ישיבת מליאה, כנסת 17, פרוטוקול מספר הישיבה השישים-ושמונה של הכנסת השבע-עשרה, 2006-12-05 00:00

קולט אביטל: חברי הכנסת, אני מתכבדת לפתוח את ישיבת הכנסת.

קולט אביטל: היום יום שלישי, י"ד בכסלו, 5 בדצמבר 2006.

קולט אביטל: הודעה לסגנית מזכיר הכנסת, בבקשה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושבת-ראש הישיבה, הנני מתכבדת להודיע, כי הונחו היום על שולחן הכנסת - החלטת ועדת הפנים והגנת הסביבה בדבר תיקון טעות בחוק הגנת הצרכן (תיקון מס' 15), התשס"ה-2005; החלטת ועדת החוץ והביטחון בדבר תיקון טעות בחוק התאגידים הביטחוניים (הגנה על אינטרסים ביטחוניים), התשס"ו-2005.

קולט אביטל: תודה רבה.

קולט אביטל: חברי חברי הכנסת, הסעיף הראשון על סדר-היום הוא נאומים בני דקה.

קולט אביטל: נא להצביע.

קולט אביטל: ראשון הנואמים הוא חבר הכנסת יוסי ביילין, בבקשה.

קולט אביטל: אחריו - חברת הכנסת לנדבר.

יוסי ביילין: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, אני מוכרח לומר שהופתעתי מהחלטת בג"ץ על ועדת החקירה.

יוסי ביילין: הערכתי ביני לביני שבג"ץ יימנע מלהיכנס לסוגיה הזאת בכלל, וההחלטה שלו היא בלי ספק החלטה אמיצה וחשובה.

יוסי ביילין: דבר מפתיע נוסף הוא שהתוצאה היתה ארבעה שופטים נגד שלושה, וגם השופטים בדעת הרוב בהחלט התייחסו באופן מאוד ביקורתי כלפי הוועדה.

יוסי ביילין: אני חושב שההחלטה של בג"ץ מחייבת את חברי ועדת-וינוגרד להתפטר מתפקידם, כולם.

יוסי ביילין: כולם אנשים בעלי ערך, כולם אנשים חשובים, כולם אנשים שיכולים לייצר תוצאה מעניינת, אבל העובדה שהם נבחרו כפי שהם נבחרו ושבג"ץ אמר את דברו מחייבת אותם למסקנות.

יוסי ביילין: תודה.

קולט אביטל: תודה רבה.

קולט אביטל: חברת הכנסת סופה לנדבר, בבקשה.

קולט אביטל: אחריה - חבר הכנסת דב חנין.

סופה לנדבר: גברתי, רבותי חברי הכנסת, אורחים נכבדים, היום התבשרנו על כך שהאוצר החליט להוציא מחוק ההסדרים את ביטול החקיקה על בית-חולים באשדוד.

סופה לנדבר: מובן שזה לא בונה בית-חולים, אבל אני חושבת שהבשורה הזאת טובה, כי המאבק המשותף שלנו, של חברי הכנסת, והלחץ שאנחנו מפעילים בוועדות מביא בשורה.

סופה לנדבר: אני גם אסירת תודה לאוצר על ההבנה לעניין בית-החולים באשדוד.

סופה לנדבר: מובן שהשר צודק בכך שזה עוד לא בית-חולים באשדוד, אבל אני מאמינה שגם באוצר הבינו את הצורך של העיר החמישית בגודלה בבית-חולים.

סופה לנדבר: אני מאמינה שהמאבק המשותף שלנו יישא פרי לא רק בעניין בית-חולים, אלא בהרבה דברים צודקים למען החברה הישראלית ולמען מדינת ישראל.

סופה לנדבר: אני בטוחה שיחד נוכל לעשות הרבה דברים משותפים.

קולט אביטל: תודה רבה.

קולט אביטל: חבר הכנסת דב חנין.

קולט אביטל: אחריו - חברת הכנסת נאדיה חילו.

דב חנין: תודה רבה.

דב חנין: גברתי היושבת-ראש, עמיתי חברי הכנסת, התפרסם עכשיו דוח עמותת "לתת" על מצב העוני בחברה הישראלית.

דב חנין: אני אומר לכם, עמיתי חברי הכנסת, שאנחנו נמצאים במציאות שבה אחת לחודשיים אנחנו מקבלים דוח נוסף עם ממצאים קשים על הידרדרות בכל תחומי החיים, על הידרדרות במצבם של הנזקקים, של המובטלים, של העניים, של תושבי הפריפריה, של המבוגרים, של אנשים בעלי מוגבלויות, שאנחנו מציינים היום את היום שלהם בכנסת, של ילדים, של בני נוער.

דב חנין: המדינה הולכת ונסוגה מהאחריות שלה לאזרחיה.

דב חנין: זאת מציאות נוראה, עמיתי חברי הכנסת.

דב חנין: תפקידנו בבית הזה הוא לעשות מעשים כדי לשנות את הכיוון הזה.

דב חנין: בואו נפסיק לקרוא את הדוחות החדשים על ההידרדרות המתמשכת והמחמירה ונתחיל לעשות את המעשים הדרושים כדי שהיא תיפסק.

דב חנין: תודה רבה.

קולט אביטל: תודה רבה לך.

קולט אביטל: חברת הכנסת נאדיה חילו.

קולט אביטל: אחריה - חבר הכנסת הלפרט.

נאדיה חילו: גברתי היושבת-ראש, חברי כנסת נכבדים, קידומה, התפתחותה ומוסריותה של חברה נמדדים, בין השאר, ביחס ובתמיכה שהיא מעניקה לאוכלוסיות הנזקקות, לאוכלוסיות החלשות.

נאדיה חילו: היום ציינה הכנסת את היום הבין-לאומי לאנשים מוגבלים.

נאדיה חילו: כל ועדות הכנסת דנו בנושאים האלה, כל אחת מההיבט שלה.

נאדיה חילו: אומנם עברנו כברת דרך בנושא זה, אולם עוד ארוכה הדרך ביישום חוק השוויון לאנשים מוגבלים.

נאדיה חילו: חוק זה בא להגן על זכויותיהם של האנשים המוגבלים ולציין את מחויבות החברה להכיר בשיקומם ולדאוג לשוויונם.

נאדיה חילו: מימוש הדאגה ויישום החקיקה הלכה למעשה אמורים להתבטא בהרחבת היריעה למתן שירותים, שימוש בטכנולוגיות חדישות, פתיחות החברה להתייחסות שוויונית כלפיהם והנגשת השירותים.

נאדיה חילו: הדבר נכון פי כמה כשמדובר בילדים מוגבלים.

נאדיה חילו: אני רוצה לקרוא בהזדמנות זו לכולנו להתגייס להשגת זכויות יתר לאנשים מוגבלים.

נאדיה חילו: תודה.

קולט אביטל: תודה רבה.

קולט אביטל: גברתי, עוד מעט נדון בנושא הזה בהרחבה.

קולט אביטל: חבר הכנסת הלפרט, בבקשה.

קולט אביטל: אחריו - חבר הכנסת זחאלקה.

שמואל הלפרט: כבוד היושבת-ראש, כנסת נכבדה, חברת "אל על" ביצעה בשבת האחרונה עשרות טיסות ברחבי העולם ופגעה פגיעה קשה ברגשות מיליוני יהודים בארץ ובעולם, שהשבת יקרה להם מכול.

שמואל הלפרט: חברת "אל על" התחייבה בשעתה בכתב ובעל-פה, ש"אל על" לא תטוס בשבת.

שמואל הלפרט: על סמך הבטחתם העדיפו מאות אלפי יהודים חרדים ודתיים את חברת "אל על" על פני חברות אחרות.

שמואל הלפרט: בימים חמישי ושישי פנינו אני ועוד עשרות אנשי ציבור בפניות נרגשות של הרגע האחרון למנהלי החברה להימנע מחילול שבת המוני ברחבי תבל, כשאין בעיה של פיקוח נפש, וכל הפניות לא נענו.

שמואל הלפרט: חבל מאוד שחברת "אל על" כורתת במו ידיה את הענף שהיא יושבת עליו.

שמואל הלפרט: ראשי "אל על" שכחו כנראה, שבעת שהחברה טסה בשבת היא צברה גירעונות של 50-40 מיליון דולר לשנה, ואחרי שהפסיקה את הטיסות בשבת הפכה לחברה רווחית.

שמואל הלפרט: תודה.

קולט אביטל: תודה רבה.

קולט אביטל: חבר הכנסת זחאלקה, בבקשה.

קולט אביטל: אחריו - חברת הכנסת ליה שמטוב.

ג'מאל זחאלקה: גברתי היושבת-ראש, רבותי חברי הכנסת, בתקופה האחרונה נשמעו קריאות לסגור חלק מהסמינרים למורים, במיוחד סמינרים בשפה הערבית, סמינרים לאוכלוסייה הערבית, והטענה היא שיש עודף מורים.

ג'מאל זחאלקה: נכון, יש 2,500–3,000 מורים שהוכשרו ולא מוצאים עבודה, אבל הבעיה אינה עודף מורים אלא מחסור בשעות לימוד.

ג'מאל זחאלקה: ממוצע השעות לתלמיד בחינוך הערבי הוא 1.4, ובחינוך הכללי בישראל הוא 1.8.

ג'מאל זחאלקה: סגירת הפער, כלומר שבחינוך הערבי יהיה 1.8, מצריכה 3,200 מורים חדשים.

ג'מאל זחאלקה: אז הבעיה אינה עודף מורים, אלא מחסור בשעות לימוד.

ג'מאל זחאלקה: לכן, גברתי היושבת-ראש, אני חושב שבתקציב הנוכחי משרד החינוך צריך להשקיע כדי למלא אחרי הצהרתו; הוא צריך להגיע לשוויון בשעות לימוד לתלמיד, ואז גם בעיית המורים תיפתר.

ג'מאל זחאלקה: תודה רבה.

קולט אביטל: תודה.

קולט אביטל: חברת הכנסת ליה שמטוב, בבקשה.

ליה שמטוב: כבוד היושבת-ראש, חברי הכנסת, אורחים נכבדים, ביום ראשון פתחתי את העיתון וקראתי: "משרד התמ"ת מגבש הקלות נוספות למשתתפים בתוכנית ויסקונסין".

ליה שמטוב: כל פעם אנחנו שומעים על כל מיני הקלות: פעם זה המלצות של ועדת-תמיר; עכשיו קוראים בעיתון על הקלות נוספות.

ליה שמטוב: אבל כשאנחנו יוצאים לשטח התמונה אחרת לגמרי.

ליה שמטוב: לא נעשה כלום.

ליה שמטוב: גורנישט.

ליה שמטוב: אז במקום לפתוח את העיתון - - -

רן כהן: אפילו יותר גרוע.

ליה שמטוב: אפילו אולי יותר גרוע.

ליה שמטוב: אז במקום לכתוב בעיתון על כל מיני הקלות, בואו לכנסת עם המלצות, אנחנו נאשר אותן, ונצא לדרך.

ליה שמטוב: צריך פשוט לפעול ולא לדבר.

ליה שמטוב: וצריך לעשות את זה היום ולא מחר, כי פשוט מתעללים באנשים.

ליה שמטוב: די כבר להתעלל באנשים.

ליה שמטוב: ושלא יעבדו עליכם.

קולט אביטל: תודה רבה.

קולט אביטל: חברת הכנסת רונית תירוש, ואחריה - חבר הכנסת אריה אלדד.

רונית תירוש: כמעט חשבתי שאני שומעת את שטרסלר כאן.

קולט אביטל: זאת היתה הכוונה.

רונית תירוש: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אורחים נכבדים שבאו לציין יחד עמנו את היום הבין-לאומי למען בני-אדם עם מוגבלויות, בהמשך סדר-היום תהיה לי הזכות לומר כמה דברים בזכות הנושא, אבל עכשיו אולי תרשו לי להצביע על אי-שוויון שקיים בתחום אחר, כראש השדולה לספורט בכנסת.

רונית תירוש: אני רוצה לציין לרעה דווקא את ההתנהגות של הערוץ הממלכתי שלנו, רשות השידור, שהוא ערוץ ממלכתי שנועד להתעלם מתרבות הרייטינג ולתת מופע ומצג שוויוני לכל הגורמים, בלי להתחשב כמה רייטינג זה יביא לשידור עצמו.

רונית תירוש: לצערי הרב, בהקשר של ספורט נשים, ובעיקר בנושא של כדורסל נשים, אנחנו לא רואים שוויון בנושא הזה, ורשות השידור משדרת משחקים של ה"יורוליג" – ולטובה, "מכבי תל-אביב" ואחרים, את ה"יורוקאפ".

רונית תירוש: אבל מלבד שתי קבוצות הגברים הללו, היא נתנה ייצוג אחד רק לנשים של "הפועל תל-אביב", ולעומת זאת, נשות רמת-השרון, שעושות עבודה נפלאה, לא הביאו אותן לידי ביטוי בשידור הציבורי.

רונית תירוש: יש עתירה לבג"ץ, אבל אני הייתי רוצה לחסוך את העתירה לבג"ץ, ואני קוראת לשר כבל לעשות מעשה ולהחזיר את השוויון כמתבקש מהחוק.

רונית תירוש: תודה רבה.

קולט אביטל: תודה רבה.

קולט אביטל: חבר הכנסת אלדד, ואחריו - חבר הכנסת מרציאנו.

אריה אלדד: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, פתחתי הבוקר עיתון והופתעתי לראות, ששרת החינוך החליטה להחזיר את "הקו הירוק" לספרי הלימוד.

אריה אלדד: מעבר לעניין העקרוני, שלא ייתכן שכל שר חינוך יכפה את דעתו הפוליטית על תכנים של מערכת החינוך, ומעבר לשאלה שהיא שאלה חוקית בכלל – "הקו הירוק" מת.

אריה אלדד: הכנסת ביטלה אותו בעצם שינוי גבולות ירושלים.

אריה אלדד: אינני יודע מה מתכוונת שרת החינוך להורות לצייר בתוך ירושלים – קו ירוק במעבר מנדלבאום, למשל?

אריה אלדד: אבל אני תמה על שרת החינוך, האם היא הורתה כך גם לבתי-הספר הערביים במזרח-ירושלים שבהם אין קו ירוק, אין מדינת ישראל בכלל?

אריה אלדד: האם גם במפות שלהם היא מתכוונת להתערב ולהורות להם לצייר קווים?

קולט אביטל: תודה רבה.

קולט אביטל: גם אנחנו פתחנו עיתון וראינו את הצילום שאתה צילמת.

קולט אביטל: ברכות בעיקר על הכותרת.

קולט אביטל: חבר הכנסת מרציאנו, ואחריו - חבר הכנסת זכור.

יורם מרציאנו: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, שבעה חודשים עברו מאז יצאה הממשלה הזאת לדרך, ועדיין אין שר רווחה במדינת ישראל.

יורם מרציאנו: אנחנו קוראים את הדוחות - ולצערי הדוחות מוכנסים למגירה; דוחות עבי כרס, שכל מה שנשאר מהם הוא אבק שהם מעלים כתוצאה מאי-טיפול שלנו.

יורם מרציאנו: אמרתי אתמול בסיעתי לחברי סיעתי, ואני אומר לכם, חברי הכנסת: ילד עני זה לא פוליטיקה; משפחה שנגזר עליה מצב של עוני זה לא פוליטיקה.

יורם מרציאנו: כל המצב החברתי במדינת ישראל, שהוליד 1.5 מיליון עניים, 750,000 ילדים עניים, הוא תוצאה מאוזלת ידן של ממשלת ישראל ושל כנסת ישראל, מכך שאנחנו רק מדברים, אבל בעניין הזה לא עושים.

יורם מרציאנו: אני קורא לכל סיעות הבית להתאחד סביב העניין הזה ולהעלות קול זעקה אחד גדול, משום שצריך למנות שר רווחה במדינת ישראל, בדיוק כמו שיש שר ביטחון, שר אוצר ושר חוץ.

יורם מרציאנו: שר רווחה זה לא פוליטיקה, שר רווחה דרוש מייד, עכשיו.

קולט אביטל: תודה רבה.

קולט אביטל: חבר הכנסת עבאס זכור, בבקשה.

רן כהן: ממפלגת העבודה.

רן כהן: מהמפלגה שלך.

יורם מרציאנו: בין היתר, לא לבד.

קולט אביטל: חבר הכנסת מרציאנו, תן לו לדבר בבקשה.

יורם מרציאנו: - - -

סופה לנדבר: - - -

עבאס זכור: חברי הכנסת, אורחים נכבדים, אני מעוניין לדבר - - -

יורם מרציאנו: - - -

קולט אביטל: חבר הכנסת מרציאנו, אפשרנו לך לדבר, תאפשר בבקשה גם למישהו אחר.

קריאות: - - -

קולט אביטל: חברת הכנסת לנדבר, אני קוראת אותך לסדר, וגם אותך, חבר הכנסת מרציאנו.

סופה לנדבר: - - -

עבאס זכור: אני מעוניין להעלות נושא חשוב הנוגע לסכנה לחייהם של נבחרי ציבור, ראשי עיריות ומועצות – איומים נגד ראשי ערים - - -

יורם מרציאנו: - - -

סופה לנדבר: - - -

קולט אביטל: חבר הכנסת מרציאנו.

קולט אביטל: חברת הכנסת לנדבר, פעם שנייה.

סופה לנדבר: את לא שומעת מה שהוא אומר?

קולט אביטל: גם אני שומעת מה שהוא אומר, אבל אתם לא נותנים למישהו אחר לדבר.

קולט אביטל: בבקשה, תוכל להתחיל בפעם השלישית מהתחלה.

עבאס זכור: אני מעלה נושא חשוב מאוד, של סכנה לחייהם של נבחרי ציבור, ראשי ערים, ראשי מועצות - איומים נגד ראשי ערים ומועצות, תקיפות, יריות.

עבאס זכור: רק אתמול, בפעם השנייה תוך תקופה קצרה מאוד, נוקבו צמיגי רכבו של ראש עיריית עכו, שמעון לנקרי; לפני ארבעה ימים נורו 20 יריות אל ראש המועצה המקומית בעראבה; לפני שבוע - איומים נגד ראש המועצה בכפר ריינה ליד נצרת.

עבאס זכור: מה שקרה לראש העירייה בעכו הוא תוצאה מהמלחמה שהוא לוחם נגד עבריינים.

עבאס זכור: לא מקובל להשאיר אותו לבד להילחם נגד עבריינים.

עבאס זכור: אני מבקש שהחוק יהיה לצדו, ושעבריינים יקבלו את כל העונש, וגם כל מי שמאיים על חייהם של נבחרי ציבור.

עבאס זכור: ולהיפך: גם על נבחרי ציבור לשמור על חיי אדם, לא כמו שקרה בעיר רמלה, שראש העיר שם מקלל ומאיים על חיי כל התושבים ברמלה – יהודים וערבים – כשהוא מקלל את התושבים הערבים.

קולט אביטל: תודה רבה לך.

קולט אביטל: חבר הכנסת טלב אלסאנע, ואחריו - חבר הכנסת זיו.

טלב אלסאנע: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, בעיר רמלה יש אוכלוסייה מעורבת, יהודים וערבים שחיים ביחד בדו-קיום למופת.

טלב אלסאנע: ראש העיר, שנבחר על-ידי כלל התושבים כדי לשרת את כלל האוכלוסייה, להתמודד עם הבעיות של התושבים ולחזק את הדו-קיום, גורם נזק כאשר הוא מסית נגד 20% מתושבי רמלה.

טלב אלסאנע: נראה שנוסף על האופנה של הגזענות והאופנה של ליברמן, הוא מנסה לשכתב את ההיסטוריה ולשלול את הלגיטימציה האזרחית של תושבי רמלה הערבים.

טלב אלסאנע: נראה שהוא לא קרא את ההיסטוריה, שברמלה מאז ומתמיד היו ערבים והיא היתה עיר ערבית לפני 1948.

טלב אלסאנע: לכן, אם הוא לא יכול למלא את תפקידו כראוי, בצורה ממלכתית, טוב יהיה אם יתפטר וייתן לתושבי רמלה, ערבים ויהודים יחד, לבחור ראש עיר ראוי יותר.

קולט אביטל: תודה רבה.

קולט אביטל: חבר הכנסת טיבי, בבקשה.

קולט אביטל: אחריו - חבר הכנסת זיו.

קולט אביטל: אחרון הדוברים - חבר הכנסת אמסלם.

אחמד טיבי: תודה, גברתי.

אחמד טיבי: אני מעלה את בעיית התקנת הטלפונים בחלק מהיישובים במדינה והזמן המתארך עד שבתים מחוברים לטלפונים, בטענה שאין תשתית מתאימה.

אחמד טיבי: בעיר כמו טייבה, למשל, שבה אני מתגורר, לפעמים נדרשים חודשים ויותר מכך כדי להתקין טלפון בבית אב.

אחמד טיבי: נשאלת השאלה, למה העיכוב הזה והשירות הפגום הזה הניתן לכלל התושבים, כאשר במקומות אחרים זה עניין של ימים, לפעמים של יממה עד אשר מתקינים טלפון של חברת "בזק".

אחמד טיבי: זאת קריאה ל"בזק" לבדוק את עצמה היטב.

קולט אביטל: תודה רבה.

קולט אביטל: חבר הכנסת זיו, ואחרון הדוברים - חבר הכנסת אמסלם.

יצחק זיו: קודם כול אני מסתכל על האוכלוסייה שנמצאת ביציע.

יצחק זיו: אני מברך אותם, ואני מקווה שלא תצטרכו להגיע כדי לעודד נושא כזה.

יצחק זיו: מפריע לי שהוא בכלל צריך לעלות לדיון.

יצחק זיו: זה נושא שהיה צריך לפתור אותו מייד, לפני שהוא עלה לדיון.

יצחק זיו: אני מאמין שבעזרתכם ובעזרת חברי הכנסת נגיע לפתרונות האלה.

יצחק זיו: נושא נוסף, נושא שנקרא מדרגת מס לגמלאים.

יצחק זיו: אני מקווה שהנושא הזה, כאשר הוא יעבור בכנסת, כל הגמלאים מכל המגזרים במשק ייהנו.

קולט אביטל: תודה רבה.

קולט אביטל: חבר הכנסת אמסלם חותם את הרשימה, בבקשה.

חיים אמסלם: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, מדי פעם אנחנו מעלים על נס בכנסת דמות של איש זה או אחר, סופר, משורר וכדומה.

חיים אמסלם: אני רוצה להעלות על נס את זכרו של הרב אליעזר יהודה ולדנברג, שנסתלק לבית עולמו בשבוע שעבר.

חיים אמסלם: במי מדובר?

חיים אמסלם: באחד מגדולי הפוסקים ביהדות.

חיים אמסלם: הוא חיבר את הספר "ציץ אליעזר", 16 חלקים.

חיים אמסלם: הוא היה המומחה מספר אחת לשילוב ומציאת פתרונות - בעיות רפואה והלכה.

חיים אמסלם: הוא היה אדם מאוד צנוע, ישב בביתו ועסק כל ימיו בתורה.

חיים אמסלם: 40 שנה היה דיין ואב בית-דין.

חיים אמסלם: תורתו הכריזה עליו מקצה עולם ועד סופו.

חיים אמסלם: הוא לא השאיר אחריו צאצאים, נדמה לי, אבל ספריו הם הם זיכרונותיו.

קולט אביטל: תודה רבה.

קולט אביטל: בזה תמו נאומים בני דקה.

קולט אביטל: אנחנו מציינים היום את היום הבין-לאומי למען אנשים עם מוגבלויות, הצעות לסדר-היום מס' 1566, 1579, 1569, 1660, 1571, 1567, 1584, 1588, 1595, 1604, 1664 ו-1576.

קולט אביטל: חברי הכנסת, אורחינו היקרים היושבים ביציע, יום זה בא להעלות את נושא האדם בעל המוגבלות על סדר-יומה של הקהילה הבין-לאומית, כך בעולם וכך גם אצלנו.

קולט אביטל: הנושא אנושי מאוד, ואנחנו, כמדינה שעל דגלה חרות שוויון חברתי, מחויבים לשלב את בעלי המוגבלויות כשווים בכל תחומי החיים והתעסוקה, אחרת נצא אנחנו לוקים במוגבלות מוסרית וערכית.

קולט אביטל: אנשים עם מוגבלויות נמצאים בינינו לא רק ביום זה אלא בכל ימות השנה.

קולט אביטל: איש איש עם קשייו, איש איש עם מצוקותיו.

קולט אביטל: חלקם נתמך בקביים, אחרים מתגלגלים בכיסאות גלגלים.

קולט אביטל: יש כאלה שהמוגבלות מונעת מהם לבצע כל דבר כמונו, ויש הנזקקים לסיוע טיפולי.

קולט אביטל: זו קבוצת אזרחים גדולה, 13% מכלל האוכלוסייה.

קולט אביטל: בכל קנה מידה, המצוקות גדולות, בין שנתבונן בשיעור המועסקים מכלל האוכלוסייה, בין שנבחן את השירותים המוענקים להם ובין שנבדוק את גובה הסיוע הכספי המוענק להם על-ידי הביטוח הלאומי.

קולט אביטל: עלינו לקבוע שלפי הסטטיסטיקות שבידנו, רק 35% מהגברים הסובלים ממוגבלות כלשהי ואשר פנו לקבל עבודה הצליחו להשתלב בשוק העבודה.

קולט אביטל: המצב קשה עוד יותר בקרב הנשים, שכן רק 24% מהן עובדות.

קולט אביטל: גם ברמת השכר ניכרת אפליה.

קולט אביטל: רק 13% מקרב אוכלוסיית העובדים בעלי המוגבלות משתכרים משכורת גבוהה מעל השכר הממוצע.

קולט אביטל: 40% מקרב אוכלוסייה זאת משתכרים שכר ממוצע.

קולט אביטל: אם נשכיל לעזור להם להיקלט בחברה ולהפיק מעצמם את המירב, תצא החברה כולה נשכרת.

