרס: הוא לימד אותי דף יומי בגמרא.

שמעון פרס: הוא ניגן בכינור שירי עצב יהודיים.

שמעון פרס: ביום הכיפורים הוא עבר לפני התיבה ובקולו הנפלא הוא קרא את תפילת "כל נדרי".

שמעון פרס: עד היום הזה מהדהדת תפילה זו באוזני ומרגשת את לבי.

שמעון פרס: מווישנייבה המשכתי לוולוז'ין, לראות את בניין הישיבה, שנוסדה ב-1804.

שמעון פרס: בחוץ, על אבני הקיר, עדיין חקוקים עשרת הדיברות.

שמעון פרס: בתוכו הוקמה מעדנייה – לא כשרה כמובן.

שמעון פרס: הלכתי לבדוק את המצבות שנותרו בבית-הקברות.

שמעון פרס: הן היו פזורות, חלקן שבורות, ועל אחת מהן זיהיתי את השם "שמעון פרסקי", בן משפחה שכנראה על שמו נקראתי.

שמעון פרס: ניצבתי דומם ומזועזע מול אבני ילדות אלה.

שמעון פרס: העיירה שבה נולדתי נחרבה כולה.

שמעון פרס: הבית שבו גדלתי עלה באש.

שמעון פרס: רק הבאר נותרה.

שמעון פרס: טעמתי את מימיה, הם לא השתנו.

שמעון פרס: אבל האש כילתה את כל שהיה.

שמעון פרס: דומה היה לי כאילו שמעתי קול זעקה עולה מפי סבי וסבתי ומפי בנם היחיד.

שמעון פרס: לו רק יכולתי ללחוש באוזנם על עצמאותנו, לספר להם על צה"ל הגדול והנפלא, על דימונה, על אנטבה, על הזכות הכבירה שניתנה לנכדם להשתתף בקימום הריסות עמנו, לצקת תוכן של ממש בשבועה שלעולם לא עוד.

שמעון פרס: משבאתי לישראל, למדתי חקלאות בבן-שמן.

שמעון פרס: פעילותי הציבורית היתה בתנועת הנוער העובד.

שמעון פרס: נישאתי, בקבוצת אלומות, לרעייתי סוניה.

שמעון פרס: ב-1947, שנה לפני מלחמת השחרור, גויסתי על-ידי דוד בן-גוריון ולוי אשכול, ועברתי מאלומות למטה "ההגנה".

שמעון פרס: נפלה בגורלי זכות שאין שנייה לה, לשרת תחת גדול היהודים שידעתי – דוד בן-גוריון.

שמעון פרס: ממנו למדתי שמגודל המצוקה נגזר גודל הישועה; שאין בחיים דבר חכם יותר מלהעדיף את השיקול המוסרי.

שמעון פרס: למדתי ממנו שבמלחמות – אין ברירה, חייבים לנצח; שלניצחון דרושים אנשים אמיצים וכלים ראויים, אולם כאשר נוצרת ברירת שלום, אסור להחמיצה.

שמעון פרס: לא ידעתי מדוע בן-גוריון בחר בי, אבל ידעתי מה הוא מצפה ממני: להעז ולא להתחרט.

שמעון פרס: לא להיכנע לקושי.

שמעון פרס: לא להיבהל מחזון.

שמעון פרס: לא לפחד מהמחר.

שמעון פרס: לא לעשות שקר בנפשי או בנפש זולתי.

שמעון פרס: קשה היה לחזות אז, שמ-650,000 תושבי ישראל נצמח למדינה של 7.2 מיליוני אזרחים, בהם 1.2 מיליון שאינם יהודים: ערבים, דרוזים, בדואים, צ'רקסים; מרקם מרתק של חברה אנושית.

שמעון פרס: אני יודע גם היום, שאם כל אלה לא ייהנו משוויון מלא, לא נדע שלום עם עצמנו ועם זולתנו.

שמעון פרס: קשה היה לחזות אז, שנצטרך להילחם על חיינו בשבע מלחמות, בשתי אינתיפאדות ובאין-ספור קרבות, לעמוד לבד, בנחיתות מספרית, בבדידות בין-לאומית.

