ישיבת מליאה, כנסת 17, פרוטוקול מספר הישיבה המאה-וחמישים-וארבע של הכנסת השבע-עשרה, 2007-10-15 00:00

דליה איציק: היום יום שני, ג' בחשוון התשס"ח, 15 באוקטובר 2007.

דליה איציק: הנני מתכבדת לפתוח ישיבה מיוחדת לזכרו של שר התיירות וחבר הכנסת רחבעם זאבי, זכרו לברכה, במלאות שש שנים להירצחו.

דליה איציק: נשיא המדינה מר שמעון פרס, משפחת זאבי היקרה, הרעיה יעל והילדים יפתח-פלמח, בנימין, מצדה, צאלה, ערבה והנכדים, כבוד ראש הממשלה אהוד אולמרט, נשיא המדינה לשעבר אפרים קציר, חברי הממשלה, יושב-ראש האופוזיציה, יושב-ראש הכנסת לשעבר שבח וייס, חברי הכנסת בהווה ובעבר, חברים מעמותת מור"ג – מורשת גנדי, חיילים, שוטרים, עולים, קהל נכבד, אבקש מהקהל לקום לדקת דומייה לזכרו של שר התיירות וחבר הכנסת רחבעם זאבי, זכרו לברכה.

דליה איציק: (חברי הכנסת מכבדים בקימה את זכרו של המנוח.

דליה איציק: )

דליה איציק: נא לשבת.

דליה איציק: שנים רבות לפני הרצח, כשאלוף רחבעם זאבי פשט את מדיו ויצא לאזרחות, הקדיש לו הפזמונאי חיים חפר, פלמ"חניק כזאבי עצמו, מקאמה.

דליה איציק: רחבעם זאבי אהב את המקאמה וביקש שיקראו אותה במותו.

דליה איציק: אני עושה זאת היום, במלאות שש שנים לרצח המתועב.

דליה איציק: וכך נאמר, בין היתר, באותה מקאמה: "אז גנדי הולך ואנחנו רואים, עם לכתו, איך הדור הזה הולך ומתמעט, איך אלה אשר נתנו לצה"ל את ראשית הנשימה הולכים אחד אחד – – –.

דליה איציק: איך עוד מעט יקראו להם 'לשעבר' ואולי גם יעשו מסיבה ויכתבו מאמר.

דליה איציק: ויש בזה קצת עצב, נודה, אבל אין צריך לומר כי עוד לא היה כדור הזה – – – מה נאמר לו לגנדי ביום פרידתו והרי הוא לא נפרד, הרי עוד שמו ומעשיו יכו הדים בין חוף פלשת וארץ גלעד.

דליה איציק: הרי עוד הרבה יספרו בו תלמידיו וחבריו לנשק בצה"ל, החל בתורת המלחמה שלו וכלה בדאגתו לחוט ושרוך נעל, אבל דבר אחד אולי נאמר לו אנחנו, ידידיו: אשרי האיש שחי כאשר צה"ל וארץ-ישראל למראשותיו.

דליה איציק: " מלחמת השחרור של רחבעם זאבי, "גנדי" בפי רעיו ומכריו, לא תמה בשנת 1948.

דליה איציק: הוא המשיך להילחם במלחמות צה"ל ובארץ המרדפים ולהיאבק בטרור.

דליה איציק: נתיבי הקרבות הוליכו אותו בארץ כולה.

דליה איציק: בכל מקום שהיה בו קרב, גנדי היה שם.

דליה איציק: הוא המשיך להילחם לאחר שנבחר לכנסת ואחר כך לשר בממשלה.

דליה איציק: הוא ראה את עצמו חייל ללא מדים, חייל של ארץ-ישראל.

דליה איציק: מלחמת השחרור שלו הסתיימה עם מותו על משמרתו, כשכדורי המוות של מרצחים שפלים פילחו את גופו.

דליה איציק: גנדי היה חייל בשירותה של ארץ-ישראל.

דליה איציק: לוחם עשוי ללא חת שעבר קרבות רבים בחייו ולחם בגופו למען קיומה וביטחונה של ישראל.

דליה איציק: קרב אחרי קרב, מלחמה אחרי מלחמה.

דליה איציק: כדורים שרקו סמוך לו, פגזים התנפצו בקרבתו ורסיסים התעופפו סביבו.

דליה איציק: מכל אלה הוא יצא בשלום, עד שהשיגוהו כדורי מרצחים בשעת בוקר מוקדמת במלון ירושלמי.

דליה איציק: גם אלה שהתנגדו להשקפת עולמו, שמרו אתו על ידידות עמוקה, מעבר למחיצות הפוליטיות.

דליה איציק: הידידות הזאת נצרפה בחוויות המלחמה, ואותה אי-אפשר למחוק.

דליה איציק: רעות שנרקמה בפעולות נועזות, במגורים באוהלי פלמ"ח דולפים ובלילות ליד המדורות.

דליה איציק: גם ליריבים המושבעים שלו לא הפריע להתרועע אתו תוך הפגנת חברות מופלגת.

דליה איציק: בכלל, נדמה שאיש לא יכול היה להישאר אדיש כלפי גנדי.

דליה איציק: האיש התקבל, תורתו – לא תמיד.

דליה איציק: לא היה צריך להסכים עם דעותיו או לקבל את העמדות שנקט כדי לחבב אותו.

דליה איציק: אהבנו לשמוע אותו בכנסת, להתבשם מהעושר הלשוני שלו ומההופעות התרבותיות שלו, להתפעל מאהבת ארץ-ישראל שפיעמה בו.

דליה איציק: אני זוכרת, כשהייתי צריכה לנאום, בכל פעם הוא היה מתקן גם את העברית שלי, ותמיד תמיד, גם כשהתווכחתי אתו, הוא צדק.

דליה איציק: האהבה להר, לוואדי, לחורש, לאבן, למעיין ולפרח הבר.

דליה איציק: אהבה לכל צוק ורגב אדמה בארץ.

דליה איציק: כי גנדי ייצג דור בארץ.

דליה איציק: דור של צבא יחפנים, שהעפיל וכבש את ההר.

דליה איציק: דור שנופי הארץ היו לו לבית.

דליה איציק: הוא היה אחד מהחבורה שהביאה לנו את המדינה.

דליה איציק: כל מי שהכיר אותו יודע, כמוני, כי מתחת לחזות הנוקשה משהו של איש צבא עתיר קרבות וניסיון, הסתתרה דמות אנושית ורגישה.

דליה איציק: אדם בעל נשמה ואוזן כרויה.

דליה איציק: השורשים שקשרו אותו לארץ היו עמוקים ומשורגים בתנ"ך ובהיסטוריה של עמנו.

דליה איציק: גם שמו, רחבעם, לא היה שם רגיל.

דליה איציק: אביו שלמה רצה שבנו ימשיך את שושלת שמות מלכי יהודה.

דליה איציק: גנדי, שהעיד על עצמו שאיננו מלוכני, קרא לבנו הבכור יפתח-פלמח, על שם החטיבה שבה שירתו הוא ורעייתו יעל, תיבדל לחיים ארוכים.

דליה איציק: לבנו השני קרא בנימין-סייר ולשלוש בנותיו נתן שמות ארץ-ישראליים מובהקים: מצדה, צאלה וערבה.

דליה איציק: אי-אפשר לסיים את תיאור תולדות חייו ופועלו של גנדי מבלי להזכיר את האשה שאתו.

דליה איציק: יעל אשתו, שנמצאת כאן עמנו היום, היא באמת סמל למסירות יוצאת דופן.

דליה איציק: אני זוכרת, כחברת הכנסת וכשרה, איך היא תמיד ליוותה אותו בכל אשר ילך, לדיונים בכנסת, לאירועים, בגשם ובשרב – תמיד היא היתה שם, תמיד לצדו.

דליה איציק: בפרפראזה על דברי ירמיהו הנביא נדמתה יעל בעיני לאשה שהלכה אחריו במדבר, בארץ לא זרועה.

דליה איציק: יעל, גם היום את נלחמת כלביאה על שימור זכרו ומורשתו.

דליה איציק: אילו רק היה יכול לצפות בך, בוודאי היה גאה בך מאוד.

דליה איציק: בסוגיית ארץ-ישראל השלמה שהטיף לה שלל גנדי כל פשרה.

דליה איציק: "אין לי ארץ אחרת", הוא השיב למבקרים במסר הציוני הוותיק.

דליה איציק: דגל הטרנספר שלו עורר זעם והתנגדות, אך הוא לא נרתע מלהניף אותו שוב ושוב.

דליה איציק: המחויבות האישית שלו לאידיאולוגיה שלו היתה עצומה ואין-סופית.

דליה איציק: רחבעם זאבי חי חיים מרתקים ועתירי מעש, שנקטעו ביריות מרצחים פלסטינים.

דליה איציק: הוא תרם תרומה רבה למאבק של עם ישראל על ארצו.

דליה איציק: כל חייו היו בסערה, ובסערה הוא עלה השמימה.

דליה איציק: גנדי נהג לומר שלפוליטיקה הגיע על-כורחו.

דליה איציק: לפעילות הציבורית נמשך כפרפר אל מקום האור רק כדי להפיץ את הרעיונות.

דליה איציק: הוא נחלץ להגן על הבית הלאומי.

דליה איציק: בריאיון שנתן הוא אמר:

דליה איציק: אם תשאל אותי אם אני נהנה מהחיים הפוליטיים ואם רצוני להישאר שם, אענה לך בקצרה: אני אחזור בריצה לספרייה שלי ולמוזיאון, כי אני מבקש לעסוק ביצירה ולא בהתחככות בכנסת.

דליה איציק: הוא היה איש של ספרא וסייפא, אוהב ספר, אוסף ספרים, מהדיר ספרים רבים שנושאם ארץ-ישראל.

דליה איציק: חברי חברי הכנסת, רצח שר בישראל ילווה את עם ישראל עוד ימים רבים.

דליה איציק: הפצע כואב, והוא צריך להיות חרות בזיכרון האומה, גם בזיכרונם של של אלה שלא הסכימו עם תורתו.

דליה איציק: כי ברצח גנדי היה משהו שהוא הרבה מעבר לאובדן ולכאב על אדם מוכר שמת.

דליה איציק: גנדי נרצח משום היותו שר בממשלת ישראל, וההתנקשות בחייו באה לפגוע בסמל ריבוני של מדינת ישראל.

דליה איציק: היא נועדה להשפיע על עם ישראל ועל המנהיגות ולערער את ביטחוננו מן היסוד.

דליה איציק: ולכן אזכור הרצח הנורא הזה בשורה של טקסים ממלכתיים איננו פוליטי ואין בו שום הזדהות עם האידיאולוגיה שהוא ייצג.

דליה איציק: יש בו משום הבעת עמדה חד-משמעית שמדינת ישראל לא תיתן לפגוע בסמלי ריבונותה ותרדוף עד חורמה את אלה שמנסים לפגוע דווקא בתשתית וביסודות המאפשרים את קיומה.

דליה איציק: גנדי היה ויישאר לעד נציג אותנטי של דור המייסדים.

דליה איציק: אדם שהציב תמיד את טובת העם והמדינה לפני טובתו שלו.

דליה איציק: יהי זכרו ברוך.

דליה איציק: אדוני ראש הממשלה, בבקשה.

אהוד אולמרט: גברתי היושבת-ראש דליה איציק, כבוד נשיא המדינה שמעון פרס, הגברת יעל זאבי ובני משפחת זאבי לדורותיהם, שש שנים חלפו מאז נשלחה יד אויב מרצח בשר רחבעם זאבי.

אהוד אולמרט: שש שנים מאז נדם הקול הרועם, המוכיח, שהדהד בעוז בין כותלי הבית הזה.

אהוד אולמרט: האוזן הקשובה זיהתה תמיד ובנקל את קולו של גנדי, את חיתוך הדיבור המיוחד, את העברית העשירה, השורשית, את מקצב המלים שזרמו בשטף ובהטעמה כה מדויקות ומדודות, הולמות כתוף בתוכנן התקיף, ואף-על-פי-כן ערבות במנגינתן.

אהוד אולמרט: מעולם לא הייתי איש סיעתו של גנדי.

אהוד אולמרט: חלקתי בתוקף רב על עמדותיו.

אהוד אולמרט: אף היחסים האישיים בינינו ידעו עימותים חריפים.

אהוד אולמרט: אלמלא נרצח היה מן הסתם מתייצב על במה זו לא פעם ומייסר אותי בשבט לשונו, בשוטים ובעקרבים, כפי שעושה עתה יפתח-פלמח, בנו המסור כל כך לזכרו.

אהוד אולמרט: אני הייתי שומע, ודבריו היו חורים לי בוודאי, אבל הייתי מקבלם בהשלמה.

אהוד אולמרט: לא בהסכמה, בהשלמה, מן הטעם הפשוט: בעומק נפשי כיבדתי את מסירותו של גנדי לדרכו.

אהוד אולמרט: ידעתי כי בדם לבו ואמונתו דיבר, כי יקרה לו ארץ-ישראל באמת כבבת-עין וחף היה מכל לבטי המציאות המדינית והדמוגרפית, המכתיבה מדי פעם פשרות וויתורים בלתי נמנעים.

אהוד אולמרט: המולדת היתה לו, לגנדי, לא רק ערש אהבה, היא היתה לו גם כספר הפתוח.

אהוד אולמרט: את שביליה ונתיביה, את משעוליה, נקיקיה, הרריה ועמקיה ממטולה עד אילת ומים עד הירדן, ידעו רגליו מנעוריו.

אהוד אולמרט: מיטב שנותיו היו קודש למאבק על הקמת המדינה ולהגנתה ולביטחונה.

אהוד אולמרט: הוא היה ציוני רדיקלי, ציוני עד הסוף, ללא שיור.

אהוד אולמרט: לדידו ארץ-ישראל כולה שייכת לעם ישראל, נקודה.

אהוד אולמרט: זאת אקסיומה, ותואיל נא המציאות להתיישר לפיה, כי אין שום אפשרות אחרת.

אהוד אולמרט: כזה היה גנדי.

אהוד אולמרט: היו שהאשימו את גנדי בגזענות, רחמנא ליצלן.

אהוד אולמרט: אין כל שחר לכך.

אהוד אולמרט: צבר בן הארץ היה, הכיר והוקיר ערבים, צ'רקסים, בדואים ודרוזים, התרועע עתם והעריך אותם, ומעולם לא התנשא מעליהם.

אהוד אולמרט: אבל הוא זיהה את הסכסוך בין מדינת ישראל לפלסטינים על כברת האדמה היקרה הזאת כסכסוך שלא ייפתר זולת בהכרעה ניצחת שתבטיח את התיישבותו ואת שליטתו המלאה של העם היהודי על כל חבלי הארץ.

אהוד אולמרט: עם כל הביקורת שלי על התפיסה הלאומית המוחלטת הזאת, שאיננה מותירה שום מקום לפשרה, זו איננה בשום פנים ואופן גזענות.

אהוד אולמרט: אבל, גבירותי ורבותי, חברי הכנסת, גברתי היושבת-ראש, ברצוני להפתיע אתכם.

אהוד אולמרט: למרות כל מה שאמרתי על עמדותיו הנחרצות של גנדי, המוכרות לכולכם, יש עובדה אחת שאינני בטוח שאתם מכירים.

אהוד אולמרט: גנדי היה בין הראשונים, אם לא הראשון, שהגה לפני 40 שנה את הקמתה של מדינה פלסטינית עצמאית לצד מדינת ישראל בשטחים שממערב לירדן.

אהוד אולמרט: יומיים, שלושה ימים בלבד לאחר שוך הקרבות במלחמת ששת הימים הזדרז האלוף רחבעם זאבי, אז עוזר ראש אג"ם במטכ"ל, להגיש תוכנית להקמת מדינה פלסטינית שבירתה שכם.

אהוד אולמרט: ואפילו בשמה נקב, "מדינת ישמעאל".

אהוד אולמרט: ומה שמעניין יותר: גנדי קרא למהר ולהקים את המדינה הפלסטינית והזהיר – אני מצטט – כי "שלטון צבאי ישראלי ממושך ירחיב את השנאה ואת התהום בין תושבי הגדה המערבית לישראל בגלל הצעדים האובייקטיביים שיהיה הכרח לנקוט אותם להבטחת הסדר והביטחון".

אהוד אולמרט: ועוד תרומה גדולה של גנדי שיש לזכור, ואני מדגיש אותה, גם כמי שזכה לעמוד לאורך עשור בראש העיר ירושלים.

אהוד אולמרט: גנדי הטביע בתרומה זו את חותמו על ההיסטוריה של מדינת ישראל מאז ועד היום – – –

צבי הנדל: אתה התנגדת לקמפ-דייוויד, נכון?

צבי הנדל: היחיד בליכוד.

צבי הנדל: אז יש מהפכים לפעמים.

אהוד אולמרט: חבר הכנסת הנדל, בהחלט יש מהפכים.

אהוד אולמרט: אצל אנשים חושבים שמביטים אל פני המציאות, שבוחנים את עצמם ואת המציאות, יש סיכוי למהפכים; אחרים, שאינם כאלה – אין אצלם סיכוי למהפכים.

אהוד אולמרט: אבל הבה לא נהפוך את הישיבה הזאת – –

לימור לבנת: העניין הוא שגנדי לא יכול לענות לך.

אהוד אולמרט: – – ששנינו מאוחדים בה בהוקרתנו את זכרו של רחבעם זאבי, לישיבה של התנצחות בינינו.

לימור לבנת: אתה עושה שימוש פוליטי.

לימור לבנת: גנדי לא יכול לענות לך.

אהוד אולמרט: גנדי הטביע בתרומה זו את חותמו על ההיסטוריה של מדינת ישראל מאז ועד היום: מייד אחרי מלחמת ששת הימים הוא היה האיש שריכז וניהל את עבודת המטה לקביעת גבולותיה של ירושלים המאוחדת.

אהוד אולמרט: מפת העיר שגיבש גנדי היא זו שאושרה בממשלה ובכנסת ב-27 ביוני 1967 בהחלטתן על איחודה של ירושלים והרחבת שטחה פי-עשרה.

אהוד אולמרט: בזכות אותה החלטה מתנוססות בפאתי ירושלים שכונות מפוארות ושוקקות: רמות, הגבעה-הצרפתית, רמת-אשכול, גבעת-המבתר, פסגת-זאב, ארמון-הנציב, הר-חומה וגילה, שלא לדבר על הרובע היהודי בעיר העתיקה.

אהוד אולמרט: האם מן ההכרח היה לצרף גם את מחנה הפליטים שועפאט, ערב א-סוואחרה, וולאג'ה וכפרים נוספים, ולקבוע "אף זו ירושלים"?

אהוד אולמרט: בזאת, עלי להודות, אפשר לשאול שאלות לגיטימיות.

אהוד אולמרט: גברתי היושבת-ראש, שש שנים מאז הרצח השפל.

אהוד אולמרט: מדינת ישראל רדפה את המרצחים, והם לא ינוקו לעולם.

אהוד אולמרט: מלחמתנו בארגוני הטרור עיקשת ונחושה – – –

גדעון סער: כן – – – זה היום שהוא מדבר על ירושלים – – –

קריאות: – – –

גדעון סער: – – – לא באותן מלים של שבוע שעבר – – –

אהוד אולמרט: מאז נגדע גנדי ועד היום, אף שמערכת יחסי האישית עם גנדי היתה ידועה היטב, בראש ובראשונה גם לבני משפחתו, עשיתי משהו קטן, ודאי הרבה פחות מחלק מאלה שמנצלים את המעמד הזה כדי לפתוח בהתנצחות אישית; משהו קטן כדי לכבד את זכרו, את מורשתו ואת תרומתו לארץ-ישראל, למדינת ישראל ולירושלים.

אהוד אולמרט: אבל כדי התחרות עם צועקי הצעקות, לא אוכל להגיע.

אהוד אולמרט: מדינת ישראל רדפה את המרצחים, תפסה אותם, והם לא ינוקו.

אהוד אולמרט: מלחמתנו בארגוני הטרור עיקשת ונחושה, ולו חי אתנו גנדי הוא היה רווה נחת מהצלחת צה"ל וזרועות הביטחון בסיכול הפיגועים.

אהוד אולמרט: אבל המערכה עודנה נטושה, והיא לא תחדל עד אשר ימוגר הטרור כליל ותיסלל הדרך לשלום עם ביטחון יציב ובר-קיימא לנו ולשכנינו.

אהוד אולמרט: חסרונו של גנדי בולט פה במליאת הכנסת, בוועדותיה ובדיון הציבורי והפוליטי במדינת ישראל.

אהוד אולמרט: נזכור כולנו ללא הבדל השקפה את רחבעם זאבי, איש החיל והאמונה הציונית היוקדת, נאמן עמו וארצו, מנהיג ושליח ציבור, פולמוסן שנון ורהוט, ספרא וסייפא יחיד ומיוחד.

אהוד אולמרט: נזכור אותו בהוקרה ובכאב גם כאב וכאיש משפחה מסור, ויד אחים נושיט למשפחתו היקרה המקדשת את דמותו באהבתה.

אהוד אולמרט: יהי זכרו ברוך.

דליה איציק: תודה לך, אדוני ראש הממשלה.

דליה איציק: יושב-ראש האופוזיציה, חבר הכנסת בנימין נתניהו, בבקשה.