קולט אביטל: אסור לנו להישאר אדישים ומנוכרים לציבור גדול זה, שהוא חלק יקר מאתנו.

קולט אביטל: האין די בסבל שזימן להם הגורל?

קולט אביטל: חמורים מכך תנאיהם של אנשים בעלי מוגבלויות, חלקם חולים במחלות קשות, שצריכים להסתפק בקצבה הדלה של הביטוח הלאומי, קצבה שאינה מספיקה להם לכסות את צורכיהם המינימליים, שלא לדבר על צרכים מיוחדים.

קולט אביטל: כולנו נחשפנו אמש בטלוויזיה למצוקתה של אשה בעלת מוגבלות קשה וחולת סרטן, שצריכה להתקיים, ללא כל עזרה נוספת, מ-2,000 שקל בחודש.

קולט אביטל: חובתנו כחברי הכנסת לפעול ללא הרף למען אוכלוסייה זאת, ואומנם בשנים האחרונות חוקקה הכנסת כמה חוקים חשובים, שמטרתם לקדם את השוויון הרצוי.

קולט אביטל: החשוב והמתקדם בהם התקבל כאן לפני שנה, החוק שקידם חבר הכנסת לשעבר שאול יהלום.

קולט אביטל: אני רוצה לומר כאן בגילוי לב: אם לא נעשה זאת, אם לא נחוקק חוקים, אם לא נדאג ליישם אותם, נצא אנחנו המפסידים.

קולט אביטל: כפי שאמרתי, לא מספיקה חקיקה.

קולט אביטל: חובתנו לדאוג ליישומה של החקיקה.

קולט אביטל: למרבה הצער, המאבק שלנו ושלכם, אוכלוסיית האזרחים בעלי המוגבלויות, ניטש מחדש כל שנה.

קולט אביטל: חובתנו לפרוץ את קיר האטימות, והוא קיים מאוד בקרבנו, וגם את תקרת הזכוכית.

קולט אביטל: הכנסת כמקום עבודה שוויוני יכולה עכשיו להתחיל לשמש דוגמה.

קולט אביטל: אני מוכרחה לשבח את יושבת-ראש הכנסת, אשר קלטה כאן בזמן האחרון עובדים בעלי מוגבלויות.

קולט אביטל: עובדים אלה הם ההוכחה הטובה ביותר לכך שבעלי המוגבלויות יכולים להשתלב בצורה הטובה ביותר במקומות העבודה.

קולט אביטל: בלי לפגוע בעובדים המסורים של הבית, עלי לומר כי העובדים האלה מבצעים את עבודתם בדייקנות מרבית, לעתים אף טוב יותר מאחרים.

קולט אביטל: המסר העומד לצאת מכנסת ישראל ביום זה הוא ברור וצלול.

קולט אביטל: על החברה כולה לעסוק בקליטת הנכים בקהילה ובעבודה.

קולט אביטל: על כולנו להמשיך ולהיאבק מאבק חסר פשרות נגד דעות קדומות ובעד שוויון.

קולט אביטל: זאת כולנו מחויבים לעשות.

קולט אביטל: ברצוני להודות מעל הבמה הזאת לכל אותם האזרחים הטובים, המתנדבים, המטים שכם ועוזרים לאלה שהחיים לא האירו להם פנים.

קולט אביטל: הם עושים זאת בשמחה ובענווה, ונוסכים ביטחון במוגבל ובנתמך.

קולט אביטל: תודה לכם מקרב לב.

קולט אביטל: אני רוצה לומר לאנשים בעלי המוגבלויות, אלה שהגיעו לכאן ואלה שלא נמצאים אתנו היום, ההתמודדות האמיצה והמתמדת שלכם עם מוגבלויות שאתם נושאים בגופכם היא אות כבוד לכם, היא אות כבוד לכל החברה.

קולט אביטל: היא גורמת להתפעלות ולהתפעמות מצד כולנו.

קולט אביטל: תודה רבה.

קולט אביטל: אני מבקשת לקרוא לראשון המציעים, יושב-ראש השדולה למען אנשים עם מוגבלויות, חבר הכנסת רן כהן.

קולט אביטל: בבקשה.

רן כהן: תודה רבה.

רן כהן: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר יעקב אדרי, חברות וחברי הכנסת, מלבד העייפות המצטברת העצומה בארגון היום הזה בכנסת, שכל הזרועות של הכנסת פעלו כדי שהוא יצליח - לצערי הרב, ממלאת-מקום ראש הממשלה, שרת החוץ והמשפטים, השרה ציפי לבני, שהיתה אמורה להשיב, נסעה באופן מפתיע לחוץ-לארץ, ולכן לא תוכל לענות, למרות רצונה לעשות כן.

רן כהן: אני רוצה לומר לכם, היום הזה שאנחנו מארגנים, שחל במועד שבו העולם מציין את המאבק לשוויון לאנשים עם מוגבלות, הוא חשוב מאוד, ומהניסיון - הוא גם משפיע.

רן כהן: זאת לא השנה הראשונה שבה הכנסת עושה את זה.

רן כהן: ראינו שיש כאן מפגש גם של חברי הכנסת המחוקקים, גם של אנשי המקצוע שעוסקים בתחום, ובעיקר הצרכנים של נושא זה, הלוא הם אנשים עם מוגבלות, שקיים עדיין פער אדיר בין החיים שלהם היום לבין איך שהיינו רוצים שיחיו, בשוויון מלא ומוחלט, כמו כולנו.

דני נוה: חבר הכנסת רן כהן, אני מרשה לעצמי רק קריאה אחת.

דני נוה: ועדת השרים לנושא המוגבלויות, שבראשה עומדת שרת המשפטים, לא התכנסה אפילו פעם אחת מאז קמה הממשלה.

רן כהן: אני מציע שהדבר הזה יירשם לדיראון לממשלה.

קולט אביטל: תודה על ההערה.

רן כהן: והשר יעקב אדרי, שמשום-מה נענש כל פעם בתשובות על הדברים שכואבים לו כמו לך ולי - -

יעקב אדרי: תמיד אומרים את זה למי שבא כל הזמן.

רן כהן: - - בסיכומו של דבר הוא צריך להשיב, אבל מה לעשות, זה המחיר של ישיבה בממשלה.

רן כהן: גברתי היושבת-ראש, הסוגיה הזאת איננה בעלת חשיבות גדולה רק משום שמדובר באוכלוסייה עצומה של למעלה מ-1.36 מיליון ישראלים שחיים בקרבנו והם אנשים עם מוגבלות.

רן כהן: בעצם מה זה אנשים עם מוגבלות?

רן כהן: כולנו אנשים עם מוגבלות, אין אדם שאין לו מוגבלות.

רן כהן: האמינו לי, האנשים הכי מסוכנים הם אותם אנשים שבטוחים שהם מושלמים.

רן כהן: לפחות כאן בכנסת, אנחנו יודעים שהיו פה כל מיני אנשים שחשבו שהם מושלמים, והם היו האסון הגדול ביותר לכנסת ואולי גם לעם בישראל.

רן כהן: אין אנשים מושלמים.

רן כהן: מי שיש לו מוגבלות, וזה כולנו, חי בנורמות מסוימות.

רן כהן: ההבחנה העיקרית נוגעת לאותם אנשים שיש להם מוגבלות קשה במיוחד, בולטת במיוחד, חריגה במיוחד - ואנחנו רוצים שהם יחיו שווים עם כולנו.

רן כהן: זה בעצם האתגר.

רן כהן: מדובר באוכלוסייה גדולה ביותר, ואין לנו שום סיבה ערכית ומוסרית שלא לעשות הכול כדי שנחיה, הם וכולנו, כשווים עם שווים.

רן כהן: לדעתי זה האתגר הגדול.

רן כהן: מניסיון השנים הקודמות, גברתי היושבת-ראש, המפגש הזה פורה מאוד, והוא מצליח גם להביא לתודעה הציבורית את הסוגיה הזאת, שיש חשיבות גדולה בהצגתה התרבותית-הערכית לציבור, כדי שהוא עצמו יגלה אותה סולידריות שאנחנו רוצים להפגין כאשר אנחנו רוצים לנטוע את תחושת השוויון בכל אחד ואחד מהעם שלנו.

רן כהן: נדמה לי שהיום הצלחנו אפילו הצלחה גדולה מאוד.

רן כהן: היום ישבו עשר ועדות של הכנסת, מוועדת החוץ והביטחון וועדת הכספים ועד הוועדות היותר קטנות, כולן עסקו בנושאים חשובים ביותר, ולא אמנה אותם כאן, הם יפורסמו, וכל הוועדות גם הגיעו לסיכומים בסוגיות שבהן הן עסקו.

רן כהן: היה עיסוק רב בשאלה איך להגיע לשוויון לאנשים עם מוגבלות, מילדים עד נכי נפש עד נכים פיזית.

רן כהן: והטקס באודיטוריום, גברתי היושבת-ראש, שבו ייצגת בכבוד את הכנסת, עם רעיית ראש הממשלה עליזה אולמרט, היה מכובד ביותר, ובו הענקנו את אות השוויון לחמישה נציגים מפוארים בעלי מוגבלות שהתגברו עליה בכוח רוחם, בכוח אישיותם, בכוח רצונם העז לחיות חיים מלאים, ונדמה לי שזה לגאווה להם ולכולנו.

קולט אביטל: נא לסיים.

רן כהן: לצערי אני אצטרך פרק זמן קצת יותר ארוך.

רן כהן: אני מצטער.

קולט אביטל: דקה.

רן כהן: תעצרי אותי כשלא תהיה ברירה.

רן כהן: אני רוצה לציין, גברתי היושבת-ראש, כמי שיושב בבית הזה המון שנים ומחוקק, שלמדינת ישראל יש סיבה מצוינת להרגיש גאווה על ספר החוקים שלה, כפי שציינת בדברי הפתיחה שלך.

רן כהן: יש לנו בסך הכול חוק מצוין, שאין כמותו בשום מדינה בעולם, אלא שעדיין יש לנו בעניין הזה שני ליקויים גדולים.

רן כהן: האחד, מידת האכיפה של חוקי השוויון לאנשים עם מוגבלות מאוד מאוד קטנה, וגם משובשת.

רן כהן: והדבר השני, עקרון הנגישות, נושא שאני מטפל בו במסגרת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות של הכנסת - עדיין לא מותקנות התקנות, ואנחנו חייבים להשלים אותן במהירות האפשרית כדי לאכוף את יישום החוק.

רן כהן: אני מאמין שאפשר לעשות את זה, אלא שלעתים, חברי הכנסת, בואו נהיה ישרים עם עצמנו, לעתים הכנסת הזאת מקלקלת ומשבשת חלק מהחוקים שלה, וזאת בשל אילוצי הממשלות, אילוצי הקואליציות.

קולט אביטל: חבר הכנסת כהן.

רן כהן: אני מייד מסיים.

רן כהן: גברתי היושבת-ראש, אין לנו דרך אלא עלינו ללכת בעקבות מה שהשדולה שאני עומד בראשה רוצה מאוד לעשות.

רן כהן: אנחנו חייבים לפתור את הבעיה שרק 29% מהאנשים עם מוגבלות שרוצים לעבוד מצליחים להיות בעבודה, לעומת 66% בקרב האנשים שאין להם ליקוי בריאותי.

רן כהן: זה מצב שלא יכול להישאר.

רן כהן: עלינו לקיים בתוכנו שוויון.

רן כהן: אנשים שאינם עובדים ומתפרנסים מרצונם ומיגיע כפיהם - זה יוצר את הפער המתמיד, המעמיק, להם ולמשפחותיהם.

רן כהן: אנחנו חייבים לפתור את בעיית התעסוקה.

קולט אביטל: אדוני.

רן כהן: אני רוצה לסיים רק בהבעת תודות, כי אני חייב, בתור יושב-ראש השדולה.

רן כהן: אני רוצה להודות מאוד מאוד לרעיית ראש הממשלה, עליזה אולמרט, על התגייסותה לטובת הנושא הזה בחפץ לב, בהיותה גם חברת הוועדה שבחרה את הראויים לאות השוויון ובכל שאר הדברים שהיא עושה גם למען ילדים, במיוחד ילדים בסיכון ובגיל הרך.

קולט אביטל: תודה רבה.

רן כהן: אני רוצה להודות מעומק לב לד"ר נעמי הדס-לידור, יושבת-ראש המועצה הארצית לשיקום נכי נפש בקהילה ויועצת השדולה שלנו, על השקעתה האינטנסיבית והמרשימה בארגון היום הזה.

קולט אביטל: חבר הכנסת רן כהן, אני מבקשת ממך.

רן כהן: לד"ר דינה פלדמן הנציבה, לאילן פרי ותמי זנדברג, העוזרים הנאמנים שלי, שעבדו קשה מאוד לקראת היום הזה, ל, ראש אגף טקסים ואירועים בכנסת, ובמיוחד לך, גברתי, גם על הנאום היום, גם באודיטוריום וגם כאן.

רן כהן: אני שולח ברכה חמה לזוכים באות השוויון.

רן כהן: תודה רבה.

קולט אביטל: תודה רבה.

קולט אביטל: חברת הכנסת רונית תירוש, בבקשה.

רונית תירוש: תודה רבה.

רונית תירוש: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, ראשית, אני רוצה לברך את היושבים אתנו באולם ולציין לשבח את אותם אנשים מוכרים וטובים שאנחנו רואים לא רק ביום המסוים הזה, אלא הם פועלים במסגרת הוועדות השונות על מנת לסייע לאנשים עם מוגבלות.

רונית תירוש: בעניין הזה אני רוצה לתת שיעור קצר בלשון ולהגדיר, לתת כמה הגדרות.

רונית תירוש: לקות זה תיאור הפגיעה.

רונית תירוש: הפגיעה יכולה להיות פגיעה פיזית והיא יכולה להיות פגיעה נפשית.

רונית תירוש: אני מדגישה זאת, משום שנוטים לחשוב שאנשים עם מוגבלות הם בעיקר אנשים שיש להם בעיה פיזית לתפקד, ולא כך הוא הדבר.

רונית תירוש: גם בעיה נפשית היא לקות.

רונית תירוש: נכות זו התוצאה, הפגיעה התפקודית.

רונית תירוש: זו פגיעה תפקודית, של יכולת האדם לתפקד, בעיקר פיזית.

רונית תירוש: מוגבלות היא תוצאת הפגיעה בהקשר החברתי, כלומר: האדם מוגבל ביכולתו להשתלב בחברה בדרך רגילה לעומת אנשים אחרים, שהם חסרי אותה לקות.

רונית תירוש: לכן אנחנו צריכים לתת את המענה הזה.

רונית תירוש: כשאנחנו מדברים על שוויון או שוויון הזדמנויות, אנחנו צריכים לפתור את בעיית המוגבלות.

רונית תירוש: בשנת 1998 חוקק חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות, במטרה להגן על כבודו וחירותו של אדם עם מוגבלות ולעגן את זכותו להשתתפות שוויונית ופעילה בחברה בכל תחומי החיים, וכן לתת מענה הולם לצרכיו המיוחדים, באופן שיאפשר לו לחיות את חייו בעצמאות מרבית, בפרטיות, בכבוד, תוך מיצוי מלוא יכולתו.

רונית תירוש: כשאנחנו מסתכלים על חוק שוויון הזכויות הזה, נגזרות מכך שתי פעולות שצריכות להיעשות בתחומים שונים.

רונית תירוש: האחת קשורה לנושא החשיפה והתודעה.

רונית תירוש: אין כמו מערכת החינוך כדי לאפשר מפגש בלתי אמצעי של ילדים עם מוגבלות וילדים ללא מוגבלות.

רונית תירוש: אני חושבת שככל שנקדים לעשות זאת, כל הסטיגמות שקיימות, כל התחושות שאולי לא ניתן לשלב אותם בחיים רגילים ובתפקוד רגיל, אולי תיעלמנה.

רונית תירוש: אני חושבת שחוק השילוב, שחוקק לפני שנים אחדות, ולצערי מתקדם בקצב מאוד אטי, הוא חוק מאוד חשוב, כי הוא מאפשר את ההצטרפות של אותם תלמידים לבתי-ספר רגילים, לכיתות רגילות.

רונית תירוש: אני רוצה לומר לכם ממקור ראשון, ששילוב של ילדים עם מוגבלות בבתי-ספר רגילים, לא רק תורם לילד בעל המוגבלות עצמו, הוא אולי תורם בעיקר לחברה סביבו.

רונית תירוש: הוא גורם לכך שאנשים יהיו הרבה יותר רגישים, הרבה יותר אכפתיים והרבה יותר מעורבים.

רונית תירוש: המנהלים תמיד העידו שרמת האלימות בבית-הספר יורדת פלאים.

רונית תירוש: יש משהו במפגש הזה שעושה טוב לרגש של בן-אנוש ומוציא את האנושיות שלנו כבני-אדם.

רונית תירוש: לכן, מעל במה זו אני קוראת למנהלי בתי-הספר להרחיב את השילוב של תלמידים במוסדותיהם.

רונית תירוש: זה דורש תקציבים שיאפשרו גם השתלמות וגם הכשרה מתאימה כדי לטפל באותם ילדים ולתת להם את הכלים המתאימים.

רונית תירוש: מובן שזה יביא למודעות הציבור הרחב את החשיבות של שילוב בעלי מוגבלויות ואת העובדה שהם כאחד האדם.

רונית תירוש: הנקודה השנייה שנגזרת מחוק שוויון הזכויות היא הנגישות.

רונית תירוש: הנגישות גם היא יש לה כמה רבדים.

רונית תירוש: ראשית, אני רוצה לדבר באופן טבעי על חינוך - נגישות לחינוך וללמידה.

רונית תירוש: כאן אזכיר את כל אותה קבוצה של בעלי הלקויות, שהן לקויות רחבות, המתפרסות על ספקטרום מאוד רחב.

רונית תירוש: רק היום ניהלנו דיון בוועדת החינוך, התרבות והספורט על המוכנות של מוסדות ההשכלה הגבוהה לקבל או לאפשר לתלמידים עם לקויות למידה להתקבל לכל תחום ולהשתלב כסטודנטים מן המניין ללא כל מכשול.

רונית תירוש: תחום שני של נגישות נוגע בעיקר לנגישות פיזית.

רונית תירוש: אני אגע בדברים מאוד פשוטים.

רונית תירוש: כל מוסדות הציבור, כל מרכזי הספורט ומתקני הספורט למיניהם מחויבים על-פי חוק, ואנחנו קצת בפיגור בנושא הזה, כי לא כולם הנגישו את עצמם לאנשים עם מוגבלות, אבל כולם מחויבים בשם הצדק האנושי, ולא רק בשם החוק, להנגיש ולאפשר נגישות של בעלי מוגבלות למתקנים הללו.

רונית תירוש: הדבר האחרון שאני רוצה לגעת בו גם קיבל תיקון בחוק בשנת 2005.

רונית תירוש: נאמר שמוסדות ציבור מחויבים להנגיש את המידע שבידיהם לטובת הציבור הזה.

רונית תירוש: אני רוצה לכוון את דברי בעיקר לאתרי האינטרנט, לאותו משאב אינטרנטי שדווקא מקל בראש ובראשונה על האוכלוסייה הזאת, שלא צריכה לכתת את רגליה למוסדות השונים והיא יכולה לעשות את הפעולות באינטרנט.

רונית תירוש: כאן אני מכוונת לכיתוב יותר גדול, בעיקר עבור כבדי ראייה, ולפתרונות אחרים שאנחנו מחויבים להם באמצעי הטכנולוגי המתקדם הזה.

רונית תירוש: תודה רבה.

קולט אביטל: אני מודה לך.

קולט אביטל: חבר הכנסת חיים אמסלם, ואחריו - חברת הכנסת לנדבר.

קולט אביטל: אני מקווה שהיא נמצאת.

חיים אמסלם: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, האורחים ביציע, במדינת ישראל חיים היום קרוב לחצי מיליון אנשים מוגבלים פיזית, שכלית או נפשית.

חיים אמסלם: אנשים אלה מופלים לרעה ברבים מתחומי החיים.

חיים אמסלם: שיעור האבטלה בקרבם מרקיע שחקים.

חיים אמסלם: רבים מן המקומות הציבוריים אינם נגישים בפניהם, ולא אחת הם נשלחים לגור במוסדות מרוחקים ומבודדים מן החברה.

חיים אמסלם: כך נוצר מעגל קסמים, ורבים נוטים לתייגם בתוויות שליליות: "הם שונים", "הם אינם יכולים ללמוד אתנו", "הם אינם מסוגלים לעבוד".

חיים אמסלם: חוסר היכולת של אנשים מוגבלים ללמוד עם אנשים שאינם מוגבלים, לקנות בחנויות, לצרוך כמותם תרבות, ספרות ובידור, מונע מגע ישיר בין שתי האוכלוסיות ומרחיק את ההזדמנות לשבור את הדעות הקדומות, שרק מתחזקות, והפער בין שתי האוכלוסיות הולך ומתרחב.

חיים אמסלם: חובתנו לדאוג לשבירת הסטיגמות השליליות האלה בכל הדרכים האפשריות: בחינוך, בפרסום וכדומה.

חיים אמסלם: חכמינו מלמדים אותנו: אל תסתכל בקנקן אלא במה שיש בו.

חיים אמסלם: אל תיתפס לחיצוניות, אלא לפנימיות.

חיים אמסלם: עלינו לדעת כי הגוף הוא כלי, ורק כלי.

חיים אמסלם: גם אם מבחוץ הכלי נראה קצת פגום לכאורה, יכולה להיות בתוכו נשמה גדולה.

חיים אמסלם: היו חכמי ישראל שהיו בעלי מוגבלויות והגיעו להישגים מדהימים, והיום אנו זוכרים רק את גדלותם ולא את מוגבלויותיהם.

חיים אמסלם: כך למשל האמוראים רב יוסף ורב ששת, שהיו עיוורים וזכו להיות גדולי הדור.

חיים אמסלם: רבי זירא קטינא חריך שקי, שהיה קצר קומה, גמד ונכה רגליים, היה אחד האמוראים הגדולים ביותר.

חיים אמסלם: אומרים שהגאון ה"דברי חיים", האדמו"ר מצאנז, היה גאון עולם והיה נכה ומרותק לכיסא גלגלים כל ימי חייו.

חיים אמסלם: באודיטוריום התרגשנו בעת חלוקת האותות לאותם מוגבלים שהגיעו להישגים מרשימים בתחומים שונים.

חיים אמסלם: אין שום סיבה מוצדקת שאדם עם מוגבלות לא יהיה זכאי שיאפשרו לו להגשים את עצמו ולהגיע להישגים.

חיים אמסלם: חובתנו לאפשר נגישות מלאה לכל המשרדים, לכל מוסדות החינוך וההשכלה, לכל מרכזי הקניות ולכל אתרי הבילוי, ולאפשר שילוב מלא בכל תחומי החיים.

חיים אמסלם: אנשים עם מוגבלויות הם אנשים ככל האנשים, והם ראויים וזכאים לחיים מלאים, כמו כל אזרח אחר במדינה.

חיים אמסלם: תורת ישראל מצווה אותנו לנקוט זהירות יתירה באנשים מוגבלים.

חיים אמסלם: כך למשל מזהירה התורה: "לא תקלל חרש ולפני עור לא תתן מכשל ויראת מאלהיך אני ה'".

חיים אמסלם: בן עזאי אומר במסכת אבות: "אל תהי בז לכל אדם ואל תהי מפליג לכל דבר, שאין לך אדם שאין לו שעה ואין לך דבר שאין לו מקום".

חיים אמסלם: אני מסיים בפירוש ה"תפארת ישראל" שאומר כך: הבוז המופנה כלפיהם פוגע כביכול גם בריבונו של עולם שברא אותם ואף מקיים אותם.

חיים אמסלם: אם ריבונו של עולם אוהב אותם ומקיים אותם, איך אתה תרשה לעצמך לזלזל בהם?

חיים אמסלם: תודה.

קולט אביטל: תודה רבה.

קולט אביטל: חבר הכנסת מיכאל מלכיאור, ואחריו - חברת הכנסת לנדבר.

קולט אביטל: היתה טעות ברישום במזכירות, כל היתר לפי הסדר הרשום.

משה כחלון: גברתי היושבת-ראש, אפשר לקרוא את סדר הדוברים?

קולט אביטל: אחרי כן - חברת הכנסת לנדבר, אחריה - חבר הכנסת גפני, חבר הכנסת שרוני, חבר הכנסת אלדד, חבר הכנסת כחלון, חבר הכנסת חנין, חבר הכנסת בשארה, ואחרון הדוברים - חבר הכנסת טיבי.

מיכאל מלכיאור: כבוד היושבת בראש, הייתי אומר כבוד השרים, אבל קשה לי להגיד את זה בדיוק ברגע זה – כבוד השר, אני רואה שמחוץ לדלת יש שר.

יעקב אדרי: - - -

מיכאל מלכיאור: אני חושב שהיה טוב אם גם השרים הרלוונטיים לנושא היו פה, כבוד היושבת בראש.

קולט אביטל: אני מאוד אודה לכם אם לא תעשו שם התקהלות.

קולט אביטל: אם תרצו לדבר, אנא צאו.

קולט אביטל: תודה.

יעקב אדרי: - - -

מיכאל מלכיאור: אנחנו סומכים עליך, היינו רוצים שגם העמיתים שלך שנוגעים לנושא החשוב הזה יהיו פה.

מיכאל מלכיאור: אני חושב שזה היה מכבד את המעמד.

יעקב אדרי: תמיד תגידו את זה למי שנמצא פה.

מיכאל מלכיאור: אתה המקשר, ואני מניח שאתה מעביר את הדברים לעמיתיך, אחרת אני לא יודע בשביל מה אתה פה.

יעקב אדרי: אני מאוד מודה לך.

מיכאל מלכיאור: דווקא בתחום הזה אני יודע שאני יכול לסמוך עליך, גם בתחום הזה.