שמעון פרס: מעולם לא אמרנו נואש.

שמעון פרס: לא הובסנו אפילו פעם אחת במלחמה.

שמעון פרס: קמנו בכל פעם מחדש.

שמעון פרס: החיינו את שפתנו העתיקה, הקימונו תאי חברה מתקדמים כמו הקיבוצים והמושבים, גילינו יכולת נדירה בהפרחת השממה וכושר מדהים ביכולת הביטחונית.

שמעון פרס: היינו חדשנים בתעשייה ומרחיקי ראות ולכת במדע.

שמעון פרס: גם מבקריה הקיצוניים של ישראל לא יצליחו להסתיר את הישגיה יוצאי הדופן, את פסגותיה המתנשאות מעל קו הרקיע של ההיסטוריה.

שמעון פרס: כמעט 60 שנה מלאו למדינה, ולבי גאה על מה שעשינו, כולנו יחד, ועל מה שאנו חולמים כאיש אחד: לחיות באמונה.

שמעון פרס: לשחור שלום.

שמעון פרס: לבנות עתיד טוב יותר.

שמעון פרס: המחיר היה כבד.

שמעון פרס: הנופלים בקרב.

שמעון פרס: המשפחות השכולות.

שמעון פרס: הנכים בגופם.

שמעון פרס: ללא מסירות הנפש שגילו אלה במערכות ישראל לא היינו מגיעים עד הלום.

שמעון פרס: וגם היום עומד בראש סדר-יומנו שחרור שלושת חיילינו החטופים, גלעד שליט, אודי גולדווסר ואלדד רגב.

שמעון פרס: אלה הם בנינו, ולא ננוח ולא נשקוט עד אשר נראה אותם ואת שאר בנינו השבויים והנעדרים, שוב בבית.

שמעון פרס: ביתם.

שמעון פרס: ביתנו.

שמעון פרס: גם בשעה חגיגית זו אני מבכה בלבי את רצח יצחק רבין.

שמעון פרס: רצחו לנו מנהיג גדול.

שמעון פרס: פגעו בלבנו.

שמעון פרס: ובשעה חגיגית זו אני מתפלל לשלומו של אריק שרון, הלוחם הגדול והמנהיג האמיץ.

שמעון פרס: חברי הכנסת, לא חלמתי להיות נשיא.

שמעון פרס: חלומי כנער היה להיות רועה צאן או משורר של כוכבים.

שמעון פרס: משנבחרתי, זכות היא לי, ואיני מזלזל בה, לבטא את כמיהתו הכמוסה ואת שאיפתו הגלויה של העם לקיים צדק, למצות את המאחד ולכבד את המייחד.

שמעון פרס: אני יודע שנשיא אינו מושל, אינו שופט, אינו מחוקק – אבל מותר לו לחלום.

שמעון פרס: מותר לו להציב ערכים, לנהוג ביושר ובחמלה, בעוז ובחסד.

שמעון פרס: אין איסור על הנשיא לעשות מעשים טובים – הוא רשאי, ואף חייב, לשרת את עמו, כלומר את בני עמו; לטפח אהבה לעם, למדינה, לבריות, לקרב רחוקים, לסייע לחלשים, לנחם אבלים, לקרב לבבות, להרבות שוויון, לגשר על פערים, לתמוך ביצירה רוחנית ומדעית.

שמעון פרס: על הנשיא להביט באומץ אל התמונה הגדולה ולראות כי בניין המדינה וצמיחתה הנמרצת גבו מחיר כבד: דלדול משאבי טבע, פגיעה אקולוגית בנופה.

שמעון פרס: וכשאר העולם, גם אנו חייבים לעבור לכלכלה נקייה, אחראית והוגנת.

שמעון פרס: המסע המרתק ביותר במאה ה-21 יהיה להחזיר לטבע את איזונו.

שמעון פרס: זו הזדמנות נדירה בשבילנו לרתום את היצירתיות הנהדרת והתבונה הישראלית, בשיתוף שכנינו, כדי ליצור נוף חדש לארצנו ואזור חדש בסביבתנו; לשוב לדרך ארץ, לכיבוד התורה, להתחשב בזולת, לשחור תרבות, לאהבת הספר.