דליה איציק: חברי חברי הכנסת, היות שאנחנו בסד של לוח זמנים לא יכולנו לאפשר להרבה מאוד חברי כנסת שרצו לדבר לעשות זאת.

דליה איציק: התייעצנו קצת עם המשפחה; זה איננו אומר שהיא פסלה מישהו.

דליה איציק: היא המליצה, ואני נטיתי להקשיב, אבל הרחבתי טיפונת את הרשימה.

דליה איציק: אשר על כן, הסליחה עמכם, אנחנו נעשה כמו שתמיד נהגו – כ-45 דקות.

בנימין נתניהו: כבוד נשיא המדינה שמעון פרס, גברתי היושבת-ראש דליה איציק, מכובדי חברי הכנסת, משפחת זאבי היקרה, יעל, פלמח, בנימין, מצדה, צאלה וערבה, קום והתהלך בארץ לאורכה ולרוחבה, כי לך אתננה.

בנימין נתניהו: כבר שש שנים שגנדי, רחבעם זאבי ז"ל, אינו קם ומתהלך בארץ, אבל כל מי ששבילי ארץ-ישראל יקרים לו ימשיך לזכור אותו.

בנימין נתניהו: ביום הזיכרון הזה אני מבקש לעמוד על עיקר אחד של גנדי שהוא חיוני לנו בכל עת.

בנימין נתניהו: גנדי החשיב מאוד את אהבת הארץ, כי הוא ידע שאהבת הארץ היא המפתח לשובנו אליה ולהישארותנו בה.

בנימין נתניהו: עם שאיננו אוהב את ארצו איננו ראוי לה, וסופו שגם לא ייאבק עליה.

בנימין נתניהו: אבל גנדי הבין דבר נוסף: הוא הבין שאהבת הארץ תלויה בהכרת הארץ.

בנימין נתניהו: לכן הוא למד את ארץ-ישראל על כל צדדיה: ההיסטוריה שלה, הגיאוגרפיה שלה, החי והצומח בה, הארכיאולוגיה העשירה שלה, המסעות אליה, שדות הקרב בתוכה.

בנימין נתניהו: אבל מעל הכול – אחיזת העם היהודי בה ובירושלים במהלך הדורות.

בנימין נתניהו: ספרייתו של גנדי היתה עמוסה בספרי ארץ-ישראל וירושלים.

בנימין נתניהו: אני חושב שקשה למצוא אוסף מקביל בטובי המוזיאונים והספריות בעולם.

בנימין נתניהו: בשעה שסייר בארץ-ישראל היה תרמילו של גנדי עמוס בערכי הציונות, באהבת הארץ ובידיעה מעמיקה של הבסיס ההיסטורי לזכותנו עליה; הוא ידע את תולדות היהודים בארץ על בוריין.

בנימין נתניהו: בבית אפשר היה להתווכח עמו על ההווה והעתיד, אבל לא היה אפשר להתווכח אתו על העבר; לא היה אפשר להגיד לו שהיהודים באו הנה רק לאחרונה, לארץ זרה, לארץ לא להם.

בנימין נתניהו: גנדי ידע את העובדות ההיסטוריות; הוא הכיר היטב את הקשר הרצוף של העם היהודי לארצו ולבירתו ירושלים – קשר שנמשך למעלה מ-3,000 שנה.

בנימין נתניהו: גנדי האמין שחשוב להנחיל את העובדות ההיסטוריות הללו לכל ילד וילדה בישראל.

בנימין נתניהו: אבל הוא לא הסתפק בהכרת העובדות.

בנימין נתניהו: הוא חשב שבאמצעות כפות הרגליים אפשר ללמוד וללמד "מולדת" לא פחות ולפעמים יותר מאשר באמצעות הראש.

בנימין נתניהו: הוא האמין שאהבת הארץ נקלטת טוב יותר בנשימת אוויר הרים מאשר בשיעורים ובהרצאות.

בנימין נתניהו: בעניין זה לא היה גנדי רק נאה דורש אלא גם נאה מקיים.

בנימין נתניהו: הוא סייר אין-ספור פעמים בכל חלקי המולדת, אבל הוא גם דאג להנחיל את מורשת ארץ-ישראל בדרך מקורית לדורות של תלמידי בית-ספר.

בנימין נתניהו: נוסף על שירותו בממשלה ובכנסת, בצה"ל ובפלמ"ח פיתח גנדי מפעל אדירים: מוזיאון ארץ-ישראל.

בנימין נתניהו: על גבעה נישאת שנמצאו בה שרידים של התיישבות יהודית קדומה בנה גנדי מוזיאון למופת.

בנימין נתניהו: אין-ספור תלמידים פוגשים בו בדרך בלתי אמצעית את ההיסטוריה המפוארת של עמנו בארצו.

בנימין נתניהו: הוא שחזר שם בית-בד, מרכז בתי-מלאכה, שוק עתיק, סביל מים, והוא גם שימר את שרידי היישוב היהודי הקדום שם.

בנימין נתניהו: גנדי לקח תחת ניהולו את הגבעה הזאת זרועת הטרשים ברמת-אביב והפך אותה למרכז תרבות שוקק חיים ומלא עניין.

בנימין נתניהו: הוא הצליח להפוך את המקום לאבן שואבת לבני-נוער, ובעצם הקים שם מפעל חינוכי להכרת המולדת ולאהבת המולדת.

בנימין נתניהו: בהוראתו שונה שמו של המוסד מ"מוזיאון הארץ" ל"מוזיאון ארץ-ישראל".

בנימין נתניהו: כבר נאמר כאן בצדק שהשימוש הנכון בשפה העברית תמיד היה חשוב לו.

בנימין נתניהו: וגם כאן בחירת המלים לא היתה מקרית, בייחוד כשהדברים נגעו לזכותו ההיסטורית של עמנו על ארץ-ישראל.

בנימין נתניהו: הוא היה קשור לכל רגב מרגביה של ארץ-ישראל בכל מקום – אבל קודם כול לירושלים.

בנימין נתניהו: גנדי היה בן למשפחה שהתגוררה דורות בירושלים.

בנימין נתניהו: גנדי נולד בירושלים, והוא נפל בירושלים.

בנימין נתניהו: אין מי שהכיר את ירושלים טוב ממנו, אין מי שאהב אותה יותר ממנו.

בנימין נתניהו: ראש הממשלה העלה שאלות של היום.

בנימין נתניהו: אני מניח שגנדי כאיש ביטחון היה אומר שנסיגת ישראל מחלקים של ירושלים תכניס את "חמאס" ואת האסלאם הקיצוני לחלקים האחרים ותסכן את אחיזותינו ואת ביטחוננו בכל חלקי ירושלים.

בנימין נתניהו: אני מניח שכיהודי הוא היה נזעק מהכוונות לוותר על הריבונות הישראלית בהר-הבית ובכותל.

בנימין נתניהו: אני חושב שהוא היה נזעק והיה שואל: אחרי 3,000 שנה?

בנימין נתניהו: אחרי שהיהודים קמו מאפר השואה, אחרי שהם חזרו ושחררו את ארצם ואת בירתם, זה מה שהם מסוגלים לעשות – להחזיק 40 שנה ולמסור?

בנימין נתניהו: אני יודע איזו תשובה גנדי היה נותן.

בנימין נתניהו: הוא לא פה לתת אותה, אבל אני נותן אותה בשמו.

בנימין נתניהו: הוא היה אומר: ירושלים תישאר מאוחדת, לנצח, בריבונות ישראל, ואלה המתפללים לשלום ירושלים יתפללו ויפעלו לאחדות ירושלים בריבונות ישראל.

בנימין נתניהו: בימים אלה, כשעולים קולות אחרים, שמנסים לטשטש ולהשכיח את זכותנו על הארץ ולנתק את קשרינו עם ציון, ראוי להעלות מחדש את אהבת הארץ והכרת הארץ שגנדי כה שיווע להן.

בנימין נתניהו: שתי המורשות האלה של גנדי נחוצות לנו היום יותר מתמיד.

דליה איציק: תודה לך, אדוני יושב-ראש האופוזיציה.

דליה איציק: אדוני, סגן ראש הממשלה, מר אביגדור ליברמן.

דליה איציק: אחריו – השר יצחק כהן.

אביגדור ליברמן: כבוד הנשיא, אדוני ראש הממשלה, כבוד יושבת-ראש הכנסת, יושב-ראש האופוזיציה, שרים, כנסת נכבדה, וכמובן – משפחת גנדי, משפחת זאבי היקרה: רעייתו יעל, הבנים בנימין ופלמח, הבנות מצדה, צאלה, ערבה, הנכדים והנינים, לפני שש שנים נפרד עם ישראל מרחבעם זאבי, גנדי.

אביגדור ליברמן: גנדי היה הפטריוט הגדול ביותר של ארץ-ישראל, וכפטריוט שעומד עם שתי רגליים על הקרקע הוא נהג לסייר המון ברחבי ישראל.

אביגדור ליברמן: כסייר הוא כמובן הבין מאוד במפות, גם במפות הפוליטיות והמדיניות.

אביגדור ליברמן: כיוון שהבין במפות הוא הבין מה שלא הבינו אחרים, הרבה לפניהם: גנדי היה הראשון שהבין והתחיל לדבר על ציר הרשע, הרבה לפני שנשיא ארצות-הברית הבין את זה – רק אחרי פיגוע התאומים ב-11 בספטמבר; גנדי הבין הרבה לפני האפיפיור את הסכנה שבאסלאם הקיצוני על אדמת אירופה, ודיבר על זה רבות; גנדי הבין אולי יותר מאחרים – ושמענו מפיו לפני שקראנו את סמואל הנטינגטון על "התנגשות הציוויליזציות".

אביגדור ליברמן: מבחינה זאת גנדי היה במידה רבה נביא פוליטי.

אביגדור ליברמן: שני דברים אולי מאפיינו אותו ביותר.

אביגדור ליברמן: האחד, הנכונות להגן על העקרונות, על המשנה המדינית שלו, בלי קשר לסקר, לפופולריות, לקוניונקטורה פוליטית.

אביגדור ליברמן: הוא האמין בצדקת דרכו, לחם עליה, גם בימים הקשים ביותר; גם כשהבין שהוא משלם על זה מחיר פוליטי, ציבורי ואישי.

אביגדור ליברמן: הנכונות הזאת להעמיד את העקרונות שלך מעל כל שיקול, זה אולי הדבר שכל כך לא אופייני לפוליטיקה, וכל כך היה אופייני לגנדי.

אביגדור ליברמן: הדבר השני שאפיין אותו במיוחד הוא הידע העמוק בציונות, בתולדות מדינת ישראל, בתולדות ארץ-ישראל.

אביגדור ליברמן: שני הדברים האלה, כמובן, נתנו את הטון גם בהשקפת עולמו וגם בצורת ההתבטאות שלו ובתפקוד הפוליטי.

אביגדור ליברמן: לכן, כשאנחנו מדברים על גנדי, המשנה העיקרית שלו, המושג שהוא היה מזוהה אתו יותר מכל אדם אחר היה ה"טרנספר".

אביגדור ליברמן: על כך הוא זכה לביקורת רבה גם בבית הזה וגם בתקשורת הישראלית, הנוטה שמאלה בדרך כלל.

אביגדור ליברמן: לכן בישיבת האבל הזאת לזכרו של גנדי הייתי רוצה לנגוע בעומק הנושא הזה, כי אני חושב שרובנו עושים מלאכה מאוד פשוטה כשאנחנו מתייחסים למושג הזה ולכל תפיסת עולמו של גנדי בפשטנות כזאת, ולא רואים באמת את הדברים העמוקים.

אביגדור ליברמן: כי הטרנספר היה חלק קטן מכל הראייה הכוללת, מהתמונה הכוללת – פרט קטן מכל התפיסה של גנדי, שאולי באמת הקדימה רבים אחרים, כמו תמיד, ושמה על השולחן במלוא חריפותה את הבעיה הדמוגרפית.

אביגדור ליברמן: הוא היה למעשה המדינאי הראשון שהתמודד עם הבעיה היסודית הזאת, והתמודד עם זה לעומק.

אביגדור ליברמן: רק בשנים האחרונות מתחילים גם פוליטיקאים אחרים לנסות לטפל בבעיה הזאת ולהתייחס אליה, גם בימין וגם בשמאל.

אביגדור ליברמן: אני חושב שבשמאל טועים כשמנסים לפתור את הבעיה הזאת באמצעות מודל אוסלו – שתי מדינות לשני עמים.

אביגדור ליברמן: לצערי, עד היום מודל זה הביא לנו רק אינתיפאדה מדממת ולא הביא לא ביטחון ולא שלום, לא לנו ולא לפלסטינים.

אביגדור ליברמן: הפרדה בין שני עמים, כפי שגנדי האמין בה, איננה חדשה לא בקהילה הבין-לאומית, לא בפוליטיקה הבין-לאומית ולא בתולדות הציונות.

אביגדור ליברמן: אפשר לדבר על הדוגמה של קפריסין, וכמובן, כשאנחנו מדברים על ההקשר הישראלי ותולדות הציונות, גנדי שאב את כל תורתו קודם כול מברל כצנלסון.

אביגדור ליברמן: היום אולי לא נעים ולא זוכרים, אבל למעשה ברל כצנלסון, יותר ברור מכל אחד אחר, הבהיר את הנושא הזה.

אביגדור ליברמן: אני מנצל את ההזדמנות לצטט ציטוט מדויק מברל כצנלסון, כפי שהוא כתב ב-7 באוגוסט 1937: "עניין העברת האוכלוסין מעורר אצלנו ויכוח.

אביגדור ליברמן: מותר או אסור?

אביגדור ליברמן: מצפוני שקט בזה לגמרי.

אביגדור ליברמן: טוב שכן רחוק מאויב קרוב.

אביגדור ליברמן: הם לא יפסידו על-ידי העברתם, ואנחנו ודאי לא.

אביגדור ליברמן: בחשבון האחרון הרי זו רפורמה פוליטית יישובית לטובת שני הצדדים.

אביגדור ליברמן: זה מכבר הסברתי שזה הטוב בפתרונות, ובימי הפורענות התחזקתי בהכרתי כי הדבר הזה מוכרח לבוא ביום מן הימים, אלא שלא עלה על דעתי שהעברה אל מחוץ לארץ-ישראל פירושה לסביבת שכם.

אביגדור ליברמן: האמנתי ועודני מאמין כי עתידים לעבור לסוריה ולעירק".

אביגדור ליברמן: את זה אמר ברל כצנלסון, לא אף אחד מהימין.

אביגדור ליברמן: כשאני מנסה להיזכר בתולדות הציונות, גם הוגי דעות אחרים – מי שקרא את מקס נורדאו וגם אחרים – התייחסו לנקודה הזאת, ישראל זנגביל.

אביגדור ליברמן: הראייה היום היא כמובן פשטנית מדי.

אביגדור ליברמן: גנדי היה גם איש פרקטי.

אביגדור ליברמן: הוא לא היה רק איש תיאוריה, לא רק איש דיבורים, הוא היה קודם כול איש פרקטי.

אביגדור ליברמן: הוא היה הראשון – הוא התחיל את היחסים שלנו עם מדינה כמו סינגפור, ולמעשה היה בין מייסדי מדינת סינגפור והצבא שלה.

אביגדור ליברמן: הוא פיתח תורת לחימה נגד טרור, הוביל את המלחמה נגד טרוריסטים ב"ארץ המרדפים", הקים יישובים, היה יועצו של רבין לענייני טרור והפך את מוזיאון ארץ-ישראל לאחד המוזיאונים החשובים בארץ.

אביגדור ליברמן: כשהקמנו יחד את הסיעה, כשהודענו לעיתונאים שאנחנו מקימים יחד סיעה אחת, אני זוכר את השאלה שכל העיתונאים שאלו.

אביגדור ליברמן: שאלו אותי, ומי שענה במקומי היה גנדי; שאלו אותו: מה משותף בינך – אתה דור שביעי בארץ, גנרל בצבא-הגנה לישראל – ובין איווט ליברמן?

אביגדור ליברמן: ואז גנדי ענה בצורה פשוטה: אנחנו מתבססים על אותם עקרונות, שלושת העקרונות החשובים של הציונות: עלייה, התיישבות והגנה על המולדת.

אביגדור ליברמן: כולם מכירים את המחויבות של גנדי להתיישבות ולהגנה על המולדת, פחות מכירים את היחס שלו ואת הרגישות שלו לנושאי העלייה ולעולים.

אביגדור ליברמן: אני זוכר את הימים הנוראים אחרי הפיגוע ב"דולפינריום".

אביגדור ליברמן: אז התעוררה פעם נוספת השאלה מי בדיוק שם יהודי, איך קוברים, איפה קוברים.

אביגדור ליברמן: כולנו מכירים את הכבוד שרחש גנדי לדת ולמסורת ישראל, וגם את הפרקטיות שלו, שדיברתי עליה קודם.

אביגדור ליברמן: ביקשתי לפגוש אותו בדחיפות.

אביגדור ליברמן: רצתי אליו עם חבר הכנסת יורי שטרן זיכרונו לברכה, והתיישבנו בחדר הסיעה.

אביגדור ליברמן: שאלתי: גנדי, מה עושים?

אביגדור ליברמן: מה דעתך בנושא הזה?

אביגדור ליברמן: והוא אמר לי: תקשיב לסיפור.

אביגדור ליברמן: הוא סיפר לי את הפרשה של אחד הגששים הבכירים במדינת ישראל, עמוס ירקוני.

אביגדור ליברמן: בסוף הוא אמר לי: המסקנה שלי – מי שלוחם בשורות צבא-הגנה לישראל, מי שנהרג על אדמת המולדת, מי שנרצח בפיגועי טרור נגד מדינת ישראל, מחובתנו להתייחס אליו כפי שהוא היה רוצה ומעדיף.

אביגדור ליברמן: חובתנו להתייחס כמו שהקרובים שלהם מבינים את זה.

אביגדור ליברמן: מבחינתי, זה פסק הלכה סופי שלא ניתן לערעור.

אביגדור ליברמן: מאז גם אני מתנהג בצורה כזאת.

אביגדור ליברמן: אמרתי שאולי משנתו של גנדי היתה שנויה במחלוקת; אישיותו כבשה את כל הפוליטיקה הישראלית, משמאל עד לימין – כל הקשת הפוליטית.

אביגדור ליברמן: אני חושב שבזיכרון הקולקטיבי של עם ישראל הוא ייזכר כאחד שכולם רוחשים לו כבוד.

אביגדור ליברמן: קצין וג'נטלמן.

אביגדור ליברמן: יהיה זכרו ברוך.

דליה איציק: תודה לך, אדוני סגן ראש הממשלה.

דליה איציק: השר יצחק כהן, ויחתום חבר הכנסת אורי אריאל.

יצחק כהן: גברתי היושבת-ראש, כבוד הנשיא, ראש הממשלה, משפחת זאבי היקרה, חברי חברי הכנסת, הרמב"ם כותב ב"איגרת תימן": על טיב הנהרות ישׂהידו מימיהם ועל טיב השורשים יעידו גזעיהם.

יצחק כהן: על טבעו של רחבעם זאבי אין איש בעולם הזה או בארץ הזאת שלא יוכל לומר מה טיב השורשים, ישהידו מימיו, אמת המים שעברה תחתיו.

יצחק כהן: אישיות קורנת, זוהרת, בעלת אופטימיות כובשת, אמונה וביטחון בצדקת הדרך, נאמנות בלתי מסויגת, אוהב אדם שנברא בצלם, אוהב ישראל ואוהב תורת ישראל.

יצחק כהן: ראוי זכרו שנקרא שתיים-שלוש משניות שקשורות לאישיות שלו.

יצחק כהן: משנת פרקי אבות:

יצחק כהן: הלומד מחברו פרק אחד או הלכה אחת או פסוק אחד או דיבור אחד או אפילו אות אחת, צריך לנהוג בו כבוד.

יצחק כהן: שכן מצינו בדוד מלך ישראל שלא למד מאחיתופל אלא שני דברים בלבד וקראו רבו, אלופו ומיודעו.

יצחק כהן: והלוא דברים קל וחומר, מה דוד מלך ישראל שלא למד מאחיתופל אלא שני דברים בלבד קראו רבו, אלופו ומיודעו, הלומד מחברו פרק אחד או הלכה אחת או פסוק אחד או דיבור אחד או אפילו אות אחת, על אחת כמה וכמה שצריך לנהוג בו כבוד.

יצחק כהן: ואין כבוד אלא תורה שנאמר: כבוד חכמים ינחלו ותמימים ינחלו טוב.

יצחק כהן: ואין טוב אלא תורה שנאמר:

יצחק כהן: כי לקח טוב נתתי לכם תורתי אל תעזובו.

יצחק כהן: כך היא דרכה של תורה: פת במלח תאכל ומים במשורה תשתה ועל הארץ תישן וחיי צער תחיה ובתורה אתה עמל, ואם אתה עושה כן אשריך וטוב לך.

יצחק כהן: אשריך בעולם הזה וטוב לך בעולם הבא.

יצחק כהן: אל תבקש גדולה לעצמך ואל תחמוד כבוד.