מיכאל מלכיאור: הנושא רציני וכבד ואני רוצה להזכיר כמה נקודות.

מיכאל מלכיאור: אני רוצה, קודם כול, להודות לחבר הכנסת רן כהן, שקיבל עליו את ההובלה בנושא הזה בכנסת הנוכחית.

מיכאל מלכיאור: חבר הכנסת רן כהן, נשמח להיות שותפים ועוזרים למאמצים בכנסת הנוכחית, גם לארגונים שעובדים יום-יום למען השוויון והזכויות הבסיסיות, וזה לא עניין של חסד ולא עניין של טובה שעושים למישהו, אלא הזכויות הבסיסיות לאנשים עם מוגבלויות שונות.

מיכאל מלכיאור: בוועדת החינוך דנו לאחרונה בכמה נושאים הקשורים לעניין, ובזמן המועט שלרשותי אני רוצה להזכיר אותם.

מיכאל מלכיאור: חוק השילוב - הייתי אומר את זה לשרת החינוך ולשר האוצר, אבל לצערי הם לא פה, אז אצטרך להגיד את זה שוב לשר המקשר, שיעביר את הדברים.

מיכאל מלכיאור: חוק השילוב לא פועל.

מיכאל מלכיאור: זה אחד החוקים החשובים ביותר לשילוב של תלמידים עם צרכים מיוחדים.

מיכאל מלכיאור: זה פשוט לא עובד.

מיכאל מלכיאור: הסיבה היא שלא מקצים את התקציבים המעטים שצריך בשביל לעשות זה.

מיכאל מלכיאור: הרי כל תלמיד שנמצא בשילוב, אפילו כלכלית עולה הרבה פחות מתלמיד שנמצא בחינוך המיוחד.

מיכאל מלכיאור: כך שהייתי חושב ששר האוצר יגיד תודה שיש חוק כזה, שנתנו לו מתנה גם הרבה מאוד כסף, חוץ מזה שזה באמת עוזר לתלמידים להשתלב בחיים הכלליים במדינת ישראל, ואחר כך להשתלב גם כלכלית בחברה הכללית במדינת ישראל.

מיכאל מלכיאור: במקום לתת את הכלים הבסיסיים שצריך לתת לתלמידים כדי שיוכלו להשתלב, מתקמצנים כשמדובר בסייעים או בסייעות ובשעות הנוספות שצריכים, ואומרים שאין תקציב לזה.

מיכאל מלכיאור: הולכים לבג"ץ, בג"ץ קובע מה שקובע לגבי כמה משרד החינוך צריך להקציב לעניין, ומשרד החינוך אומר: אנחנו רוצים להקציב את זה אבל משרד האוצר לא נותן לנו את הכסף, ובזה נגמר הסיפור.

מיכאל מלכיאור: זה זלזול בחוק, זה זלזול בכנסת, זה זלזול בבג"ץ, זלזול קודם כול בילדים עם צרכים מיוחדים שכל כך רוצים להשתלב, אבל שום דבר לא זז בתחום הזה.

מיכאל מלכיאור: חבל על כל יום שעובר ופוגע באלפי ילדים.

מיכאל מלכיאור: אומנם יש פה ושם יוזמות פרטיות לתשלומים בלתי חוקיים של הורים, טוב שמשלמים איפה שיכולים, פה ושם זה עובד - אבל אפשר לעשות את זה בכבוד, כפי שקבעה כנסת ישראל, ולא עושים את זה.

מיכאל מלכיאור: היום טיפלנו בנגישות להשכלה גבוהה של אנשים עם מוגבלויות, שלא רואים את המוגבלויות שלהם, שהן לא מוגבלויות פיזיות אלא קשיי למידה, ואנשים עם מוגבלויות פסיכיאטריות.

מיכאל מלכיאור: יש פה ושם מוסדות, למשל האוניברסיטה העברית, שעושים עבודה נפלאה בעניין הזה.

מיכאל מלכיאור: יש שם תיאום בין כל הזרועות באוניברסיטה, יש יחידה לנגישות רב-מקצועית שיש לה הכלים לעשות, ויש עוד אוניברסיטאות ומוסדות להשכלה גבוהה שעושים, אבל אין אחידות בעניין.

מיכאל מלכיאור: התקציב של המדינה כל שנה הולך וקטן, לכן הכול תלוי במידת הרצון הטוב של ראש המוסד או הנהלת המוסד ובמידת ה"שנור" שמצליחים לעשות אצל יהודים נדבנים בחוץ-לארץ.

מיכאל מלכיאור: פעם הקציבו לזה 4 מיליוני שקלים, אבל בינתיים אותו סכום נמצא כשיש כפול תלמידים ופי-ארבעה צרכים.

קולט אביטל: נא לסיים.

מיכאל מלכיאור: קיבלנו כמה החלטות בתחום הזה.

מיכאל מלכיאור: אני מקווה שהמוסדות להשכלה גבוהה ינהגו כמו האוניברסיטה העברית, ותהיה אחידות באבחון התלמידים, ובסך הכול ננצל למען החברה פוטנציאל עצום שיש לתלמידים האלה.

מיכאל מלכיאור: היום, לצערנו, מעטים יכולים לתרום את מה שיש בהם כדי להקל על החברה ועל החיים של עצמם.

קולט אביטל: תודה רבה.

קולט אביטל: חברת הכנסת סופה לנדבר.

קולט אביטל: אחריה – חבר הכנסת משה גפני.

סופה לנדבר: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, חברי הכנסת, אורחים נכבדים, היום אנחנו, חברי הכנסת, צריכים לחזק את ההתחייבות של החברה הישראלית ושלנו כחברי הכנסת לקדם את האנשים שהגיעו לכנסת והאנשים שבעצם צופים בנו בבית, אנשים מוגבלים.

סופה לנדבר: יש בצד ימין שלי תרגום לחירשים, זה דבר כל כך טוב ומצוין, ואנחנו תמיד צריכים לזכור שיש בחברה הישראלית אנשים שהם מוגבלים.

סופה לנדבר: היום קיבלנו סקר, ולפיו 25% מהאוכלוסייה הם אנשים מוגבלים.

סופה לנדבר: אנחנו צריכים לזכור את האנשים האלה יום-יום.

סופה לנדבר: צריכים לזכור שלעתים קרובות מה שאנחנו, האנשים הבריאים, יכולים להרשות לעצמנו, זה מאמץ אדיר לאנשים מוגבלים – עלייה לאוטובוס, כל צעד שהם עושים בכביש או בדרך.

סופה לנדבר: כל דבר אלמנטרי שהוא קל עבורנו הוא קשה במיוחד לאנשים עם מוגבלות.

סופה לנדבר: היום, כאשר ראיתי את הסקר, נזכרתי פתאום בציטוט מספר של אורי גורדון.

סופה לנדבר: כולנו זוכרים שאורי גורדון - - -

קולט אביטל: אני רוצה לבקש מחבר הכנסת סער ומחבר הכנסת מרציאנו, אם אפשר בבקשה לא להפריע.

רן כהן: השיתוף הזה ליכוד-עבודה - - -

קולט אביטל: שותפות מופלאה.

סופה לנדבר: אני רוצה, חברי הכנסת, להביא ציטוט מדבריו של אורי גורדון, זיכרונו לברכה.

סופה לנדבר: אתם זוכרים שהוא היה בן-אדם מוגבל, שהוא היה בן-אדם משותק, שאומנם החזון הציוני שלו שהפך אותנו לישראלים - - -

קולט אביטל: חבר הכנסת ריבלין, אנא תקשיב גם לחברים.

סופה לנדבר: באחד הספרים הוא סיפר שכאשר הוא גדל, והוא היה משותק מילדות, והלך למועדון עם חבריו, הוא היה מוגבל בתנועות, וכולם רקדו והוא עמד בצד ולא היה מסוגל לעשות מה שאחרים עשו.

סופה לנדבר: פתאום הוא נזכר והבין יותר עמוק, שכאשר הוא גדל החברים שלו גדלו יחד אתו, אבל מה שהם מסוגלים לעשות, הוא לא מסוגל לעשות.

סופה לנדבר: מה שהם יכולים הוא לא יכול.

סופה לנדבר: הוא חזר הביתה וחיבק את אביו.

סופה לנדבר: הוא פשוט שכב לו על הכתף ובכה ואמר: איך?

סופה לנדבר: כולם רוקדים, ואני לא מסוגל.

סופה לנדבר: ענה לו אבא: ילד שלי, אנחנו, אני ואמא, עשינו כל מה שיכולנו ומה שלא יכולנו.

סופה לנדבר: השתדלנו לתת לך אפשרות לעשות מה שאחרים יכולים, אבל לא הצלחנו בהרבה דברים.

סופה לנדבר: יש בעולם בן-אדם אחד שמסוגל הרבה יותר מאתנו, בן-אדם אחד ויחיד שמסוגל לעזור הרבה יותר מכולם בעולם.

סופה לנדבר: ואז אורי גורדון, כאשר היה נער, הסתכל על האבא וראה את העיניים מלאות דמעות, והוא אמר לו: אבא, מי האדם הזה?

סופה לנדבר: והוא אמר: אתה, בני.

סופה לנדבר: אבל, רבותי, אני צריכה להעיר שהגיבורים האלה, האנשים שלמרות המחלה ואף שהם מוגבלים הם היום כאן והם היום בכל חלק בחברה הישראלית, הם מתגברים, והחברה הישראלית חייבת לעזור להם, וגם אנחנו, חברי הכנסת.

סופה לנדבר: אתמול הגשתי הצעת חוק, ואני צריכה להגיד לחברי חברי הכנסת, ש-36 חברי הכנסת חתומים על הצעת החוק הזאת.

סופה לנדבר: היא באה לסייע לנכים מוגבלים על-ידי תנאים שצריך לשפר בביתם אחרי שהם נהיים בעלי נכות.

סופה לנדבר: אתם יודעים שממשלת ישראל עד שנת 2003 נתנה לאנשים האלה, המוגבלים, הנכים, מענק כדי לחזור הביתה ולשפץ ולהתאים את הבית לצרכים שלהם.

סופה לנדבר: היום אין אפשרות לתת להם מענק, מדינת ישראל וממשלת ישראל קיצצו במענק, והיום אנשים צריכים לקחת הלוואה ובעצם לשפץ את הבית.

סופה לנדבר: אני אומרת שבהצעת החוק הזאת אנחנו, חברי הכנסת, תומכים באנשים נכים ואנחנו רוצים - - -

מגלי והבה: נא לסיים.

סופה לנדבר: עוד מעט אני מסיימת.

מגלי והבה: אין "עוד מעט", גברתי.

סופה לנדבר: הם דיברו בזמן שאני נאמתי.

מגלי והבה: לא.

מגלי והבה: - - -

סופה לנדבר: אדוני, הם דיברו בזמן שאני נאמתי - - -

מגלי והבה: לא להתווכח.

סופה לנדבר: אני לא מתווכחת.

סופה לנדבר: אני מבקשת ממך לתת לי לסיים.

משה כחלון: זה חשוב.

גאלב מג'אדלה: - - - הזמן שלי.

מגלי והבה: שאין לך.

סופה לנדבר: תודה רבה.

סופה לנדבר: אתמול הנחנו יחד עם חברי חברי הכנסת הצעת חוק שתיתן לאנשים האלו אפשרות לעשות את השינויים בבית על חשבון מדינת ישראל, ואני מאמינה שאנחנו לא נתמוך במוגבלים רק היום; אנחנו נעשה הכול כדי לעשות את זה במשך השנים, במשך כל השנה, ואנחנו נעשה הכול כדי להעביר את החקיקה.

סופה לנדבר: אדוני, אני פשוט רוצה, בשמי ובשם אלו שעוסקים יום-יום במוגבלים, להגיד תודה לאנשים שמפנים את תשומת הלב שלנו לצרכים של אותם אנשים.

סופה לנדבר: אני רוצה להגיד תודה.

מגלי והבה: סליחה.

מגלי והבה: סליחה.

סופה לנדבר: אני מסיימת.

מגלי והבה: סליחה.

מגלי והבה: תאמיני לי שכל מי שנמצא פה כל היום הזה הוא למען אותם אנשים.

סופה לנדבר: מובן.

סופה לנדבר: אבל הוא נתן לי דקה.

מגלי והבה: סליחה.

מגלי והבה: את שמה לב שאני נתתי לך מעבר לזמן המקובל על מנת שתגידי תודה יפה.

מגלי והבה: אז תודה לך ותודה לאלה שאת רוצה להודות להם.

מגלי והבה: תודה רבה.

משה כחלון: כמו שלי ב"פגוש את העיתונות": "ולסיום..."

סופה לנדבר: לסיום, אני רוצה להגיד לעמותות האלה תודה רבה מקרב לב על העבודה שאתם עושים.

סופה לנדבר: תודה רבה.

מגלי והבה: תודה רבה לחברת הכנסת לנדבר.

מגלי והבה: אנחנו מצטרפים לתודות שלך.

רן כהן: זה היה סיום.

משה כחלון: זה היה סיום של שלי.

מגלי והבה: אני מזמין את חבר הכנסת משה גפני.

מגלי והבה: אי-אפשר לדעת איפה הוא יושב, אבל בבקשה.

משה גפני: ישבתי במקום שלי.

מגלי והבה: מאה אחוז.

מגלי והבה: חיפשתי אותך במקום אחר.

מגלי והבה: אחריו - חבר הכנסת משה שרוני.

רן כהן: הוא יושב ליד כוהנים.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, אני באמת יושב בין שני כוהנים, חבר הכנסת יעקב כהן וחבר הכנסת רן כהן.

משה גפני: אני מרגיש זכות גדולה.

יעקב אדרי: זו זכות גדולה.

משה גפני: נכון.

יעקב אדרי: זה גם מחייב.

משה גפני: זה מחייב מאוד.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אדוני השר אדרי, שמייצג את הממשלה - - -

מגלי והבה: חברי חברי הכנסת, אלה שמדברים ביניהם: אפשר להמשיך לדבר, אבל בשקט, כי מי שנמצא פה שומע כל מלה.

מגלי והבה: אנא תנו לחבר הכנסת גפני.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, בראשית דברי אני מבקש לברך את יושב-ראש השדולה למען אנשים עם מוגבלות, חבר הכנסת רן כהן, על העבודה הטובה שהוא עושה, ואנחנו מצטרפים אליו בנושא הזה, ועל הדיון שהכנסת מקיימת היום לציון היום הבין-לאומי לזכויות אנשים עם מוגבלות.

משה גפני: חבר הכנסת רן כהן, אני חייב להזכיר את מייסד השדולה, חבר הכנסת והשר לשעבר הרב נסים דהן, שעשה עבודה מצוינת.

רן כהן: אני מצטרף לברכות.

מגלי והבה: כל הבית מצטרף.

משה גפני: אני אומר זאת גם בשמך, שהוא ייסד את השדולה הזאת.

משה גפני: הוא היה שר הבריאות, והוא היה שר בריאות טוב, ואני חושב שבברכות לרב נסים דהן אני מביא לידי ביטוי את הדעה של כולנו.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, אנחנו עוסקים באנשים שעל פניו נראה שהם אנשים שיש להם מוגבלות, ולכן היכולות שלהם פחותות.

משה גפני: נכון, היכולות הפיזיות שלהם פחותות, אבל אנחנו רואים כאן בכנסת למשל, ולא רק בה, אנשים עם מוגבלויות שהאינטליגנציה והיכולות האינטלקטואליות שלהם, יכולת הביטוי שלהם ויכולת העשייה שלהם, פשוט מרשימות.

משה גפני: אנחנו רואים רבים מהם בוועדות הכנסת, במאבק על זכויות של אנשים עם מוגבלות.

משה גפני: אנחנו רואים אנשים פיקחים מאוד עם יכולות בלתי רגילות, ואז נשאלת השאלה מה אנחנו עושים כחברה מתורבתת כדי שהמוגבלות הפיזית שלהם לא תהיה להם לרועץ ולא תגביל אותם.

משה גפני: חבר הכנסת הרב אמסלם, קודם בנאומך - לא אחזור על זה, וחיכיתי שתיכנס כדי לומר זאת, דיברתי קודם על היכולות של אנשים עם מוגבלויות - ציינת שיש תנאים ואמוראים, גדולי האומה שלנו, שהיו אנשים עם מוגבלויות.

משה גפני: הרב אמסלם דיבר על חלק מהם קודם, מה שהגמרא מביאה, ועל היכולות שלהם.

משה גפני: אנחנו לומדים היום על האנשים עם המוגבלויות שהיו להם, כשאחד היה נמוך מאוד, קטוע רגליים, ואחר היה עיוור, ואנחנו לומדים את התורה שלהם היום בחיל ורעדה.

משה גפני: אלה אנשים עם מוגבלות, שאם משרד האוצר היום במדינת ישראל היה צריך לעזור להם במשהו, הוא היה מקשיח את לבו.

משה גפני: כשהיה צריך לתת להם קצבת נכות, בחוק ההסדרים היו מביאים לקצץ להם.

רן כהן: נכון.

משה גפני: אנשים מורמים מעם עם מוגבלות.

משה גפני: הקדוש-ברוך-הוא ברא אותם כך או שחלילה נפגעו בתאונה.

משה גפני: אני לא מדבר ואינני רוצה להיכנס, ואין לנו הרבה זמן בדיון הזה - הדיון הזה הוא יותר דיון עקרוני כדי להביע את ההזדהות שלנו, אבל מה שנעשה עם הוועדות הרפואיות הוא דבר שלא עולה על הדעת לעשות במדינה מתורבתת.

משה גפני: אני לא רואה ביציע, אבל יכול להיות שקודם הוא היה, וכמובן לא אומר את המקרה - האם הוא מוגבל או לא מוגבל?

משה גפני: רואים בעין.

משה גפני: ועדה רפואית החליטה שהוא לא מוגבל.

משה גפני: זה פשוט לא ייאמן.

משה גפני: הרי מי שנמצא בשדולה ומי שעוסק בנושאים האלה יודע שנעשים פה דברים שהם בושה וחרפה לחברה מתורבתת.

משה גפני: מה היכולת של חברה - אדוני היושב-ראש, הייתי אומר: חברה מודרנית ומתורבתת בין-לאומית, אבל אני רוצה להגיד כיהודי.

משה גפני: התורה מחייבת אותנו בעניין הזה.

משה גפני: זה מחייב כל בן-אנוש, אבל אני כיהודי גם חייב בחוקי התורה.

משה גפני: יש חובה "כי ימוך אחיך ומטה ידו עמך והחזקת בו".

משה גפני: חובה על כל אחד מאתנו, מי שהקדוש-ברוך-הוא אפשר לו שתי ידיים, שתי רגליים ואת היכולות לראות ולשמוע, לאפשר לאלה שאין להם את זה להשתלב כמו כולנו; אין אחד שאין לו קרוב, ויכול להיות קרוב מקרבה ראשונה או מקרבה רחוקה יותר, חבר או שכן.

משה גפני: מה אנו כחברה עושים?

משה גפני: האם באמת אנחנו עושים דיינו, ואנחנו יכולים לומר שאנחנו משלבים את האנשים עם מוגבלות בחברה, אנשים שיש להם היכולת האינטלקטואלית, ויכולים להיעזר בהם, החברה יכולה להיעזר בהם?

משה גפני: האם אנחנו עושים את מה שאנחנו צריכים לעשות?

משה גפני: התשובה היא: לא.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, מכאן, היום הזה, אני חושב שצריכה לצאת הקריאה קודם כול כלפי עצמנו - לא לאפשר להעביר לא תוכניות כלכליות ולא תקציבי מדינה שאין בהם תשובה הולמת.

משה גפני: אני לא אומר לפזר כסף ואני לא אומר לתת בלי חשבון ובלי הגבלה.

משה גפני: אנחנו נמצאים בסד קשה של מגבלות תקציב, אבל בתוך המסגרות הקיימות אנחנו מחויבים – קודם כול בגלל הנושא האוניברסלי, הבין-לאומי, אבל גם בגלל היהדות שלנו, גם בגלל החובה היהודית שלנו – לאפשר לאנשים האלה להשתלב.

משה גפני: והתרומה שלהם היא לא פחותה מהתרומה של כל אחד אחר מאתנו, במקרים רבים אפילו יותר.

משה גפני: תודה רבה.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת משה גפני.

מגלי והבה: אני מזמין את חבר הכנסת משה שרוני.

מגלי והבה: אחריו - חבר הכנסת דב חנין, שהתחלף עם חבר הכנסת אלדד.

משה כחלון: מה אתי?

מגלי והבה: לפי הרשימה.

משה שרוני: אתם מהאופוזיציה - - -

משה כחלון: אתה רואה, תמיד דופקים את השחורים, שרוני...

משה שרוני: אדוני יושב-ראש הכנסת, רבותי חברי הכנסת המכובדים - -

אחמד טיבי: - - -

מגלי והבה: לא הבנתי, חבר הכנסת טיבי, אבל כל מחמאה ממך זה בסדר.

אחמד טיבי: הוא תמיד פונה ב"יושב-ראש הכנסת" לכל מי שיושב - - -

משה שרוני: - - אני מברך את הנכים הנוכחים במליאה ואני מאחל להם הרבה בריאות, ושהמצב שלכם ישתפר.

משה שרוני: היום הוא היום הבין-לאומי למען אנשים עם מוגבלויות.

משה שרוני: בישראל חיים כיום מעל 600,000 איש עם מוגבלות פיזית, שכלית או נפשית.

משה שרוני: אנשים עם מוגבלות במדינת ישראל מופלים בכל תחומי החיים - שיעור האבטלה בקרבם הוא פי-שלושה מאשר בקרב ציבור הלא-נכים; רוב המקומות הציבוריים אינם נגישים; 37% מקרב הנכים יש להם השכלה נמוכה מ-12 שנות לימוד, כאשר בקרב ציבור הלא-נכים מספר זה לא עולה על 13%; ילדים עם צרכים מיוחדים נשלחים לבתי-ספר מיוחדים כיוון שמערכת החינוך הרגילה אינה ערוכה לקלוט אותם.

משה שרוני: מסקר שהוצג היום בוועדה עולה, כי אנשים עם מוגבלויות מרגישים מבודדים ולא רצויים בחברה.

משה שרוני: הממסד לא מעניק להם את הכלים להשתלבות ראויה בחברה, ועל כן למעלה מ-50% מהנכים אינם רואים עצמם חלק מהחברה הישראלית.

משה שרוני: לרגל היום הבין-לאומי לזכויות אנשים עם מוגבלויות מצאתי לנכון לדווח על פעילות ועדת העבודה והרווחה אשר אני עומד בראשה.

משה שרוני: ועדת העבודה והרווחה קיימה כמה דיונים בנושא רפורמת בריאות הנפש.

משה שרוני: ההסכם בין משרד האוצר למשרד הבריאות מחבל ברפורמה החיונית בבריאות הנפש.

משה שרוני: ההסכם להעברת האחריות הביטוחית לבריאות הנפש לקופות-החולים גובש בחודשים האחרונים בחופזה רבה, ללא ליווי של אנשי מקצוע – שהם יודעים מה טוב לאנשים האלה.

משה שרוני: יש להעמיד תקציבים ראויים על מנת שמהלך כזה יצלח.

משה שרוני: נראה כי האוצר שוב מנצל את כוחו לצמצום תקציבי על חשבון הנזקקים.

משה שרוני: ועדות ערר לעניין גמלת הניידות - כיום קיימת ועדה אחת בלבד בבית-החולים בתל-השומר.

משה שרוני: לוועדה מגיעות תלונות למכביר של אנשים עם מוגבלויות, אשר מתארות את דרך הייסורים שהם נאלצים לעבור על מנת להגיע לדיון באותה ועדת ערר.

משה שרוני: בימים אלה אני מקיים דיונים עם משרד הבריאות והמוסד לביטוח לאומי כדי להקים שלוש ועדות נוספות: בירושלים, בבאר-שבע ובחיפה.

משה שרוני: ועדות רפואיות – ועדת העבודה, הרווחה והבריאות אשר אני עומד בראשה קיימה ביום 20 ביוני 2006 ישיבה בנושא קריטריונים לגמלת ניידות.

משה שרוני: בישיבה זו נכחו נציגי המוסד לביטוח לאומי, משרד האוצר, משרד הבריאות וארגוני הנכים.

משה שרוני: בסיכום הישיבה קראתי למנכ"ל הביטוח הלאומי להקים בתוך 14 יום ועדה משותפת של המוסד לביטוח לאומי, משרד הבריאות, משרד האוצר ונציגי ארגוני הנכים, אשר מטרתה לבחון את הטענות של ארגוני הנכים בכל הנוגע לנושאים הבאים: 1.

משה שרוני: עיגון ההסכם בחוק; 2.

משה שרוני: רענון הקריטריונים לזכאות לקצבת ניידות; 3.

משה שרוני: עדכון סעיפי הליקויים; 4.

משה שרוני: עדכון קצבת הניידות; 5.

משה שרוני: הרכב הוועדות הרפואיות לקביעת הזכאות לקצבת ניידות; 6.

משה שרוני: הפער בתנאים בין נכי הביטוח הלאומי לנכי צה"ל; 7.

משה שרוני: טענות לפער בין ההתייחסות לנכים יהודים להתייחסות לנכים ערבים; 8.

משה שרוני: הקמת ועדה מיוחדת לחריגים.

משה שרוני: ועדה כזאת עדיין לא הוקמה, אבל אני מבטיח שאעשה את כל המאמצים להקמתה.

משה שרוני: חוק הפוליו – בקרוב תקיים הוועדה בראשותי דיון בהצעת חוק לנפגעי פוליו.

משה שרוני: הכוונה בהצעת החוק להעניק לנפגעי פוליו פיצוי חד-פעמי וקצבה חודשית.

משה שרוני: מדובר באלפי נכי פוליו שסובלים עשרות שנים ממחלה קשה, והגיע הזמן לפצותם על הסבל הרב שנגרם להם.

משה שרוני: אני מקווה כי הממשלה אכן תתמוך בהצעה זו.