שמעון פרס: הישגיה הספרותיים של ישראל אינם נופלים מהישגיה המדעיים.

שמעון פרס: ובמקביל להם, הם ראויים לסיוע ולתנופה.

שמעון פרס: חובת הנשיא להזכיר לכם, חברי הכנסת של עכשיו, שאתם נושאים באחריות מוסרית לאלה שעדיין בעריסות ילדותם, לאפשר להם לבנות חיים משלהם, מתוקנים כראוי, היונקים מהמורשת הגדולה של עמנו ומונעים על-ידי גילוי עולמות חדשים.

שמעון פרס: הרי חוכמה אינה נמוגה, ואחריות אסור שתתבלה.

שמעון פרס: לייאוש אין מקום.

שמעון פרס: שחיתות ניתנת להדברה.

שמעון פרס: מלחמות אינן משא נפש, שהרי בהן המנצח כמפסיד משלמים מחיר כבד.

שמעון פרס: אבל שלום מקיימים אנשים חיים המכבדים את החיים.

שמעון פרס: אני רואה צורך לעודד את הדור הצעיר להיכנס לחיים הפוליטיים ולעול ההנהגה, כדי להתחיל מחדש.

שמעון פרס: התלהבותו חיונית לעתידנו.

שמעון פרס: אין מקום לדכדוך.

שמעון פרס: הרי העם היהודי הוא זה שהמציא את אי-שביעות הרצון.

שמעון פרס: אנו עם שמעולם לא השלים, ולא ישלים, עם רצח, עם שקר, עם אדנות, עם עבדות, עם קיפוח, עם ניצול אחרים, עם הרמת ידיים או דריכה על המקום.

שמעון פרס: משהקמנו מדינה, עלינו לכבד עקרונות אלה במדינתנו.

שמעון פרס: 169 המלים של עשרת הדיברות הן גם היום המסד לתרבות המערבית כולה.

שמעון פרס: וחזונו החברתי של עמוס, כמו חזונו המדיני של ישעיהו, הם מצפן לדרכנו.

שמעון פרס: כן.

שמעון פרס: אני מאמין בתיקון עולם, בהעלאת אור, לאנשים ולגויים כאחד.

שמעון פרס: המאמר הראשון בבריאת עולם היה "ויהי אור".

שמעון פרס: איינשטיין אמר שססמתו היתה "חוצפה".

שמעון פרס: החוצפה לערער על מוסכמות, החוצפה לחדש, ליצור, לתרום, להתרומם מעל לקיים.

שמעון פרס: חוצפתו היוצרת של העם היהודי.

שמעון פרס: אני מודע לכך שקיימות נורמות.

שמעון פרס: על הנשיא להיות ממלכתי, לכבד חוק, לחזק משפט, לסייע לזרוע המבצעת למלא את המוטל עליה תוך כיבוד המיעוט.

שמעון פרס: אבל הוא זכאי לטפל ברצוי, בחסר, בחזון.

שמעון פרס: הוא חייב לעודד תהליכי שלום בתוך הבית, עם שכנינו, באזור כולו.

שמעון פרס: הרי העידן החדש ממילא מנמיך גבולות טריטוריאליים ומצמצם אפליות בין בני-אדם.

שמעון פרס: הוא בנוי על יצירתיות יותר מאשר על השתלטות.

שמעון פרס: ישראל חייבת להיות לא רק נכס אלא ערך.

שמעון פרס: קריאה מוסרית, תרבותית ומדעית לעילוי האדם, כל אדם.

שמעון פרס: עליה לשמש בית לטוב ולחם, ליהודים שאינם ישראלים, כמו לישראלים שאינם יהודים.

שמעון פרס: ליצור הזדמנויות שוות לכל חלקי האוכלוסייה, ללא הבדל דת, לאום, עדה או מין.

שמעון פרס: הנשיא חייב לקרוא לציבור הדתי והחילוני למצות את המשותף.