יצחק כהן: יותר מלימודך עשה ואל תתאווה לשולחנם של מלכים, ששולחנך גדול משולחנם וכתרך גדול מכתרם, ונאמן הוא בעל מלאכתך שישלם לך שכר פעולתך.

יצחק כהן: אסיים בפסוק מספר דברים: השקיפה ממעון קודשך מן השמים וברך את עמך את ישראל ואת האדמה אשר נתת לנו כאשר נשבעת לאבותינו ארץ זבת חלב ודבש.

יצחק כהן: תהי נשמתו צרורה בצרור החיים.

דליה איציק: תודה לך, אדוני השר.

דליה איציק: חבר הכנסת אורי אריאל.

אורי אריאל: אדוני הנשיא, גברתי היושבת בראש, אדוני ראש הממשלה, חברי חברי הכנסת, יעל וכל שבט גנדי לדורותיו, רחבעם זאבי, גנדי, בדומה לאברהם אבינו המתגלה לנו בפרשת השבוע, פרשת לך לך, הולך לארצו ומולדתו.

אורי אריאל: רחבעם זאבי, גנדי, מורי ורבי, כפי שזה עתה אמר השר כהן לפי פרקי אבות – כל הלומד מחברו אות אחת ראוי שיקרא לו מורי ורבי.

אורי אריאל: מורי ורבי להגנת המולדת; מורי ורבי להכרת הארץ ולאהבת הארץ; מורי ורבי להתיישבות; מורי ורבי לכבד כל אדם, להעלות את ערך הרעות למעלות שלא הכרנו, ולא רק לדרוש אלא גם לעשות; מורי ורבי למלחמה בטרור; מורי ורבי לרוב יהודי, לעלייה לארץ-ישראל; מורי ורבי, אדוני ראש הממשלה, לירושלים, שנאמר: ירושלים כעיר שחוברה לה יחדיו, שעושה את כל ישראל חברים, ולא, חס וחלילה, דברים אחרים.

אורי אריאל: בכרטיס החבר של מולדת, מפלגת מולדת, כתוב: "ארץ-ישראל לעם ישראל על-פי תורת ישראל".

אורי אריאל: כך הוא קבע כשהקים את מפלגת מולדת למען המולדת.

אורי אריאל: כל אלה, מורי ורבותי, אדוני הנשיא, אמרתי בגוף ראשון, כי, לצערי, אני פה בבית הזה, אחרי הירצחו.

אורי אריאל: כך התגלגלו הדברים אשר שמעתי בבוקרו של יום, שמורי ורבי לפני זה, ודאי לאחר מכן, הלך לעולמו על-ידי טרוריסטים.

אורי אריאל: אבל העיקר שדברים אלה ונוספים יהיו בעיקר נחלת הכלל, נחלת העם היושב בארצו, ואלה שעדיין לא זכו.

אורי אריאל: אכן, יש דברים שכל הציבור בארץ חשוב שילמד ממנו, ואף יגשים אותם; איש הספרא והסייפא.

אורי אריאל: אסיים כמנהגו: ה' עוז לעמו ייתן, ה' יברך את עמו בשלום.

אורי אריאל: יהי זכרו ברוך.

איל ינון: חברי הכנסת והקהל מתבקשים לקום עם יציאת כבוד הנשיא.

איל ינון: כבוד הנשיא! ( חברי הכנסת מכבדים בקימה את צאת נשיא המדינה מאולם המליאה.

איל ינון: )

דליה איציק: נא לשבת.

דליה איציק: חברי חברי הכנסת, הישיבה המיוחדת נעולה.

דליה איציק: אנחנו פותחים בשעה 16:00 ישיבת כנסת רגילה.

דליה איציק: (הישיבה נפסקה בשעה 15:53 ונתחדשה בשעה 16:00.

דליה איציק: )

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום יום שני, ג' בחשוון התשס"ח, 15 באוקטובר 2007 למניינם.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכיר הכנסת.

איל ינון: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק הודעה לעובד (תנאי עבודה) (תיקון), התשס"ח–2007, שהחזירה ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

איל ינון: לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק ההסדרים במשק המדינה (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב והמדיניות הכלכלית לשנת הכספים 2008), התשס"ח–2007.

איל ינון: לדיון מוקדם: הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – איסור נקיבת מחירים שלא ניתן לשלמם במעות שבמחזור), התשס"ח–2007, מאת חבר הכנסת אבשלום וילן; הצעת חוק הבנקאות (שירות ללקוח) (תיקון – הודעה לארגון צרכנים על בקשה להעלאת עמלה), התשס"ח–2007, מאת חבר הכנסת אופיר פינס-פז; הצעת חוק ידועים בציבור, התשס"ח–2007, מאת חברי הכנסת יוסף ביילין, חיים אורון, רן כהן, אבשלום וילן ואלחנן גלזר וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (יישובים הזכאים להטבות מס), התשס"ח–2007, מאת חבר הכנסת סעיד נפאע וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (פטור ממס על חיסכון ליחיד מעל גיל 60), התשס"ח–2007, מאת חבר הכנסת מוחמד ברכה וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק העונשין (תיקון – פיצוי נפגע עבירה), התשס"ח–2007, מאת חברת הכנסת נאדיה חילו; הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – פרסומת למזון המכוונת לקטינים), התשס"ח–2007, מאת חברת הכנסת אורית נוקד; הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – ביטול עסקה בשל מוצר פגום), התשס"ח–2007, מאת חבר הכנסת אבשלום וילן; הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – אמצעי תשלום), התשס"ח–2007, מאת חבר הכנסת משה כחלון; הצעת חוק דיור מוגן (הבטחת כספי פיקדון), התשס"ח–2007, מאת חבר הכנסת אבישי ברוורמן; הצעת חוק בית העצמאות, התשס"ח–2007, מאת חבר הכנסת אפרים סנה; הצעת חוק המרכז להנצחת ההעפלה, התשס"ח–2007, מאת חבר הכנסת אפרים סנה; הצעת חוק הגבלת פרסומי הימורים והגרלות (תיקוני חקיקה), התשס"ח–2007, מאת חבר הכנסת אחמד טיבי; הצעת חוק איסור ייבוא ומכירת כבד של בעלי-חיים שעברו התעללות, התשס"ח–2007, מאת חברי הכנסת יואל חסון, , יעקב מרגי ונאדיה חילו וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק דחיית שירות לתלמידי ישיבות שתורתם אומנותם (תיקון – ביטול החוק), התשס"ח–2007, מאת חבר הכנסת אופיר פינס-פז; הצעת חוק חובת הודעה בדבר סיכויי הזכייה בהגרלות ובהימורים, התשס"ח–2007, מאת חבר הכנסת אחמד טיבי.

איל ינון: מסקנות ועדת החינוך, התרבות והספורט בעקבות הצעות לסדר-היום של חברי הכנסת מגלי והבה, אורי אריאל ויצחק גלנטי, בנושא: כישלון המורים למתמטיקה במבחני תוכנית העשרה.

איל ינון: הודעת שרת החינוך על מסקנות ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות בעקבות הצעות לסדר-היום בנושא: רצח הנער ברחובות והתגברות האלימות בקרב בני-הנוער, של חברי הכנסת זבולון אורלב, מיכאל נודלמן ואברהם רביץ.

איל ינון: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מודה למזכיר הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: 1.

יולי יואל אדלשטיין: הסכנה של הרס מוסדות התורה והישיבות לנוכח הקיצוצים חסרי התקדים בתקציביהם;

יולי יואל אדלשטיין: 3.

יולי יואל אדלשטיין: קריסת מערכת החינוך

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים לנושא הראשון בסדר-היום: הצעת אי-אמון של סיעות יהדות התורה – האיחוד הלאומי ומפד"ל להביע אי-אמון בממשלה בשל הסכנה של הרס מוסדות התורה והישיבות לנוכח הקיצוצים חסרי התקדים בתקציביהם.

יולי יואל אדלשטיין: יציג את ההצעה מטעם הסיעות חבר הכנסת יעקב כהן.

רן כהן: יום זה יהיה בסימן הכוהנים.

יולי יואל אדלשטיין: לא, אני ישראל פשוט, ואני אהיה אחריכם.

רן כהן: ישראל תמיד מנהל את הישיבה, אנחנו כוהנים – – –

יולי יואל אדלשטיין: לאחר הצעתו של חבר הכנסת יעקב כהן אומנם ידבר כהן אחר – רן כהן.

יעקב כהן: אני רואה שהממשלה קיבלה את ההצעה להתפטר, והיא כבר נעלמה.

זאב בוים: מישהו מחפש שר?

יעקב כהן: חשבתי שהממשלה קיבלה את ההתפטרות והיא עצמה – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבל שלא ביקשת את המשיח, חבר הכנסת יעקב כהן.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מקבלים בברכה את שר השיכון, חבר הכנסת זאב בוים.

יעקב כהן: כבוד היושב-ראש, כבוד שר השיכון, חברי כנסת נכבדים, סיעתנו מגישה היום הצעת אי-אמון, ואני אנמק.

יעקב כהן: בשבוע האחרון הונח על שולחן הכנסת ספר התקציב לשנת 2008.

יעקב כהן: אני חייב לומר שהתקציב, כפי שהונח, יש בו משום הכרזת מלחמה על הציבור הדתי, על המוסדות התורניים ועל עולם התורה.

יעקב כהן: ואני אסביר: אם לוקחים את הסיוע למוסדות התורניים בשנה האחרונה, בשנת 2007, שהיה 260 מיליון שקלים, ומורידים אותו בשנה זו ל-150 מיליון, מתקבל קיצוץ של 40%.

יעקב כהן: אם נביא בחשבון שבשנת 2002, לפני חמש-שש שנים, התקציב הזה היה 1.32 מיליארד – הפירוש הוא קיצוץ של יותר מ-80%.

יעקב כהן: אני לא מתייחס לגידול הטבעי בנפשות ולא לשחיקה של הכסף בשנים אלה, כך שזה זלזול כבד במגזר הדתי והחרדי ובעולם התורה.

יעקב כהן: נוסף על כך, אם אנחנו לוקחים את הסעיף של עולם הישיבות, שבשנת 2007 היה 92 מיליון שקלים והשנה מורידים אותו ל-4 מיליוני ש"ח, הפירוש הוא פשוט חסימת התקציב.

יעקב כהן: זוהי התגרות מוחלטת בציבור הדתי והחרדי.

יעקב כהן: הדברים בולטים לנוכח העובדה שבתקופה הזאת משרד החינוך מדבר על הוספת 6 מיליארדי שקלים בשנים הקרובות, תוספת גדולה בכל חלקי החינוך – מגני-הילדים עד בתי-הספר היסודיים והעל-יסודיים.

יעקב כהן: כל הפרמטרים מצביעים על כך שכל נושא שיש בו ריח של דת ושל צרכים חינוכיים של הדתיים ושל עולם התורה – פשוט מחסלים את התקציב שלו.

יעקב כהן: אם ניקח סעיף רגיש וחשוב כמו סיוע לפנימיות לילדים במצוקה, שהיה צריך להיות הסעיף היותר-רגיש, בשנת 2002 הוא היה 56 מיליון שקלים, והיום הוא 22 מיליון.

יעקב כהן: וזה השנה, שבה משרד הרווחה קיבל תוספת תקציבית ניכרת.

יעקב כהן: אני שואל: האין זאת אטימות מוחלטת?

יעקב כהן: אני לא רוצה להאריך עוד על הפגיעות שיש בספר התקציב – הן הפגיעה במועצות הדתיות, הן הפגיעה בארגון "תורה ויהדות לעם", שהתקציבים שלהם הם תקציבים חינוכיים וחברתיים-דתיים ממדרגה ראשונה, וכן על הפגיעה בתקצוב של תלמידי חו"ל, שהוא תמיכה שיש בה עידוד חשוב לעלייה יהודית, שהרי רוב התלמידים האלה בסוף נישאים ונקלטים בארץ.

יעקב כהן: וזה בזמן שהמדינה משקיעה בקליטה כל כך הרבה, ולצערנו, לא תמיד מדובר בקליטה שאנחנו מתברכים בה; לא תמיד אנחנו יכולים לומר שלנער הזה התפללנו.

יעקב כהן: בכל זאת המדינה משקיעה כל כך הרבה, אבל באותה עת, לצערנו, סוגרים את התמיכות לתלמידי חו"ל.

יעקב כהן: זה צעד שקשה להבינו, והוא התגרות וקריאת מלחמה.

יעקב כהן: אני חושב, רבותי, שהצעדים האלה אינם נובעים מכך שיש קיצוץ בתקציב; מדובר פשוט בסגירת משאבים ובאי-הכרה בצרכים החינוכיים של כלל אזרחי ישראל הדתיים, צרכים שכל ממשלות ישראל מאז קום המדינה הכירו בהם.

יעקב כהן: אני לא יודע, ואני שואל אם אי-פעם היתה ממשלה כזאת גרועה.

יעקב כהן: אני עומד ומשתאה עד לאן הגענו.

יעקב כהן: אני חושב שהמצב היום יותר גרוע מהמצב שהיה בעת ממשלת הליכוד ושינוי הנודעת לשמצה, ואני אסביר מדוע.

יעקב כהן: ראשית, כי גם בזמנה, עם כל הקשיחות שהיתה בה, עדיין לא סגרו את כל המשאבים, לא סגרו את כל הברזים, לא היה תקציב שסגרו אותו לחלוטין.

יעקב כהן: שנית, צריך לזכור שהתקופה ההיא היתה תקופה כלכלית קשה, שנעשה בה קיצוץ רוחבי, בכל סעיפי התקציב, ואפילו בסעיף הביטחון, מה שאין כן היום, כשאנחנו עומדים לפני צמיחה, בזמן של שפע – המדינה לא ידעה צמיחה ושפע כמו שיש עכשיו.

יעקב כהן: בתקופה כזאת לסגור תקציבים?

יעקב כהן: זוהי התגרות באוכלוסייה הדתית שאין לה שום הסבר והצדקה.

יעקב כהן: אני לא מבין מדוע האוצר וממשלת ישראל מנצלים את העדינות ואת האצילות של מפלגת ש"ס.

יעקב כהן: הרי מפלגת ש"ס היא שותפה בכירה ונאמנה בקואליציה.

יעקב כהן: איך זה ומדוע מכים ומבזים אותה בצורה שאינה מקובלת בין שותפים וחברים?

יעקב כהן: יש כאלה שרוצים לנחם אותי ולומר שזה בסך הכול פשוט משחק של הכנסת עזים, ויוציאו את זה.

יעקב כהן: יבוא יום אישור התקציב, אם נהיה ילדים טובים, יכניסו את זה בחזרה.

יעקב כהן: מובן שאז כל כלי התקשורת יצעקו כאן שאנחנו פשוט סחטנים, בזמן שיחזירו דבר שמגיע בדת ובדין.

יעקב כהן: ואני שואל, אם אכן זה התירוץ, אני מזמין כאן את שר האוצר שיכריז ויגיד ויבטיח שיחזירו את התקציבים ואז אנחנו נוריד את הצעת האי-אמון שלנו.

יעקב כהן: בכל אופן, כרגע לא מובנת התנהגותם של שר האוצר ומשרד החינוך.

יעקב כהן: פשוט קטונתי מלהבין.

יעקב כהן: אני רוצה להמשיך ולהזכיר את הפגיעה הנוספת בתלמידים העל-יסודיים בישיבות, אשר בחודשים האחרונים הוצאו מכלל מערכת החינוך הממלכתית והעבירו אותם למוסדות פטור, צעד תקדימי שלא היה מאז קום המדינה, ולדעתי אף לא חוקי, שהרי לא הודיעו להם בזמן כדי שייערכו לזאת כיאות.

יעקב כהן: פגיעה נוספת בשל הצעד הזה – ברגע שהוציאו אותם מהמערכת הממלכתית, פגעו במעמד של התלמידים המוגבלים, סיווג 07, שבעבר קיבלו סיוע, ועכשיו הופקרו הילדים בלי אפשרות לקדמם.

יעקב כהן: אני איני מבין איזו מדיניות תמוהה, מדיניות חלם מתנהלת כאן.

יעקב כהן: בעידן שממשלת ישראל דורשת שלום בכל מחיר עם ארגוני מחבלים, מכריזים מלחמה על חלק נכבד מהאוכלוסייה; בעידן שנותנים מחוות ושיפורים לגרועות שבאומות, קונסים ורודפים את הטובים שבאחים.

יעקב כהן: ואני שואל את ידידי חברי ש"ס: מדוע אתם יושבים בממשלה שמוכנה לדון בהחזרת ירושלים ואינה מוכנה לדון בהחזרת הקצבאות והתמיכות למוסדות החינוך התורניים, שאם לא יחזירו אותן, קיימת סכנה קיומית להמשכיותה?

יעקב כהן: ואפילו לא שומעים את קולכם על זה, על הדיונים בהחזרת ירושלים.

יעקב כהן: אני קורא לממשלת ישראל שתתקן את ספר התקציב ותציב תקציב שפוי, שמכבד ומוקיר את כל צורכי אוכלוסיית ישראל בכל הנושאים, הן חינוך הן רווחה.

יעקב כהן: אני קורא לכם: אל תפגעו במרקם היחסים העדין בקרב האוכלוסייה במדינה, פגיעה שתגרום למלחמות ולמדונים מיותרים בין אחים.

יעקב כהן: ועד אז הננו מציעים אי-אמון בממשלת ישראל.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יעקב כהן.

יולי יואל אדלשטיין: הנושא הבא: הצעת אי-אמון של סיעות מרצ, רע"ם-תע"ל, חד"ש ובל"ד בשל השביתה במערכת החינוך והחשש לאי-פתיחת שנת הלימודים באוניברסיטאות.

יולי יואל אדלשטיין: יציג את ההצעה חבר הכנסת רן כהן, בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: שרת החינוך הגיעה ואנחנו נצפה לשמוע את תשובתה בעוד דקות מספר.

רן כהן: אדוני היושב-ראש, רבותי השרים, חברות וחברי הכנסת, אני מתכבד להגיש את הצעת האי-אמון בממשלה ובראשה.

רן כהן: נדמה לי שאין יום מתאים מהיום הזה ואין נושא טוב ממשבר החינוך, שעליו צריך להפיל את הממשלה הזאת היום.

רן כהן: אני רוצה להודיע, אדוני היושב-ראש, חד-משמעית.

רן כהן: רן ארז איננו חבר במרצ.

רן כהן: אני גם מעריך שהוא לא הצביע מעולם למרצ ואין לנו שום תיאום אתו.

רן כהן: שלא יהיו פה שום אי-הבנות.

רן כהן: ואף-על-פי-כן אנחנו תומכים בשביתה וביעדיה, שביתה שעניינה הוא להעלות את מעמד המורה ואת מעמד החינוך בישראל.

רן כהן: נדמה לי, אדוני היושב-ראש, שהיום, ביום החמישי לשביתת המורים, נראה כאילו לאף אחד זה לא מזיז.

רן כהן: אתמול היתה איזו פגישה שהסתיימה בלא כלום, ולאף אחד לא ברור מה נעשה, מה הוצע.

רן כהן: אילו היה הדבר הזה באמת בלתי אפשרי, היה עוד אפשר לומר: מה אתם רוצים?

רן כהן: המורים הם פשוט פראי אדם.

רן כהן: הם פשוט רוצים למוטט את הכלכלה הישראלית.

רן כהן: אבל כל אחד כאן יודע שזה לא נכון.

רן כהן: אלא מה?

רן כהן: נראה שבכלל הבעיה של 400,000 ילדי ישראל, שנמצאים בשביתה ללא לימודים, ללא התקדמות במערכת הלימודים שלהם, לא נוגעת כמעט לממשלה, כי ראשה של הממשלה הזאת עסוק בחקירות פליליות.

רן כהן: ראש הממשלה היה צריך להיות ראשון המתערבים לפתרון בעיית המשבר בחינוך והוא אחרון הנוגעים בעניין, כי יש לו באמת קופה – – –

יולי תמיר: ממש לא.

רן כהן: עובדה, אף אחד לא שמע את קולו בציבור, גברתי שרת החינוך.

רן כהן: אף אחד לא שמע את אהוד אולמרט אומר מלה אחת לציבור ביום החמישי של השביתה.

רן כהן: מה לעשות?

רן כהן: את מעלה בדעתך שהיה קורה משהו ביטחוני והוא לא היה מדבר?

רן כהן: הרי זה ברור לגמרי.

רן כהן: למה?

רן כהן: כי הביטחון תמיד הוא הקלאסה של ראש הממשלה, אבל החינוך לא?

רן כהן: אני לא מעלה על דעתי שזה היה קורה ליצחק רבין בתור ראש ממשלה, שהיה, חלילה, קורה דבר כזה במערכת החינוך מבלי שהוא היה מתייצב ראש וראשון לפתרון הבעיה.

רן כהן: אבל זה לא קרה, מה לעשות?

רן כהן: אני מצטער לומר שבמצב הזה ראש הממשלה לא יכול להמשיך לכהן בתפקידו.

רן כהן: הוא חייב להתפנות לטפל בתיקים הפליליים נגדו, כי הוא לא יכול לטפל בענייני מדינת ישראל הכואבים והחשובים ביותר.

רן כהן: אדוני היושב-ראש, נדמה לי ששכרם ותנאי עבודתם של המורים הם על הפנים, בהגדרה הכמעט הכי קלה שאפשר לומר.