משה שרוני: חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות – כפי שידוע לכל הנוכחים, במרס 2005 התקבל חוק חשוב זה לנכים, ולפיו קיימת חובה להנגיש כל מקום שפתוח לציבור וכל שירות שניתן לציבור לאנשים עם כל סוגי המוגבלות.

משה שרוני: אף שהחוק עבר בכנסת השש-עשרה, לא ניתן ליישמו עד אשר יותקנו לו התקנות.

מגלי והבה: אבקש לסיים.

משה שרוני: לצערי, עד היום, באיחור של למעלה משמונה חודשים, לא הגישו המשרדים השונים את התקנות לאישור הוועדה.

משה שרוני: בשל חשיבות הנושא, הקמתי ועדת משנה בראשות חבר הכנסת רן כהן, אשר תקיים דיונים מרתוניים על מנת להבטיח אישור מזורז של התקנות.

משה שרוני: אני מלא תקווה כי הדבר יקרה בחודשים הקרובים.

רן כהן: אני מבטיח לך שזה יקרה.

מגלי והבה: נא לסיים, אדוני.

משה שרוני: עוד דקה.

משה שרוני: בסך הכול פעם בשנה יש חג כזה לאנשים, שמתייסרים ולא עוזרים להם.

משה שרוני: אני חושב שהמקום הזה הוא המקום לעשיית צדק עמם פעם אחת ולתמיד.

רן כהן: אדוני היושב-ראש, אני חושב שהוא צודק, צריך לתת יותר זמן - - -

משה שרוני: תווי חנייה לנכים – כבר בחודש יולי השנה קיימה ועדת העבודה ישיבה חשובה מאוד אשר נוגעת לחניות הנכים.

משה שרוני: אני רואה בסוגיה זו אחד הנושאים החשובים ביותר.

משה שרוני: במצב הקיים יש ריבוי תווי חנייה, שימוש מופרז בתווי חנייה, תופעה רחבה של זיופי תווי חנייה ואי-אכיפת החוק בנושא זה.

משה שרוני: תופעות אלה גורמות בעיקר למחסור גדול במקומות חנייה למוגבלי ניידות, וכולנו יודעים שהנגישות היא אחד הנושאים החשובים בחיי הנכה.

משה שרוני: בשל מצב בלתי נסבל זה החלטתי להקים ועדה בין-משרדית, בראשות הגברת דינה פלדמן – נציבת שוויון לאנשים עם מוגבלות ממשרד המשפטים – אשר בפניה יוצגו עמדות עמותת "נגישות ישראל" המייצגת את כל ארגוני הנכים בעניין זה.

משה שרוני: ועדה זו בודקת את המצב הקיים, והיא אמורה להגיש את מסקנותיה בתוך זמן קצר.

משה שרוני: ברצוני לציין, כי מדיווח שקיבלתי מהגברת פלדמן עולה, כי כבר גובש מסמך בנוגע לסימון חניות.

משה שרוני: לסיום, רבותי חברי הכנסת המכובדים ואורחים נכים נכבדים, אלה הן מקצת הבעיות שבהן מטפלת הוועדה.

משה שרוני: על המדינה לקחת אחריות ולבצע רפורמות למען אלו הנזקקים לה ועל מנת להבטיח את זכויות האנשים עם מוגבלויות, כפי שקובע החוק המעגן את זכותם להשתתפות שוויונית ופעילה בחברה בכל תחומי החיים.

משה שרוני: מגיע להם לחיות חיים יותר טובים מכפי שהיו להם עד היום.

משה שרוני: תודה רבה.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת משה שרוני, יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

מגלי והבה: נתנו לך דקה וחצי הארכה, כיושב-ראש ועדה, וקיבלתי גם את המלצתם של חברי לתת זאת.

ראובן ריבלין: תברך גם את המתרגמת.

מגלי והבה: אני גם מודה באותה הזדמנות למתרגמת, שעושה את עבודתה נאמנה.

מגלי והבה: יישר כוח.

ראובן ריבלין: מתרגמת לשפת הסימנים.

מגלי והבה: המתרגמת לשפת הסימנים, בהחלט – גם כאן, גם הציבור רואה אותך, ואנחנו מברכים אותך ומודים לך.

מגלי והבה: אני מזמין את חבר הכנסת דב חנין, בבקשה.

מגלי והבה: אחריו - חבר הכנסת משה כחלון.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, עמיתי חברי הכנסת, אני מברך את האורחים שלנו, האזרחים והאנשים בעלי המוגבלויות, שאנחנו מציינים היום את יום הזכויות שלהם והמאבק למען הזכויות שלהם בכנסת.

דב חנין: אני רוצה להצטרף לברכות לחבר הכנסת רן כהן, שעומד בראש השדולה, מסור, נאמן ונמרץ, ובהחלט יש לו זכויות רבות בארגונו של היום החשוב הזה בכנסת, יום שהתחיל בדיונים של הוועדות ומגיע לסיומו בדיון שמתקיים כאן במליאה.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, היום הזה הוא יום חשוב.

דב חנין: הוא יום חשוב, כמובן, קודם כול לאנשים עם מוגבלויות, שיש להם הרבה קשיים, הרבה בעיות, ואנחנו נדבר מייד על הקשיים והבעיות הללו.

דב חנין: אבל היום הזה הוא גם יום מאוד חשוב לכלל החברה הישראלית, כי בעצם דרך היחס שלנו לאנשים עם מוגבלויות, אנחנו עונים על השאלה: מי אנחנו, איזו חברה אנחנו, אילו ערכים יש לנו, אילו ערכים יש לנו באמת.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, אני חייב לומר לכם בצער, שהתשובה על השאלות האלה היא תשובה מאוד קשה.

דב חנין: האמת הקשה היא, שבישראל הנכים, לקויי הראייה, לקויי השמיעה, נכי הנפש, כל אלה, עמיתי חברי הכנסת, נותרים בשולי הדרך.

דב חנין: הם לא יכולים לממש בצורה אמיתית, מספקת, משמעותית, את היכולות שלהם, את הכשרונות שלהם, את הרצונות שלהם.

דב חנין: זוהי התמונה הקשה.

דב חנין: היום ראיתי את התערוכה היפה של אנשים עם מוגבלויות – ציורים שנתלו במסדרונות הכנסת – ואכן, אין ספק, יש פה כשרונות נפלאים.

דב חנין: אבל האם אנחנו, כחברה, באמת מאפשרים לאנשים עם מוגבלויות לממש את הכשרונות האלה?

דב חנין: האם אנחנו באמת מאפשרים להם להפיק מעצמם את מה שהם יכולים?

דב חנין: האם אנחנו נותנים להם את התנאים המינימליים שיאפשרו להם לפעול בחברה, לעבוד בחברה, לתפקד בחברה, להגיע לכל מקום, להשתתף בכל דיון שמעניין אותם?

דב חנין: התשובה, עמיתי חברי הכנסת, היא תשובה שלילית.

דב חנין: השתתפתי היום בחלק מדיוני הוועדות שעסקו בנושא הזה.

דב חנין: אני חושב שהכנסת, אגב, מתייחסת לנושא ברצינות.

דב חנין: אני חושב שהדיונים היום בוועדות, וגם הדיון שמתקיים פה במליאה, הם דיונים רציניים וענייניים.

דב חנין: אבל הדיונים האלה חושפים הרבה מאוד בעיות, ולבעיות האלה יש מכנה משותף אחד: האנשים עם המוגבלויות אינם זוכים להגנתה של המדינה.

דב חנין: מדינת ישראל מתנערת, המדינה מתקפלת, המדינה נסוגה בדיוק מהשאלות שבהן היא צריכה לעסוק.

דב חנין: חבר הכנסת גפני הזכיר פה ועדות רפואיות – ודאי, יש בעיה איומה עם הוועדות הרפואיות.

דב חנין: הבסיס של הבעיה הזאת הוא שהמדינה מנסה להתנער מהאחריות שלה ומהחובות שלה כלפי זכאים לכל מיני זכויות.

דב חנין: אני רוצה להקדיש כמה מלים לנושא בריאות הנפש.

דב חנין: יש לנו חוק מאוד יפה בישראל, חוק שחוקק ביוזמתה של חברת הכנסת לשעבר תמר גוז'נסקי, חוק שיקום נכי נפש בקהילה.

דב חנין: החוק הזה בפועל איננו מיושם, בגלל התנהגותו של משרד האוצר, שבעצם איננו נותן את התקציבים המתאימים לנושא הזה.

דב חנין: רפורמה בבריאות הנפש, שעומדת היום על שולחנה של הכנסת – דיבר על כך חבר הכנסת שרוני לפני – היא רפורמה שמתחילה מבעיות אמיתיות.

דב חנין: יש מה לשפר בבריאות הנפש בישראל, יש תורים, יש מחסור באנשי מקצוע, יש בעיות.

דב חנין: צריך לשפר את המערכת, צריך לחזק אותה, צריך לתקצב אותה, לתת לה הרבה יותר משאבים.

דב חנין: אבל במקום לעשות את הדברים ההכרחיים האלה, אדוני היושב-ראש, מציעים לנו רפורמה שהולכת בדיוק בכיוון ההפוך.

דב חנין: התוצאה של הרפורמה הזאת תהיה פירוק של מערכת שצריך לשפר אותה, אבל לא צריך לפרק אותה ולא צריך להרוס אותה.

דב חנין: מזה ייפגעו נכי נפש, מזה ייפגעו גם אנשים אחרים שנזקקים היום לעזרת המערכת הציבורית בתחום של בריאות הנפש.

דב חנין: לכן, עמיתי חברי הכנסת, דרך ארוכה מאוד לפנינו.

דב חנין: אנחנו, אני מקווה, בכנסת הזאת לפחות נתחיל בדרך הזאת.

דב חנין: זו דרך של שינוי, דרך קשה, דרך של מאבק – קודם כול עם משרד האוצר – אבל בזה ניבחן אם באמת אנחנו דואגים לאנשים עם מוגבלויות.

דב חנין: תודה רבה.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

מגלי והבה: אני מזמין את חבר הכנסת משה כחלון.

מגלי והבה: אחריו - חבר הכנסת אריה אלדד.

רן כהן: אנחנו ננהל את המאבק הזה שחבר הכנסת חנין דיבר עליו.

משה כחלון: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי הכנסת, ראשית, גם אני רוצה לברך את חבר הכנסת רן כהן על כך שהוא עומד בראש השדולה למען אנשים עם מוגבלויות, שדולה שהיא הרבה פחות בולטת, עם פחות כותרות, עם הרבה עבודה, אבל עם מעט-מעט תמורה בעולם הזה, ובטח תהיה תמורה בעולם הבא – וכל אחד והעולם הבא שלו.

גאלב מג'אדלה: גן עדן מובטח.

משה כחלון: חברים, מדינה נמדדת ביחסה לקשישים, לילדים, לנכים, בדרך כלל.

משה כחלון: המדינה שלנו, לצערי – אולי אפשר לומר: לשמחתי – התקדמה מאוד בשנים האחרונות ביחסה לאנשים עם מוגבלויות, אבל לא מספיק.

משה כחלון: אני אתן כמה דוגמאות שמדי פעם אני נתקל בהן אצלי בוועדה, כיושב-ראש ועדת הכלכלה.

משה כחלון: אני פשוט לא מבין את זה.

משה כחלון: אני לא מבין, למשל, מדוע בחוק הדיור הציבורי שיזמו חבר הכנסת רן כהן וחבר הכנסת מרציאנו והוא נמצא על שולחני, אנחנו צריכים לריב ולשכנע את הממשלה שנכה בכיסא גלגלים צריך תנאים מיוחדים במגורים.

משה כחלון: למה אנחנו צריכים לשכנע אותם ולהתווכח אתם, שנכה בכיסא גלגלים צריך מיפתחים רחבים יותר, או שהוא לא יכול להגיע לקומה רביעית ללא מעלית?

משה כחלון: צריכים לריב עם ממשלת ישראל, עם נציגי הממשלה, על כך שנכה צריך שירותים גדולים יותר, מקלחת גדולה יותר.

מגלי והבה: זה לא קיים בתקנות משרד הבריאות למבנים?

מגלי והבה: זו נקודה חשובה שאתה מעלה, שאם היא כבר קיימת - - -

משה כחלון: זה קיים בתקנות, אבל בדיור הציבורי, כשאתה רוצה להיטיב עם נכים, ולהכיר בכך שאם דירה מחושבת, אני יודע, כ-40 מ"ר, אז לנכה יהיו 46 מ"ר בגלל התנאים המיוחדים – או הוויכוח הגדול שהיה לנו בדיון הקודם, אם עיוור הוא נכה.

משה כחלון: יושב אצלי עיוור בוועדה - - -

רן כהן: הם אומרים שהוא לא.

רן כהן: לא ייאמן.

משה כחלון: יושב בוועדה אצלי שר בממשלת ישראל, והוא אומר לעיוור: אתה לא נכה.

משה כחלון: אתה לא נכה.

משה כחלון: ההוא מוציא תעודה: 100%.

משה כחלון: אומר לו: אתה, יש לך תעודת נכה, אבל אתה לא נכה.

ראובן ריבלין: אולי הוא רצה לומר באופן החיובי.

משה כחלון: אמר באופן החיובי?

משה כחלון: לא, אולי הוא התכוון: אתה הולך.

משה כחלון: אבל הדברים האלה הם סימפטום.

משה כחלון: אני לא נכנס לזה לעומק, הדברים האלה הם סימפטום.

משה כחלון: וכל פעם אנחנו מוצאים את עצמנו מתווכחים, או מנסים לשכנע, או נאבקים על דברים שנראים הכי טבעיים בעולם.

משה כחלון: מי צריך להתווכח על דברים מהסוג הזה?

משה כחלון: זה ביחס לממשלה, וכמובן, לממשלות לדורותיהן.

משה כחלון: אני לא בא לעשות חשבון עם שום ממשלה.

ראובן ריבלין: מה שאנחנו צריכים לעשות זה שכל חבר כנסת באופוזיציה יישבע שכשהוא יהיה שר – ואתה תהיה שר, אדוני - הוא לא ינהג אחרת.

משה כחלון: לא, אין סיכוי.

משה כחלון: זה כבר לא תלוי בתפקיד, זה תלוי בחינוך.

ראובן ריבלין: מאה אחוז, אבל אפשר גם לומר - - -

מגלי והבה: חשבתי שאין סיכוי בגלל השיקול הפוליטי.

משה כחלון: דבר אחר שמקומם הוא עניין החניות לנכים.

משה כחלון: הנושא הזה מופיע בחוק ומוגדר בדיוק.

משה כחלון: החוק הקיים אינו נותן מענה, כי אין מספיק מקומות.

משה כחלון: אם הייתי צריך לחוקק, הייתי קובע שאנשים שחונים בחניות נכים, הרכב שלהם יוחרם.

משה כחלון: לא לגרור – דבר שגם אותו לא עושים היום – לא לתת דוח, אלא להחרים את הרכב.

רן כהן: הדוחות שנותנים הם מצחיקים, אני חושב שהקנס הוא 200 שקלים.

משה כחלון: 200 או 250 שקלים.

משה כחלון: בעיה נוספת היא חניות ליד משרדים ממשלתיים.

משה כחלון: מדוע נכה צריך לשלם 40-30 שקלים כדי לחנות ליד משרד ממשלתי?

משה כחלון: לאדם בריא יש אפשרות והוא יכול להחנות במרחק של 300-200 מטרים או בכל מרחק אחר ולבוא ברגל.

משה כחלון: לפעמים זה גם ספורט, לפעמים יש יום יפה, הוא גם נהנה מההליכה.

משה כחלון: אבל נכה שמרותק לכיסא גלגלים, למה לא לאפשר לו להחנות קרוב?

משה כחלון: כמה זה עולה בכלל לאפשר לאנשים האלה להיכנס למקום חנייה פנוי של נכה?

משה כחלון: מדוע צריך לגבות ממנו כסף?

משה כחלון: לפעמים זה מסתיים בעשרות שקלים.

משה כחלון: אשר לזיופים בתווי חנייה - זו בעיה קשה שאין כדוגמתה.

משה כחלון: היום אנשים מזייפים תווי חנייה בקלות רבה, והאכיפה מזלזלת ולא רצינית.

משה כחלון: לכן הייתי מבקש מהרשויות להיות יותר עירניות לנושא, וכך יישארו מקומות הנכים פנויים.

משה כחלון: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

מגלי והבה: אנחנו אתך.

מגלי והבה: תודה רבה לחבר הכנסת משה כחלון.

מגלי והבה: אני מזמין את חבר הכנסת אריה אלדד, ואחריו – חבר הכנסת אחמד טיבי.

אריה אלדד: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, הקהל שביציע, פרופסור אריק רימרמן והדוקטורנטית שלו טל ארטן-ברגמן מאוניברסיטת חיפה הגיעו היום לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות של הכנסת והציגו את המחקר שערכו בנושא פערי השתתפות ומעורבות חברתית בין נכים ללא-נכים בישראל.

אריה אלדד: חוק שוויון ההזדמנויות לאנשים עם מוגבלות קובע את העיקרון: זכויותיהם של אנשים עם מוגבלות, ומחויבותה של החברה בישראל לזכויות אלה, מושתתות על ההכרה בעקרון השוויון ועל ההכרה בערך האדם שנברא בצלם ועל עקרון כבוד האדם.

אריה אלדד: העקרונות הם יפים, אבל הפער – הפער בין העקרונות למציאות הוא תהומי.

אריה אלדד: המחקר שהוצג בפנינו היום בא להאיר את הפער הזה, לדעת עד כמה אנחנו עמוק בתוך התהום.

אריה אלדד: הוא משתמש במעורבות חברתית של נכים ולא-נכים כאבן בוחן, כקריטריון להטמעת עקרון השוויון בחברה – לדעת האם החברה באמת שוויונית בהיבט הזה או שאינה כזאת.

אריה אלדד: בארצות-הברית חוק ה-ADA, חוק השוויון, משתמש במדד NOD, והוא משווה בין נכים ללא-נכים ברמת המעורבות החברתית שלהם.

אריה אלדד: הוא בודק סטטוס שוויון במעורבות בין קבוצות נכים שונות ואת הדינמיקה לאורך ציר הזמן של המעורבות הזאת.

אריה אלדד: המחקר בארץ השווה 600 נכים ו-600 לא-נכים.

אריה אלדד: הממצאים היו חמורים מאוד, מדאיגים מאוד.

אריה אלדד: יש פערים משמעותיים ברמות ההשכלה בין נכים לבריאים.

אריה אלדד: 37% מהנכים למדו פחות מ-12 כיתות, לעומת 13% בקבוצת הלא-נכים.

אריה אלדד: זה כבר כשמנכים את אלה שסובלים מפיגור או חוסים במוסדות מקבוצת הנכים.

אריה אלדד: כלומר, המצב למעשה חמור עוד הרבה יותר מכך.

אריה אלדד: רק 29% מהנכים עבדו, לעומת 66% במדגם הכללי.

אריה אלדד: הנכים היו מעורבים פחות בקהילה, חשו רמות גבוהות יותר של בידוד וניכור.

אריה אלדד: ובתוך קבוצות הנכים בעצמן, המעורבים ביותר היו נכי תאונות עבודה ונכי צה"ל.

אריה אלדד: אלה שאינם עובדים גם היו מעורבים פחות בקהילות שלהם.

אריה אלדד: אבל אחד הממצאים המרתקים של המחקר הזה הראה פער עצום בשיעורי השימוש באינטרנט בין קבוצת הנכים לקבוצת הלא-נכים.

אריה אלדד: שיעור הגולשים הנכים הוא כמחצית משיעורם באוכלוסייה הבריאה.

אריה אלדד: גם כאן שיעור הנכים, למשל, בקרב אלה שהם נפגעי פעולות איבה ונכי צה"ל דומה, כמעט זהה, לשיעורם באוכלוסייה הכללית.

אריה אלדד: אבל בארצות-הברית הוכח האינטרנט כמנוף, אולי המנוף היעיל ביותר להשגת שוויון.

אריה אלדד: שיעור השימוש באינטרנט בקבוצת הנכים בארצות-הברית כפול מהשיעור בארץ.

אריה אלדד: גם באירופה השיעורים גבוהים הרבה יותר.

אריה אלדד: זוהי דוגמה מובהקת למחקר – ולכן הבאתי אותו כאן היום – שממצאיו גם מצביעים על הנתיב לפתרון הבעיה.

אריה אלדד: הכלי המדהים הזה, האינטרנט, החיבור שלו לרשתות תקשורת סביב העולם, יכול להיות הרגליים החסרות לנכים או האוזניים או העיניים.

אריה אלדד: הוא יכול להיות המעלית החסרה בבנק, בספרייה, במרכול או בקולנוע.

אריה אלדד: הוא יכול להקפיץ באחת את רמת המעורבות החברתית, את יכולת ההשפעה.

אריה אלדד: הוא יכול להיות שובר השוויון במאבק לשוויון.

אריה אלדד: כמו תמיד הבעיה היא משאבים, אבל המשאבים הדרושים כדי להעלות את שיעור המשתמשים באינטרנט בציבור הנכים קטנים בסדרי גודל מהמשאבים הדרושים בתחומים אחרים.

אריה אלדד: הרבה מיליארדים חסרים במדינת ישראל כדי להנגיש את כל המוסדות הציבוריים.

אריה אלדד: אבל עד שנגיע לשלב משביע רצון של נגישות, אנחנו יכולים להשיג שיפור משמעותי באמצעות האלקטרוניקה, לפני שנשיג את השיפור הזה באמצעות ברזל ובטון ומעליות ושיפועים.

אריה אלדד: זה לא בא במקום ההשקעות הדרושות, זה בא לגשר על פער הזמן עד שמדינת ישראל תהיה במקום הנכון.

אריה אלדד: הביטוח הלאומי יכול לעשות הרבה מאוד כדי לגשר על הפער הזה.

אריה אלדד: הבנקים יכולים לעשות הרבה מאוד בפרומיל אחד מרווחי העתק שלהם על חשבון העמלות שלנו כדי לגשר על הפערים הללו ולהשיג שיפור משמעותי ביותר.

אריה אלדד: תודה רבה.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת אלדד.

מגלי והבה: אני מזמין את חבר הכנסת אחמד טיבי.

מגלי והבה: אחרון הדוברים - חבר הכנסת עזמי בשארה.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, חברה ומדינה כאחת נמדדות ביחסן הן לקשיש, הן לילד, הן לנזקק והן למוגבל.

אחמד טיבי: צדקת, חבר הכנסת כחלון.

אחמד טיבי: היחס בארצות סקנדינביה, למשל, לתת-קבוצות האלה הוא יחס של העדפה מתקנת.

אחמד טיבי: בתחום הניידות והנגישות אין מצב אופטימלי, אבל המצב שם הוא פי-ארבעה עד פי-חמישה טוב יותר מאשר כאן בארץ.

אחמד טיבי: בעיית הנגישות היא אחת הבעיות הקשות של ציבור האנשים עם מוגבלויות.

אחמד טיבי: יש אנשים שהתאכזרה אליהם המציאות, התאכזר אליהם הגורל והם הפכו להיות אנשים עם מוגבלות.

אחמד טיבי: הם הפכו להיות או אנשים נכי גוף או אנשים מאותגרי נפש.

אחמד טיבי: כאשר המדינה, ביודעין או שלא ביודעין, מתעלמת מהצרכים שלהם, היא מתעמרת בהם לצד הגורל הקשה וסוגרת בפניהם עוד דלת ועוד דלת, עוד חלון ועוד חלון.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, בהזדמנות זאת אני רוצה לברך את הכנסת, את חברי הכנסת ואת הנהלת הכנסת על היום הזה, שבו כל ועדות הכנסת דנו בנושא הזה ונתנו משקל חשוב לדיון בנושא אנשים עם מוגבלויות.

אחמד טיבי: אבל יש לי ביקורת קשה על המדינה, שגם כאשר מתקבל חוק הוא נשאר על המדף, ותקנות המחויבות בהגדרה מחקיקת החוק הזה - החוק שהתקבל בכנסת הקודמת, הכנסת השש-עשרה, חוק שוויון הזדמנויות, חבר הכנסת רן כהן, אין תקנות זה שמונה חודשים.

אחמד טיבי: אין תקנות.

רן כהן: זה לא חוק שוויון הזדמנויות, זה חוק שוויון לאנשים עם מוגבלויות.

אחמד טיבי: יתירה מזו, בוועדת העבודה והרווחה עדיין מחכה החוק שיזם חבר הכנסת עזמי בשארה, חוק חשוב, לפיצוי גם חד-פעמי וגם חודשי לנפגעי פוליו.

אחמד טיבי: מדובר באלפי אנשים.

אחמד טיבי: אלפי אנשים זה לא מספר גדול ומדינה יכולה לשאת מעמסה כלכלית כזאת.

אחמד טיבי: תראה על מה היא מוציאה כסף בנושאים פחות חשובים.

אחמד טיבי: צריך לומר אמירה.

אחמד טיבי: אני בטוח שיגידו: בעיות תקציב, גם על החוק הזה, גם על חוקים אחרים, אבל אין אמירה ערכית, שבה אתה אומר לאנשים האלה: הגורל התאכזר אליכם ואני בא לתקן את רוע הגזירה במידת-מה.

אחמד טיבי: המדינה עושה ההיפך.

אחמד טיבי: קודמי, חבר הכנסת כחלון, דיבר על מקומות חנייה.

אחמד טיבי: דיברתי על הכותרת הגדולה של נגישות, גם למקומות ציבוריים, גם למקומות חנייה.

אחמד טיבי: האם יש ציבור הזקוק לעזרה, להעדפה מתקנת, לפתיחת שערים במקום דלתות שנסגרו, יותר מאשר הציבור הזה?

אחמד טיבי: נתינה היא או נתינה גופנית או נתינה אינטלקטואלית.

אחמד טיבי: חלק גדול מהאנשים האלה הם אנשים עם כושר חשיבתי וכושר יצירתי רב ביותר.