שמעון פרס: לקרוא לפלסטינים ולמדינות ערב, מבלי שיטשטשו את מורשתם, להשתתף במסע הגדול לעבר עולם הבנוי על שכל, לא רק אדמה.

שמעון פרס: לראות בחינוך צו עליון.

שמעון פרס: על המפה העתידית של ישראל צריך לציין ארבע עדיפויות: ירושלים, הנגב, הגליל ועמק השלום.

שמעון פרס: ירושלים כמהה לתנופה וצמאה להתחדשות; להיות עיר מובטחת לנו וקדושה לכל המאמינים; להיות מרכז רוחני ומדיני לעם היהודי וקן תפילה לשוחרי השלום של כל המאמינים; להיות מרכז אוניברסלי למדע ואתגר אינטלקטואלי לכל באיה.

שמעון פרס: ייחודה של ירושלים הוא גם עתידה.

שמעון פרס: הנגב החל להתעורר.

שמעון פרס: אסור להרדימו מחדש.

שמעון פרס: הנגב מאפשר להכפיל את שטחה המיושב של מדינת ישראל.

שמעון פרס: עלינו להילחם בשממה כמו שלחמנו באיבה.

שמעון פרס: טילים מסוגלים היום להגיע לטווחים ארוכים, המטשטשים את ההבדל שבין חזית לבין עורף.

שמעון פרס: הנגב מאפשר לנו לרתום את אנרגיית השמש לייצור חשמל נקי למדינה, להתפיל מים מהים ומהתהום.

שמעון פרס: הוא מאפשר לרקום מערכת יחסים כלכלית עם שכנינו – הירדנים, המצרים והפלסטינים.

שמעון פרס: הגליל – קסמו הולך לפניו.

שמעון פרס: הוא עתיר יופי.

שמעון פרס: מחצית האנשים החיים בו יהודים ומחציתם ערבים.

שמעון פרס: זו הזדמנות ליצור שוויון-אמת לכול.

שמעון פרס: הגליל מזמין את הדור הצעיר להעשיר אותו במרץ אינטלקטואלי, להקים בו תעשיות נקיות, לרפדו בגפנים, לארח בו תיירים.

שמעון פרס: יום יבוא ולבנון תשתחרר ממהרסיה וסוריה תיפטר ממחבליה, ומצפון יבוא שלום.

שמעון פרס: עמק השלום המתוכנן משתרע לאורך הגבול שבינינו לבין ממלכת ירדן והרשות הפלסטינית.

שמעון פרס: הוא יהפוך למחוז של שיתוף פעולה בין ישראל, ירדן והפלסטינים.

שמעון פרס: כל השלוש נתנו כבר הסכמתן לכך.

שמעון פרס: הערבה תהא לאזור תיירותי מרהיב.

שמעון פרס: כמה אגמים מלאכותיים עשויים להעניק לה חיות ואטרקציה.

שמעון פרס: לאורך הערבה ייבנה מוביל מים לים-המלח, לפצותו על אובדן מימיו.

שמעון פרס: ולאורך העמק יוקמו מפעלי תעשייה שיציעו מקומות עבודה רבים לכל השותפים.

שמעון פרס: בעמק השלום נראה כיצד לראשונה ניתן לרתום את הכלכלה כבולדוזר לשלום.

שמעון פרס: שותפות בין ירדן מאורגנת ובין ישראל מודרנית יסייעו לפלסטינים לגבור על מצוקותיהם ולהקים את מדינתם.

שמעון פרס: אני מאמין כי מדיניות עוסקת בגבולות, וכלכלה – ביחסים.

שמעון פרס: יחסים טובים עשויים לאפשר סימון גבולות בטוחים ומוסכמים.

שמעון פרס: עמק השלום הוא אתגר העשוי להלהיב את אחינו בתפוצות להשתתף במהלך רב-מעוף כדי ליצור חיים ושלום.

שמעון פרס: הוא גם יביא תמיכה ממדינות המפרץ.

שמעון פרס: הוא עשוי להלהיב את הצעירים, את הדור הצעיר, שכן הוא כורך מדע, פיתוח ושלום לאלומה אחת.