רן כהן: לא רק שלמורה שמגיע היום לבית-הספר אין חדרון לשבת בו.

רן כהן: אין לו שולחן, אין לו פינה לקבל בה תלמיד ולשוחח אתו.

רן כהן: אין לו מקום כדי להכין את השיעורים וכדי להכין את תלמידיו.

רן כהן: הוא מסתובב כל היום עם התיק הזה, עם כל הספרים, עם כל החוברות ועם כל המחברות, כאדם עזוב בבית-הספר שלו, במקום עבודתו.

רן כהן: לא זו בלבד, אלא גם תנאי השכר שלו הם למטה מכל ביקורת, הם בושה וכלימה למדינה נאורה.

רן כהן: אנחנו נמצאים היום גם בבתי-ספר שבהם מורים עומדים ומלמדים 40 תלמידים בכיתה.

רן כהן: רבותי, זה לא שעת עבודה, שעת הוראה.

רן כהן: זה עשר שעות עבודה כאשר עובדים עם 40 תלמידים בכיתה.

רן כהן: לאחר מכן באים לשאול מה בכל זאת שכרו של המורה.

רן כהן: אף אחד מאתנו, חברי הכנסת, לא היה מסכים לעבוד בתנאים האלה שבהם אין לו חדרון, אין לו טלפון, אין לו שולחן, אין לו מקום להניח עליו את המחברות ואת הכלים שאתם הוא עובד.

רן כהן: לא יכול להיות הדבר הזה, אבל עובדה שזה המצב היום.

רן כהן: בנוסף, המורים עובדים בשכר רעב, שכר עלוב ומביש.

רן כהן: אז מה אתם רוצים, רבותי בממשלה?

רן כהן: שימשיכו להתבייש בפני עצמם, בפני משפחתם, בפני התלמידים שלהם, ברמות ההכנסה העלובות הללו?

רן כהן: יותר מ-40% מהמורים משתכרים שכר נמוך או אפילו נמוך מאוד.

רן כהן: 28,000 מורים משתכרים 5,500 שקל לחודש, שהם כ-1,700 שקל פחות מהשכר הממוצע.

רן כהן: השכר הממוצע של המורים הוא 7,200 שקל לעומת 10,000 לפסיכולוג, 11,800 לאחיות – ואני מאוד גאה על זה שהאחיות משתכרות כך – 12,200 שקל לטכנאי.

רן כהן: שכר המורים נשחק בקרוב ל-20%-19% בעשר השנים האחרונות.

רן כהן: אז מה רוצים, שהמורים ישתקו?

רן כהן: ילכו עם זה הביתה ויסתמו את הפה?

רן כהן: זה מה שאמור להבריא ולקיים מערכת חינוך ראויה במדינת ישראל?

רן כהן: שכר מורה מתחיל, אדוני היושב-ראש, ירד בשנים האחרונות מ-4,050 שקלים ל-3,500 שקלים.

רן כהן: זה דבר שניתן לסבול אותו?

רן כהן: אני אתן עוד דוגמאות, אדוני היושב-ראש, ספציפית על מורים: מרכזת שכבה ומחנכת, בעלת תואר שני ובעלת ותק של 22 שנה, שעובדת בהיקף משרה גבוה ממשרה מלאה ובעלת כל הגמולים האפשריים, בתיכון בירושלים, משתכרת 7,700 שקל לחודש.

רן כהן: תשמעו טוב, ברוטו, הכול ברוטו, דרך אגב.

רן כהן: מורה מקצועית בעלת ותק של 27 שנים, בעלת תואר ראשון, משתכרת 5,800 שקל לחודש, ברוטו; מורה מחנך, בעל תואר שני וותק של שבע שנים, משתכר 5,200 שקל; מורה מתחיל יגיע ל-2,800 שקל עד 3,500 שקל בלבד, ומורה בעל תואר ראשון יצטרך לעבוד 15 שנה כדי להגיע למשכורת של 5,500 שקל.

רן כהן: אני אתן עוד שתי דוגמאות, גברתי השרה.

יולי תמיר: אתה מדבר על עולם שלא קיים.

רן כהן: זה העולם.

יולי תמיר: לא.

רן כהן: השרה תמיר, זה העולם, אני לוקח נתונים ממה שהיום המורים מקבלים.

רן כהן: עוד מעט תעלי למעלה ותאמרי מה הנתונים שלך.

יולי תמיר: חבר הכנסת רן כהן, ידידי מנוער, יש חשיבות להתעדכנות במצב.

יולי תמיר: המצב השתנה.

רן כהן: הנתונים האלה הם מהיום.

רן כהן: אני מודיע לך – הנתונים האלה הם מהיום.

רן כהן: את רוצה לשמוע עוד שתי דוגמאות שאני מכיר מצוין?

רן כהן: אגב, אנשים שתוכלי להרים אליהם טלפון אם את רוצה, ואם יש לך פנאי לזה.

יולי תמיר: תמיד יש לי.

רן כהן: אני מכיר באופן אישי מורה – חברה של אשתי – 29 שנים מורה, בית-ספר תיכון מכובד בירושלים.

רן כהן: 29 שנים, השרה תמיר.

רן כהן: שכרה הוא 8,000 שקל ברוטו.

יולי תמיר: שתיכנס לרפורמה.

יולי תמיר: תקבל 17.

רן כהן: תקבל 17.

יולי תמיר: כן.

יולי תמיר: שתיכנס לרפורמה.

רן כהן: שמענו את העניין הזה, אבל תצטרך לעבוד אולי כפליים.

רן כהן: אבל על השעה היא תקבל פחות מכפי שהיא מקבלת היום.

רן כהן: זה בעצם מה שאת מציעה.

יולי תמיר: לא.

רן כהן: דוגמה שנייה: אשתו של חברי לסיעה, אבשלום וילן – נעמי וילן – מורה 27 שנים.

רן כהן: אני רוצה לקרוא כדי שזה יהיה מדויק.

רן כהן: מורה – 27 שנות הוראה, בשכר של 7,000 שקל.

רן כהן: בזה אני לא מעודכן מהיום?

רן כהן: היום דיברתי עם אבשלום וילן.

רן כהן: הוא לא יודע כמה אשתו משתכרת?

רן כהן: זה השכר.

רן כהן: עם זה את רוצה ללכת לעם?

רן כהן: לחינוך?

רן כהן: לתרבות?

רן כהן: לדור הבא?

רן כהן: עם זה עושים כלכלה?

רן כהן: עם זה עושים חינוך?

רן כהן: עם זה עושים מדע?

רן כהן: עם זה מתקדמים ומתחרים עם העולם?

רן כהן: אין שום צ'אנס בעולם.

יולי תמיר: תישאר לתשובה שלי בבקשה.

רן כהן: תאמיני לי, אני אגב מקפיד על זה לא רק אתך – –

יולי תמיר: אני שמחה.

רן כהן: – – לא שאנחנו חברים מנוער, חברים מהרבה שנים, אבל ודאי שאני אשאר לתשובה שלך.

רן כהן: אני גם צמא לדעת, אבל זה הנתון.

רן כהן: בעובדה.

רן כהן: ועל זה השביתה.

רן כהן: הרי המורים הם לא קריזיונרים, את לא תתארי אותם ככה, אני מאמין שאת לא תתארי את המורים בתור מטורפים כי הם לא מטורפים, והם אחראים למערכת החינוך בצורה שאיננה פחותה משלך ושלי.

רן כהן: המורים לא השתגעו, גברתי שרת החינוך.

רן כהן: מאז 2001 הם עובדים כמו פראיירים, בלי הסכם קיבוצי.

רן כהן: לא זו בלבד, אלא חוק ההסדרים מנע משא-ומתן אתם כי הוא מנע משא-ומתן עם כל האיגודים המקצועיים, עד אוגוסט 2005.

רן כהן: ואני אומר לך שבמצב הזה אתם תביאו גם למשבר, לקטסטרופה, עם הסטודנטים במוסדות להשכלה גבוהה – כי אם שם לא יהיה טיפול אינטנסיבי, מיידי ומסיבי, של הממשלה, לא יהיה פתרון.

רן כהן: אגב, תאמיני לי, מי שהיה צריך לשלוח אותו הנה זה לא את, זה האוצר – אבל את אחראית, מה לעשות.

רן כהן: אם היה בא האוצר ואומר: רבותי, מדינת ישראל ממש על הקרשים, אין כסף; מדינת ישראל הזאת, בממשלה הזאת, קיבלה החלטה על מלחמה מתשע בבוקר עד שש בערב, עם הוצאות של מיליארדים, בלי לשאול איפה המיליארדים.

רן כהן: לזה היה כסף, אוטומטית; לחינוך ולילדים אין.

רן כהן: זה ההיגיון?

רן כהן: זה השכל?

רן כהן: זו התרבות?

רן כהן: זו הנאורות של מערכת החינוך שלנו?

רן כהן: לא זו בלבד, היום יש לממשלה עודפי הכנסות של למעלה מ-20 מיליארד שקל.

רן כהן: 20 מיליארד, גברתי שרת החינוך.

רן כהן: איפה הכסף הזה?

רן כהן: אז יכולים לומר לי שזה מאוד חשוב – ואגב, אני מסכים – מאוד חשוב להקטין את החוב הלאומי, אבל זה יותר חשוב ממערכת החינוך?

רן כהן: איפה סדר העדיפויות?

רן כהן: יכולים לומר לי: רן כהן, חשוב להוריד את רמות המס לשכבות הביניים – ואגב, אני מסכים – אבל זה יותר חשוב ממערכת החינוך?

רן כהן: לא.

רן כהן: בעיני, בשום פנים ואופן לא.

רן כהן: אז אם יש כסף בקופת המדינה, הייעוד הראשון שלו זה החינוך, וזה מה שצריך לעשות.

רן כהן: אני רוצה לסיים במשפט אחד, אדוני היושב-ראש.

רן כהן: אילו זה היה רק בזה, גברתי שרת החינוך – סוגיה שכבר הופנתה אלייך – תראי לאיזה רוע זה מגיע: ילד בן חמש – אני יודע מיהו; הפנייה היתה אלייך בשמו, אני לא אומר את שמו מעל דוכן הכנסת – חולה המופיליה קשה מאז לידתו.

רן כהן: אדוני היושב-ראש, יש לו 100% נכות בגין מחלתו, שמוכרים בביטוח הלאומי.

רן כהן: נמצא בגן-חובה ובשנתיים האחרונות קיבל סייעת ללא שום בעיה.

רן כהן: בשנה האחרונה החמיר מצבו, ומחלתו פגעה לו בפרקים, הוא לא מצליח לעמוד וללכת ונאלץ לזחול או לשבת ללא תנועה, עקב דימומים פנימיים קשים באזור הרגל.

רן כהן: את יודעת מה קרה אתו, גברתי שרת החינוך?

רן כהן: בעקבות הקיצוצים בסייעות השנה, הוחלט שהילד הזה לא יהיה זכאי לסייעת, הוא נאלץ להישאר ימים שלמים בבית.

רן כהן: זה הפתרון לילד בן חמש, שחולה במחלה הנוראה הזאת?

רן כהן: אז איפה מערכת החינוך?

רן כהן: אני מצטער לומר: לצערי, על הקרשים, ואין שום סמכות לממשלה הזאת להישאר – מוסרית – על כנה כל זמן שהיא לא עושה מאמץ אמיתי וכן לפתור את הבעיה של מעמד המורה ומעמד מערכת החינוך בישראל.

רן כהן: תודה רבה.

יצחק זיו: תודה רבה.

יצחק זיו: שרת החינוך תשיב במשולב על הצעה זו ועל ההצעה הבאה.

יצחק זיו: חבר הכנסת יולי יואל אדלשטיין, בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, גברתי השרה, רבותי השרים, קודם כול, אני מודה לך על שהחלפת אותי ואפשרת לי להציג את הצעת האי-אמון מטעם סיעת הליכוד.

יולי יואל אדלשטיין: חברי חברי הכנסת, בכנסת הזאת יושבים אנשים שהם חלק מן העם, וכמו כל העם, הם תוהים.

יולי יואל אדלשטיין: הם תוהים איך יכול להיות שהמצב הגיע למה שהגיע, עם שביתת המורים במערכת החינוך, וראש הממשלה – נדם קולו, הוא לא מתערב.

יולי יואל אדלשטיין: העם שואל: למה?

יולי יואל אדלשטיין: אין לראש הממשלה זמן, הוא עסוק.

יולי יואל אדלשטיין: במה הוא עסוק?

יולי יואל אדלשטיין: אני ממש שומע עכשיו את חברי הכנסת מרגי וטרטמן יושבים ואומרים לעצמם: אנחנו יודעים במה עסוק ראש הממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: עסוק בחקירות שלו.

יולי יואל אדלשטיין: איזה רעים אתם, חברי הכנסת, איך אתם יכולים להעלות על הדעת דבר כזה?

יולי יואל אדלשטיין: החקירות בכלל לא מפריעות לראש הממשלה לעסוק באלף ואחד דברים – הכין, למשל, ליום הזיכרון של גנדי נאום מצוין למה צריך לוותר על ירושלים, הביא את גנדי כאבי הוויתורים.

יולי יואל אדלשטיין: למה לא, יש לו זמן.

יולי יואל אדלשטיין: אבל בנושא הזה, אתם לא מבינים – הוא עסוק בנושא הרלוונטי למשבר במערכת החינוך.

יולי יואל אדלשטיין: אתם יודעים איזו שנה עכשיו במדינת ישראל, חברי חברי הכנסת, גברתי השרה?

יולי יואל אדלשטיין: איזו שנה היא שנת ה-60 למדינת ישראל?

יולי יואל אדלשטיין: שנת הילד.

יולי יואל אדלשטיין: ראש הממשלה יומם ולילה עוסק כנראה בנושא הזה, של עזרה לילדים, קידום הילדים, לרבות במערכת החינוך.

יולי יואל אדלשטיין: רק מה, בינתיים אנחנו רואים שהילדים יושבים בבית ולא לומדים, ואנחנו לא יודעים מתי העניין הזה יסתיים.

יולי יואל אדלשטיין: אבל, אזרחי ישראל שואלים שאלה נוספת, ואומרים: למה שר האוצר לא מתערב, צמרת משרדו, מה הם עושים?

יולי יואל אדלשטיין: יושבים כאן חברי הכנסת רביץ, גפני, ואומרים: אני יודע למה אין להם זמן באוצר; הם מכינים את הקיצוצים בישיבות, מכינים את הקיצוצים בכל מיני תקציבים שלנו.

יולי יואל אדלשטיין: לא נכון, גם אתם רעים.

יולי יואל אדלשטיין: הם עוסקים בחינוך.

יולי יואל אדלשטיין: הנה, כינס משרד האוצר מסיבת עיתונאים – אני כבר עצרתי את נשימתי, חשבתי: המנכ"ל, ראש אגף התקציבים, כולם יבואו ויגידו מה יש להם לומר על מערכת החינוך ואיך שמים קץ לשביתה.

יולי יואל אדלשטיין: והם אכן באו עם נושא מאוד חינוכי – לחנך את זליכה.

יולי יואל אדלשטיין: יש רק בעיה אחת – שהוא כבר דוקטור, חלום של האמא היהודייה, גם רואה-חשבון וגם דוקטור, אין מה לחנך אותו.

יולי יואל אדלשטיין: את הילדים שלנו, את בני-הנוער, לעומת זאת, מאוד כדאי לחנך.

יולי יואל אדלשטיין: אבל מה, יש שביתה בבתי-הספר, אין מי שיחנך אותם.

יולי יואל אדלשטיין: שרת החינוך נמצאת אתנו כאן – אני שמח – לא כל כך שומעים אותך, גברתי השרה.

יולי יואל אדלשטיין: קצת שמעתי אותך בימים האחרונים.

יולי יואל אדלשטיין: גם לך אולי אין זמן, וגם הרעים באולם הזה יגידו: בטח, נסעה לאמריקה במקום לטפל.

יולי יואל אדלשטיין: לא, לא, לא.

יולי יואל אדלשטיין: חזרת, הכול בסדר.

יולי יואל אדלשטיין: לך אין זמן כי צריך כנראה להנחיל את ה"נכבה" במערכת החינוך.

יולי יואל אדלשטיין: שאר הבעיות נפתרו, מערכת החינוך מתפקדת מצוין, רק ה"נכבה" היתה חסרה לנו על מנת שהנוער יצא מחונך, והכול באמת יבוא על מקומו בשלום.

יולי יואל אדלשטיין: מנכ"ל המשרד – טוב, אדם ראוי לכל הדעות, אבל מה – התפטר.

יולי יואל אדלשטיין: לא יכול לעסוק בזה.

יולי יואל אדלשטיין: התוצאה היא ידיעות בתקשורת, שסמנכ"ל, גם הוא כנראה אדם מאוד ראוי, ישב במקום כלשהו בפגישה אישית עם רן ארז, ואולי יצא מזה משהו.

יולי יואל אדלשטיין: כך מטפלים בעניין הזה?

יולי יואל אדלשטיין: אני לא בטוח.

יולי יואל אדלשטיין: ואני שואל את עצמי, גברתי השרה, ממה הכול התחיל.

יולי תמיר: מהתקציב של נתניהו.

יולי יואל אדלשטיין: הכול התחיל טוב, גברתי השרה.

יולי יואל אדלשטיין: לא בכדי קוראים לשנינו יולי.

יולי יואל אדלשטיין: אנו מבינים זה את זה מצוין.

יולי יואל אדלשטיין: הכול התחיל טוב.

יולי יואל אדלשטיין: מצוין.

יולי יואל אדלשטיין: אני זוכר, נפלה הממשלה.

רן כהן: – – –

לימור לבנת: בגלל זה בשנת 1999 הגיעו למקום 34 במתמטיקה?

לימור לבנת: קצת היגיון.

יולי יואל אדלשטיין: אתה מבין, רן כהן?

יולי יואל אדלשטיין: גם אני בצד שלכם, תשמעו לי.

יולי יואל אדלשטיין: נורא שמחתי, גברתי שרת החינוך לשעבר, נורא שמחתי – לא נעים לי להודות, בכל זאת, את חברה שלי לסיעה – אבל נורא שמחתי: יום אחד שמו קץ למשטר הנורא הזה שהיה, לשרת החינוך הזאת, שלא ידעה לנהל את העניינים, כל האוטובוסים האלה, סוף-סוף ניקו אותם – כל מקום שאני הולך – הפנים שלה על אוטובוסים.

יולי יואל אדלשטיין: איך אני אמור לנצח אותה בפריימריס?

יולי יואל אדלשטיין: משהו נורא.

יולי יואל אדלשטיין: אבל הגיעה שרת החינוך יולי תמיר, כולם חיבקו אותה, נישקו אותה, הכול היה מצוין, ושרת החינוך אמרה: תהיה רפורמה.

יולי יואל אדלשטיין: אנו זקוקים לרפורמה, והיא תיעשה יחד עם המורים.

יולי יואל אדלשטיין: הכול התחיל מצוין.

יולי יואל אדלשטיין: אני שמחתי, מה, אני לא פוליטי בנושא החינוך.

יולי יואל אדלשטיין: זרקו את השרה שהיתה, שלא ידעה לנהל את המערכת, ושמו שרה שמבינה.

יולי יואל אדלשטיין: ואולי אומרים: משהו השתבש לאחרונה.

יולי יואל אדלשטיין: לא, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: משהו השתבש מזמן.

יולי יואל אדלשטיין: בסוף שנת הלימודים הקודמת, למיטב זיכרוני, לא היו תעודות גמר.

יולי יואל אדלשטיין: וכשהתחילו להכין לבגרות, התחילו להכין לבגרות תחת צווים של בית-הדין לעבודה.

יולי יואל אדלשטיין: ואני לא הבנתי, מה, לימור לבנת ממשיכה לכהן במשרד?

יולי יואל אדלשטיין: בדקתי: לא, היא באופוזיציה, ועדיין בלגן שלם.

יולי יואל אדלשטיין: מה קורה?

יולי יואל אדלשטיין: והעניין נמשך; כולנו התבשרנו שיש הסכם עם ארגון המורים – – –

יולי תמיר: עם הסתדרות המורים.

יולי יואל אדלשטיין: עם הסתדרות המורים.

יולי יואל אדלשטיין: עם אחד משני הארגונים.

יולי יואל אדלשטיין: עם הסתדרות המורים יש הסכם.

יולי יואל אדלשטיין: הנחת יסוד נכונה מאוד.

יולי יואל אדלשטיין: גם אני מכיר את זה.

יולי יואל אדלשטיין: הפרד ומשול זה נקרא: ניתן לאלה, והאחרים יבואו על ארבע.

יולי יואל אדלשטיין: העניין השתבש.

יולי יואל אדלשטיין: מסתבר שהשיקולים שלהם היו קצת שונים, והם החליטו לא לבוא על ארבע, אלא להוכיח שהם יכולים לקבל אחרת; יכולים לקבל עוד יותר.

יולי יואל אדלשטיין: מעניין איך נצא מזה.

יולי יואל אדלשטיין: בינתיים אני לא יודע.

יולי יואל אדלשטיין: אני לא מקנא בך, כי איך יוצאים עכשיו מהפלונטר הזה אני לא יודע.

יולי יואל אדלשטיין: אני רק יודע שעכשיו זה נעשה על חשבון הילדים.