אחמד טיבי: ההתעמרות בהם וההתעלמות מהצרכים שלהם חוסמות גם את הכשרון הזה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

מגלי והבה: תודה רבה לחבר הכנסת אחמד טיבי.

רן כהן: זה סוף העולם, אני מסכים גם עם חבר הכנסת טיבי וגם עם חבר הכנסת אלדד.

מגלי והבה: אני שמח שאתה מסכים וכולנו מסכימים עם הטענות הצודקות בעניין הטיפול באנשים עם מוגבלויות.

מגלי והבה: חבר הכנסת עזמי בשארה, אחרון הדוברים, בבקשה.

עזמי בשארה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אומנם אנחנו דנים במצב שהוא אחרי שבני-האדם הם נכים, ועל זכויותיהם כנכים, אבל לדעתי חובתה העיקרית של החברה היא שאנשים לא יהפכו לנכים, לפחות אלה שלא נולדו כנכים, לא במלחמות ולא בתאונות דרכים, לא בנפשם.

עזמי בשארה: מדובר במיוחד באנשים שנולדו שונים, בדרך חייהם, באוריינטציה שלהם, והחברה הופכת אותם לנכים על כורחם בזה שהיא מדירה אותם מתוך הקונסנזוס החברתי שמתקרא לפעמים נורמה.

עזמי בשארה: מה זה נורמה?

עזמי בשארה: פעמים רבות הופכת החברה אנשים נורמלים לנכים בכך שהיא קובעת נורמות חברתיות, שכל מי שסוטה מהן נקרא סוטה או נכה.

עזמי בשארה: אבל, מובן שזה לא הנושא שלנו.

עזמי בשארה: הנושא שלנו הוא להגן על אנשים עם מוגבלויות לאחר שיש מוגבלות, ובכל זאת אני חושב שיש נפקא מינה, יש הבדל, אם נולדת כך, למשל במגזר הערבי, כתוצאה מנישואי קרובים, תופעה שצריך להילחם בה ללא שום ספק, או זה קרה מתאונת דרכים, ממלחמה או בעת אסון או מדברים מהסוג הזה.

עזמי בשארה: אני חושב שיש הבדל מבחינת הטיפול באדם בהתרגלותו למצבו, לדברים אחרים.

עזמי בשארה: אני חושב שאנחנו לא נותנים את הדעת מספיק על ההבדל בין המקרים הללו.

עזמי בשארה: הגענו עד הלום ויש חקיקה בכנסת, ואני באמת מעריך גם את עבודתם של חברי הכנסת בנושא; אנשים שמדברים בצורה תקיפה - הם חדשים בכנסת, אבל הם מדברים בצורה תקיפה מאוד על הנושא, כמו חבר הכנסת שרוני, למשל, או אנשים כמו חבר הכנסת יהלום.

עזמי בשארה: הייתי בוועדת הכלכלה בזמן החקיקה בנושאים האלה, וגם בוועדת הרווחה.

משה כחלון: זה טוב, אם זה כלכלה אני אמשוך את זה אלי.

עזמי בשארה: בלבלתי בין שני דברים, כי רן כהן דיבר על הדירות ואתה דיברת על זיקנה.

עזמי בשארה: העבודה שנעשתה שם היא עבודה מצוינת, וללא שום ספק יש חקיקה.

עזמי בשארה: לפני שאני אגיע לפוליו, וזו התרומה הצנועה שלנו לנושא, יש חקיקה בעניין מה שנקרא אפליה מתקנת.

עזמי בשארה: זה התחיל כאפליה מתקנת לאוכלוסייה הערבית, ואחר כך הממשלה דרשה אפליה מתקנת בכלל, גם לאנשים עם מוגבלויות, באותו חוק בשירות הציבורי, וזה הפך לאותו חוק.

עזמי בשארה: הקמנו ועדת משנה בוועדת החוקה למעקב אחרי המינויים בנושא הזה, אבל היה קשה מאוד להשיג נתונים על העסקת אנשים עם מוגבלויות במשרדי הממשלה השונים.

עזמי בשארה: קיימת כאן לא רק הבעיה של החקיקה, שהיא, במקרה הזה, מחוץ לחוק ההסדרים, ואפילו אם היא עוברת את חוק ההסדרים, לא תמיד משרדי הממשלה לוקחים אותה ברצינות.

עזמי בשארה: אין ממונה, אין מי שימונה על הנושא, והרבה פעמים הנורמות הציבוריות וגם המוסר הציבורי לא מאפשרים זאת.

עזמי בשארה: זה לוקח הרבה זמן, ואני חושב שהרשות המחוקקת לא צריכה להסתפק בחוק, וגם חוסר השיניים אצל נציב שירות המדינה לכפות על המשרדים להעסיק אנשים עם מוגבלויות.

עזמי בשארה: גם בחינוך, אם יש שני אנשים עם אותו כשרון, משרד ממשלתי מסוים או תאגיד ממשלתי ייקח את האיש עם המוגבלויות.

עזמי בשארה: זאת העדפה.

עזמי בשארה: לא צריך לקחת אדם שאין לו כשרון, אבל אם יש לו אותם כשרונות, אבל הוא איש עם מוגבלויות, צריך לקחת אותו.

עזמי בשארה: אין שום כוח בעולם שיכפה בכוח את הדבר הזה אם זה עוד לא חדר מבחינה תרבותית למשרדי הממשלה או לאנשים, לכבד אנשים עם מוגבלויות ולהרגיש חובה אישית מוסרית לעזור להם.

עזמי בשארה: לא צריך לעשות את כל הניסיונות כדי לעקוף את זה.

עזמי בשארה: זה מה שאנחנו רואים, את כל הניסיונות לעקוף.

עזמי בשארה: דבר אחרון, אדוני היושב-ראש, בשבוע שעבר הייתי בכפרים ערביים, בכפר כאבול, שאתה בוודאי מכיר.

עזמי בשארה: נכנסתי לבית שקוראים לו בית-הנכה.

עזמי בשארה: אין להם מימון מאף משרד ממשלתי, הם מממנים את זה לבד מכיסם ומתרומות מהכפר.

עזמי בשארה: יש בית לנכה, בית לנכים.

עזמי בשארה: כך הם קוראים לעצמם, בית לאנשים עם מוגבלויות.

עזמי בשארה: כל אחד עמד והתחיל לספר את הסיפור שלו, והבטחנו להפוך את זה לשאילתות.

עזמי בשארה: אני וחברי עושים את הביקורים האלה בכפרים כל שבת, מהבוקר עד הערב.

עזמי בשארה: קופת-חולים כללית בקומה שנייה, ואין גישה למישהו שיש לו מוגבלות מוטורית ולא יכול לנוע או להגיע למקום.

עזמי בשארה: קופת-חולים, לא מוסד אחר.

עזמי בשארה: עכשיו, איך תכריח אנשים כאלה?

עזמי בשארה: זה אולי ייקח זמן עד שנגיע לכך שנכריח אותם להמציא גישה לאנשים בכפר.

עזמי בשארה: אבל תראו כמה סבל, כשהבן-אדם צריך לתכנן ולחשוב על המוגבלות שלו בדבר שהוא נורמלי לכל אחד מאתנו - לגשת לקופת-חולים.

עזמי בשארה: הוא צריך לתכנן את זה ועוד להתלונן אצל חבר כנסת.

עזמי בשארה: זה מסבך את החיים בצורה בלתי נורמלית.

עזמי בשארה: אנחנו נוכל לכפות בסוף, אבל תרבותית, אם היו למנהל קופת-חולים המוסר והתרבות שצריך לעשות את זה, כי זה אלף-בית של חובה אנושית, לא לחכות עד שנכפה את זה, אני חושב שזה היה חוסך הרבה.

עזמי בשארה: תודה רבה.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת עזמי בשארה.

מגלי והבה: אני מזמין את השר להשיב למציעים.

מגלי והבה: אני מקווה שאת הבעיות שהעליתם, חבר הכנסת בשארה ואחרים - לא לחכות עד הצעות החוק או עד הטיפול בוועדות, אלא לפנות למשרדי הממשלה הנוגעים בדבר או לקופות-החולים הנוגעות בדבר.

רפי איתן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני מכיר מקרוב את כל נושא הנכות והמוגבלות, זה קיים גם אצלי באופן אישי.

רפי איתן: אני אומר כמה מלים בשם הממשלה, ואחר כך אני מבין ששתי הצעות החוק, אחת של עמי אילון והשנייה של רן כהן, תבואנה לדיון, והממשלה תומכת בהצעות החוק האלה.

רפי איתן: בישראל, כמו במרבית הארצות ברחבי העולם, חיים מאות אלפי אנשים עם מוגבלויות פיזיות, חושיות, שכליות, נפשיות ואחרות, מאות אלפים נוספים מעורבים בטיפול בבן משפחה עם מוגבלות, וכמעט כולנו צפויים ביום זה או אחר להיפגש עם מוגבלות בקשר לעצמנו, לקרוב לנו, לעמית או לחבר.

רפי איתן: ישראל, כמו ארצות מתקדמות אחרות, מעניקה לאנשים עם מוגבלות מגוון גדול של זכויות, זכאויות ושירותים בתחומי הבריאות, הרווחה והביטחון הסוציאלי בהיקפים של מיליארדי שקלים בשנה.

רפי איתן: למרות זאת ולמרות החקיקה המסועפת הקיימת בתחום, רבים מכלל האנשים עם מוגבלות אינם מצליחים להשתתף ולתרום באופן שוויוני בחברה: נמנע מהם להשתלב בבתי-ספר רגילים, בעבודה בשוק הפתוח, בסביבת הרחוב, או לקבל שירות כמו כולם ועם כולם במרפאה – שמענו על זה קודם, רק לא שמענו איזו קופת-חולים – בבנק, בקניון, בפארק, באירועי תרבות, ספורט ועוד.

רפי איתן: שנים רבות נטו לייחס את העדר ההשתלבות למוגבלות של האנשים לחוסר היכולת שלהם לתפקד ולתרום.

רפי איתן: הדעה הרווחת היתה, שיש לרחם עליהם, להגן עליהם, ועל כן לתת להם בלי לצפות לתמורה מצדם.

רפי איתן: תפיסת עולם זו אינה מקובלת יותר.

רפי איתן: היום, כתוצאה מההכרה בזכויות אדם וההתפתחות האדריכלית, הטכנולוגית והרפואית המפוארת, המאפשרת לרבים מאוד לתפקד גם עם מוגבלות חמורה, אנו רואים בגישה המבדלת בבחינת הטלת סטיגמה בלתי ראויה, ואת העדר מתן שוויון הזדמנויות ואי-היערכות לנגישות סביבתית וחברתית כמעשים ברורים של מחדל ואפליה על רקע מוגבלות.

רפי איתן: שנים רבות מדי הזכות של אנשים עם מוגבלות לנגישות סביבתית וחברתית, והצורך בהשתלבות ובלקיחת אחריות בכל תחומי החיים, לא היו מובנים מאליהם הן בקרב הציבור הרחב והן בקרב האנשים עם המוגבלות עצמם.

רפי איתן: כתוצאה מכך החברה הישראלית, למרות כל ההשקעות והאכפתיות, עדיין אינה מממשת את הפוטנציאל העצום הטמון בהון האנושי של קבוצת אנשים מגוונת זו.

רפי איתן: מציאות זו היא בלתי נסבלת ואינה יכולה להימשך עוד.

רפי איתן: אנו זקוקים לכל אדם בחברה ומחויבים לאפשר לו לתרום לה את מיטבו.

רפי איתן: המחויבות למעבר מגישת החסד לגישת הזכות ועמה למחויבות אישית וחברתית מעוגנת בחוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות, התשנ"ח-1998.

רפי איתן: החוק קובע כעקרון יסוד, כי "זכויותיהם של אנשים עם מוגבלות ומחויבותה של החברה בישראל לזכויות אלה מושתתות על ההכרה בעקרון השוויון, על ההכרה בערך האדם שנברא בצלם ועל עקרון כבוד הבריות".

רפי איתן: עוד קובע החוק את החובה "להגן על כבודו וחירותו של אדם עם מוגבלות, לעגן את זכותו להשתתפות שוויונית ופעילה בחברה בכל תחומי החיים, וכן לתת מענה הולם לצרכיו המיוחדים באופן שיאפשר לו לחיות את חייו בעצמאות מרבית, בפרטיות ובכבוד, תוך מיצוי מלוא יכולתו".

רפי איתן: כיצד ניתן ליישם עקרונות נשגבים אלה להבטחת זכויות אדם של אנשים עם מוגבלות בחיי היום-יום?

רפי איתן: השקענו רבות, ובוודאי עוד נשקיע, בתחום מתן מענים לצרכים אינדיבידואליים מיוחדים של האנשים והמשפחות בתחום חקיקה זה.

רפי איתן: נוסף על כך הגיעה העת להתמקד באופן מיוחד ואינטנסיבי בהנגשת הסביבה והחברה כפי שמורה התיקון לחוק השוויון המכונה "פרק הנגישות", שעבר במרס 2005, והוא, לכל הדעות, מהמתקדמים בעולם.

רן כהן: הכי מתקדם בעולם.

רפי איתן: הכי מתקדם בעולם, השאלה אם יש יישום.

רפי איתן: אני יכול לראות לנגד עיני את החזון הטמון בו, הקובע כי בתוך פחות משני דורות מרבית, אם לא כל המבנים, התשתיות, הסביבה והשירותים הציבוריים החדשים והקיימים יהיו פתוחים באופן שוויוני ונגיש לכניסה, לתנועה, להתמצאות, לשימוש ולהנאה מלאה ובטוחה של אנשים עם מוגבלות, כך שיוכלו להשתלב בחברה בכל תחומי החיים: בחינוך, בתעסוקה, בפנאי, בתרבות, בפעילות ציבורית ואזרחית ועוד.

רפי איתן: היישום הוא בראש ובראשונה שאלה של מודעות וידע, סדרי עדיפויות, נכונות והבנה עמוקה כי מדובר למעשה בהתאמת הסביבה למען כולנו ולמען היקר לנו.

רפי איתן: נדרשים, כמובן, גם הרבה רצון טוב ותחושה של סולידריות, שכל כך נדרשת בחייה של מדינה.

רפי איתן: בעוד שנת 2005 התאפיינה בשיאים של חקיקת שוויון לאנשים עם מוגבלות, מאופיינת שנת 2006 בשקידה של משרדי ממשלה רבים: הבריאות, החינוך, התחבורה, הביטחון, התקשורת, התמ"ת ומשרד המשפטים - באמצעות נציבות השוויון המתאמת ודוחפת עבודת מטה זו – על ניסוח 36 סטים של תקנות המגדירות את הדרישות ואת תחומי הידע הנוגעים לנגישות.

רפי איתן: מדובר בתהליך ששותפים לו כל משרדי הממשלה, השלטון המקומי והציבורי, הנציגים הרלוונטיים מהמגזר העסקי ומארגוני הנכים והמשפחות של בעלי כל סוגי המוגבלויות.

רפי איתן: זהו תהליך דמוקרטי ומשותף, מורכב ביותר, המחייב פיתוח שפה חדשה ומשותפת לכל המוגבלויות, ניסוח משנה סדורה והגדרת מומחיות בתחום של זכויות אדם ונגישות סביבתית-חברתית על כל היבטיה.

רפי איתן: אנו גאים בתהליך זה, אשר פירותיו הולכים ומונחים על שולחנה של הכנסת לאישור, כדי שנוכל בהקדם להתחיל במלאכת היישום הלכה למעשה.

רפי איתן: אנו בפתחה של מהפכה חברתית-סביבתית של ממש.

רפי איתן: כולנו מייחלים לה.

רפי איתן: בהזדמנות זו אני רוצה לומר מלה מיוחדת לאנשים עם המוגבלויות הבלתי נראות, דהיינו עם המוגבלויות הנפשית, השכלית, וכן למשפחות שוודאי חלקן נמצא ביציע - אולי כאן ואולי לא - אך רבים אחרים עדיין לא.

רפי איתן: השנים של התכחשות לקיומכם ולחשיבות

רפי איתן: כם חלפו ואינן.

רפי איתן: על כל רשות, על כל אזרח, על כולנו מוטלת החובה האישית והחברתית להילחם עד חורמה בסטיגמה ולעשות כל שניתן על מנת שאפליית

רפי איתן: כם הכפולה והמכופלת תיעלם.

רפי איתן: אתם אזרחים כמו כולם, והמדינה היא גם בית מובן מאליו עבורכם.

רפי איתן: לבסוף אני רוצה להסב את תשומת לב כולכם לעובדה כי בשבוע הבא, ב-13 בדצמבר, העצרת הכללית של ארגון האומות המאוחדות עומדת לאשר את האמנה הבין-לאומית בדבר זכויות אנשים עם מוגבלות, אשר ניסוחה הושלם לאחר ארבע שנים של עבודה סבוכה ומורכבת.

רפי איתן: מדינת ישראל, שהיתה פעילה מאוד בתהליך הניסוח ותרמה רבות לרוחה ולתוכנה, כבר התחייבה לאמצה ולמעשה החלה לפעול, במסגרת נציבות השוויון, להיערך ליישומה בכל משרדי הממשלה במהלך השנים הקרובות.

רפי איתן: עבודה רבה מחכה לכולנו.

רפי איתן: למרות כל הקשיים והאתגרים העומדים בפנינו, ממשלת ישראל וכנסת ישראל מחויבות לתהליך של קידום שוויון וצדק חברתי לאנשים עם מוגבלות, אשר תוצאתו צריכה להיות רק אחת - חיים משותפים ותורמים לכל אדם, אם יש לו מוגבלות אם לאו.

רפי איתן: תודה.

רפי איתן: כפי שאמרתי קודם, בהצבעה הממשלה עם המציעים.

מגלי והבה: אדוני, מה אתה מציע?

מגלי והבה: אדוני מציע דיון במליאה או בוועדה?

משה גפני: ועדת העבודה והרווחה.

מגלי והבה: ועדת העבודה והרווחה; או להסתפק בדברי השר.

משה גפני: לא.

משה גפני: ועדת העבודה והרווחה.

מגלי והבה: בסדר.

מגלי והבה: אנחנו שואלים.

מגלי והבה: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה.

מגלי והבה: בעד - זה דיון בוועדת העבודה והרווחה, נגד - זה הסרה.

עמיחי אילון: למה ועדת העבודה והרווחה?

מגלי והבה: למה?

מגלי והבה: כי יש בקשה.

מגלי והבה: הנושא גם שייך לוועדת העבודה והרווחה.

רן כהן: רבותי, אני מבקש מכולם להעביר לוועדת העבודה והרווחה.

מגלי והבה: בסדר.

מגלי והבה: אנחנו עוברים להצבעה עם הסכמה, ולכולם ברור.

מגלי והבה: לא מדברים בזמן ההצבעה.

מגלי והבה: הצבעה מס' 2 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה - 28 נגד - אין נמנעים - אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

מגלי והבה: בעד - 28, נגד - אין, נמנעים - אין.

מגלי והבה: אני קובע בזאת שההצעה בנושא ציון היום הבין-לאומי למען אנשים עם מוגבלות עברה ותועבר לדיון בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

רן כהן: תודה רבה.

דב חנין: - - -

מגלי והבה: רשמנו לפנינו שחבר הכנסת דב חנין לא השתתף, אבל הוא בעד.

מגלי והבה: [הצעת חוק פ/1518/17; נספחות.

מגלי והבה: ]

מגלי והבה: אנו עוברים להצעות חוק בדיון מוקדם בתמיכת הממשלה.

מגלי והבה: חבר הכנסת אמנון כהן, אנחנו באמצע.

מגלי והבה: שב.

מגלי והבה: אתה תשמע הכול, והכול יסבירו לך.

מגלי והבה: הצעות החוק הן בתמיכת הממשלה, ועניינן אנשים עם מוגבלויות.

מגלי והבה: ההצעה הראשונה היא הצעת חוק דמי מחלה (תיקון - היעדרות של הורה לילד עם מוגבלות), התשס"ו-2006, של חברי הכנסת עמי אילון וחיים אמסלם וקבוצת חברי הכנסת.

מגלי והבה: אני מזמין את חבר הכנסת עמי אילון, ואחריו את חבר הכנסת חיים אמסלם, לנמק את ההצעה במסגרת זמן של שלוש דקות לכל חבר הכנסת.

מגלי והבה: זו ההזדמנות להודות לכל חברי הכנסת שעד עכשיו טרחו והשתתפו בדיון, ולאורחים שלנו.

רן כהן: גם לך.

עמיחי אילון: אדוני היושב-ראש, קודם כול, תודה רבה.

עמיחי אילון: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, היום הזה הוא יום מיוחד.

עמיחי אילון: אנחנו מציינים את היום הבין-לאומי למען אנשים עם מגבלות.

עמיחי אילון: ראוי לזכור, כפי שציין זאת קודם השר והעיד לגבי עצמו, ואני מעיד לגבי עצמי, שאין אנשים מושלמים, ובטח לא אנחנו בבית הזה.

עמיחי אילון: במידה מסוימת, או לא במידה מסוימת, לכל אחד מאתנו יש מגבלות, ולאחדים יותר.

עמיחי אילון: כמעט 20% מאזרחי מדינת ישראל מוגדרים תחת הכותרת הפורמלית של אנשים עם מגבלות.

עמיחי אילון: השאלה שאנחנו צריכים לשאול את עצמנו היא: איך אנחנו מאפשרים לכל אחד למצות את המקסימום, את המיטב, גם לאלה שהגורל התאכזר אליהם והטיל עליהם מגבלה נוספת על המגבלות שיש בכל אחד מאתנו?

עמיחי אילון: התיקון לחוק שהגשנו, חברי חבר הכנסת חיים אמסלם ואנוכי, זה המעט שאפשר על מנת לתת מענה מסוים בכיוון הזה.

עמיחי אילון: הצעת החוק, או התיקון לחוק שאנחנו מציעים בנוגע לאדם עם מגבלה משמעותית, יוצאת מתוך הנחה שאדם בכל גיל נזקק בחיי היום-יום, אם יש לו מגבלה, לליווי ולהשגחה, לטיפולים פארה-רפואיים, לשירותים תומכים רבים, אשר מצריכים את ההורה או האפוטרופוס ללוותו לצורך קבלת שירותים אלו.

עמיחי אילון: בנוסף, אדם עם מגבלה שכלית אינו יכול לגשת לרופא לבדו, וזאת בדומה לקטינים אשר לגביהם חוקק החוק המקורי.

עמיחי אילון: משום כך, הורה לאדם עם מגבלה נאלץ להיעדר מעבודתו מספר ימים רב יותר מכל עובד אחר לצורך ליווי והשגחה.

עמיחי אילון: נוסף על כך, בניגוד להורים אחרים, אילוץ זה אינו מסתיים בהגיע הבן או הבת לבגרות.

עמיחי אילון: הצעת החוק הנדונה תאפשר להחיל הסדר דומה לזה הקיים בחוק העיקרי גם לעניין עובד שהוא הורה, לרבות הורה במשפחת אומנה או אפוטרופוס של אדם עם מגבלות הנעדר מעבודתו בשל השגחה או ליווי של האדם עם המגבלה, ולאפשר לו לזקוף על חשבון ימי המחלה הצבורה או ימי החופשה שלו עד 15 ימים בשנה, או 30 יום אם מדובר בהורה יחיד.

עמיחי אילון: לאור האמור לעיל, אנו רואים חשיבות רבה בקידום הצעת חוק חשובה זו, שאין לה עלות תקציבית הנדרשת מאחד ממשרדי הממשלה.

עמיחי אילון: זה המעט שאנחנו יכולים לעשות לאנשים שהגורל כל כך התאכזר אליהם.

עמיחי אילון: תודה רבה.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת עמי אילון.

מגלי והבה: אני מזמין גם את חבר הכנסת חיים אמסלם לנמק.

מגלי והבה: שלוש דקות, בבקשה.

מגלי והבה: יש לי בקשה מחברי חברי הכנסת שמדברים בינם לבין עצמם - שיעשו את זה לפחות כך שאנחנו לא נשמע עד כאן.

רן כהן: בעיקר ששומעים את הסודות.

ראובן ריבלין: זה חוק חשוב.

חיים אמסלם: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מתכבד להציג בפניכם את הצעת חוק דמי מחלה (תיקון - היעדרות של הורה לילד עם מוגבלות), התשס"ו-2006, שמוגשת היום לפניכם על-ידי ועל-ידי חברי חבר הכנסת עמי אילון.

חיים אמסלם: היום הוא היום הבין-לאומי לזכויות אנשים עם מוגבלות.

חיים אמסלם: הצעת החוק שלפנינו באה לענות על צרכיו של הורה לילד עם מוגבלות.

חיים אמסלם: הורה לילד נכה נדרש לטפל בבנו יותר ממה שנדרש לטיפול בילד רגיל.

חיים אמסלם: במקרים רבים ילדים בעלי מוגבלות נזקקים לטיפולים ארוכים ולשהות ארוכה במוסדות רפואיים ושיקומיים.

חיים אמסלם: עלינו לאפשר לאחד ההורים ללוות אותו, בלי שהדבר יפגע בו כלכלית.

חיים אמסלם: גם כאשר הילד בריא ולומד במוסד המתאים למוגבלותו, על מנת שהילד יצא לפעילות חברתית, ההורים נדרשים ללוות את בנם או לחלופין לדאוג למלווה.

חיים אמסלם: לא יעלה על הדעת שנכבול את הילד למוסד שבו הוא לומד בלי לאפשר לו לצאת לטיולים ולסיורים כמו כל ילד בן גילו.

חיים אמסלם: המדינה חייבת להכיר בצורך זה ולאפשר להורים אלה ללוות את ילדיהם בלי שהדבר יפגע בהם כלכלית, בלי שיפסידו ימי עבודה ובלי שמקום העבודה ימנע זאת מהם.

חיים אמסלם: בנוסף, החוק הקיים מכיר בצורך של הורה להתלוות לבנו עד הגיעו לגיל 15.