שמעון פרס: אני מתכוון להתמסר לטיפוח הקשרים בין ישראל לתפוצות על-ידי הוספת ממד אינטלקטואלי, מוסרי ויצירתי, וזה לצד עידוד יחסים מודרניים עם מדינות ערב.

שמעון פרס: חברי הכנסת, בתוכנו גנוזים כוחות יצירה כבירים בתחומי הרוח, ההגות, המדע והאמנות.

שמעון פרס: טמונה בנו מחויבות להיות קשובים למצוקת אנוש בכל אתר – עניי עמך ומקופחי סביבתך.

שמעון פרס: חברי הכנסת, נער הייתי וגם זקנתי.

שמעון פרס: עיני ראו את ישראל בשעותיה הקשות ביותר וגם ברגעי הישג והתרוממות הרוח.

שמעון פרס: שנותי מציבות אותי בנקודת תצפית שממנה נראה נוף חיינו כאומה מתחדשת, נוף פרוס בכל הדרו.

שמעון פרס: נכון, בתמונה נראים גם כתמים.

שמעון פרס: נכון שגם לקינו וגם שגינו.

שמעון פרס: אך אנא, האמינו לי, אין מקום למרה שחורה.

שמעון פרס: הישגיה המדהימים של ישראל ב-60 שנותיה, יחד עם האומץ, התבונה, היצירתיות של הדור הצעיר שלנו, מולידים מסקנה אחת ברורה: בכוחה של ישראל לשגשג לגבהים, להפוך למדינת מופת כפי שציוו לנו נביאינו.

שמעון פרס: חברי הכנסת, הרשו לי להישאר אופטימי; הרשו לי להיות חולם בעמו.

שמעון פרס: הרשו לי להציג את הצד הטוב שבמדינתנו, וגם אם לעתים האווירה סתווית, וגם אם היום-יום נראה מדי פעם אפרורי, הנשיא שבחרתם לעולם לא יתעייף מלעודד, לעורר, להזכיר כי האביב ממתין לנו בפתח – האביב בוא יבוא.

שמעון פרס: ולבסוף, רצוני להביע את תודתי ואת אהבתי לשני ניני, לשמונת נכדי, לשלושת ילדי ולרעייתי סוניה שחיברה את כולנו בעבותות אהבה שקטות ובענווה כובשת לב.

שמעון פרס: חברים יקרים, אני אומר לכם היום שלום ולהתראות.

שמעון פרס: ביתי יהיה פתוח לפניכם ולפני עם ישראל כולו.

שמעון פרס: כבר ממחר בבוקר מספר הטלפון יעמוד לרשות כל דורש.

שמעון פרס: אני רוצה לאחל לכם, מעומק הלב, המשך שירות נאמן למען מדינת ישראל ועתידה הנפלא.

שמעון פרס: אני הולך לשרת את העם ואת המדינה בדרך מעט אחרת, אבל לא בפחות אמונה או התלהבות.

שמעון פרס: אני מודה לבורא העולם, לעמי, לכם, חברי הכנסת, אזרחי ישראל, שנתתם בידי זכות גדולה שכזאת.

שמעון פרס: אלף תודות.

שמעון פרס: שלום לכם ולהתראות.

שמעון פרס: יחי צבא-הגנה לישראל, תחי מדינת ישראל.

שמעון פרס: (חברי הכנסת מכבדים בקימה את נשיא המדינה.

שמעון פרס: ) (מחיאות כפיים)

איל ינון: "התקווה".

איל ינון: (שירת "התקווה")

איל ינון: כבוד הנשיא.

איל ינון: (חברי הכנסת מכבדים בקימה את צאת נשיא המדינה מאולם המליאה.

איל ינון: ) (תרועת חצוצרות)

דליה איציק: חברי הכנסת, תם טקס הצהרת האמונים של הנשיא התשיעי של מדינת ישראל.

דליה איציק: נמתין לנשיא עד שיצא, ומייד לאחר צאתו תהיה ישיבה זו נעולה.

דליה איציק: תודה לכם.