יולי יואל אדלשטיין: פעם היו משמיצים את השרה.

יולי יואל אדלשטיין: אני לא מקנא גם בה, לא הייתי רוצה להיות במקומה, אבל עכשיו – אותך – לא משמיצים.

יולי יואל אדלשטיין: הכול בסדר, רק מה?

יולי יואל אדלשטיין: השביתה בבתי-הספר היא על חשבון הילדים ועל חשבון החינוך.

יולי יואל אדלשטיין: אגב, למיטב ידיעתי הרפורמה הזאת, שסוכם עליה עם הסתדרות המורים, צריכה להתחיל ב-300 בתי-ספר, וציפור אחת לחשה לי באוזן שבינתיים בכל אלפי בתי-הספר עוד לא נמצאו 300 בתי-ספר שכבר התנדבו להשתתף ברפורמה כדי לקבל את השכר, ואולי מה שאזרח מן השורה לא מבין, גם לאחר הנתונים שמסר כאן קודמי, חבר הכנסת רן כהן, הוא שרק המורים שהשתתפו ברפורמה באותם בתי-ספר יקבלו את תוספות השכר.

יולי יואל אדלשטיין: זה לא שהוזרם כסף רב.

יולי יואל אדלשטיין: אגב, אפרופו הכסף הרב ואפרופו הממשלה הרעה ההיא והקיצוצים, תקני אותי אם אני טועה, אבל הזיכרון שלי אומר שלמה שכונה בשם רפורמת-דברת הוקצבו בהחלטת ממשלה 11 מיליארד ש"ח לחמש שנים, וכרגע מה שאני שומע – תקני אותי, מאוד אשמח לשמוע שאני טועה – שמענו על 5 מיליארדי ש"ח או 6 מיליארדי ש"ח לשש שנים, אם איני טועה.

יולי יואל אדלשטיין: נכון?

יולי יואל אדלשטיין: אז פתאום גם כאן אני הולך לאיבוד; יש יותר כסף בקופה, לית מאן דפליג, מסתבר שאותו רע שגזר גזירות השאיר קצת כסף בקופה, אבל אפילו את זה לא מוסרים וסדרי העדיפויות קצת מוזרים.

יולי יואל אדלשטיין: גברתי השרה, את הרשימה הארוכה הזאת אפשר להמשיך.

יולי יואל אדלשטיין: אפשר לשאול מי יטפל כרגע בעניינים אם אפילו מנכ"ל אין כל כך, ומה באמת יהיה עם בתי-הספר שאינם ממהרים להיכנס לרפורמה, אבל אני חושש מאוד שלא יישאר לי זמן לנושא נוסף, כי הרי פתחתי בשנת הילד, אבל יש גם ילדים גדולים, ואני, כשכבר נודע לי שאני צריך להציג את הצעת האי-אמון, פתחתי את האינטרנט לחפש, ומה הדבר הראשון שקופץ?

יולי יואל אדלשטיין: אני יודע שגם את עוקבת אחרי מה שקורה באינטרנט; הכותרת הראשית היא שראשי האוניברסיטה העברית ושאר ראשי האוניברסיטאות אומרים שגם הם לא יפתחו את שנת הלימודים, כי הם דורשים יישום של דוח ועדת-שוחט.

יולי יואל אדלשטיין: גם זה דבר מאוד מעניין, חבר הכנסת ריבלין.

יולי יואל אדלשטיין: איך הממשלה הזאת, בניהול שלה, מצליחה בכל פעם להסתבך מחדש.

יולי יואל אדלשטיין: כי הסטודנטים, למיטב זיכרוני, דורשים לא ליישם את מסקנות ועדת-שוחט.

יולי יואל אדלשטיין: אז איך עכשיו תצאו מזה, גברתי השרה?

יולי יואל אדלשטיין: אמרתי – אני לא סתם משמיץ.

יולי יואל אדלשטיין: אני לא מקנא בך, אבל מה?

יולי יואל אדלשטיין: נראה שהרווחתם את זה ביושר, את כל ההסתבכות הזאת, גם בין הסתדרות המורים לארגון המורים וגם בין מה שראשי האוניברסיטאות אומרים לעומת מה שראשי התאחדות הסטודנטים אומרים.

יולי יואל אדלשטיין: הרווחתם את זה ביושר כנראה, כי היה הכי קל לומר: כל מה שהיה עד אז, כל הרפורמות – שטויות.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עכשיו נעשה אחרת.

יולי יואל אדלשטיין: הרבה יותר קל לומר כנראה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי חברי הכנסת, מה אגיד לכם, אני מנסה בכל זאת למצוא משהו טוב בדרכי הממשלה הזאת, ולא כל כך מצליח, כי על הציונות כבר מזמן ויתרו, עיין ערך: נגבה, ועל ירושלים לא נוסיף.

יולי יואל אדלשטיין: שמענו את ראש הממשלה, אומנם לא בדיון המדיני, באזכרה לגנדי, אבל שמענו את עמדתו על ערכים במערכת החינוך, איפה לקחת.

יולי יואל אדלשטיין: לכן אני אומר לכם, חברי חברי הכנסת, במיוחד אלה מישראל ביתנו ומש"ס: אם בתחומים המדיניים עדיין לא הבנתם מה קורה, ולא קלטתם את המסר, אני מציע לכם לצאת מהקואליציה הזאת ולהפיל את הממשלה הזאת לפני שגם את עתיד המדינה הם ימסרו, כפי שהם מוסרים כרגע חצי מירושלים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יצחק זיו: תודה רבה לחבר הכנסת אדלשטיין.

יצחק זיו: אני מזמין את שרת החינוך להשיב במשולב על הצעות האי-אמון של סיעות מרצ, רע"ם-תע"ל, חד"ש, בל"ד והליכוד.

יולי יואל אדלשטיין: הצגתי גם את הדרישות שלהם.

יולי תמיר: אני בטוחה שהקולגיאליות שלך, חבר הכנסת אדלשטיין, אינה מוטלת בספק.

יולי תמיר: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, לגבי הצעת האי-אמון הראשונה, בשאלת הקיצוצים במוסדות התורה והישיבות, ברצוני להבהיר כי השינוי במדיניות נובע מהחלטות הממשלה בשני עניינים.

יולי תמיר: הראשון הוא: הפחתת התמיכה במוסדות לימוד תורניים בעבור תלמידים שאינם בעלי אזרחות ישראלית.

יולי תמיר: נוצר מצב שבו תלמידים לא-ישראלים באו לישיבות וקיבלו תמיכה כאילו היו אזרחי מדינת ישראל.

יולי תמיר: בהחלטת הממשלה נקבע שנוהג זה יופסק, וכ-20 מיליון שקלים ירדו מתקציב המשרד בעקבות החלטה זו.

יולי תמיר: נוספה על החלטה זו החלטה בדבר תמיכה באברכים נשואים, ולפיה הופחתה התמיכה באברכים נשואים בהיקף של 55 מיליון ש"ח, וגם אלה ירדו מתקציב הישיבות.

יולי תמיר: זה ההסבר לשחיקה בתקציב.

יולי תמיר: בתקציב לשנת 2008 אומנם באות לידי ביטוי שתי החלטות הממשלה, כפי – – –

יעקב מרגי: זה מעמיד את תקציב הישיבות על 4 מיליוני ש"ח?

יולי תמיר: תקציב הישיבות הוא לא 4 מיליוני ש"ח.

יולי תמיר: אם יורשה לי, בתקציב לשנת 2007 תוקצבו 380 מיליון – הבדל קטן מ-4 מיליוני ש"ח – למוסדות תורה ולישיבות.

יעקב מרגי: מה עם התקציב לשנת 2008?

יולי תמיר: גם בתקציב לשנת 2008 – כיוון שלא נשאלה שאלה, אם תרצה, אבדוק לך את הנתונים עם רדתי מהדוכן.

יולי תמיר: ודאי שהתקציב הוא לא 4 מיליוני ש"ח.

יולי תמיר: חבר הכנסת רן כהן, חבר הכנסת אדלשטיין – אה, הוא יצא.

לימור לבנת: הוא יצא לשנייה ומייד יחזור.

יולי תמיר: אז אני בטוחה שתמסרי לו את דברי.

יולי תמיר: חבר הכנסת רן כהן, אני פונה בעיקר אליך, משום שאנו שותפים לדרך אידיאולוגית, ואני חושבת שהיא עמוקה בחשיבות שהיא מייחסת לא רק לחינוך, אלא גם לאופן השגת הסכמים במשק.

יולי תמיר: המהלך שעשינו עם הסתדרות המורים הוא בעיני דוגמה ומופת לאופן שבו הסכם משקי צריך להתנהל, כמו שההסכם שנחתם השנה עם ההסתדרות הכללית הוא דוגמה ומופת לאופן שבו הסכם משקי צריך להיחתם כאשר הוא נחתם בהסכמה.

יולי תמיר: שנים דיברנו על הסכמה בין מעסיקים ובין מועסקים – הממשלה, שלושת הסקטורים – דיברנו על כך כי ראינו בזה לא רק דרך להשיג הסכם טוב יותר, אלא גם ערך מוסרי – שהסכמים מתקבלים בהידברות, והעובדה שכך נעשה חשובה בעיני לא פחות מתוכן ההסכם עצמו.

יולי תמיר: אתה הקראת נתונים, אבל הם לא תקפים למי שנכנס להסדר החדש, כי אם אמרת, ובצדק, שעד כה שכר מורה מתחיל היה 2,800 ש"ח, מורים שנכנסו השנה – במסגרת ההסכם, כל המורים החדשים, 1,500 במספר, נכנסו השנה למערכת בשכר של 5,300 שכר יסוד, לפני כל התוספות שהם מקבלים.

יולי תמיר: עכשיו אפשר להגיד ש-5,300 זה פחות והיית רוצה 7,300 – – –

רן כהן: זאת נקודת האור היחידה בינתיים.

יולי תמיר: רגע, רק התחלתי.

יולי תמיר: אני שמחה שכבר צברתי נקודת אור אחת.

רן כהן: זאת נורה של 25 ואט.

יולי תמיר: אבל עוד מנורה ועוד מנורה ועוד מנורה – יחד הן שרשרת לא קטנה.

יולי תמיר: אז קודם כול כדי להאיר את עיניך במה שקשור לנתונים.

יולי תמיר: אני מזמינה אותך, אם יש לך קצת זמן פנוי, להיכנס לסימולטור של משרד החינוך, או, אם תרצה, אעביר לך כמה סימולציות שעשינו, להדגמה, ותראה שמי שנכנס להסכם, שכרו – והו תלוי בוותק ובהשכלה ובמקום שאתה מלמד בו, משתפר – – –

רן כהן: זה בהסכם עם הסתדרות המורים.

יולי תמיר: אבל – נקודה נקודה.

יולי תמיר: אי-אפשר לקפוץ כל כך מהר.

יולי תמיר: אבל אל יקל בעיניך הסכם עם 80,000 מורים, בהיקף מאוד רחב, שמגיע היום לבסיס שכרם, שבו פתרתי את הבעיה של שחיקת השכר, שמ-1998 אף אחד לא נגע בה, הוספתי את זה לבסיס השכר של המורים, הוספתי את עופר עיני מעל הסכם השחיקה, כי פעם היו נותנים למורים הסכם שחיקה – מייד מעלים את כל המשק, ואתה מכיר את התופעה הזאת.

יולי תמיר: אז השחיקה נשחקה עוד לפני שיצאה לאוויר העולם.

יולי תמיר: הוספנו הסדר שחיקה, וב-1 בינואר תגיע משכורת חד-פעמית, כי הסכם השחיקה נתן גם תוספת לבסיס השכר וגם תוספת חד-פעמית.

יולי תמיר: הוספנו מעל זה את עופר עיני, ועוד לפני שהתחלנו לצאת לדרך כבר קיבלו המורים 11% תוספת – תוספת שהרבה שנים הם לא ראו.

יולי תמיר: אפשר להגיד, למה לא 15%?

יולי תמיר: אבל זה לא רע.

יולי תמיר: ומי שנכנס לרפורמה, וזה יקרה בהדרגה, ותכף אדבר על הדרגה, כי נדמה לי שגם את זה אם היית מבין לעומק היית מקבל בברכה; מי שנכנס לרפורמה, שכרו עולה – כאמור, אם הוא מורה חדש, קרוב ל-80%, ואם הוא מורה ותיק הוא יכול להגיע ל-26%, 27%, תלוי באופן ההמרה שלו.

יולי תמיר: זה לא דבר מבוטל.

רן כהן: פר-שעה הוא יקבל פחות.

יולי תמיר: אדבר על השעות.

יולי תמיר: עוד לא הגעתי.

יולי תמיר: לכן קודם כול אני חושבת שצריך לברך, כי כל כך הרבה שנים אמרנו, וחזרנו ואמרנו, כמה חשוב שיעלה שכר המורה – והנה, הוא עולה.

יולי תמיר: לא רק שאני לא מסתירה את זה, אני גאה בזה.

יולי תמיר: כל רפורמה בחינוך, כל עלייה מסיבית בשכר המורים, תהיה כרוכה בשינוי אופי עבודת המורה.

יולי תמיר: איך אני יודעת?

יולי תמיר: כי כשבאתי לתפקיד באו אלי ארגוני המורים והניחו על שולחני שתי הצעות לשיפור מערכת החינוך.

יולי תמיר: לאחת קראו "הצד הקובע" – של הסתדרות המורים, ולשנייה קראו "עוז לתמורה" – של ארגון המורים העל-יסודיים, ובשתיהן, גם בזאת שרן ארז כותב בה דברי הקדמה, נאמר בהתלהבות רבה: עבודת המורה תהיה פרופסיה, היא תהיה מקצוע – אולי אפילו חברת הכנסת לבנת זוכרת את ההקדמה הזאת – ולכן המורה יעבוד יותר, יקבל יותר ויתרום יותר.

יולי תמיר: החלוקה שעשינו, והיא מאוד חשובה בעיני, בין שעות פרונטליות לשעות פרטניות – דבר שלא היה במערכת: חובת המורה לעבוד עבודה פרטנית עם קבוצות קטנות של ילדים – היא הבחנה פדגוגית חשובה, ואנו הכנסנו את זה למסגרת.

יולי תמיר: אגב, הרעיונות באו מהם, לא מאתנו.

יולי תמיר: אז יש פה רפורמה שבפעם הראשונה, בתהליך הדרגתי, עושה שינוי מהותי מאוד.

יולי תמיר: לא רק זה, היא מגובה בתקציב.

יולי תמיר: מספרים הם דבר נחמד, אז נקרא שלושה מספרים.

יולי תמיר: אחרי שנים של קיצוצים, חבר הכנסת אדלשטיין, בשנת 2006 היה תקציב משרד החינוך 26 מיליארד ו-371 מיליון, תקציב משרד החינוך בשנת 2007 היה 21 מיליארד ו-395 מיליון, והתקציב לשנת 2008 הוא 29 מיליארד ו-90 מיליון.

יולי תמיר: בכל זאת, אחרי שנים שירדנו – אנו עולים.

יולי תמיר: אני רוצה שנעלה יותר מהר, תאמין לי.

יולי תמיר: הייתי שמחה למיליארד או שניים נוספים, אבל סוף-סוף התקציב מתחיל לטפס, והוא מוקדש רק לדבר אחד – ועל זה הרבה אנשים ביקרו אותי, אמרו: מה, לתת הכול למורים?

יולי תמיר: – כן.

יולי תמיר: אגב, אני לא רוצה מורים זוחלים.

יולי תמיר: אתה אומר: להזחיל את המורים – אף אחד לא רוצה להזחיל את המורים.

יולי תמיר: אני רוצה להגיע אתם להסכם, להידברות.

יולי תמיר: העובדה שרן ארז החליט שלא להשתתף ופרש באמצע המשא-ומתן, היא זכותו.

יולי תמיר: חובתי – לא זכותי, חובתי – לקיים הסכמים, ואקיים את ההסכמים, גם עם יוסי וסרמן בהסתדרות המורים וגם עם ההסתדרות הכללית.

יולי תמיר: אני לא מכירה במשק אנרכי, רק במשק שיש בו משא-ומתן.

יולי תמיר: כך שוברים ארגוני עובדים – שמי שצועק ושובת מקבל יותר ממי שמגיע להסכמה, ואני לא אעשה את זה.

יולי תמיר: לכן תהיה הידברות, היא תהיה במסגרת ההסכמים הכלליים שחתמנו עליהם, ואפשר להתחיל בה מחר בבוקר.

יולי יואל אדלשטיין: איך אפשר להסביר התנהגות כזאת?

יולי תמיר: אני מזמינה אותך לשבת לשיחה מלב אל לב עם רן ארז, ואם תבין, תחזור אלי.

יולי תמיר: נעשה הסכם כזה.

יולי תמיר: בכל זאת יש בינינו, מחוץ לדוכן, גם חברות.

יולי תמיר: אתה תסביר לי למה, אם הוא יסביר לך משהו שאני עוד לא ידעתי.

יולי תמיר: אני חושבת שההסדר הנוכחי פותח פתח לשינוי מהותי בשכר המורים.

יולי תמיר: הוא מבטיח שהמשק לא יזחל אחריהם, כי זה נמצא במסגרת נפרדת, ולכן גם, חבר הכנסת כהן, חשובה ההפרדה בין רפורמה ובין תוספות שכר – המשק יזחל אולי על תוספות השכר, אבל הוא לא יזחל על התוספת של הרפורמה.

יולי תמיר: כך לא יקרה מה שקרה בשנת 1994.

רן כהן: אבל מה עם כל עשרות אלפי המורים בתיכון?

יולי תמיר: הכסף המיועד להם קיים.

יולי תמיר: הוא נמצא אצלי.

יולי תמיר: זו אחת הפעמים הבודדות ששר יושב על תקציב שהוא לא יכול לחלק אותו כי הארגון לא רוצה לבוא להסכם.

יולי תמיר: אבל לתהליך הזה יש גם גבול.

יולי תמיר: עד היום, נדמה לי, הממשלה הזאת, אחד היתרונות שלה הוא שהיא לא נכנעה לשביתות, והגיעה להידברויות, וחתמה על הסכמים חשובים במגוון תחומים, וגם בתחום הזה.

יולי תמיר: אנו מחכים, ואם נצטרך, יחד עם הרשויות, בתיאום מלא אתן, ניתן הפעלה אלטרנטיבית – לא שבירת שביתה, אבל הפעלה אלטרנטיבית, ואם נגיע לבחינות הבגרות החורף, והם לא יחזרו לעבוד, נשתמש גם בכלים המשפטיים שבידינו, כדי שתלמידי הבגרות לא ייפגעו.

יולי תמיר: אבל פעם אחת צריך לעמוד גם על עקרונות, ונדמה לי שבסתר לבך, חבר הכנסת כהן, אתה גם לא מצטער עליהם.

רן כהן: אני מצטער על כך שהשכר לא עולה.

יולי יואל אדלשטיין: אם זה הפתרון – – –

יולי תמיר: אני מאוד מצטערת על התלמידים.

יולי תמיר: אני חושבת שהמורים שוגים בעניין הזה, כי בסופו של דבר הם גורמים לתלמידים לשלם את המחיר, אבל אני לא יכולה למנוע מהם את הזכות לשבות.

יולי תמיר: חבר הכנסת אדלשטיין, אני זוכרת אותך כלוחם חירות; גם אני וגם אתה עמדנו פעם עם שלטים בעד חופש הבחירה של האדם – גם כשהוא טועה.

יולי תמיר: הזכות לטעות היא זכות מאוד דמוקרטית.

יולי תמיר: הם טועים, לדעתי, אבל זאת זכותם, והם שובתים.

רן כהן: למורים יש זכות לשבות.

רן כהן: לממשלה אין זכות שלא לפתור את הבעיה.

יולי תמיר: כדי לפתור את הבעיה הממשלה צריכה שיתוף פעולה, אלא אם כן אתה ממליץ לכפות עליהם.

יולי תמיר: אז מה אני יכולה לעשות?

יולי תמיר: אני מציעה להם לבוא למשא-ומתן, אבל חשוב לי להגיד לך – – –

רן כהן: אבל אין משא-ומתן אמיתי.

רן כהן: מה שהיה אתמול לא היה אמיתי.

יולי תמיר: עם כל הכבוד, חבר הכנסת כהן – – –

זאב בוים: הוא שיתף אתך פעולה כשרת החינוך.

זאב בוים: הוא שבת.

יולי תמיר: דרך אגב, חבר הכנסת כהן, גם השכר של המורים לא עלה.

לימור לבנת: הוא לא שבת, הוא עשה אתי קמפיין באופן אישי, הוא לא השבית תלמידים.

לימור לבנת: אני מציעה לדייק.

זאב בוים: את מגינה עליו.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני שר השיכון, חבר הכנסת זאב בוים, מנהל בית-ספר לשעבר, אפילו בית-ספר תיכון אם אני לא טועה.

יולי יואל אדלשטיין: גברתי שרת החינוך לשעבר.

לימור לבנת: אני האחרונה שמגינה עליו.

לימור לבנת: מי שטיפח אותו היתה שרת החינוך יולי תמיר, לא אני.

לימור לבנת: היא טיפחה אותו מהיום שהיא נכנסה לתפקידה, לא אני.