חיים אמסלם: במקרה של ילד עם מוגבלות, גם כאשר הוא מעל גיל 18 הוא עדיין נזקק לטיפול ולליווי של הוריו.

חיים אמסלם: ראוי שהחוק יכיר גם בו לפי אותה אמת מבחן.

חיים אמסלם: בהצעת החוק המוצעת יש התייחסות גם לבעיה זו.

חיים אמסלם: תודה לכם.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת חיים אמסלם.

מגלי והבה: חברי הכנסת, מכיוון שהממשלה מסכימה, אנחנו עוברים להצבעה על הצעת החוק.

מגלי והבה: הצבעה מס' 3 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לדיון מוקדם בוועדה - 23 נגד - אין נמנעים - אין ההצעה להעביר את הצעת חוק דמי מחלה (תיקון – היעדרות של הורה לילד עם מוגבלות), התשס"ו-2006, לדיון מוקדם בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

מגלי והבה: בעד – 23.

מגלי והבה: אני רואה שיש תקלה אצל חבר הכנסת מלכיאור.

מגלי והבה: הוא הצביע במקום חברת הכנסת שלי יחימוביץ.

מגלי והבה: נתקן את זה כהצבעה שלך.

מיכאל מלכיאור: - - -

מגלי והבה: הצבעת גם אצלך וגם אצלה.

מגלי והבה: אתה טעית בהצבעה, אבל לא רואים בזה הצבעה כפולה.

מיכאל מלכיאור: אני בעד - - -

מגלי והבה: בגלל שהודעת בזמן, אנחנו מקבלים את הודעתך.

קריאה: - - -

מגלי והבה: הוא הודה באשמה מהר וראינו את זה.

מגלי והבה: להבא אני מבקש לשים לב.

מגלי והבה: חברי הכנסת, 23 חברי הכנסת תומכים בהצעת החוק.

מגלי והבה: הצעת החוק עוברת לדיון בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

מגלי והבה: [הצעת חוק פ/270/17; נספחות.

מגלי והבה: ]

מגלי והבה: אנחנו עוברים להצעת חוק השנייה, הצעת חוק איסור לשון הרע (תיקון – מוגבלות), התשס"ו-2006, של חבר הכנסת רן כהן.

מגלי והבה: בבקשה, לרשותך שלוש דקות לנמק.

רן כהן: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, הדבר המעשי שאנחנו עושים היום לטובת אנשים עם מוגבלויות הוא לחוקק חוקים.

רן כהן: זאת המלאכה שלנו.

רן כהן: נדמה לי שאני עומד להגיש הצעת חוק כל כך מובנת מאליה, שכמעט שלא היה צריך חוק, אבל כיוון שאנחנו רוצים להטמיע בחברה הישראלית גם כללי תרבות וכללים אנושיים וגם כללי חוק, נדמה לי שחשוב בכל זאת לקבל את הצעת החוק שאני מציע לכם.

רן כהן: בחוק איסור לשון הרע עד היום נאסר ביזוי אדם בשל גזעו, מוצאו, דתו, מקום מגוריו, מינו או נטייתו המינית, אבל אין איסור לפגוע בו בשל מוגבלותו הפיזית, הנפשית או האחרת.

רן כהן: מדובר בהוספת האיסור לפגוע באדם בשל מוגבלותו; כלומר, בהוספת המלה "מוגבלותו".

רן כהן: כידוע לכם, לפי חוק איסור לשון הרע, אם הפגיעה נעשית באופן בוטה יותר בפרהסיה, העונש מגיע עד שנת מאסר, ואם הפגיעה היא קצת פחות חריפה, הקנס יכול להגיע עד 50,000 שקל.

רן כהן: הדבר נעשה בהסכמת הממשלה - אני לא מופתע - ולכן מוצע לקבל את הצעת החוק הזאת בכנסת ולהעבירה לוועדת החוקה, חוק ומשפט להכנתה לקריאה ראשונה, כדי שנוכל לקדם מהמקום הזה את הציבור שכל כך הרבה דיברנו היום בזכויותיו ובשבחו.

רן כהן: תודה רבה.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת רן כהן.

יעקב ליצמן: לפי הצעת החוק שלך, מהיום אסור לדבר נגד הממשלה - - -

רן כהן: שלא תעז להגיד "שמן מגעיל".

מגלי והבה: חבר הכנסת ליצמן, יושב-ראש ועדת הכספים, הוא אמר לך שהממשלה תומכת בהצעת החוק.

מגלי והבה: אנחנו מברכים אותו.

יעקב ליצמן: אסור לדבר נגד הממשלה - - -

רן כהן: לקלל את הממשלה - - -

מגלי והבה: אנחנו עוברים להצבעה.

מגלי והבה: הצבעה מס' 4 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לדיון מוקדם בוועדה – 18 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק איסור לשון הרע (תיקון - מוגבלות), התשס"ו-2006, לדיון מוקדם בוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

מגלי והבה: 18 תומכים, אין מתנגדים ואין נמנעים.

מגלי והבה: אם כך, הצעת החוק תועבר לוועדת החוקה, חוק ומשפט.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, אני רוצה להעיר הערה - - -

מגלי והבה: חבר הכנסת נסים זאב, אני יודע שאתה חבר ועדת החוקה, חוק ומשפט.

נסים זאב: זה לא חוק - - -

מגלי והבה: אני סומך עליכם בוועדת החוקה, חוק ומשפט שתעשו כל מה שדרוש כדי לחוקק חוק כראוי.

מגלי והבה: הודעת ועדת הכלכלה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעות חוק ["דברי הכנסת", חוב' ה', עמ' 4093.

מגלי והבה: ]

מגלי והבה: הנושא הבא שלנו הוא הצבעה על הודעת ועדת הכלכלה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעות החוק הבאות: א.

מגלי והבה: הצעת חוק הרשות הלאומית למורשת יהדות בוכרה, התשס"ה-2005, של חבר הכנסת אמנון כהן; ב.

מגלי והבה: הצעת חוק הרשות הלאומית למורשת יהדות לוב, התשס"ה-2005, של חבר הכנסת משה כחלון.

מגלי והבה: מובן שנצביע על שתי הצעות החוק בנפרד.

מגלי והבה: מי בעד החלת דין רציפות על הצעת החוק הראשונה, של חבר הכנסת אמנון כהן?

מגלי והבה: אנחנו עוברים להצבעה.

מגלי והבה: הצבעה מס' 5 בעד הודעת הוועדה – 15 נגד – אין נמנעים – 1 הודעת ועדת הכלכלה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק הרשות הלאומית למורשת יהדות בוכרה, התשס"ה-2005, נתקבלה.

מגלי והבה: 15 תומכים, אין מתנגדים ונמנע אחד.

מגלי והבה: אם כך, דין הרציפות יחול על הצעת החוק הזאת של חבר הכנסת אמנון כהן.

עתניאל שנלר: לאיזו ועדה זה יעבור?

עתניאל שנלר: לוועדת החינוך, התרבות והספורט?

משה כחלון: איך זה יעבור לוועדת החינוך, התרבות והספורט?

משה כחלון: זה הגיע מוועדת הכלכלה.

גדעון סער: אי-אפשר, אני רוצה להסביר.

מגלי והבה: תאמינו לי שכל עוד אני יושב פה לא ייעשה שום עוול לאף אחד ולאף חוק.

רן כהן: כשמדובר בדין רציפות, הצעת החוק חוזרת לוועדה.

גדעון סער: נכון.

גדעון סער: עלה ויכוח דומה לפני כמה ימים, שאחריו ניגש אלי סגן המזכיר נאזם בדר.

גדעון סער: הוא בהחלט אחז באותה עמדה שמעוגנת בתקנון, דהיינו, כאשר הבקשה לדין רציפות כבר באה מהוועדה שהיא המבקשת, אי-אפשר כאן לפתוח את הדיון.

גדעון סער: מה שאפשר לעשות, אחרי שזה עובר בחזרה לוועדת הכלכלה, לבקש מוועדת הכנסת: אנא העבירי את הדיון.

גדעון סער: מכאן זה יכול להגיע אך ורק לוועדה שביקשה את דין הרציפות.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת גדעון סער, שקלע לדעתם של חברי הכנסת.

מגלי והבה: אם כך, אנחנו מעבירים את הצעת החוק לוועדת הכלכלה להמשך הדיון.

מגלי והבה: אנחנו ממשיכים בהצבעה על ההצעות.

מגלי והבה: הצעת חוק הרשות הלאומית למורשת יהדות לוב - - -

ראובן ריבלין: אדוני היושב-ראש, ההערה שהערת, שנמצאת בתקנון, היא לא רק לגבי הרציפות, אלא גם לגבי הקריאה הטרומית.

ראובן ריבלין: איפה שהיתה קריאה טרומית ואחריה קריאה ראשונה, ממשיכים עם ההצעה לאותה ועדה.

מגלי והבה: תודה על ההבהרה.

מגלי והבה: אנחנו עוברים להצבעה, חברים.

מגלי והבה: הצבעה מס' 6 בעד הודעת ועדת הכלכלה – 13 נגד – אין נמנעים – 1 הודעת ועדת הכלכלה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק הרשות הלאומית למורשת יהדות לוב, התשס"ה-2005, נתקבלה.

מגלי והבה: בעד - 13, נגד - אין, נמנע אחד.

מגלי והבה: כמובן דין הרציפות יחול, ונחזיר את הצעת החוק לוועדת הכלכלה.

קריאות: על לוב.

מגלי והבה: אמרתי: על לוב.

מגלי והבה: אם בשעונים לא מתוקן, אני קובע כי על הצעת חוק הרשות הלאומית למורשת יהדות לוב, התשס"ה-2005, יחול דין הרציפות, והיא תחזור לדיון בוועדת הכלכלה לשם הכנתה לקריאה השנייה ולקריאה השלישית.

מגלי והבה: ["דברי הכנסת", חוב' ו', עמ' 4193.]

מגלי והבה: חברי הכנסת, אנו עוברים להצעת סיעות הליכוד, מרצ-יחד, רע"ם-תע"ל, חד"ש ובל"ד שלא להחיל דין רציפות על הצעות החוק הבאות: א.

מגלי והבה: הצעת חוק הפעלת רכב (מנועים ודלק) (תיקון מס' 3) (מכירת דלק שאינו עומד בדרישות התקן), התשס"ו-2005; ב.

מגלי והבה: הצעת חוק המועצה הישראלית לצרכנות, התשס"ו-2005.

מגלי והבה: אני מזמין בזה אחר זה את נציגי הסיעות לנמק את התנגדויות סיעותיהם להחלת דין רציפות על הצעות החוק על-פי החלוקה שציינתי, והן מופיעות, אני מקווה, בסדר-היום שלפניכם.

מגלי והבה: אם לא, אני מזמין את נציג סיעת הליכוד, חבר הכנסת גלעד ארדן, ואחריו כמובן יבוא נציג סיעת מרצ-יחד, וכך לפי הסדר.

גלעד ארדן: תודה.

גלעד ארדן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מייד אתייחס לבקשה של סיעת הליכוד שלא להחיל דין רציפות, אבל לפני כן - היום קרה אירוע, אפילו חשוב יותר מהחלת דין הרציפות, וזו החלטתה של שרת החינוך להחליף את כל המפות שמופיעות בספרי הלימוד במדינת ישראל ולסרטט בהן מחדש את "הקו הירוק", כדי ש"חס וחלילה" מישהו מהתלמידים במערכת החינוך של מדינת ישראל לא יעלה בדעתו שלעם היהודי יש "חס וחלילה", לשיטתה של השרה המהוללת, איזו זכות היסטורית, משפטית, תנ"כית, דתית, על אותם חלקי ארץ, שברבים מהם צמח העם היהודי, ודי שנדבר על חברון, על בית-אל, על עלי.

גלעד ארדן: לא בטוח שהשרה יודעת מה קרה במקומות האלה, אפילו אם נדבר על מקומות שכנסת ישראל החילה עליהם את החוק והמשפט של מדינת ישראל כמו ירושלים וכמו רמת-הגולן.

דב חנין: - - - חמור בשכם.

מגלי והבה: חבר הכנסת דב חנין, במקרה גם לך יש זכות תגובה.

גלעד ארדן: מה יש לך להגיד על הקנייה של חברון בכסף?

גלעד ארדן: זה בטח גם לא תקף לשיטתך.

דב חנין: זו שאלה מעניינת.

דב חנין: למה קנה בכסף אם אלוהים הבטיח לו?

גלעד ארדן: בשביל אנשים כמוך שלא מכירים בהבטחה הזאת, עושים עוד.

גלעד ארדן: לא ניגע בדברים כאלה, אבל יש דוגמאות נוספות בגמרא, שמוסיפים עוד דרך כדי לקבע את הבעלות.

גלעד ארדן: אני סבור ששרת החינוך, קודם כול, חרגה מהסמכויות שלה, כי מרכז המיפוי של ישראל כפוף למשרד הבינוי והשיכון, הוא זה שקובע את המפות של מדינת ישראל והוא קבע שכך תצויר מפת ארץ-ישראל.

גלעד ארדן: מעבר לזה, כשאנחנו רואים פעם אחר פעם שתלמידי ישראל, ואני אומר את זה בצער, לא יודעים לפעמים מי המנהיגים שלנו בעבר, לא תמיד יודעים מי היה רבין, מי היה בגין ומי היה בן-גוריון, ולא תמיד יודעים את ההיסטוריה של העם היהודי כאן בארץ-ישראל, זה מה שבוער היום לשרת החינוך של מדינת ישראל?

גלעד ארדן: קודם כול להזכיר לתלמידים שלנו איפה אין לנו זכויות, לדעתה כמובן.

גלעד ארדן: זה מה שחשוב לה.

גלעד ארדן: נפתרו כל הבעיות של מערכת החינוך, כבר חזרנו להיות בעשרת הראשונים בתוצאות במתמטיקה, כבר יש ארוחות חמות לכל הילדים במערכת החינוך, כבר יש מספר תלמידים קטן בכל כיתה.

גלעד ארדן: כל הבעיות נפתרו, רק הבעיה הזאת עוד לא נפתרה.

גלעד ארדן: כדאי שהציבור גם ידע, שהחלפת המפות הזאת, כיוון שאת ספרי הלימוד מפיקות חברות פרטיות, תעלה כסף רב, והכסף הרב הזה יהיה על חשבון תכנים אחרים שהיו יכולים להיות במערכת החינוך.

גלעד ארדן: נקודה אחרונה שאני רוצה לציין: כשיש שרת חינוך כמו יולי תמיר, הפעילות של אויבי ישראל ושל אלה שמוציאים דיבתנו רעה כל היום בעולם יכולה להיות הרבה יותר מינורית, הם יכולים להיות רגועים.

גלעד ארדן: כאשר אנחנו מנסים להסביר כל היום שגבולות 1967 הם לא גבולות בני-הגנה, ואפילו הצלחנו לשכנע כמה דמויות מרכזיות בעולם, לרבות בארצות-הברית, באה שרת החינוך ואומרת: לא, קודם כול שידעו תלמידי ישראל שעל המקומות האלה צריך מייד לוותר, לא משנה אם אפשר להגן שם על אזרחי המדינה או לא.

גלעד ארדן: חברי חברי הכנסת, ראש הממשלה שומע את כל הדברים האלה, והוא שותק, ממלא פיו מים.

גלעד ארדן: על כל דבר יש לו מה לומר, הוא הולך לבתי-ספר, הוא אומר שעדיף אולי שהשבויים ישבו עוד קצת בשבי ובלבד שלא נסכן את אזרחי מדינת ישראל.

גלעד ארדן: על כל דבר יש לו פליטות פה, בנושא הזה אין לו שום דבר מה לומר.

עתניאל שנלר: למה אתה מדבר אל ראש הממשלה?

עתניאל שנלר: דבר אל שרת החינוך.

גלעד ארדן: כמו שהוא מאשים את מפלגת העבודה במינוי של עמיר פרץ, כי הוא לא בעסק, הוא רק ראש הממשלה, גם שרת החינוך - זה לא קשור אליו, זה רק מערכת החינוך של מדינת ישראל, היא תנוהל לפי עמדות "שלום עכשיו", וחברי הכנסת של קדימה ימשיכו להצביע, והכול בסדר.

עתניאל שנלר: אני רוצה להזכיר לך שהיא חתמה יחד עם הסיעה שלה על קווי היסוד של הממשלה.

עתניאל שנלר: קווי היסוד של הממשלה אומרים - - -

גלעד ארדן: אתם תמשיכו להגיד את הקשקוש הזה של קווי יסוד, אבל בינתיים מה שהממשלה הזאת עושה אלה דברים אנטי-ציוניים, היא מפקירה שבויים והיא מחנכת את ילדי ישראל בנוסח "שלום עכשיו".

גלעד ארדן: אני מודה לך, ואני מבקש למשוך את הצעת סיעת הליכוד.

גלעד ארדן: חשבתי תוך כדי הדברים והשתכנעתי שאולי כדאי למשוך את ההצעה, ומבחינתנו אפשר להחיל את דין הרציפות.

גלעד ארדן: תודה רבה.

מגלי והבה: אני מזמין את חבר הכנסת יוסי ביילין שינמק.

יוסי ביילין: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, האמת היא שהשתכנעתי מהדברים שנשמעו כאן בנוגע לחוק, וגם אני נוטה לאחר שיקול נוסף והקשבת יתר - - -

גדעון סער: חשבתי שתגיע לזה רק בסוף דבריך.

יוסי ביילין: התלבטתי מאוד, אבל אני נוטה אחרי הדברים שנשמעו כאן להצטרף למשיכה.

יוסי ביילין: ולא הייתי עולה אלמלא הדקות האחרונות שנוצלו לעניין אחר.

גלעד ארדן: הן לא שכנעו אותך?

יוסי ביילין: אני כאן מנסה לשכנע אותך.

יוסי ביילין: יש קואליציה ויש אופוזיציה ותפקידנו לבקר את הממשלה, ולא מתפקידי להגן עליה.

יוסי ביילין: יש כאן שר שיושב ליד השולחן.

רפי איתן: כן, זה אני.

יוסי ביילין: כן, זה אתה.

יוסי ביילין: אתה בוודאי יכול להגן על הממשלה טוב ממני.

יוסי ביילין: רק מה שמשונה בעיני וגם קצת מרגיז זה התגובה הספונטנית הזאת, כדי לא להגיד פאבלובית - - -

גלעד ארדן: אתה יכול להגיד פאבלובית, נשמעו היום דברים יותר קשים.

יוסי ביילין: אתה יודע שאין חלקי עם הקשים.

יוסי ביילין: התגובה הספונטנית הזאת, כאילו שכאן יש משהו.

יוסי ביילין: הרי אנחנו לא יכולים, מצד שני, לקדש את הקו הזה.

יוסי ביילין: הוא קו רע.

יוסי ביילין: אני לא חושב שמישהו מאתנו, ודאי לא אני, אני גם לא חושב שהגברת תמיר רואה בקו הזה איזה קו חשוב שכדאי לשמר אותו.

יוסי ביילין: איך אני יודע את זה?

יוסי ביילין: כי יולי תמיר היא אחת מהנשים שחתמו על יוזמת ז'נבה, שבה הקו הוא קו שונה מאוד מקו 1967.

יוסי ביילין: כי כולנו מבינים שחלק ניכר מהיישובים שהוקמו מעבר לקו וחלק ניכר מהמתנחלים שגרים שם יישארו שם.

יוסי ביילין: זאת אומרת, הרעיון הזה של גושי ההתיישבות הרי לא בא מהימין במקורו, הוא בא מהשמאל, כאשר אמרנו, יש מציאות.

יוסי ביילין: אנחנו היינו נגד ההתנחלות מלכתחילה, רובנו הגדול, אבל משכבר הוקמו התנחלויות, בואו נעשה חילופי שטחים ובואו נשמור לעצמנו לפחות כמה מגושי ההתנחלויות הגדולים.

יוסי ביילין: וז'נבה זה גוש-עציון, זה מעלה-אדומים, זה כל השכונות היהודיות במזרח ירושלים וזה אזור שקרוב ל"קו הירוק" – אורנית, כל האזור של חמש דקות מכפר-סבא, תמורת שטח דומה מ"הקו הירוק".

יוסי ביילין: אבל מה?

יוסי ביילין: אתה לא יכול ללמד בלי להתייחס לקווים שונים שהיו כאן - מוועדת פיל.

יוסי ביילין: מי שמראה לתלמידים את ועדת פיל אומר שזה קו טוב, שזה גבול חכם, שזה גבול רצוי?

עתניאל שנלר: למה היא לא הציעה להכניס את קווי החלוקה?

יוסי ביילין: רגע, עכשיו אתה קואליציה או אופוזיציה?

גלעד ארדן: מה עם השטח שגנבו לטובת ירדן?

עתניאל שנלר: אני מסכים ש"הקו הירוק" הוא קו היסטורי.

יוסי ביילין: הוא קו היסטורי.

יוסי ביילין: יותר מזה - - -

גדעון סער: כל ההיסטוריה שלו היא 19 שנה.

יוסי ביילין: נכון.

יוסי ביילין: אבל אני לא מבין: האם באמת התביעה היא שלא יתייחסו אליו, שלא ידעו שהוא היה, או שלא יראו בו קו אידיאלי?

יוסי ביילין: זו השאלה.

גדעון סער: זה מיתמם.

גדעון סער: זו לא המטרה.

יוסי ביילין: אני לא מיתמם.

גדעון סער: אני לא מתכוון אליך.

גדעון סער: זה מיתמם להציג את השינוי שעליו התבשרנו בעמוד הראשון בעיתון "הארץ" כאילו זה דבר שנועד להוסיף ידיעה על כל שלב משלבי הסכסוך.

גדעון סער: זה ממש לא כך.

יוסי ביילין: אלא מה?

יוסי ביילין: יהיה כתוב בספר הלימודים שקו 1967 זה הקו הרצוי?

יוסי ביילין: ילדים יקרים, תלמדו את זה כי זה מה שצריך להיות במדינה שלכם?

גלעד ארדן: זו מדינת ישראל הראויה.

יוסי ביילין: אם זה מה שיהיה כתוב, אני לגמרי אתכם.

יוסי ביילין: כי הקו הזה הוא קו רע, לא רצוי, וצריך לשנותו.

גלעד ארדן: כשמראים לילד תמונה של ג'ירפה 20,000 פעם, הוא כבר יודע שזו ג'ירפה, כך היא צריכה להיראות.

גלעד ארדן: היא רוצה לעצב את התודעה במיטב מסורת השמאל.

מגלי והבה: חברי הכנסת, אני מבקש.

יוסי ביילין: גם היא חתומה על זה.

יוסי ביילין: לכן אני מציע לא לטפול עליה מה שאין שם.

יוסי ביילין: אני חושב שקו 1967 הוא קו חיוני ללימוד, הוא לא קו חיוני לקיום.

יוסי ביילין: אני חושב שמי שכאן מתנצח על העניין של חברון, ואפילו על שכם, גם חברון וגם שכם יותר יקרות היסטורית לכולנו מאשר תל-אביב.

יוסי ביילין: אז מה?

יוסי ביילין: יש מציאות שבה בחברון, בוודאי בשכם, לא נהיה, ובתל-אביב בחיפה ובירושלים כן נהיה.

יוסי ביילין: לכן אנחנו צריכים לדעת מהי ההיסטוריה, מה היו הקווים שהוצעו בעבר ולאן אפשר להגיע.

יוסי ביילין: לפי דעתי, דווקא כאשר אנחנו מתכנסים - ואנחנו מתכנסים בהבדלים בינינו.

יוסי ביילין: ההבדלים שהיו בינינו בנושא של שלמות הארץ לפני 15 שנה, שלא לדבר על 30 שנה, היו הרבה יותר גדולים מאשר היום.

יוסי ביילין: אני לא מציע על זה לטפול את העניין.

ראובן ריבלין: כאדם שעוסק בניסיון לפתור את הסכוך הישראלי-הערבי ולקבוע את גבולות הקבע בין הצדדים, האם אתה לא חושב שבספרי הלימוד אולי צריך לציין, שכאן היה "הקו הירוק", אבל המפה שתהיה מפה קודם כול של מדינת ישראל על כל יישוביה, יישוביה החוקיים?

ראובן ריבלין: אבל, כשמשרד החינוך הופך את "הקו הירוק" למקודש, יש בזה בעייתיות, כפי שאמר חבר הכנסת גלעד ארדן.

ראובן ריבלין: אני מסכים אתך שבהחלט צריך ללמד את תלמידי ישראל כולם, יהודים וערבים, לדעת מה המקור לסכסוך.

יוסי ביילין: אז בוא נסכים על דבר מאוד פשוט - - -

מגלי והבה: חבר הכנסת ביילין, אני אתן לך את הזמן, אבל אתה תחליט אם אתה רוצה לנהל את הדו-שיח הזה או לסכם, כי אתה בזכות דיבור וכל אחד הביע מה שהוא רצה.

יוסי ביילין: חבר הכנסת ריבלין, אני חושב שדבר אחד נורא חשוב: שהכול יהיה גלוי בפני התלמידים, שהם ידעו מהי ההצעה של הגבול היום, מה היה "הקו הירוק", מהי מפת ההתנחלויות, מה היה בעזה, מה פונה מרצועת-עזה, מצדי גם מפת המאחזים הבלתי-חוקיים, כי הם קיימים בשטח.

יוסי ביילין: לא הייתי רוצה שהתלמידים לא ידעו מה לפניהם.

יוסי ביילין: הבעיה הגדולה שלנו היא הבורות שלהם.

יוסי ביילין: כל אחד שמסתובב בבתי-ספר, ותאמינו לי, אני עושה את זה כל שבוע, כל שבוע אני מופיע עם מישהו אחר בבית-ספר אחר ואני רואה את הבורות, מזה אני רוצה לבכות.

יוסי ביילין: הלוואי שהם ידעו מה היתה ועדת פיל ומה היתה הצעת החלוקה ומה זה 1967 ומה כבשנו.

עתניאל שנלר: וגבולות ההבטחה.