לימור לבנת: בוא נעמיד דברים על דיוקם.

זאב בוים: את אכלת חצץ ממנו והוא לא ראוי לשום הגנה מצדך.

יולי תמיר: השר בוים, אתה רוצה להשיב במקומי?

יולי יואל אדלשטיין: השר בוים, אתה רוצה להשיב במקום השרה?

יולי יואל אדלשטיין: גברתי שרת החינוך לשעבר.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני השר, האם אני אקרא אותך לסדר?

יולי יואל אדלשטיין: לאחר שהשרה הגדירה אותי כלוחם זכויות האדם וחופש, אין לי אלא לעמוד על זכותה לדבר.

יולי יואל אדלשטיין: גברתי שרת החינוך לשעבר, חברת הכנסת לימור לבנת, אני מבקש להתאפק.

יולי יואל אדלשטיין: אם תהיה שאלה, תפני אלי ואני אאפשר לך לשאול את השרה, אם היא תסכים.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

יולי תמיר: אני רוצה להגיד מלה אחת על התהליך.

יולי תמיר: התהליך הוא אטי מאוד, ואני אסביר לך למה, חבר הכנסת כהן.

יולי תמיר: חבר הכנסת אדלשטיין, אני מסתכלת לשם, רואה שאתה איננו ומתבלבלת.

יולי יואל אדלשטיין: אני שומר עלייך משמאל.

יולי תמיר: מאה אחוז.

יולי תמיר: סוף-סוף.

יולי תמיר: גנדי רצה לחלק את ירושלים, אתה שומר עלי משמאל, גן-עדן, כמו שאומר חבר אחר בממשלה שלנו.

יולי תמיר: אני החלטתי החלטה מאוד עקרונית ולא פשוטה, שלקחתי בה סיכון מסוים.

יולי תמיר: החלטתי שעל אף מורה לא יכפו להיכנס לרפורמה.

יולי תמיר: כל פעם היו אומרים: אתם ביום לימודים ארוך, אתם תלכו, אתם ברפורמה הזאת, והמורים – נכפה עליהם.

יולי תמיר: בא מורה, זה היה בית-הספר שלו, מה הוא יעשה, הוא יתפטר?

יולי תמיר: אני אמרתי: זאת רפורמה שאחד מהיעדים שלה – ובזה צודקת חברת הכנסת לבנת, אני בעד טיפוח המורים ואני אמשיך לטפח את המורים על אפו ועל חמתו של רן ארז, כי אני חושבת שלשר החינוך אסור לצאת נגד המורים, המורים הם האנשים שאותם הוא משרת יחד עם התלמידים.

לימור לבנת: טיפחת את רן ארז.

יולי תמיר: אמרתי: על אפו ועל חמתו.

יולי תמיר: הוא רוצה שאני אריב אתם, ואני לא אריב אתם.

משה כחלון: היא אומרת שאת טיפחת אותו.

משה כחלון: תמיד תדעי שהחרב חותכת משני הצדדים.

משה כחלון: באותה חרב שנתת לו ביד להכות את השרה לבנת – הוא מכה אותך.

יולי תמיר: אני לא מודאגת מרן ארז לרגע אחד, רק מהתלמידים אני מודאגת.

יולי תמיר: רן ארז ינפנף בחרבות, ובסוף המערכת תחזור למקום שהיא צריכה לעמוד בו.

יולי תמיר: חבר הכנסת כהן, החלטנו שיהיה תהליך דמוקרטי, ותהליך דמוקרטי בבית-ספר זה לא דבר פשוט.

יולי תמיר: הרבה בתי-ספר אפילו לא יודעים איך לקבל את זה, כי זה לא רק תהליך דמוקרטי פרטני, זה תהליך דמוקרטי קולקטיבי.

יולי תמיר: זאת אומרת, בית-הספר צריך להחליט החלטה קולקטיבית איך לפעול, וזה מאוד מורכב.

יולי תמיר: לכן נתנו זמן עד ל-1 בינואר לבתי-ספר לעבור תהליך.

יולי תמיר: הם לומדים ביחד, הם מתווכחים, אני באה לשם, הסתדרות המורים באה לשם, אל אלה שבעד ואלה שנגד, ומהאוצר, והם צריכים להחליט ביחד.

יולי תמיר: אני חושבת שהתהליך הזה חשוב מאוד, ויש לי המון זמן.

יולי תמיר: אני נגד לעשות דברים באבחת חרב.

יולי תמיר: אמרתי את זה כל הזמן על תחום החינוך, ובטח על רפורמה.

יולי תמיר: עד ינואר אעשה את התהליך הזה בבתי-הספר.

יולי תמיר: יש לי מספיק בתי-ספר שמעוניינים, אני לא אלחץ על אף אחד.

יולי תמיר: אף אחד לא יגיד בסוף: לחצו עלי להיכנס.

יולי תמיר: ואני לא אתן לאף אחד שום דבר יותר ממה שאני יכולה לתת לכולם כדי שאוכל להפוך את הרפורמה מניסוי לשינוי מערכתי כדי שהם ייכנסו.

יולי תמיר: אני חושבת שהרפורמה טובה, אני משוכנעת בזה, לכן אני לא מפחדת משכנוע וגם לא מתהליכים דמוקרטיים וגם לא מתהליכים דמוקרטיים אטיים, כי מה לעשות – דמוקרטיה היא תמיד קצת יותר אטית מתהליכים אחרים.

יולי תמיר: אנחנו עובדים עם המערכת.

יולי תמיר: המערכת הזאת הולכת ומפנימה את הרפורמה.

יולי תמיר: דרך אגב, עד שהרפורמה תהיה טובה ייקח שנה-שנתיים.

יולי תמיר: למה?

יולי תמיר: כי עד שבית-ספר מבין איך משתמשים בשעות פרטניות ובשעות שהייה – הכול צריך לעשות בצורה אמיתית, לא לעשות העמדות פנים.

יולי תמיר: הכי קל להכתיר תיק-תיק-תיק מנהלים ולהגיד: אתם בפנים, אתם בחוץ.

יולי תמיר: זה לא נכון לעבוד כך.

רן כהן: אין משא-ומתן עם ארגון המורים?

יולי תמיר: המשא-ומתן עם ארגון המורים מתנהל לאורך כל הדרך, עם הגורמים המקצועיים גם במשרד החינוך וגם במשרד האוצר.

יולי תמיר: אני שמחה לבשר לך שבעוד יומיים נכנסת מנכ"לית חדשה, לשמחתי הרבה ולטעמי.

יולי יואל אדלשטיין: שיהיה לה בהצלחה בפתרון המהיר של המשבר.

יולי תמיר: אני בטוחה שיהיה לה בהצלחה.

יולי תמיר: גם אז, דרך אגב, זה לא יתנהל ברמת מנכ"לים עד שלא תהיה פריצת דרך, כי אני חושבת שהתהליך הזה כרגע, לצערי, נסוב סביב שאלות שכרגע קצת מקבעות אותנו בקיבעון כלשהו.

יולי תמיר: הייתי שמחה אם מליאת הכנסת – כמו שאמרת, אין פוליטיקה בחינוך – היתה כולה מצטרפת לקריאה לארגון המורים העל-יסודיים להיכנס למשא-ומתן.

יולי תמיר: התקציב קיים, הנכונות קיימת.

יולי תמיר: הבסיס האידיאולוגי היה שלהם, של "עוז לתמורה".

יולי תמיר: הרצון לשנות את הנתונים שקרא חבר הכנסת רן כהן קיים.

יולי תמיר: אבל למשא-ומתן, מה לעשות, למדנו את זה בדרך הקשה מכל מיני כיוונים, צריך שניים.

יולי תמיר: דרך אגב, אנחנו שלושה, כי שר האוצר בעניין הזה, והממונה על השכר אלי כהן, שאין לי אלא לברך – – –

יולי יואל אדלשטיין: לא שומעים אותך.

יולי תמיר: אני לא יודעת, אמרת שלא שמעת אותי.

יולי תמיר: אני כבר בקושי יכולה לדבר.

יולי תמיר: אמא שלי אומרת: תגידי, את לא ישנה אף פעם?

יולי תמיר: כל הזמן את מדברת ברדיו.

יולי תמיר: אני לא יודעת איך לא שמעת אותי, אבל אני אגיד לדוברת שלי מייד.

משה כחלון: במקום ללכת לרדיו תלכי לשבת עם המורים.

יולי תמיר: הוא רוצה שאני אהיה ברדיו ואתה רוצה שאני – – – האמן לי, אני יכולה לעשות את שניהם.

משה כחלון: בינתיים את עושה דבר אחד.

יולי תמיר: ברגע שרן ארז יהיה מוכן – – –

לימור לבנת: בסופו של דבר מאות אלפי תלמידים לא לומדים, זה מה שברור.

לימור לבנת: רדיו, לא רדיו, משא-ומתן, לא משא-ומתן – משנה שעברה, כבר בסוף שנה שעברה, תלמידים לא למדו, לא קיבלו תעודות גמר, בסופו של דבר המוסדות פועלים תחת צווים של בתי-משפט.

לימור לבנת: מאות אלפי תלמידים לא לומדים, זאת השורה התחתונה.

לימור לבנת: להופיע ברדיו זה מצוין.

יולי תמיר: את צודקת, ולכן הייתי מצפה שתצטרפי לקריאתי לרן ארז לחזור למשא-ומתן כדי שאפשר יהיה להגיע לסיכום.

יולי תמיר: תודה.

לימור לבנת: אני מייד מצטרפת.

לימור לבנת: אני מצטרפת לקריאה להפסיק להתחנף לכל הכיוונים.

לימור לבנת: אני מצטרפת לקריאה להבין שזאת חרב פיפיות.

יולי תמיר: חברת הכנסת לימור לבנת, אני הצעתי לך להצטרף לקריאה שלי, אז את לא יכולה שזאת תהיה קריאה שלך.

יולי תמיר: אני לא מתחנפת למורים, אבל אני מכבדת אותם, מה שאת לא עשית.

יולי תמיר: חבל.

לימור לבנת: השרה תמיר, מלה אחת.

יולי יואל אדלשטיין: לא, גברתי, השרה רוצה לסיים.

יולי תמיר: הדיון עוד לא נגמר, הדיון רק מתחיל עכשיו.

יולי תמיר: אני רוצה לסכם ולומר את הדבר הבא: אנחנו פתוחים ומוכנים למשא-ומתן.

יולי תמיר: היום ועדת החינוך של הכנסת דנה בנושא, גם היא קראה למשא-ומתן.

יולי תמיר: אני אשמח אם מליאת הכנסת תצטרף לקריאה למשא-ומתן.

יולי תמיר: ברגע שתהיה נכונות, באותו רגע עצמו, המשא-ומתן יתחיל וגם יגיע לסיומו.

יולי תמיר: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מודה לשרת החינוך.

לימור לבנת: היושב-ראש, אני רוצה רק לדייק.

לימור לבנת: 300 בתי-הספר שהשרה תמיר דיברה עליהם, שעושים בהם את הרפורמה – 170 מהם נמצאים כבר בתוך רפורמת-דברת במסגרת הניסוי שהחל לפני שלוש שנים.

לימור לבנת: צריך לדעת את זה.

לימור לבנת: למעלה מחצי נמצאים כבר ברפורמה הקודמת, שאני התחלתי.

לימור לבנת: אז כאשר מתהדרים, צריך לדעת על מה מדברים ובמה מתהדרים, והציבור צריך לדעת את האמת.

לימור לבנת: רק השרה תמיר לא רוצה לשמוע את זה, זה הכול.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת לימור לבנת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הבית, אנחנו עוברים לדיון הסיעתי.

יולי יואל אדלשטיין: ועדת הכנסת קבעה מסגרת של שלוש דקות לכל סיעה.

יולי יואל אדלשטיין: הראשון יהיה חבר הכנסת משה כחלון מטעם סיעת הליכוד.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה לסגנית מזכיר הכנסת – בבקשה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה ראשונה, מטעם הכנסת:

ירדנה מלר-הורוביץ: הצעת חוק סדר הדין הפלילי (תיקון מס' 53) (הודעה על החלטה בערר), התשס"ח–2007; הצעת חוק למניעת אלימות במשפחה (תיקון מס' 10) (בקשה למתן צו הגנה), התשס"ח–2007; הצעת חוק מעמד ותיקי מלחמת העולם השנייה (תיקון) (זכויות לוותיקי מלחמה נזקקים), התשס"ח–2007.

ירדנה מלר-הורוביץ: לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק הקאדים (תיקון מס' 15), התשס"ח–2007, שהחזירה ועדת החוקה, חוק ומשפט; הצעת חוק למניעת העסקה של עברייני מין במוסדות מסוימים (תיקון מס' 4), התשס"ח–2007, שהחזירה ועדת חוקה, חוק ומשפט; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 100), התשס"ח–2007, שהחזירה ועדת העבודה, הרווחה והבריאות; הצעת חוק הקאדים (תיקון מס' 15), התשס"ח, שהחזירה ועדת החוקה, חוק ומשפט.

ירדנה מלר-הורוביץ: תשובת השר לביטחון פנים על מסקנות ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות בעקבות דיון מהיר בנושא: תופעות של גילויי אנטישמיות בקרב עולים חדשים – הצעתה של חברת הכנסת קולט אביטל; תשובת סגן שר הביטחון על מסקנות ועדת הכספים בעקבות דיון מהיר בנושא: פגיעה קשה בנגישות לתחבורה ציבורית בחבל-אשכול כתוצאה מההתנתקות – הצעתה של חברת הכנסת אורית נוקד.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לסגנית המזכיר.

יולי יואל אדלשטיין: 1.

יולי יואל אדלשטיין: הסכנה של הרס מוסדות התורה והישיבות לנוכח הקיצוצים חסרי התקדים בתקציביהם;

יולי יואל אדלשטיין: 3.

יולי יואל אדלשטיין: קריסה במערכת החינוך

יולי יואל אדלשטיין: כאמור, חבר הכנסת משה כחלון יפתח את הדיון הסיעתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו ינאם חבר הכנסת דב חנין.

משה כחלון: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, תודה רבה.

משה כחלון: אנחנו שמענו קודם את שרת החינוך, פרופסור יולי תמיר, שחלום חייה היה להיות שרת החינוך.

משה כחלון: ואני זוכר שבכנסת הקודמת, כשבמשרד החינוך כיהנה חברת הכנסת לימור לבנת, והיו בעיות – מטבע הדברים במערכות גדולות תמיד יש בעיות – איך היא טיפחה את רן ארז, את אותו אדם שהיום היא עומדת ומשמיצה פה; היום כשהיא עומדת פה ומספרת לציבור ולמורים כמה שהוא רע וכמה שהוא גרוע, אני זוכר איך היא שיבחה אותו פה – – –

לימור לבנת: למה היא לא יושבת כאן?

לימור לבנת: איפה שרת החינוך?

משה כחלון: היא לא יושבת כאן כי זה לא מעניין אותה.

לימור לבנת: אני מציעה לקרוא לשרה.

משה כחלון: אתה תורן, לא? הוא שר תורן.

לימור לבנת: – – –

משה כחלון: אל תדרשי, היא לא תגיע לכאן, זה לא מעניין אותה.

משה כחלון: היא לא רוצה לפתור את הבעיה.

משה כחלון: אם היא היתה רוצה לפתור את הבעיה היא היתה יכולה.

משה כחלון: היא לא רוצה, זה לא מעניין אותה.

משה כחלון: לא מעניינים אותה 40,000 המורים שבעוד שעה יפגינו ליד מוזיאון ישראל; לא מעניינים אותה 500,000-400,000 תלמידים או מיליון תלמידים; לא מעניינים אותה 500,000 הורים שסובלים ויושבים בבית, וזה משבש להם את סדר-היום.

משה כחלון: הדברים האלה לא מעניינים אותה.

משה כחלון: אם הדברים האלה היו מעניינים אותה, היא יכלה לפתור.

משה כחלון: אבל אני רוצה לחזור לפתח הדברים שלי, אדוני היושב-ראש.

משה כחלון: היא עמדה פה ונתנה חרב ביד של רן ארז כדי להכות בו את השרה לבנת.

משה כחלון: היא לא מבינה שהחרב הזאת חותכת משני צדדים; אז היא פגעה בשרה לבנת שלא בצדק, והיום היא פוגעת בה, והפעם בצדק.

משה כחלון: כי בתקופה של השרה לבנת רן ארז פגע בה ויצא בקמפיינים בעשרות מיליוני שקלים נגדה אישית, אבל הוא לא השבית את הלימודים.

משה כחלון: כאן הוא משבית את הלימודים, הוא פוגע בהורים, הוא פוגע בתלמידים, הוא פוגע במורים, ולאף אחד לא אכפת.

משה כחלון: אדוני היושב-ראש, בעוד שלושה חודשים אנחנו מגיעים לבחינות הבגרות.

משה כחלון: כבר בחורף יש בחינות בגרות – גם זה לא מעניין אותה.

משה כחלון: עשרות אלפי תלמידים לא יוכלו לגשת לבחינות בגרות – יצטרכו לעשות או מועדי קיץ או לסחוב את זה עד אחרי השירות הצבאי.

משה כחלון: אני לא יודע כמה חשוב לה אם הם ילכו לצבא או לא, אבל החבר'ה האלה שילכו לצבא, להתגייס ולשרת את המדינה יצטרכו לסחוב את התקלה הזאת; את התקלה שעושים משרד החינוך, שרת החינוך וכל הממשלה.

משה כחלון: האחריות פה היא על כל הממשלה, כי כשהממשלה רוצה לטפל במשהו – ואם למורים היו פה שלוש אצבעות בכנסת לערער את הממשלה, אז ראש הממשלה וכל הצוות שאמור לשבת פה, למעט השר בוים, שאף אחד לא פה ואף אחד לא מעניין אותו, היו ימים ולילות, ולילות וימים יושבים כדי לפתור את הבעיה הזאת.

משה כחלון: אבל היות שלמורים אין אצבע בכנסת, לתלמידים אין נציגות וההורים המסכנים שחושבים ששולחן הממשלה זה הנציגים שלהם, יושבים עכשיו בבית, ומסתכלים, והם עצובים לראות שאף שר מהממשלה, למעט שר תורן, לא יושב פה אפילו להקשיב ולשמוע.

משה כחלון: הבעיה היא של מיליון משפחות או 800,000.

משה כחלון: איזו בעיה יכולה להיות יותר גדולה מבעיה של כ-800,000 משפחות?

משה כחלון: בעיה שנוגעת ל-20 איש ומסכנת את הממשלה או את ההישרדות של הממשלה – יש פה התגייסות מדהימה.

משה כחלון: רוצים להדיח את זליכה – מגייסים את כל העולם; מנסים להדיח מישהו שמפריע להם בהתנהלות – גיוס כללי.

משה כחלון: מיליון איש סובלים, 40,000 מורים, מאות אלפי הורים יושבים, וסדר-היום שלהם משובש; אותם זה לא מעניין.

משה כחלון: לכן, אדוני היושב-ראש, אני חושב באמת שגם שרת החינוך, או צרת החינוך, כמו שקורא לה ארז, צריכה להתעשת ולקחת את העניין הזה ברצינות.

משה כחלון: גם אני מזוהה עם החלק החברתי; כשהיא נבחרה לשרת החינוך – ואמרתי את זה כמה פעמים – אמרתי, בסדר, אולי באמת יש תקווה.

משה כחלון: אבל אני רוצה לומר לך, אדוני היושב-ראש, ולכם, חברי הכנסת, שאני ממש מאוכזב.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת משה כחלון שנאם בשם סיעת הליכוד.

משה כחלון: – – –

יעקב מרגי: – – –

יולי יואל אדלשטיין: הדובר הבא הוא חבר הכנסת דב חנין מסיעת חד"ש.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת יעקב מרגי, שלא יכול להתאפק וכבר נואם, אפילו בלי שהוא יושב במקומו.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת אלכס מילר.

דב חנין: תודה רבה.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, עמיתי חברי הכנסת, הממשלה הזאת אכן ראויה לאי-אמון של הכנסת.

דב חנין: יש סיבות רבות למה ממשלת אולמרט-ברק ראויה לאי-אמון של הכנסת.

דב חנין: אני אתמקד היום בעיקר בשלוש סיבות.

דב חנין: הסיבה הראשונה היא, כמובן, החינוך.

דב חנין: דיברו לפני דברים של טעם, אני לא אחזור על הדברים.

דב חנין: מערכת החינוך נמצאת במשבר; ביטויו הגלוי של המשבר הזה הוא השביתה במערכת החינוך; המאבק המוצדק של ארגוני המורים על שכרם ועל תנאי עבודתם.

דב חנין: אני רוצה מכאן לברך את המורים, להביע תמיכה במאבק שלהם, ולקרוא להם להיות נאמנים לתביעות שהם הציגו, לדבוק בתביעות האלה, ואני מקווה שהם גם יצליחו.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, הטענות בנושא החינוך אינן רק טענות לשרת החינוך.

דב חנין: הטענות האלה הן קודם כול לממשלת ישראל.

דב חנין: הטענות הן טענות על סדר העדיפויות של ממשלת ישראל.

דב חנין: כאשר מורים משתכרים שכר מזערי, הטענות הן קודם כול לראש הממשלה ולמשרד האוצר שמעמידים את החינוך בתחתית סולם העדיפויות.

דב חנין: סיבה שנייה לאי-אמון בממשלת ישראל הנוכחית – רווחה.

דב חנין: אני מתייחס למידע שהתפרסם בעיתוני השבוע על הפרטת שירותי הרווחה, על תוכניות להסדיר את האופן שבו המדינה מנהלת את התקשרויותיה ואת יחסיה עם עמותות ועם ספקים פרטיים של שירותי רווחה; גם זאת סיבה לאי-אמון בממשלה.

דב חנין: סיבה שלישית, אדוני היושב-ראש, בריאות וסביבה.

דב חנין: התפרסמו בשבוע שעבר הנתונים האיומים על העלייה בתחלואה ובתמותה מסרטן בישראל בגלל מפגעים סביבתיים, ועד עצם היום הזה אני לא שמעתי את ראש הממשלה מתבטא בנושא שהוא באמת בבריאותו ובחייו של הציבור.

דב חנין: אני לא רואה תוכנית חירום לאומית.

דב חנין: לעומת זאת אני קורא את ספר התקציב, ועוד יהיו לנו הרבה הזדמנויות לדבר על התקציב הזה, ואני מזדעזע לראות שבכל הסעיפים הסביבתיים של הגנה על הציבור יש קיצוץ נוסף, מעבר לרמת המינימום האפסית שהיתה מוקצית לתקציבים האלה קודם לכן.

דב חנין: אומרים לי, אדוני היושב-ראש, שבכל זאת יש נסיבה מקלה לממשלת אולמרט, והיא שהיא מדברת דיבורי שלום.

דב חנין: ואני רוצה לומר לך, אדוני היושב-ראש – אני יודע שאתה בצד השני של המפה הפוליטית – דיבורי שלום כאלה הם דיבורים ריקים.

דב חנין: כי מאחורי הדיבורים האלה המעשים הם הפוכים לחלוטין.

דב חנין: אני רוצה להזכיר רק מעשה אחד הפוך: בימים אלה מושלמים תהליכי ההפקעה של אדמות באזור שנמצא דרומית למעלה-אדומים כדי לאפשר את בניית המובלעת הענקית שמוקפת בחומה שנקראת "סובב-מעלה-אדומים", אבל היא בעצם מובלעת "נושק יריחו", מובלעת שתמנע באופן מעשי את המדינה הפלסטינית שראש הממשלה מדבר עליה כל כך רבות.

דב חנין: אני שואל אותך, אדוני היושב-ראש, או שידיו של ראש הממשלה לא יודעות מה פיו אומר או שאולי פיו לא קשור לידיו או אולי לראשו.

דב חנין: משהו מקולקל באופן עמוק בממשלת ישראל.

דב חנין: לכן, עמיתי חברי הכנסת, אני חושב שזו ממשלה שאכן ראויה היום לאי-אמון של הכנסת.

דב חנין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה לחבר הכנסת דב חנין.

יולי יואל אדלשטיין: תמשיך לעדכן אותי בהתפתחויות ב-1E, אולי אני אמצא דברי סניגוריה על הממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יעקב מרגי, בשם סיעת ש"ס, בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אלכס מילר יהיה אחריו, ואחרי חבר הכנסת מילר ינאם חבר הכנסת ניסן סלומינסקי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מכובדי השרים, תגובתי על הצעות האי-אמון היא מינורית, והביקורת לפעמים היא אף לגיטימית; מה לא יקרה היום בקשר להצעת האי-אמון שהגישה סיעת יהדות התורה.

יעקב מרגי: אני מנסה להבין את סיעת יהדות התורה, מה עובר עליהם, מנסה לנתח מה קורה אתם, ואני מגיע למסקנה אחת – איבוד עשתונות.

יעקב מרגי: איבוד העשתונות מנחה אותה, במיוחד את חבר הכנסת מדגל התורה, עד כדי כך שפתח במסע הסתה מושחז כנגד תנועת ש"ס.

יעקב מרגי: ואם לא די בכך, הגדילו לעשות בשבוע שעבר בפרסום קריקטורה, הדומה לאותן קריקטורות אנטישמיות, בביטאונם "יתד נאמן".

יעקב מרגי: תוכלו לקבל אותה אצלי אחר כך, אם תרצו, או לעיין בעיתון.

יעקב מרגי: יהדות התורה מונה שישה חברי כנסת עם דעות שונות, עם אג'נדה שונה לכל אחד, ללא מנהיג וללא רועה משותף.

יעקב מרגי: כל אחד פועל בכיוון אחר.

יעקב מרגי: ישיבה באופוזיציה ללא מעש כנראה נמאסה עליהם, וגם נמאס להם להזין את העיתונים שלהם בשקרים על עשייה רבת הישגים, כשאין.

יעקב מרגי: אבל, רבותי, כשנגמרים השקרים מחפשים משהו אחר.

יעקב מרגי: כשהם חיפשו כנראה לא נותר להם אלא מסע הסתה שקרי ומתוזמר.

יעקב מרגי: אני מתפלא על אותם עיתונים, לכאורה עיתונים דתיים, שצריכה להיות להם ועדה רוחנית.

יעקב מרגי: איך ועדה רוחנית מרשה לעצמה לפרסם קריקטורה המסיתה ומדיחה כנגד ראש הממשלה וכנגד תנועת ש"ס, וכולנו יודעים מה בא אחרי קריקטורות.

יעקב מרגי: לסיום, אדוני היושב-ראש, אני מציע לאותם חברי כנסת חדורי שנאה ותסכול להתחיל להיגמל מהשנאה לספרדים ומתחושת הפטרונות.

יעקב מרגי: הפטרונות נגמרה עם הקמת ש"ס לפני כשלושה עשורים.

יעקב מרגי: תתרגלו, אני קורא לכם, תתרגלו שיש לנו רועה גדול, גדול הדור, מופת הדור, שהמונים נוהים אחריו ואחר פסיקתו, כוח פסיקה אדיר שמתאים לדורות שלפני מאות בשנים.

יעקב מרגי: אני קורא להם שוב, תתרגלו לגמילה משנאה וממשטמה.

יעקב מרגי: בואו תשבו לשולחן.

יעקב מרגי: אני שואל אתכם, חברי הכנסת של יהדות התורה: מה תעשו כשתראו בחוק התקציב בקריאה שנייה ושלישית שתקציב הישיבות לא נפגע אף לא בשקל, ואולי אף גדל?

יעקב מרגי: מה תעשו אז?

יעקב מרגי: הרי לא ייתכן שתכתבו ב"יתד נאמן" מלה טובה על ש"ס או על הספרדים.

יעקב מרגי: עצה טובה – ברחוב החילוני לאט-לאט – אנחנו נפטרנו מזה, ואני רואה שהרחוב החילוני התרגל, ההבנה, הסובלנות.

יעקב מרגי: מה קורה אתכם, אתם, חברי הכנסת של יהדות התורה?

יעקב מרגי: מה קורה עם התסכול שלכם?

יעקב מרגי: הרי המלחמות ביניכם הובילו אתכם לישיבה באופוזיציה שנים רבות, ואני מודיע לכם, עולם התורה לא ייפגע גם אם תישארו עוד עשר שנים באופוזיציה.

יעקב מרגי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה לחבר הכנסת יעקב מרגי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אלכס מילר, ואחריו – חבר הכנסת ניסן סלומינסקי.

אלכס מילר: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רוצה להתייחס לאחד מהנושאים שעליהם העלו הצעת אי-אמון, זה נושא הקריסה במערכת החינוך ואי-אמון בממשלה עקב השביתה הקיימת היום והשביתה שבדרך, של האוניברסיטאות.

אלכס מילר: חברים, אני מציע שנתייחס לדברים בפרופורציה מסוימת.

אלכס מילר: מה שקורה זה דבר מדהים.

אלכס מילר: אם אנחנו רוצים שתהיה רפורמה ושכר המורים יעלה, צריך בסופו של דבר לעשות רפורמה, ליישם אותה, לבדוק אם אכן הרפורמה יעילה ולהפיק לקחים מרפורמה כזו או אחרת.

אלכס מילר: הרי בסופו של דבר מדינת ישראל עברה לא רפורמה אחת, ואנחנו היום, בתור חברי כנסת, לומדים מאותן רפורמות ונותנים את הביקורת שלנו, גם על הרפורמות הקודמות וגם על הרפורמות העתידיות.

אלכס מילר: מה שקורה היום זה שיש יוזמה.

אלכס מילר: טובה, לא טובה – נשפוט אותה אך ורק אחרי שנראה אותה עובדת בשטח.

אלכס מילר: להגיד שהרפורמה במערכת החינוך, הקשורה לשכר, אינה טובה – לדעתי זו טעות, כרגע.

אלכס מילר: מה שקורה, שהרפורמה של היום וההסכם עם הסתדרות המורים אכן מתאימים למורים בבתי-ספר יסודיים.

אלכס מילר: מי ששובת היום – ואני רוצה לתקן את חבר הכנסת דב חנין שציין את המאבק של ארגוני המורים – זה ארגון המורים ולא ארגוני המורים.

אלכס מילר: אני מבין את הלגיטימציה שלהם למאבק ולמחאה על כך שמשכורות המורים אכן נמוכות, וחייבים לטפל בזה מייד, אבל צריך לבחון מה אפשר לעשות.

אלכס מילר: לנהל משא-ומתן על התאמות שיהיו בין הרפורמה בבתי-הספר היסודיים לרפורמה בבתי-הספר העל-יסודיים, זה משא-ומתן ראוי, ובזה אני כן אתמוך, אבל לקחת את חברי הכנסת כבני-ערובה במלחמות בין ארגוני המורים זה, לדעתי, פשע.

אלכס מילר: זה מה שקרה לפני כמה שנים, כשהייתי סגן יושב-ראש בארגון הסטודנטים הארצי.

אלכס מילר: היתה לנו מלחמה עם התאחדות הסטודנטים, ובסופו של דבר הגענו להבנות והלכנו יד ביד, ותראו לאן זה הביא אותנו: יש חוק זכויות סטודנט; יש תיקון לחוק המועצה להשכלה גבוהה, וסטודנט נוסף יושב שם, ויש דברים רבים שקורים בתוך המערכת, ולזה אני קורא.

אלכס מילר: אני קורא לרן ארז להחזיר את התלמידים לבתי-הספר, לשבת עם וסרמן מהסתדרות המורים, לבנות צוות משא-ומתן מסודר על הרפורמה העתידית בכל מערכת החינוך, ולא להכניס אותנו להורדות ידיים בין שני הארגונים.

אלכס מילר: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מילר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת ניסן סלומינסקי, ואחריו – חבר הכנסת יצחק גלנטי.

ניסן סלומינסקי: אדוני היושב-ראש, זה מה שאנחנו טוענים, שאין ממשלה בישראל.

ניסן סלומינסקי: אנחנו מבקשים להצביע אי-אמון על ממשלה, אבל היא לא נמצאת, אז אני חושב שאין צורך אפילו להצביע.

שי חרמש: נציגיה פה.

ניסן סלומינסקי: סליחה, נדמה לי שהשרה נמצאת שם.

ניסן סלומינסקי: לא ראיתי את השרה.

ניסן סלומינסקי: למה תשב בפינה?

ניסן סלומינסקי: אחרי שאת שרה במדינת ישראל, אז בעוצמה.

ניסן סלומינסקי: אה, מתביישת להיות שרה בממשלה הזאת.

ניסן סלומינסקי: גם זה יכול להיות.

ניסן סלומינסקי: אני חושב שהשרים מתביישים לשבת ליד שולחן הממשלה, זה כבר אומר דורשני.

משולם נהרי: מפה אני רואה אותך יותר טוב.

ניסן סלומינסקי: אני חושב שאתה תסכים עם מה שאני אומר, אז זה בסדר.

ניסן סלומינסקי: רבותי השרים, חברי חברי הכנסת, הכנסת החליטה שמדינת ישראל תהיה מדינה יהודית דמוקרטית, יהודית ודמוקרטית.

ניסן סלומינסקי: זה בסדר, ואנחנו מאוד משבחים את כל הפעילויות שייעשו כדי להגביר את הדמוקרטיה במדינת ישראל.

ניסן סלומינסקי: אבל אני לא מצליח לדמיין לעצמי איך יכול להיות שתקום שרה במדינת ישראל, במקרה הזה, מאחר שזה נופל במשרדה – שרת החינוך, רשותה – ותחליט שאת הדמוקרטיה אנחנו צריכים לשפר ולפתח, ומצד שני, כל מה שקשור ליהדות של מדינת ישראל לחסל.

ניסן סלומינסקי: אני אומר שוב את המלה "לחסל".

ניסן סלומינסקי: אנו רואים איך משנה לשנה היא הולכת ומקצצת יותר ויותר את כל הגופים, הארגונים, המוסדות וכל מה שיש בו אפילו ריח של יהדות.

ניסן סלומינסקי: לא רק שהיא לא מתגברת כדי לענות על המשוואה של מדינה יהודית, אלא הולכים ומקצצים.

ניסן סלומינסקי: הנה, עכשיו קיבלנו את תקציב 2008, ולא רק שבשנה שעברה נעשו כל הקיצוצים הגדולים, עכשיו אנחנו מקבלים משהו מדהים, מדהים לחלוטין.

ניסן סלומינסקי: אני קורא לכם, יש כאן תקנה שנקראת "תמיכות ומענקים למוסדות", זאת התקנה של הישיבות הגבוהות, הציוניות, הלאומיות, הישיבות האחרות – כולן נמצאות באותה תקנה.

ניסן סלומינסקי: וראו זה פלא, בשנה שעברה היה התקציב הבסיסי 82 מיליון, ובפועל הוא גדל הרבה יותר.

ניסן סלומינסקי: כרגע השרה מציעה שבשנת 2008 התקציב של כל הישיבות כולן, עם ישיבות ההסדר הציוניות וכו', ירד ל-4 מיליונים – מ-82 מיליון בתקציב, ל-4 מיליונים, כלומר לאפס.

ניסן סלומינסקי: זאת ממשלה שאמורה לפתח ולטפח את החלק היהודי של מדינת ישראל.

ניסן סלומינסקי: לא נדבר על הסעיפים האחרים, של תרבות תורנית, של תרבות יהודית.

ניסן סלומינסקי: גם שם יש קיצוצים אדירים, וזה אחרי הקיצוצים של השנה שעברה.

ניסן סלומינסקי: זה משהו מדהים.

ניסן סלומינסקי: אבל הסעיף הזה, מ-82 מיליון ל-4 מיליונים, לכל הישיבות, אומר לנו שממשלת ישראל – הממשלה, או שרת החינוך – החליטה להכריז מלחמה על אופיה היהודי של המדינה, ולהשאיר אותה רק מדינה דמוקרטית, כי בסעיפים הדמוקרטיים לא רק שלא מקצצים, באלה גם מוסיפים.

ניסן סלומינסקי: אני חושב שזאת סיבה מספקת כדי להצביע אי-אמון בממשלה הזאת.

ניסן סלומינסקי: צריך להחליף או את הממשלה או את השר שעשה את זה, כדי שהממשלה הזו תציית לחוק, והיא מצווה ללכת על-פי החוק ולאפשר קיומה של מדינה יהודית דמוקרטית.

ניסן סלומינסקי: גם יהודית – וקודם כול יהודית.

ניסן סלומינסקי: תודה לך, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת סלומינסקי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יצחק גלנטי – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת שמואל הלפרט, ואם לא נזכה לראותו ידבר חבר הכנסת אבשלום וילן.

יצחק גלנטי: כבוד היושב-ראש, כבוד השר, רבותי חברי הכנסת, צופים יקרים, תקופה ארוכה מערכת החינוך הישראלית מקרטעת ואינה מספקת את הסחורה.

יצחק גלנטי: זה שנים רבות הילדים והנוער בישראל אינם מצטיינים במבחנים הבין-לאומיים, וזאת בלשון המעטה.

יצחק גלנטי: אם פעם היינו המובילים בעולם בתחום לימודי המדעים, הרי היום אנחנו נמצאים אי-שם בסוף הטבלה, בין מדינות העולם השלישי הרעבות ללחם.

יצחק גלנטי: אין ספק שלמדינת ישראל יש פוטנציאל אנושי אדיר, ואת זה כבר הוכחנו לעולם הרחב בפעילות שלנו בנושא ההיי-טק.

יצחק גלנטי: האם השביתה המתמשכת בבתי-הספר העל-יסודיים היא סמן ימני למה שעומד להתרחש באוניברסיטאות?

יצחק גלנטי: בשל מחסור זעום, של 300 מיליון שקלים, אנו עומדים לפני דחיית הפתיחה של שנת הלימודים באוניברסיטאות, ללא תאריך יעד לחידושה.

יצחק גלנטי: האם האמירה "כי מציון תצא תורה ודבר ה' מירושלים" נשחקה עד תום?

יצחק גלנטי: האם הביטוי "שיפור מעמד המורה" הוא מס שפתיים בלבד?

יצחק גלנטי: על משרד האוצר ועל נציגי המורים באוניברסיטאות להימנע מלהתבצר בעמדותיהם ההיסטוריות.

יצחק גלנטי: הבעיה היא לא מי ינצח את מי, אלא מי ילך לקראת רעהו, וכל זה לטובת התלמידים והסטודנטים.

יצחק גלנטי: הנצחת המצב הקיים היא הפסד לכולנו ולעתיד המדינה.

יצחק גלנטי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת גלנטי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת שמואל הלפרט – בבקשה, אדוני; בשם סיעת יהדות התורה.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת אבשלום וילן, בשם סיעת מרצ-יחד.

שמואל הלפרט: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני מאוד מצטער על כך שאין אף שר במליאה בעת הדיון.

יולי יואל אדלשטיין: יש שרה.

יולי יואל אדלשטיין: אני לא יודע אם זה מספק אותך, אבל יש שרה.

שמואל הלפרט: טוב.

שמואל הלפרט: בעצם אני רוצה לשאול את שר האוצר: מה קרה לכם?

שמואל הלפרט: האם אין גבול לרדיפות ולהתנכלות לעולם התורה והישיבות?

שמואל הלפרט: האם אין גבול לחוצפה?

שמואל הלפרט: בקיצוץ הנוכחי של תקציב הישיבות חציתם את כל הקווים האדומים.

שמואל הלפרט: אחרי שקיצצתם וקיצצתם בתקציב הישיבות בחמש השנים האחרונות, עדיין היה תקציב הישיבות בשנה שעברה 92 מיליון שקלים, ובתקציב החדש קיצצתם עוד 88 מיליון שקלים, וכך כל התקציב שהשארתם למאות ישיבות ומוסדות תורה, עם רבבות תלמידים, מסתכם ב-4 מיליוני שקלים בלבד.

שמואל הלפרט: באיזה מגזר הייתם מעזים לפגוע בצורה כה אכזרית?

שמואל הלפרט: האם בחינוך הערבי הייתם מעזים לפגוע כך?

שמואל הלפרט: אגב, כבר מזמן ביקשתי: תנו לנו יחס דומה לזה שאתם נותנים לערבים.

שמואל הלפרט: חברי הכנסת, המגמה ברורה, כך אמרו לי שרים בממשלה: להשפיל את עולם הישיבות, להעמיד אותו על הברכיים, ואז יאמרו לנו: אם תהיו ילדים טובים ותצביעו על התקציב – על כל הגזירות של הפריץ – נבטל את הקיצוץ.

שמואל הלפרט: ולא – נייבש אתכם עד הסוף.

שמואל הלפרט: אדוני שר האוצר, הפעם הגזמתם.

שמואל הלפרט: משמעות הקיצוץ הנוכחי היא הכרזת מלחמה על עולם הישיבות, ובלית ברירה נצטרך להשיב מלחמה שערה.

שמואל הלפרט: אבל חשוב לכם לדעת שלמלחמה הזאת תצטרף כל יהדות התפוצות.

שמואל הלפרט: הם כבר הביעו את הזדעזעותם מהקיצוץ ואת הזדהותם המלאה עם המאבק שלנו.

שמואל הלפרט: אולם מעבר לזה – אתם מנפנפים תמיד בחוק; אין ספק שהקיצוץ הזה הוא אנטי-חוקתי.

שמואל הלפרט: הישיבות הן מוסדות חינוך, והמדינה חייבת לממן אותן.

שמואל הלפרט: אתם לא עושים כל טובה בכך.

שמואל הלפרט: את תוכנית הלימודים יקבעו כמו בעבר גדולי ישראל, ולא אתם.

שמואל הלפרט: שרת החינוך כבר הגיעה למסקנה – וגם אמרה זאת – שאי-אפשר לכפות בכוח תוכניות לימודים על המגזר החרדי.

שמואל הלפרט: אדוני היושב-ראש, לציבור שלנו מגיע, בזכות ולא בחסד, מימון מוסדות החינוך.

שמואל הלפרט: הציבור שלנו משלם מסים.

שמואל הלפרט: אל תכריחו אותנו לשבור את כל הכלים ולנקוט צעדים כמו הפסקת תשלום מסים וכדומה.

שמואל הלפרט: אנו מקווים שתתעשתו בהקדם ותבטלו את כל הגזירות, כדי למנוע אנדרלמוסיה במדינה.