יוסי ביילין: וגבולות ההבטחה.

יוסי ביילין: שהכול הם ידעו.

עתניאל שנלר: אם יהיה הכול באותו עמוד, אז ידעו.

יוסי ביילין: ואז שגם יחליטו.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת יוסי ביילין.

מגלי והבה: חברי הכנסת, אני מזמין את חבר הכנסת דב חנין.

מגלי והבה: לרשותו חמש דקות לנמק.

מגלי והבה: חברי חברי הכנסת, אני מציע שתמצאו את הזמן להיפגש ולדון על הסוגיה הזאת ולא להפריע.

מגלי והבה: כבר היית בזכות דיבור.

מגלי והבה: בבקשה, חבר הכנסת דב חנין.

מגלי והבה: אחריו – חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, אחרון הדוברים.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, עמיתי חברי הכנסת, לפני שאתייחס לגופה של הצעת החוק שלפנינו, אני רוצה לומר כמה מלים לעמיתי חברי סיעת הליכוד.

דב חנין: אמר פה חבר הכנסת ביילין, שחשוב להכיר את "הקו הירוק" כי חשוב להכיר את העבר.

דב חנין: אני רוצה לומר לכם משהו שאולי לא ימצא חן בעיניכם אבל אני מאמין בו: אני חושב שחשוב לדעת את העתיד.

ראובן ריבלין: לא העתיד.

ראובן ריבלין: זה 1947.

דב חנין: לא.

דב חנין: אני אומר לכם את העתיד כפי שאני רואה אותו.

דב חנין: העתיד כפי שאני רואה אותו הוא עתיד של שלום בין שתי מדינות לשני העמים, כש"הקו הירוק", גבולות 1967, מפרידים בין שתי המדינות האלה כגבולות של שלום, של ביטחון, שתי בירות בירושלים.

דב חנין: אני חושב שזה המפתח לביטחון, לשלום, לזכויות, לתקווה, לעתיד של שני העמים.

דב חנין: אני חושב שזה מאוד חשוב, זו מערכת החינוך שצריכה להכשיר את ילדי ישראל לקראת העתיד.

דב חנין: אני מקווה שזה העתיד שאנחנו הולכים אליו.

דב חנין: לא הייתי רוצה לראות פה עתיד של המשך מלחמה, המשך סבל, המשך שפיכות דמים.

דב חנין: "הקו הירוק" הוא קו של תקווה.

דב חנין: "הקו הירוק" הוא קו של עתיד אחר לשני העמים בארץ הזאת.

דב חנין: לגופה של הצעת החוק, אדוני היושב-ראש, אני רוצה לומר כך: הצעת החוק שעומדת בפנינו היא הצעה ראויה.

דב חנין: אכן חשוב למנוע מכירת דלק שאיננו עומד בדרישות התקן, ומבחינה זו ההצעה היא הצעה ראויה, הצעה חשובה.

דב חנין: בכל זאת מדוע אני ניצב פה על הדוכן בפניכם ומנצל את זכות הדיבור שלי?

דב חנין: זו ההזדמנות מבחינתי, אדוני היושב-ראש, להתריע על המדיניות הכללית של מערכות הממשל בישראל בנושא הדלק, ובמיוחד הדלק לתחבורה.

דב חנין: חלק גדול מאוד מזיהום האוויר שנגרם בישראל, אדוני היושב-ראש, נגרם בגלל זיהום מתחבורה.

דב חנין: אנחנו מדברים בגוש-דן בלבד על 1,100 בני-אדם שמתים כל שנה תמותה עודפת בגלל בעיות של זיהום אוויר.

דב חנין: זה מספר ענקי, זה מספר גדול יותר ממספרם של אלה שנהרגים בישראל בתאונות דרכים, זה מספר גדול יותר ממספרם של אלה שנהרגים בשנה במסגרת הסכסוך הלאומי הנורא שיש לנו.

דב חנין: אבל המספר הזה עובר בשקט.

דב חנין: הפיגוע המתמשך הזה הוא פיגוע שקט, שלא מושך תשומת לב ולא זוכה לטיפול ראוי מצד רשויות המדינה.

דב חנין: יש מה לעשות.

דב חנין: אפשר לשנות את מערכת התחבורה בישראל.

דב חנין: אפשר להפחית את זיהום האוויר.

דב חנין: בשביל לעשות זאת אנחנו צריכים להעלות את איכות הדלק בישראל.

דב חנין: אנחנו צריכים, אדוני היושב-ראש, לעודד כלי רכב שמונעים באופן חסכוני בדלק.

דב חנין: עומדת לפנינו למשל הצעה לרפורמה בשווי לצורכי מס של רכבי ליסינג, אבל בהצעה הזאת, שיצאה ברוכה כשלעצמה, משרדי הממשלה לא מביאים בחשבון את ההשפעה הסביבתית של כלי רכב.

דב חנין: יושב פה יושב-ראש ועדת הכלכלה, ואני רוצה להפנות את תשומת לבך לכך שלמשל באנגליה, שבה עשו רפורמה בנושא שווי הרכב לצורכי מס, הכלילו את השיקול הסביבתי כאחד הפרמטרים שקובעים מה היא העלות של הרכב הזה.

דב חנין: העלות של הרכב היא לא תמיד רק כלכלית; העלות הסביבתית – גם היא עלות כלכלית.

דב חנין: אני יודע שבמשרד האוצר נעשתה עבודה טובה בתחום הזה של מדד ירוק, אבל כמו תמיד אצלנו, לפעמים יד שמאל לא יודעת מה יד ימין מציעה, ולהיפך.

גלעד ארדן: מה זאת אומרת לפעמים?

גלעד ארדן: הכלל הוא שיד שמאל לא יודעת - -

דב חנין: אכן כך.

גלעד ארדן: - - לעתים נדירות כן.

דב חנין: אני מודה לך, חבר הכנסת ארדן, אתה צודק.

דב חנין: הכלל הוא שיד שמאל לא יודעת מה יד ימין עושה.

דב חנין: יד שמאל כנראה עושה מדד ירוק יפה וראוי, ויד ימין מגישה רפורמה רב-שנתית שאיננה כוללת התחשבות במדד הירוק הזה.

דב חנין: לכן, אדוני היושב-ראש, אני רוצה לנצל את ההזדמנות הזאת ולפנות מעל במת הכנסת אל הממשלה, לעשות רפורמה אמיתית במשק הדלק, וקודם כול במשק הדלק לתחבורה.

דב חנין: אנחנו צריכים רפורמה שתעודד באמת התנהגות סביבתית; אנחנו צריכים רפורמה שתעודד באמת הגנה על הציבור מפני הפגיעות הקשות בבריאות של כולנו עקב זיהום אוויר, כתוצאה מדלק.

דב חנין: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

מגלי והבה: תודה, חבר הכנסת דב חנין.

מגלי והבה: אחרון המנמקים את ההתנגדות – חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

מגלי והבה: לאחר מכן אנחנו עוברים להצבעה על שתי הצעות החוק.

ראובן ריבלין: הדיון הוא משותף לשתי ההצעות?

גדעון סער: כן.

מגלי והבה: זה משותף, אבל ההצבעות הן בנפרד.

מגלי והבה: כל הצעה בנפרד.

ג'מאל זחאלקה: כבוד היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, שתי הצעות החוק הן ראויות, ואנחנו ביקשנו שלא להחיל דין רציפות כדי להתייחס גם אליהן וגם לנושאים אחרים שעומדים על הפרק.

ג'מאל זחאלקה: ראשית, בנושא הדלק אני רוצה להעיר שתי הערות, כבוד היושב-ראש.

ג'מאל זחאלקה: האחת, מכירת דלק שהוא לא לפי תקן רשמי צריכה לכלול – וזה דבר חשוב מאוד – את מכירת הדלק לרשות הפלסטינית.

ג'מאל זחאלקה: חלק גדול, כמעט כל הדלק שמגיע לרשות הפלסטינית, מגיע דרך ישראל, ועכשיו אנחנו לא רוצים מצב שבו דלק מקולקל או דלק לא תקין יימכר לרשות, ואני אומר לכם שזה מה שקורה עכשיו.

ג'מאל זחאלקה: זה דבר ראשון.

ג'מאל זחאלקה: דבר שני - - -

מגלי והבה: אתה מתכוון לדלק מהול, אולי, לא מקולקל.

ג'מאל זחאלקה: מהול.

ג'מאל זחאלקה: הכוונה לא לפי התקן הרשמי.

ג'מאל זחאלקה: זאת הכוונה.

ג'מאל זחאלקה: גם מהול, גם לא סביבתי.

ג'מאל זחאלקה: שנית, אני חושב שזה טוב וחשוב שהדלק יימכר על-פי התקן, ואסור שיימכר לא על-פי התקן, אבל גם לגבי התקן, הגיע הזמן להעלות את הרף של התקן הישראלי בנושא הדלק – במיוחד בכל הקשור לזיהום הסביבתי.

ג'מאל זחאלקה: בנושא הזה, במשק - התקינה הישראלית עומדת מאחורי התקינה האירופית, למשל, בנושאים רבים הקשורים לדלק.

ג'מאל זחאלקה: בקשר למועצה לצרכנות, אני חושב שזה צעד חשוב מאוד שהיא מקבלת אוטונומיה, ואני שמח מאוד שאחד הידידים שלי בבית-המשפט, עורך-הדין איאד ראבי, השיג הכרה רשמית, בהחלטה של בג"ץ, שאם יש פגיעה בציבור צרכנים גדול, המועצה לצרכנות תהיה זכאית לקבל פיצויים.

ג'מאל זחאלקה: כך זה בארצות-הברית, כלומר אם חברה מסוימת מכרה מוצר שפוגע בבריאות, או שהוא לא עומד בסטנדרטים, ונפגעו מכך 5 מיליוני אנשים, לא יתחילו לחפש את 5 מיליוני האנשים כדי לפצות אותם אחד-אחד, אלא המועצה לצרכנות היא שתקבל נתח גדול מהסכום הזה, וככה מממנים אותה וככה מפעילים.

ג'מאל זחאלקה: כלומר, זה הולך לטובת הצרכן, אבל טובת הצרכן הכללית.

ג'מאל זחאלקה: יש כאן בעיה כשאתה מגיש לבית-המשפט, וזאת היתה הפסיקה - אומנם אין חקיקה בנושא הזה, אבל היתה פסיקה של בית-המשפט העליון ושל בית-משפט מחוזי, שאם בית-המשפט פוסק פיצויים לציבור גדול מאוד של צרכנים שנפגעו מחברה מסוימת - והמקרה שנדון זה הסיפור המפורסם של הסיליקון של "תנובה" - בית-המשפט החליט שהמועצה לצרכנות היא צד בעניין, והיא זכאית לקבל חלק מהפיצויים.

ג'מאל זחאלקה: בארצות-הברית זה דבר מקובל מאוד.

ג'מאל זחאלקה: כשיש בעיה כזאת - פגיעה בציבור גדול של צרכנים - דבר כזה צריכים, לדעתי, לעגן בחקיקה, וכך לחזק - וזה גם פותר בעיות מימון – את העבודה של המועצה לצרכנות, שאני חושב שבמצב השירותים שניתנים בארץ, ידה ברוב המקרים קצרה מלהושיע בהגנה על הצרכן, וגם במעקב אחרי עסקים שלא עומדים בכללי הצרכנות הראויים.

ג'מאל זחאלקה: בעניין "הקו הירוק" יש לי הערה אחת, כבוד היושב-ראש.

ג'מאל זחאלקה: זה הפרלמנט היחיד בעולם שיש בו דיון על "הקו הירוק".

ג'מאל זחאלקה: כל הפרלמנטים בעולם חושבים ש"הקו הירוק" הוא רלוונטי, הוא הקו של ההסדר.

ג'מאל זחאלקה: אתם נותנים מחמאות שלא במקומן לשרת החינוך.

ג'מאל זחאלקה: שרת החינוך לא חושבת ש"הקו הירוק" הוא הקו של ההסדר.

ג'מאל זחאלקה: הלוואי שהיתה חושבת ככה, הלוואי שהמחמאות שנתן לה חבר הכנסת ארדן היו מוצדקות.

ג'מאל זחאלקה: הלוואי שהמצב היה כזה.

ג'מאל זחאלקה: תודה רבה.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת זחאלקה.

מגלי והבה: חברי הכנסת, לפני שאנחנו עוברים להצבעה, אני אשאל את נציגי הסיעות אם הם מסירים את ההתנגדות שלהם.

גדעון סער: אנחנו מסירים.

מגלי והבה: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, מסירים את ההתנגדות?

ג'מאל זחאלקה: כן.

מגלי והבה: חבר הכנסת דב חנין לא פה, ולא חבר הכנסת יוסי ביילין.

מגלי והבה: אם כך, אנחנו מצביעים, חברי הכנסת.

מגלי והבה: מי שבעד - הוא כמובן בעד החלת דין הרציפות, מי שנגד - יהיה נגד.

מגלי והבה: אנחנו עוברים להצבעות בנפרד.

מגלי והבה: ההצבעה על הצעת החוק הראשונה: הצעת חוק הפעלת רכב (מנועים ודלק) (תיקון מס' 3).

מגלי והבה: אנחנו עוברים להצבעה.

מגלי והבה: הצבעה מס' 7 בעד הודעת ועדת הכלכלה – 12 נגד – 1 נמנעים – אין הודעת ועדת הכלכלה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק הפעלת רכב (מנועים ודלק) (תיקון מס' 3) (מכירת דלק שאינו עומד בדרישות התקן), התשס"ו-2005, נתקבלה.

מגלי והבה: בעד – 12, נגד – 1, נמנעים – אין.

קריאות: - - -

מגלי והבה: חברים, לא מפריעים באמצע ההצבעה.

מגלי והבה: חבר הכנסת זחאלקה.

מגלי והבה: כמובן, יחול דין הרציפות על הצעת החוק.

משה כחלון: אדוני השר רפי איתן, הוא הצביע הפוך.

מגלי והבה: חברי הכנסת, למה מפריעים באמצע ההצבעה?

מגלי והבה: אנחנו עוברים להצבעה על החלת דין רציפות על הצעת החוק השנייה: הצעת חוק המועצה הישראלית לצרכנות, התשס"ו-2005 - הצעת רע"ם-תע"ל ובל"ד שלא להחיל.

מגלי והבה: מי שבעד - יהיה בעד החלת דין רציפות, מי שנגד - יהיה נגד.

מגלי והבה: הצבעה מס' 8 בעד הודעת ועדת הכלכלה – 14 נגד – אין נמנעים - אין הודעת ועדת הכלכלה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק המועצה הישראלית לצרכנות, התשס"ו-2005, נתקבלה.

מגלי והבה: אני קובע כי דין הרציפות יחול על הצעת חוק המועצה הישראלית לצרכנות, התשס"ו-2005, והיא תוחזר לדיון בוועדת הכלכלה לשם הכנתה לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

מגלי והבה: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/122).

מגלי והבה: ]

מגלי והבה: הנושא הבא על סדר-היום, חברי הכנסת:

מגלי והבה: הצעת חוק התקשורת (בזק ושידורים) (תיקון מס' 35) (המשך שידורי חדשות מקומיות בטלוויזיה), התשס"ז-2006, של חברי הכנסת גדעון סער ושלי יחימוביץ - קריאה ראשונה.

מגלי והבה: אני מזמין את חבר הכנסת סער לנמק את ההצעה.

מגלי והבה: בבקשה.

משה שרוני: חברת הכנסת שלי יחימוביץ נתנה את הזמן לחבר הכנסת גדעון סער.

גדעון סער: אדוני היושב-ראש, תודה לך, מכובדי השר איתן, כנסת נכבדה, הצעת החוק הזאת, שהיא יוזמה משותפת של חברת הכנסת שלי יחימוביץ ושלי, עוסקת בשידורי החדשות המקומיות בטלוויזיה בכבלים.

גדעון סער: כפי שידוע לכנסת, החיוב של חברות הכבלים לשדר את שידורי החדשות המקומיות, שהם נכון להיום חדשות בשישה אזורים גיאוגרפיים ומהדורה נוספת בשפה הערבית, הוא חיוב שמסתיים – כפי שאדוני היושב-ראש יודע, כי יוצא שגם בקריאה הטרומית ניהלת את הישיבה, ועכשיו אתה מנהל את הישיבה בקריאה הראשונה.

מגלי והבה: וגם תמכתי.

גדעון סער: וגם תמכת וגם אמרת דברים טובים מעל הבמה.

גדעון סער: החיוב הזה מסתיים בסוף החודש הזה, בסוף דצמבר 2006.

גדעון סער: נוצר בכנסת בעקבות הצעת החוק קונסנזוס מאוד רחב, שאל לנו להשלים עם מצב שבו ירדו החדשות המקומיות.

גדעון סער: מדוע?

גדעון סער: החדשות המקומיות הן חדשות אשר נותנות ביטוי לנושאים מקומיים, פריפריאליים, מוניציפליים, חברתיים, כאשר בדרך כלל הסיכוי של הנושאים הללו להיכנס לחדשות במהדורות הארציות של ערוץ-2, ערוץ-10 או ערוץ-1 הוא סיכוי קטן ביותר.

גדעון סער: על כן, הדבר הזה מהווה צורך חברתי חשוב, שעל הכנסת להבטיח את המשכו.

גדעון סער: היו דיונים רבים, גם דיונים רבים שבהם קיימנו שיחות מעבר למסגרת דיוני ועדת הכלכלה, עם שר האוצר ושר התקשורת.

גדעון סער: היו מחשבות שונות איך לקיים את החדשות המקומיות בעתיד.

גדעון סער: החדשות המקומיות התחילו לפני שחברת הלוויין נכנסה, ועל כן היום חלק מהמנויים בכלל לא קולטים אותן.

גדעון סער: היו רעיונות מרעיונות שונים, ובסופו של דבר הסיכום שהגענו אליו על דעת הממשלה הוא, שהחדשות המקומיות במתכונתן הנוכחית, דהיינו באמצעות הטלוויזיה בכבלים, יימשכו שנה אחת, עד לסוף שנת 2007.

גדעון סער: במהלך השנה הזאת אמור משרד התקשורת להביא להסדרה הקבועה של הנושא, כאשר קיימות אפשרויות שונות.

גדעון סער: אחת ההצעות שעלו, למשל, היא שהנושא, שיש לו מאפיינים של שידור ציבורי באופן מובהק, יועבר לרשות השידור.

גדעון סער: זאת אחת האפשרויות להסדרת הקבע של הנושא.

ראובן ריבלין: חברות הכבלים, כאשר קיבלו את הזיכיון המלא ואת הבעלות על הכבלים לאחר תום עשר שנים שבהן קיבלו את הרשיון, והמדינה הסכימה לתת להם את ההשקעה בחזרה, היו להן כמה התחייבויות.

ראובן ריבלין: אחת ההתחייבויות היתה חדשות מקומיות.

גדעון סער: אין כל ספק.

גדעון סער: עם זאת, אותה התחייבות עומדת לפוג ב-31 בדצמבר 2006.

גדעון סער: ידוע שלא כל התנאים אשר היו בשעתו הם תנאים שמתקיימים היום.

גדעון סער: אין אף גורם אחד בשוק התקשורת אשר חשב שאותו חיוב - בהתחשב גם במצב השורר בחברות הכבלים, שידוע לאדוני בהיותו בעבר שר התקשורת - צריך להמשיך ולהתקיים.

גדעון סער: אם בכלל הוא צריך להמשיך ולהתקיים, למה לא לחייב גם את חברת הלוויין?

גדעון סער: מדוע המנויים ב-yes אינם זכאים ליהנות מחדשות מקומיות?

גדעון סער: אינני נכנס לזה.

גדעון סער: ההסדר הוא הסדר לשנה.

גדעון סער: בשנה זו יימשכו החדשות המקומיות בכבלים.

גדעון סער: להבדיל מהמצב עד היום, תוכל חברת הכבלים לנכות מהתמלוגים שהיא משלמת לאוצר המדינה את היקף הוצאותיה לעניין זה, כאשר לסכום שנקוב כאן, דהיינו 25.5 מיליון שקלים חדשים, הושגה הסכמת משרד האוצר באותן שיחות שהתקיימו.

ראובן ריבלין: הם עצמם העריכו את זה, כשהם נתנו את החדשות, ב-11.5 מיליון שקלים.

גדעון סער: זה לא נכון, אדוני היושב-ראש.

גדעון סער: ההערכה שלהם היתה הערכה יותר מרחיבה, הערכה שהיתה במהלך דיוני ועדת הכלכלה מעבר לסכום הזה.

גדעון סער: מי שהעריך את זה בסכומים שאתה נוקב, זה משרד האוצר, שלאחר שבחן את הנושא הזה הגיע למסקנה שונה.

גדעון סער: בכל מקרה, החוק הזה הוא חוק שבא ואומר, שלגבי אותם סכומים ייבדק שאכן הוצאו לעניין זה ותהיה סמכות אישור.

גדעון סער: דהיינו, שאם אין אפשרות לנכות מהתמלוגים סכומים שלא קשורים להפקת אותן חדשות מקומיות - - -

נסים זאב: אפשר לשמוע מה קרה בשנה החולפת?

נסים זאב: האם ניסיתם לגבות את העלויות?

גדעון סער: חברי הכנסת חייבים להבין, שלשיטת משדרי החדשות המקומיות, הדבר הזה הוא כשל שוק.

גדעון סער: הוא דבר לא כלכלי.

גדעון סער: אם זה היה תלוי בהם, היו אומרים, לא מעוקצכם ולא מדובשכם, אל תחייבו אותי, אל תיתנו לי ואל תעשו לי טובות.

גדעון סער: אנחנו לא רוצים לשדר את זה, כי אנחנו מנקודת מבט מסחרית לא מעוניינים בזה.

גדעון סער: לכן, כאשר הגענו למסקנה הזאת – אגב, גם חברת yes, שאיננה משדרת, באותה דעה, לעניין אין קופצים ואין מתנדבים – הגענו למסקנה שפה מתקיים לא רק הצורך החברתי אלא גם הדבר הזה שמאפיין שידור ציבורי, דהיינו במובן הזה שבצורה כזאת או אחרת המדינה היא שצריכה, כפי שהיא מממנת את ערוץ הכנסת לפי אותה יוזמה מצוינת של אדוני, שבהתחלה אני הייתי יותר חשדני כלפיה, ועם הזמן נוכחתי שאדוני צודק, ולא רק שתמכתי בזה כשהצבעתי, כי כשהצבעתי על זה היה לי שיקול שאדוני יודע מדוע הוא נכון - ברבות השנים למדתי שזה גם היה נכון.

גדעון סער: לעניין זה אני אומר, זה בוודאי קל וחומר.

גדעון סער: סעיף נוסף שחשוב לציין אותו הוא סעיף 4 להצעת החוק.

גדעון סער: הוא קובע ששידורי החדשות המקומיות באותה שנה לא ייפלו בהיקפם ובמתכונתם מהשידורים הנהוגים היום.

גדעון סער: אני מדגיש את הנקודה הזאת, משום שלא ניתן יהיה לחברה לבוא ולהגיד: עכשיו אני מצמצמת את ההיקפים, מצמצמת את המהדורות או מצמצמת את האזורים.

גדעון סער: היא חייבת, ואפילו עשינו את זה נכון ל-1 בדצמבר, תאריך שחלף.

גדעון סער: אותה מתכונת שהיתה לפני כמה ימים, לאחר שהעברנו זאת בוועדת הכלכלה, היא המתכונת המחייבת לשנה הבאה.

גדעון סער: אני מאמין שהכנסת תאשר את החוק הזה.

גדעון סער: אני חושב שאנחנו עושים כאן היום דבר חשוב ביותר.

גדעון סער: הוא לא נוגע רק לעובדים שמועסקים ועובדים בכל הארץ בכל המהדורות האזוריות ומוצאים את פרנסתם בזה, אלא הוא נוגע ממש לשיח ולדברים שהמדינה מכירה כשיח תקשורתי.

גדעון סער: ובמדינה שבה הנושאים הכבדים והחשובים, הנושאים הביטחוניים, הנושאים המדיניים, מהווים את עמוד השדרה של השיח הציבורי, יש אפילו צורך מוגבר בסוג כזה של שידורים.

גדעון סער: אני רוצה בהזדמנות הזאת להודות גם לחברתי, חברת הכנסת שלי יחימוביץ – כפי שאמרתי: שותפה להצעת החוק – גם ליושב-ראש ועדת הכלכלה, חבר הכנסת משה כחלון, שסייע לא רק בתפקידו הפורמלי אלא גם פעל להשיג הסכמות בין הגורמים השונים כדי לקדם – כי היו הרבה מאוד משברים בקידום הצעת החוק, שאגב, עברה בקריאה טרומית עוד בכנס הקודם, כנס הקיץ.

גדעון סער: אני רוצה להודות גם לצוות של הוועדה, למנהלת הוועדה, ליועצת המשפטית של הוועדה על הסיוע ועל הסבלנות, ולציין שמאחר שהממשלה נתנה את הסכמתה לעלות התקציבית כפי שהיא הוערכה כאן, אין מדובר בהצעת חוק תקציבית כהגדרתה בסעיף 3ג לחוק-יסוד: משק המדינה.

גדעון סער: אני חוזר וקורא לחברי הכנסת מכל הסיעות לתמוך בהצעה בקריאה הראשונה ולהעבירה לוועדת הכלכלה להכנה לקריאה השנייה והשלישית.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת גדעון סער.

מגלי והבה: בהתחלה, קודם שעשינו את ההצבעה, לפני שאני מעלה אותה, חבר הכנסת זחאלקה, אני קובע כי דין הרציפות יחול על הצעת חוק הפעלת רכב (מנועים ודלק) (תיקון מס' 3), מכיוון שעברה והרוב הצביעו בעדה, וזו היתה רק הערה לפרוטוקול.

מגלי והבה: היא תעבור לוועדת הכלכלה להכנתה לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

מגלי והבה: אני מזמין את ראשון המתדיינים, חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

מגלי והבה: אחריו - חבר הכנסת אורי אריאל, ואם איננו - יהיה חבר הכנסת רובי ריבלין, שהתחלף עם חבר הכנסת פרוש.

מגלי והבה: בבקשה, חבר הכנסת זחאלקה.

ג'מאל זחאלקה: כבוד היושב-ראש, קודם כול ברצוני לברך את חבר הכנסת גדעון סער על הצעת החוק.

ג'מאל זחאלקה: זו הצעת חוק ראויה, ובאמת מביאה בחשבון את כל הציבור בארץ, וכשאני אומר כל הציבור, זה אומר כל האזורים בארץ - בצפון, בדרום, אוכלוסייה ערבית, ציבורים אחרים.

ג'מאל זחאלקה: הדבר המקומם, כבוד היושב-ראש, הוא הקלות הבלתי-נסבלת שבה הממשלה מוותרת לערוצים המסחריים על העניינים שהם התחייבו להם, ושהממשלה עצמה ביקשה, דרשה, כתבה והתנתה את קבלת הזיכיון במילוים.

ג'מאל זחאלקה: היינו עדים בקדנציה שעברה וגם בקדנציה הזאת לשורה של מה שנקרא "הקלות" שניתנו לערוץ-2, לערוץ-10, ואני חושב שהצעת החוק הנוכחית בעצם שמה סכר להידרדרות המתמדת.

ג'מאל זחאלקה: כי בסופו של דבר, רבות מההתחייבויות שרשומות בהסכמים עם הערוצים האלה – הם פשוט לא מילאו אותן, או שחיכו עד שזה יסתיים ולא חידשו אותן.

ג'מאל זחאלקה: ואם תימשך ההידרדרות הזאת במדרון החלקלק, נהיה עדים לערוצים ללא רגולציה.

ג'מאל זחאלקה: וזו לא היתה כוונת המשורר.

ג'מאל זחאלקה: לא זו היתה הכוונה כשהקימו את הערוץ השני.

ג'מאל זחאלקה: השידורים המקומיים הם בעלי חשיבות עצומה בפריפריה, בכל האזורים, אבל אני אומר: במיוחד לציבור הערבי, שיש לו מהדורת חדשות אחת שמטפלת בעניינים – מה שקורה בסח'נין, מה שקורה בעראבה, מה שקורה עם "הפועל תמרה".

ג'מאל זחאלקה: כל העניינים הפנימיים, היומיומיים – מועצות מקומיות – שקורים באוכלוסייה הערבית מוצאים את ביטוים במהדורת החדשות המסכנה הזאת, ורוצים לבטל אותה – לבטל אותה עם אחרים, אבל אני אומר:

ג'מאל זחאלקה: במיוחד כלפי הציבור הערבי.

ג'מאל זחאלקה: במקומות רבים בעולם אפילו אם המיעוט הוא 1% מהציבור, המדינה מממנת שידור ציבורי לציבור הזה.

ג'מאל זחאלקה: אני רק רוצה להזהיר מפני דבר אחד – אני רואה שזמני תם, ואני חושב שזה דבר שאנחנו צריכים לשים לב אליו: אנחנו רוצים שיהיה שידור לפריפריה ולציבור רחב, אבל אנחנו לא רוצים שענייני הפריפריה ייעלמו ויימחקו ולא ימצאו את ביטוים בשידור המרכזי.

ראובן ריבלין: נכון.

גדעון סער: נכון, נכון.

גדעון סער: אתה צודק.

ג'מאל זחאלקה: שלא יגידו לנו: קח את הגומחה שלך, קח את הפינה שלך.

ג'מאל זחאלקה: ואני חושב שבזה אנחנו צריכים לא לוותר - גם שיהיה שידור מקומי, אבל גם שהשידורים המרכזיים יטפלו בענייני הפריפריה, ולא יגידו: הרי יש להם מהדורת חדשות משלהם.

ג'מאל זחאלקה: ענייני הפריפריה צריכים לעלות במרכז, ולא להישאר רק בפריפריה.

ג'מאל זחאלקה: תודה רבה.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת זחאלקה.

מגלי והבה: אני מזמין את חבר הכנסת רובי ריבלין, וכמובן, אחריו - חבר הכנסת יעקב מרגי, ואם איננו – חבר הכנסת אברהם רביץ.

מגלי והבה: אם גם הוא איננו – נראה מי יהיה כאן.

ראובן ריבלין: אדוני היושב-ראש, חברי חבר הכנסת גדעון סער, יוזם החוק, כאשר ניתנה הזכיינות לחברות הכבלים להקים את תשתית הכבלים, נקבע שהם יאחזו בתשתיות עשר שנים - ולאחר מכן יועברו למדינה.

ראובן ריבלין: הממשלה, ובצדק, החליטה להקנות את הזכויות בתשתיות לחברות הכבלים, משום שבזמן התפעול, על-פי הזיכיון הראשון שהן קיבלו, הן לא הצליחו אפילו להגיע כדי כיסוי מחצית מההשקעות שהן השקיעו בעצמן.

ראובן ריבלין: אבל, כמובן, התנו זאת.

ראובן ריבלין: ואנחנו רואים כל הזמן זליגה בלתי פוסקת מהמחויבויות של הזכייניות.

ראובן ריבלין: וכאשר הן מתחייבות כלפי הציבור ליתן שירותים כאלו או אחרים, בסופו של דבר אנחנו מוצאים את עצמנו מושיטים להן יד מתוך הבנה, כביכול, שהן חדלות אונים, ואינן יכולות לקיים את אותן מחויבויות.

ראובן ריבלין: דרך אגב, הזכייניות זכו לאחר מכרז, ובמכרז הן הציגו את מרכולתן.

ראובן ריבלין: זכייניות אחרות, או כאלה אשר ביקשו לקבל את הזיכיון, לא צלחו, משום שהן לא הציגו אותם תנאים שהציגו אותן זכייניות.

ראובן ריבלין: כך לגבי הכבלים עצמם.

ראובן ריבלין: נושא החדשות המקומיות הוא חלק מהחוויה הישראלית, חלק מההתייחסות לפריפריה.

ראובן ריבלין: בארצות-הברית, למשל, אנחנו מוצאים פעמים רבות, שכאשר השידורים מחוף אל חוף מתקיימים, יש הפסקה לעשר דקות, וכל אחת ואחת מרשתות הטלוויזיה מביאה את החדשות המקומיות ואת החוויות המקומיות, שהן דבר חשוב ביותר, בדיוק כפי שהמקומונים קיימים ברחבי הארץ, ואנחנו קוראים אותם בימי שישי או גם באמצע השבוע.

ראובן ריבלין: לדברים האלה התחייבו הזכייניות כאשר הן קיבלו את הזיכיון.

ראובן ריבלין: לכן אני בהחלט חושב, שאם היום הזכייניות לא יכולות לשאת בעול, בגלל, עוד פעם, זליגה גדולה ביותר בשוק הפרסום – אנחנו היום נמצאים במצב שבו, אף שיש שלוש פלטפורמות שידור, הפלטפורמות נכנסות אחת בשנייה.

ראובן ריבלין: רשות השידור, אשר צריכה להיות ניזונה אך ורק מהאגרה, מפרסמת אולי יותר, ונוטלת חלק מעוגת הפרסום בצורה משמעותית ביותר.

ראובן ריבלין: למשל, רשת ב'.

מגלי והבה: אתה רוצה להגיד, אדוני, שהיום רשות השידור, הפרסום שלה, הכסף - - -

ראובן ריבלין: להערכתי, היום, כמעט מחצית תקציבה של רשות השידור באה מפרסום.

גדעון סער: זה נקרא חסויות ולא פרסומות.

ראובן ריבלין: לא, גם הרדיו.

ראובן ריבלין: הרדיו, רשת ב' ורשת ג', מפרסמים פרסומות.

מגלי והבה: זה המקום לחשוב על פטור מאגרה.

ראובן ריבלין: או לפטור מאגרה או להתחלק באגרה עם יוזמות או מיזמים, כפי שמדבר עליהם חבר הכנסת גדעון סער.

ראובן ריבלין: מה שברור הוא שהחדשות המקומיות קנו להן שביתה בציבור הישראלי ויש צורך להמשיך ולקיים אותן.

ראובן ריבלין: ייתכן שצריך לראות איך הקופה הציבורית משתתפת בהן.

ראובן ריבלין: כאשר הוועדה תדון, צריך גם לזכור שאותן חברות כבלים – אני הייתי נגד הפטור שניתן לחברות הלוויין מאותה חובה כלפי הציבור כפי שהוטלה על חברות הכבלים, אבל משום שהמכרז לא כלל את הדבר כך הוא וכך היה וכנראה כך יהיה.

ראובן ריבלין: אני חושב שצריך לתת את הדעת על השאלה איך הציבור מממן את העניין הזה.

ראובן ריבלין: אני תומך בהצעת החוק תמיכה מלאה, בתקווה שהשנה תספיק על מנת למצוא את ההסדרים.

ראובן ריבלין: הייתי מציע למציעים, כאשר החוק יועבר לוועדת הכלכלה של הכנסת, לקבוע שנתיים, כי להערכתי אם זה יהיה שנה, לא יהיה כלום, ולאחר מכן נבוא ונאריך את זה בשנה.

ראובן ריבלין: ניתן להם שנתיים מראש, על מנת להגיע לפתרון.

גדעון סער: הייתי מציע כמו אדוני, אילולא הסיכום שלי עם משרד התקשורת חייב אותי לעשות כך.

ראובן ריבלין: משרד התקשורת צריך להיות ער לעובדה שהזכאיות והזכיינים הם קלי רגליים כאשר הם מבקשים לקבל את הזיכיון ומבטיחים הבטחות למכביר, ולאחר מכן, כשהם מקבלים את הזיכיון, הם מנסים לראות איך הם פוטרים את עצמם מהחובות שהם הטילו על עצמם כאשר פנו לציבור.

ראובן ריבלין: לכן אני מציע לא להזדרז יותר מדי ולקבוע שנתיים, על מנת למצוא את הפתרון.

ראובן ריבלין: טוב שייעשה כך.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת ראובן ריבלין.

מגלי והבה: אנחנו ממשיכים.

מגלי והבה: יש לי פה רשימה של חברי כנסת שכנראה רק רשמו את עצמם ואינם נוכחים.

מגלי והבה: חברי הכנסת יעקב מרגי, אברהם רביץ, משה גפני, עזמי בשארה, זבולון אורלב, טלב אלסאנע וגאלב מג'אדלה - אינם נוכחים.

מגלי והבה: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה.

מגלי והבה: טוב שאתה פה וטוב שאתה מדבר.

מגלי והבה: אדוני היושב-ראש, איך אפשר למצוא פתרון לתופעה הזאת?

מגלי והבה: מילא נרשמים, אבל לא באים.

ראובן ריבלין: אם אדם לא נמצא באולם ואתה ער לזה שהוא לא נמצא באולם, אל תקרא בשמו.

ראובן ריבלין: אתה יכול להודיע שמי שלא יימצא באולם לא תקרא בשמו, ועל-ידי כך תחסוך בושה גדולה לחברי כנסת אשר נרשמים ולא באים.

מגלי והבה: אני רוצה שחברי הכנסת יירשמו ויהיו פה.

יצחק אהרונוביץ': בדיוק.

יצחק אהרונוביץ': שיקראו בשמם וידעו שהם אינם פה.

יצחק אהרונוביץ': צריך גם לנזוף בהם.

מגלי והבה: נאפשר לחבר הכנסת דב חנין, שהוא בין המתמידים, לשאת את דבריו.

דב חנין: תודה רבה.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, עמיתי חברי הכנסת, הצעת החוק שמונחת בפנינו היא הצעת חוק ראויה.

דב חנין: אני מצטרף לברכות לחברי הכנסת סער ויחימוביץ על קידומה של הצעת החוק הזאת.

דב חנין: אבל הצעת החוק הזאת, אדוני יושב-ראש הכנסת לשעבר, היא בעצם סוג של עזרה ראשונה.

דב חנין: בכל פעם אנחנו שמים שכבה נוספת של פלסטר כדי לאפשר מוסד, שהוא מוסד חיוני וחשוב של חדשות מקומיות, והדרך הראויה לקיים אותו במדינת ישראל היתה דרך המלך של השירות הציבורי והשידור הציבורי.

דב חנין: אין שום סיבה שבמדינת ישראל חלק בלתי נפרד מהשידור הציבורי לא יהיה מהדורה של חדשות מקומיות, שכל אזרח יוכל לראות אותה לאו דווקא באמצעות הכבלים ובאמצעות חברת הלוויין המסחרית, אלא באמצעות השידור הציבורי.

דב חנין: חדשות מקומיות הן חלק בלתי נפרד מדמוקרטיה מתפקדת.

דב חנין: חלק משמעותי מהדיון הציבורי בחברה הישראלית מתנהל בזירה המקומית.

דב חנין: זה דיון חשוב, זה דיון ענייני, זה דיון מועיל, זה דיון שתורם לאזרחים, ובמקרים רבים יותר אפילו מאשר הדיונים שמתנהלים בזירה הארצית.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לתת דוגמה של תחום שבו הדיון העיקרי מתנהל בזירה המקומית, בזירה של החדשות המקומיות והתקשורת המקומית.

דב חנין: אני מדבר, אדוני היושב-ראש, על התחום הסביבתי.

דב חנין: בתחום הסביבתי החדשות המקומיות היום בישראל ממלאות תפקיד מרכזי.

דב חנין: כאשר התקשורת הארצית במקרים רבים איננה מסקרת מספיק את הזיהומים הסביבתיים, את הפגיעות בציבור בגלל מפגעים סביבתיים, התקשורת המקומית והשידורים של הטלוויזיה המקומית ממלאים את החלל הזה וממלאים את החסר הזה.

דב חנין: אני חושב שראוי שהתחומים האלה שבהם עוסקת התקשורת המקומית יזכו לחיזוק ויזכו לגיבוי.

דב חנין: אני מצטרף לדבריו של חבר הכנסת זחאלקה בעניין הזה.

דב חנין: אני חושב שתקשורת מקומית אפקטיבית, מהדורת חדשות מקומיות חזקה, ציבורית, היא חיונית.

דב חנין: היא לא צריכה לבוא על חשבון הנושאים החשובים האלה גם בתקשורת הארצית.

דב חנין: אבל ברור לי לחלוטין שאם נחליש את השידורים המקומיים, את התקשורת והחדשות המקומיות, אנחנו ניצור מצב שבו במציאות שלנו נושאים שלמים ייפגעו.

דב חנין: ציבורים שלמים שיש להם האפשרות להתבטא דרך התקשורת המקומית, דרך החדשות המקומיות, יוכלו להתבטא פחות ויוכלו להגיע פחות, כי המערכת הארצית היא מערכת שאיננה נותנת מספיק ביטוי למגוון הנושאים, למגוון הצרכים ולמגוון האוכלוסיות.

דב חנין: לכן, אדוני היושב-ראש, אני רוצה להביע תמיכה בהצעת החוק הזאת, אבל גם להביע תקווה שבמהרה בימינו נוכל להציג פתרון רחב יותר לתקשורת ולחדשות המקומיות, פתרון דרך המערכת הציבורית והשידור הציבורי, כי זה מה שצריך בחברה הישראלית.

דב חנין: תודה רבה.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

מגלי והבה: חברי הכנסת מוחמד ברכה, חנא סוייד וצבי הנדל - אינם נוכחים.

מגלי והבה: חבר הכנסת אברהם מיכאלי אכן נמצא.

מגלי והבה: יסיים את הרשימה, כרגיל, חבר הכנסת נסים זאב.

אברהם מיכאלי: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, אכן ראויה הצעת החוק ונברך את חבר הכנסת סער ואת חברת הכנסת יחימוביץ על ההצעה הברוכה.

אברהם מיכאלי: אכן יש היום חסר גדול בתקשורת הארצית לאותן אוכלוסיות שלא מצליחות להגיע, כי כנראה הנושאים שהם דנים בהם אינם חשובים מספיק לעורכי החדשות הארציות.

אברהם מיכאלי: לכן אותן תחנות אזוריות שמשדרות את החדשות של היישובים, או של האזורים הקרובים לאותן תחנות, משקפות את האירועים או ההתלבטויות שיש באותם אזורים.

אברהם מיכאלי: למזלם הם זוכים לתשומת לב במסגרת החדשות המקומיות.

אברהם מיכאלי: מי שעוקב אחרי החדשות המקומיות, רואה שהרבה פעמים נדונים שם דברים מאוד כואבים לכלל האוכלוסייה בארץ, אבל משום-מה עורכי החדשות כנראה לא מוצאים לנכון לשלב אותם בסדר-היום הכללי הארצי ואפילו לא דנים בהם.

אברהם מיכאלי: הרבה פעמים נדרשתי להגיב בתחנות מקומיות כאלה, כאחד שגר באותו אזור, על החדשות שמשדרים שם ועל הבעיות; אותה אוכלוסייה מנסה להגיע אפילו לכנסת, אבל הם לא מצליחים להגיע דרך התקשורת הכללית.

אברהם מיכאלי: למזלם אותה תחנה מקומית כן מתייחסת לזה.

מגלי והבה: הם לא יכולים להגיע לכנסת, אבל חבר הכנסת גדעון סער ואחרים ששמעו על הבעיה הזדרזו ופעלו.

אברהם מיכאלי: לכן אנחנו מברכים את חבר הכנסת גדעון סער על כך שהוא דואג לאותן אוכלוסיות.

אברהם מיכאלי: אנחנו בכנסת כן יכולים למתוח ביקורת על התחנות הציבוריות, שהציבור מממן אותן - לא יכול להיות שסדר-היום שלהן נקבע על-פי שיקולים כאלה ואחרים - ולפעמים הן אפילו מנותקות מהציבור.

אברהם מיכאלי: הדבר הזה צריך לבוא לידי ביטוי גם אצלנו בכל מיני אישורים תקציביים שאנחנו נותנים לגופים כגון רשות השידור, שגובים כספים מהציבור ולא תמיד הם משרתים את הציבור בצורה נכונה, כפי שעושות תחנות מקומיות פעמים רבות.

אברהם מיכאלי: חבר הכנסת סער אמר שמבחינה כלכלית הן מפסידות, ואכן צריך לבדוק את הרשיון או את הזיכיון שהם מקבלים ולראות איך ניתן לעשות רוויזיה, כדי שהשידורים לא ייפסקו משיקולים כלכליים כאלה ואחרים.

אברהם מיכאלי: אנחנו נתמוך בחוק.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת מיכאלי.

מגלי והבה: אחרון הדוברים הוא חבר הכנסת נסים זאב, בבקשה.

מגלי והבה: אדוני היושב-ראש לשעבר, בני באו והפתיעו אותי.

מגלי והבה: הם נמצאים כאן באולם כדי לראות את הכנסת בעשייתה ואני מברך אותם.

מגלי והבה: חבר הכנסת זאב, בבקשה.

נסים זאב: אני מאחל לך, אדוני היושב-ראש, לרוות נחת מבניך היקרים.

נסים זאב: אנחנו שמחים לראות אותם אתנו.

ראובן ריבלין: וראה בנים לבניך.

נסים זאב: הצעת חוק התקשורת, התשקורת, אני יודע איך מכנים את זה?

נסים זאב: אני בוודאי בעד החוק, אני חושב שצריך להרחיב את המעגל, כמה שיותר שידורים, כמה שיותר תעמולה, כמה שפחות להרעיל ולזהם את הציבור בחדשות ארציות.

נסים זאב: אתה פותח את הרדיו ואתה שומע: אונס, רצח.

נסים זאב: את מי זה מעניין?

נסים זאב: למה להרעיל את הנוער שלנו?

נסים זאב: קצת לתת לנפש של הילדים שלנו את החדשות המקומיות, את מה שבאמת צריך לעניין את הציבור שלנו.

ראובן ריבלין: הילדים שלכם בכלל לא רואים את הדברים האלה.

נסים זאב: אני לא יודע מה הם רואים ומה הם לא רואים.

נסים זאב: בכל פינה יש טלוויזיה, בכל מקום יש לוויין, ואין לנו שליטה על הדברים האלה.

נסים זאב: אנחנו לא אומרים להם ללכת עם עיניים עצומות.

נסים זאב: אני אתן לך דוגמה - הסיפור של חיים רמון יכול לעלות בתקשורת השכם והערב, שעות על גבי שעות.

נסים זאב: את מי זה מעניין?

נסים זאב: זה מעניין את התקשורת, אבל מה, מראים לך דרך, מה חשוב לעם הזה לשמוע.

נסים זאב: זה מה שצריך להיות חשוב להם?

נסים זאב: לא משנה שנפשנו כבר קצה בכך, אנחנו כבר מקיאים את החדשות האלה, אבל אומרים לך שאתה חייב לבלוע את מה שהם מקיאים.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, יש ציבור במדינת ישראל שלא זוכה במשך שנים לקבל טלוויזיה או משהו בכבלים.

נסים זאב: לדעתי צריך להיות מצב של שמים פתוחים, צריך לאפשר לציבור דתי-חרדי, למעלה מ-2 מיליוני איש, שלא רוצים לשמוע את החדשות האלה, אין להם עניין בחדשות האלה, לאפשר להם לשדר שידורים על-פי חוק, וזה נמנע מהם, אדוני היושב-ראש.

נסים זאב: אם רוצים לתת 25.5 מיליון שקלים, וזאת באמת נדיבות לב מצד האוצר, אין בעיה.

נסים זאב: אני מבין שזה בכלל לא משתלם להם, הם עושים טובה שהם מקבלים את 25.5 המיליון והמקומיים עושים טובה שהם משדרים.

נסים זאב: הם לא רוצים, זה לא משתלם להם, זה לא מסחרי מספיק.

נסים זאב: אנחנו חינכנו רק למסחר, לביזנס.

נסים זאב: היכן שאין ביזנס, אין זכות הציבור לדעת.

נסים זאב: למה אנחנו כממשלה לא יכולים לשים יד ולומר שאלה התנאים שלנו?

נסים זאב: אתה רוצה ביזנס?

נסים זאב: תן שירות לציבור.

נסים זאב: הכול נהיה רק מסחרי?

נסים זאב: שאלתי את חבר הכנסת גדעון סער ולא קיבלתי תשובה.

נסים זאב: הייתי רוצה לדעת, כמה החזרים באמת יש מתוך 25.5 המיליון?

נסים זאב: יכול להיות שבסופו של יום את כל הסכום הזה הממשלה והאוצר ישלמו וכל זה משחק מלים, כאילו התגמולים עוברים לרשות השידור ורשות השידור מעבירה את זה ישירות לאוצר, אבל יכול להיות שזה אפס, אפילו שקל אחד לא עובר.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת זאב.

מגלי והבה: אני אתן לחבר הכנסת גדעון סער להשיב בקצרה, כי אנחנו צריכים להצביע.

גדעון סער: קודם כול, זכותי להשיב אחרי הדיון, אבל לא חשבתי להשיב אלא רק בעקבות הדברים של חבר הכנסת זאב.

גדעון סער: הסכום שניתן לניכוי מסכומי התמלוגים הוא לא 25.5 מיליון אלא עד סכום זה, כלומר הוא לא יכול לעלות לפי הצעת החוק הזאת על הסכום הזה.

גדעון סער: זה כפוף לכך ששר התקשורת, איש שוודאי מוכר לך, בהסכמת שר האוצר, צריך לקבוע הוראות לעניין ניכוי מהתמלוגים, לרבות לעניין בדיקת הסכומים שהוצאו ואישורם, דהיינו שהוצאו בפועל.

גדעון סער: כל נושא שנוגע להפחתת התמלוגים היה בשיג ושיח בין הגורמים הרלוונטיים לבין האוצר.

גדעון סער: אני מודה שאותה הסכמה, שבה יושב-ראש הוועדה סייע לקרב בין הצדדים, לא השתתפתי בה ואני לא חושב שזה תפקידי.

גדעון סער: הוועדה היתה צריכה לקבוע בהתאם לחוק מה היא עלות הצעת החוק, כי ללא ספק, זאת הצעת חוק, ומרגע שנקבע עקרון העלות על ההוצאות האמיתיות, זה הסכום שסוכם עליו.

גדעון סער: סכום זה מופיע כסכום מרבי בהצעת החוק, לא כסכום פיקס, אשר צריך להיבדק ומן הסתם גם יבדקו אותו, כי זה מה שרצו אנשי האוצר, לוודא שאכן הוצאו ההוצאות למטרה האמורה.

מגלי והבה: תודה לחבר הכנסת .

מגלי והבה: חברי הכנסת, אלה שרוצים להשתתף בהצבעה ישבו במקומותיהם.

מגלי והבה: אנחנו עוברים להצבעה.

מגלי והבה: הצבעה מס' 9 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה - 12 נגד - אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק התקשורת (בזק ושידורים) (תיקון מס' 35) (המשך שידורי חדשות מקומיות בטלוויזיה), התשס"ז-2006, לוועדת הכלכלה נתקבלה.

מגלי והבה: 12 בעד, אין מתנגדים ואין נמנעים.

מגלי והבה: אני קובע שהצעת חוק התקשורת (בזק ושידורים) (תיקון מס' 35) (המשך שידורי חדשות מקומיות בטלוויזיה), התשס"ז-2006, התקבלה בקריאה ראשונה והיא תחזור לדיון לוועדת הכלכלה לשם הכנתה לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

מגלי והבה: אני מברך אותך, חבר הכנסת.

מגלי והבה: בירכתי אותך בקריאה הטרומית ותמכתי בך.

גדעון סער: אני מקווה שכך יהיה גם בקריאה השנייה והשלישית.

מגלי והבה: אני מקווה שכך יהיה בקריאה השנייה והשלישית.

מגלי והבה: חברי הכנסת, תם סדר-היום.

מגלי והבה: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום רביעי, ט"ו בכסלו התשס"ז, 6 בדצמבר 2006.

מגלי והבה: ישיבה זו נעולה.