שמואל הלפרט: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת שמואל הלפרט.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אבשלום וילן ממרצ-יחד – בבקשה, אדוני; ואחריו – חבר הכנסת אחמד טיבי, בשם רע"ם-תע"ל.

אבשלום וילן: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אנחנו דנים כרגע בהצעות אי-אמון בממשלה, אבל עם פתיחת הדיון היום הונח על שולחננו חוק ההסדרים.

אבשלום וילן: שוב – עולם כמנהגו נוהג.

אבשלום וילן: חוק שהובא בשנת 1985 כהוראת שעה במצב חירום כלכלי, באינפלציה של יותר מ-400% בשנה שלא מצליחים לצאת ממנה.

אבשלום וילן: במקום – גם על-פי הנחיית בית-המשפט העליון לפני שנה וחצי – להקטינו, במקום להרזות אותו, להביא את המינימום שבמינימום, אנחנו מקבלים חוברת של 200 עמודים כמעט.

אבשלום וילן: אני מודה שאני לא מבין את הממשלה בכלל; השרה המקשרת בין הממשלה ובין הכנסת הגיעה לממשלה דרך המאבק הצודק שהיא עצמה ניהלה לפני שנה נגד חוק ההסדרים.

אבשלום וילן: מה קרה בסוף?

אבשלום וילן: חוק ההסדרים חוזר למתכונתו הגדולה ביותר בשנים הקשות ביותר, והשרה שלחמה נגדו – חברת הכנסת הפכה להיות שרה.

אבשלום וילן: אז מה עשינו?

אבשלום וילן: גם הגדלנו את הממשלה בשרה, וגם חוק ההסדרים חזר להיות מה שהיה.

אבשלום וילן: זאת בדיוק אלגוריה על מצבה של הממשלה.

אבשלום וילן: תרבות הקומבינה.

אבשלום וילן: בקומבינות תבנה לך ממשלה.

אבשלום וילן: אדוני היושב-ראש, אני מודה שאת הקומבינה הזאת צריך סוף-סוף לקמבן ולהפסיק.

אבשלום וילן: באיזה מובן?

אבשלום וילן: לא יכול להיות שהכול ילך עקום, ולא יונח ביושר על השולחן.

אבשלום וילן: אנחנו עומדים בפתחה של שנת הלימודים האקדמית.

אבשלום וילן: התחילה שנת הלימודים בבתי-הספר היסודיים והתיכוניים, ואנחנו נמצאים בעיצומה של שביתה.

אבשלום וילן: משכורות המורים בתיכון הן מהנמוכות בעולם המערבי, ודאי באותן מדינות ה-OECD שלהן אנחנו רוצים להידמות.

אבשלום וילן: יש שביתה, כן מדברים, לא מדברים, כן מנהלים משא-ומתן – נותנים לעסק לזרום.

אבשלום וילן: שתי אוניברסיטאות גדולות ומכובדות, האוניברסיטה העברית בירושלים ואוניברסיטת בר-אילן, הודיעו שלא יפתחו את שנת הלימודים האקדמית עד שתיפתר בעיית התקצוב.

אבשלום וילן: הוקמה ועדת-שוחט, הגיעו המסקנות שלה, הממשלה לא עשתה דבר, ונוח לה; נתלים בשכר הלימוד, הדבר הכי פחות צודק בהחלטות.

אבשלום וילן: אבל איפה כל ההעברה התקציבית שהממשלה צריכה להעביר לאוניברסיטאות כדי שיוכלו להתקיים?

אבשלום וילן: כלום.

אבשלום וילן: ממשיכים לקמבן.

אבשלום וילן: מוכרחים להבין שבקומבינות לא בונים מדינה, ולא מתפקדת ממשלה, ולא מרמים זה את זה כל הזמן, ולא מסדרים זה את זה כל הזמן, ולא מנפחים ממשלה בעוד ועוד שרים.

אבשלום וילן: אדוני היושב-ראש, אני כבר מרחם – תראה כמה הכיסאות צפופים פה, סביב שולחן הממשלה.

אבשלום וילן: ממש אין מקום.

יולי יואל אדלשטיין: ואין שרים.

אבשלום וילן: ויש עוד כמה.

אבשלום וילן: אתה יודע מה?

אבשלום וילן: הכיסאות הריקים האלה הם אלגוריה על הקומבינה, כי את הכול מקמבנים.

אבשלום וילן: אבל יש פה שרה מקשרת, שיושבת פה בקצה, אז זה בסדר.

אבשלום וילן: היא לא מקשיבה לנו, אבל לפחות נוכחות פורמלית יש.

אבשלום וילן: ולכן, אדוני היושב-ראש, הממשלה הזאת, מקומבינה לקומבינה, מצדיקה רק את העובדה שלא ניתן בה אמון.

אבשלום וילן: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת וילן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אחמד טיבי – אינו נוכח.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת סעיד נפאע – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו יסכם את הדיון חבר הכנסת מנחם בן-ששון.

סעיד נפאע: כבוד היושב-ראש, עמיתי חברי הכנסת, הבשורה הגיעה למעשה מוועדת החינוך – הקואליציונית, אגב – היום, כאשר סיכמה את הדיון במלים אלה: הדרג המנהל את המשא-ומתן לא יוביל לשום מקום, ודרושה התערבות ראש הממשלה.

סעיד נפאע: נאמר קודם לכן שראש הממשלה כנראה עסוק בדברים אחרים, אבל הוא כנראה משחק עם המורים את משחק העכבר והחתול.

סעיד נפאע: לא מיותר לציין שחכמים אמרו שההוראה היא המקצוע שעליו יקומו חברות, ולא מיותר לפנות להורים בהזדמנות זו, ולבקש שבל ישתמשו בהורים כאמצעי לחץ כדי פשוט לסחוט את המורים, כי חרד אני מאוד, גם כהורה, לנוכח הנתונים המתפרסמים דווקא על-ידי משרד החינוך מדי שנה בשנה, בדוחות רשמיים, שהקודם לאחרון שבהם היה שהישגי גילאי 18 לשנת 2004 במדינת ישראל היו כאלה שמכל 100 צעירים יהודים 59 משיגים תעודת בגרות איכותית, מה שנקרא, ואילו בסקטור הערבי השיעור הוא 38.

סעיד נפאע: אם מורידים מזה את שיעור הנשירה, המוכר גם באסמכתאות הרשמיות של מדינת ישראל, נשארים 31%.

סעיד נפאע: למרבה הפלא, כשמדברים על הסקטור הדרוזי, ומפלחים את הסקטור הערבי, התמונה שחורה עוד יותר, ומתברר שבסקטור הדרוזי 26 מכל 100.

סעיד נפאע: אם ניקח שוב את שיעור הנשירה, נישאר עם 17 צעירים וצעירות מכל 100 שמשיגים תעודת בגרות איכותית.

סעיד נפאע: אם אלה הן התוצאות, כולנו צריכים להיות מאוד חרדים – אם נפגע במורים, האם אנחנו לקראת שיפור התוצאות האלה?

סעיד נפאע: פרופסור צבי הכהן, יושב-ראש המועצה המתאמת של ארגוני הסגל האקדמי באוניברסיטאות, אומר: אנחנו דורשים 20%, ומציעים לנו רק 5%.

סעיד נפאע: הוא ממשיך ואומר, שב-2001, בגלל האינתיפאדה, ויתרנו על מרבית דרישותינו.

סעיד נפאע: הפעם כדאי שייזהר, פרופסור הכהן, כי יש עזה, ובשנה הבאה אולי תהיה סוריה, ואולי גם אירן, כי איך אמרו בארמית?

סעיד נפאע: הא בהא תליא.

סעיד נפאע: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת סעיד נפאע.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אחמד טיבי, כיוון שמדובר בדיון סיעתי, אני אאפשר לך לדבר בשם סיעתך, אבל אני מבקש לעשות את זה בקיצור, כי כבר הכרזתי על הדובר הבא, חבר הכנסת מנחם בן-ששון.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, אני מודה לך.

אחמד טיבי: רבותי חברי הכנסת, יש סיבות רבות שלא לתמוך בממשלה הזאת, ולהמשיך להביע אי-אמון בה, על מדיניות סיסטמטית כושלת בתחום החברתי-הכלכלי ובתחום הפוליטי-הביטחוני.

אחמד טיבי: אני לא מצליח לראות הישגים שיגרמו לאזרח הפשוט להרגיש שינוי לטובה בתנאי חייו.

אחמד טיבי: אומנם יש צמיחה כלכלית, שנהנים ממנה העשירונים העליונים – כלכלת המקרו, אבל שיעור העוני במדינת ישראל ממשיך להיות גבוה, גבוה מאוד.

אחמד טיבי: וכמוהו גם אחוז הילדים שחיים מתחת לקו העוני.

אחמד טיבי: אפרופו סבל, עוני, מצוקה וחיים בכבוד, כאיש טייבה אני לא יכול להתעלם – ושוב אני נאלץ להעלות מעל הדוכן הזה, בפעם המי-יודע-כמה, את מצוקתם של מאות עובדי עיריית טייבה, שזה חודשים רבים, חלקם יותר מ-30 חודשים, טרם קיבלו את משכורתם.

אחמד טיבי: אני חוזר – 30 חודשים לא קיבלו את משכורתם.

אחמד טיבי: תהיה הסיבה אשר תהיה – ניהול נכון, ניהול לא נכון, נכון יותר, נכון פחות – בסופו של דבר יש אנשים שבאו לעבודה, עבדו, ולא קיבלו את משכורתם, ומשרד הפנים, ומשרד הפנים בעיקר, כלומר ממשלת ישראל, אחראים למצב הזה.

אחמד טיבי: ולכן, נדרשת אמפתיה כלפי העובדים, שהנציגות שלהם ביקרה בבית הזה יותר מפעם אחת, וביקשה, דרשה, ופנתה לשכל הישר של חברי הכנסת, מכל סיעות הבית, וכך גם אנוכי עושה.

אחמד טיבי: יש לפתור את המצוקה הזאת, אדוני היושב-ראש.

אחמד טיבי: ממשלת ישראל היא האחראית לכך.

אחמד טיבי: שוחחנו גם עם שר הפנים בנושא הזה, וגם עם המנכ"ל.

אחמד טיבי: חייבים למצוא bypass משפטי כדי לשלם את המשכורות לאנשים האלה.

אחמד טיבי: בחצי הדקה האחרונה אני רוצה להתייחס גם למערכת החינוך.

אחמד טיבי: בעבר התייחסתי לנושא הזה.

אחמד טיבי: במגזר הערבי יש יותר מדי תלונות על העובדה שמפקחים מתעמרים גם במורים, גם במשפחות שלהם.

אחמד טיבי: יש קנה-מידה לא מאוזן, לא נכון, לא אובייקטיבי, במינוי או בהעברת מורים.

אחמד טיבי: יש בעיה במינוי מנהלים, ולכן הפרוטקציה חוגגת שם – לא תמיד האיש הנכון הוא במקום הנכון.

אחמד טיבי: על כן יש לעשות בדק-בית במערכת החינוך, בעיקר במערכת החינוך במגזר הערבי.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, מכל הסיבות האלה – הסיבה הביטחונית, החברתית, הכלכלית, הפוליטית, המדינית – אני קורא להביע אי-אמון בממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אחמד טיבי.

יולי יואל אדלשטיין: אחרון הדוברים, מטעם סיעת קדימה – חבר הכנסת מנחם בן-ששון.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני, לרשותך עד שלוש דקות.

מנחם בן-ששון: אדוני היושב-ראש, חברי השרים, חברי חברי הכנסת, חינוך הוא דבר שנכון להעלות אותו על ראש סדר-היום של הכנסת יום-יום.

מנחם בן-ששון: אין דבר יפה מחינוך לעסוק בו.

מנחם בן-ששון: הרי מהו הגשר שמגשר אותנו מעולם הערכים שאנחנו רוצים להשיג אותו אל העתיד, אם לא גשר החינוך.

מנחם בן-ששון: אתה מגדיר את הערכים, אתה מגדיר את היעדים, לעתים אתה מגדיר את המקצועות, ומהם אתה בונה תוכנית עבודה.

מנחם בן-ששון: תוכנית העבודה הזאת הופכת להיות לאחר מכן סדר-היום של מערכת החינוך.

מנחם בן-ששון: מי שיש לו שורשים, מי שיש לו היסטוריה, מי שיש לו תרבות, מנהל את תוכנית העתיד שלו על סמך ניסיון העבר ועל סמך ערכי העבר.

מנחם בן-ששון: וכשהוא בונה את התוכנית החינוכית שלו, הוא בונה אותה על-פי אותם המשאבים.

מנחם בן-ששון: ואנחנו מדינה קטנה, שיש בה שותפות יומיומית של עשייה ושל גורל ושל הוויה, דלה במשאבים, דלה בצמיחה.

מנחם בן-ששון: מה יש לה אם לא אותו משאב שנמצא בין האוזניים של כל אחד ואחד מהאזרחים שלנו, ובעיקר של הדורות שיבואו, של המתחנכים.

ראובן ריבלין: יש תוכנית?

ראובן ריבלין: האם התוכנית כוללת את האוניברסיטאות?

ראובן ריבלין: יש לנו יתרון, סוף-סוף שאחד מחברנו הוא איש האקדמיה – – –

מנחם בן-ששון: מייד אגיע לכך.

מנחם בן-ששון: קודם אני רוצה לדבר על התשתית, משום שאני חושב שנכון הוא שהכנסת מעלה על סדר-היום בדחיפות את נושא החינוך.

מנחם בן-ששון: מי שמרגיש מצוקה, תמיד צודק בעניין החינוך, משום שכמה שלא תאכל, נכון שתהיה רעב, נכון שתהיה תאב, נכון שתרצה עוד.

מנחם בן-ששון: אם ההישג של אתמול משמש תשתית להישג של מחר, השגת אותו – זה לא מספיק, אתה רוצה עוד.

מנחם בן-ששון: זה נכון לגבי כל אחת ממערכות החינוך.

מנחם בן-ששון: אני רק חושב, חברי חברי הכנסת, שבשבוע שהניחו לפנינו את תקציב המדינה – ואסור לי להרים את החוברות, אבל הרי הארגזים מונחים על השולחנות שלכם, וחזקה עליכם, חברי האופוזיציה, שעל שולחנו של כל אחד ואחד מכם הארגז הזה חסר את שתי החוברות שחסרות בארגז שלי.

מנחם בן-ששון: לפני שהגשתם את הצעת האי-אמון שלפתם מתוך הארגזים שתי חוברות: חוברת אחת שנקראת משרד החינוך והסעיפים הצמודים לו, וחוברת שנייה שנקראת חוברת ההשכלה הגבוהה.

מנחם בן-ששון: אני סומך עליכם, כי אתם הרי עושים את עבודתכם יסודית – השוויתם מספרים, בדקתם יעדים, וראיתם מה נשתנה.

מנחם בן-ששון: אם קראתם כמוני, אני לא מבין אתכם.

מנחם בן-ששון: אני לא מבין אתכם – – –

שמואל הלפרט: קראנו את ספר התקציב ויש קיצוץ של 60% בתקציב הישיבות.

מנחם בן-ששון: חבר הכנסת הלפרט, מייד אגיע לישיבות, הרי זו אחת מהצעות האי-אמון.

מנחם בן-ששון: אתה לא חושד במי שעסק בהיסטוריה של ישיבות עם ישראל לפני אלף שנה שלא יעסוק בהוויה של ישיבות ישראל היום.

מנחם בן-ששון: הרי מה אמרתי?

מנחם בן-ששון: אמרתי שעם שאין לו שורשים – לגביך ישיבות, לגבי חבר הכנסת טיבי מדרסות – לא ייטיב לדעת לאן הוא מוליך את הציבור שלו, נכון?

שמואל הלפרט: – – – 60% בתקציב הישיבות.

מנחם בן-ששון: אני לא אדבר רק בכסף, אני אדבר גם בתכנים.

שמואל הלפרט: – – –

מנחם בן-ששון: אתה הרי רוצה לשמוע את תשובתי.

מנחם בן-ששון: חברים יקרים, ממשלת ישראל – – –

יולי יואל אדלשטיין: סליחה, אדוני, אולי תסביר לנו מה היה בפתק שקיבלת?

יולי יואל אדלשטיין: כי את הזמן שהיה מגיע לסיעה שלך ניצלת כבר מזמן.

מנחם בן-ששון: אדוני, אני יכול לעצור עכשיו, אבל חברי הכנסת שאלו שאלות.

מנחם בן-ששון: זאת הזדמנות לתת תשובות.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נסתפק בדברים עד עכשיו, כי ראש הממשלה הגיע והתשובות יימסרו במועד אחר.

מנחם בן-ששון: לא, אדוני, בכל זאת יש לי לומר לפחות עוד שלוש מלים, אם לא להשלים את השאלות ששאלו חברי הכנסת.

מנחם בן-ששון: תראו, רבותי, לא היתה תקופה בתולדות עם ישראל שהיו בה כל כך הרבה ישיבות כמו שיש היום.

מנחם בן-ששון: לא במספר.

מנחם בן-ששון: לא היתה תקופה שהיו בה כל כך הרבה לומדי תורה כמו היום.

מנחם בן-ששון: לא היתה תקופה שבה נוצרו ונכתבו פרשנויות, חידושים, דרשות, ספרי הלכה גדולים וספרי הלכה קטנים, כמו שנכתבים הספרים היום.

יעקב ליצמן: לא היתה תקופה – – – פחות כסף.

מנחם בן-ששון: בוודאי שהיתה תקופה.

מנחם בן-ששון: אדוני מספר לי על שלוש השנים האחרונות ומוציא איזה פריט אחד.

מנחם בן-ששון: משום שהיום לא נותנים כסף לישיבות על אנשים שמגיעים מחוץ-לארץ, כי הוריהם העשירים צריכים לממן את הדברים מכאן לשם.

יעקב ליצמן: – – –

מנחם בן-ששון: לא, אדוני.

יעקב ליצמן: – – –

מנחם בן-ששון: אני מדבר עלינו.

מנחם בן-ששון: החלטת הממשלה שקיצצה בתקציב שלכם היתה החלטה צודקת, משום שהיא נגעה לאנשים שמגיעים מחוץ-לארץ.

מנחם בן-ששון: עניי עירך ועניי עיר אחרת – עניי עירך קודמים.

מנחם בן-ששון: הסטודנטים צועקים שהם לא מקבלים מספיק, כי אתם המקבלים.

דליה איציק: סליחה, אדוני, תמתין דקה.

דליה איציק: חבר הכנסת בני אלון, נא לשבת.

דליה איציק: שקט ביציע.

דליה איציק: חברי הכנסת, נא לשבת.

דליה איציק: נא צלצל.

דליה איציק: אדוני שר הפנים, חברת הכנסת טרטמן, נא לשבת.

דליה איציק: אומרים שהיה לך יום הולדת, אדוני, עד מאה-ועשרים.

מנחם בן-ששון: גם לצעירים יש יום הולדת.

דליה איציק: בבקשה, אדוני.

מנחם בן-ששון: גברתי, הייתי שמח להאריך, אבל בדקות שניתנו לי אני לא יכול להאריך, עד כמה גדולה התמיכה בישיבות – וההישגים שלהן.

מנחם בן-ששון: אמרתי לקרוא את ספר התקציב, אז לקחתם את זה מהשולחנות?

מנחם בן-ששון: דבר שני, מערכת ההשכלה הגבוהה היא מערכת שתזכה, ואני מקווה שיושלם החיסרון – – –

משה גפני: רד, רד – – – תראה את התקציב – – –

יעקב ליצמן: – – –

משה גפני: תקרא את הספר.

מנחם בן-ששון: אצל בן-גוריון קיבלת יותר?

משה גפני: אין תקציב – – –

מנחם בן-ששון: אצל בן-גוריון קיבלת יותר, אדוני?

מנחם בן-ששון: רבותי, אין.

מנחם בן-ששון: לא היה דבר כזה.

יעקב ליצמן: – – –

משה גפני: – – –

מנחם בן-ששון: גברתי, הם רוצים לשמוע תשובות?

מנחם בן-ששון: אני יכול לדבר?

משה גפני: אבל אין תקציב – – –

דליה איציק: חבר הכנסת גפני, חבר הכנסת ליצמן, תודה רבה.

מנחם בן-ששון: גברתי, הממשלה הזאת, ממשלת אולמרט – גברתי, אני מוכרח לתת את המספרים שביקשו ממני.

דליה איציק: אגב, אתה לא מוכרח, כי הם לא מקשיבים.

משה גפני: על איזה תקציב אתה מדבר?

יעקב ליצמן: למה השר ישי ברח לחוץ-לארץ?

דליה איציק: חבר הכנסת ליצמן, האם זה נראה לך מכובד שאני אקרא אותך בפעם השנייה?

דליה איציק: זה מכובד לך? זה מכובד לי?

משה גפני: – – –

דליה איציק: חבר הכנסת גפני, פעם ראשונה.

דליה איציק: חבר הכנסת ליצמן, שמענו.

מנחם בן-ששון: אני מבין שבשביל דגל התורה דגל הכסף הוא הדבר היחיד.

מנחם בן-ששון: בבקשה.

מנחם בן-ששון: רבותי, דגל החינוך של ממשלת אולמרט פירושו – – –

משה גפני: – – –

דליה איציק: חבר הכנסת גפני, פעם שנייה, ועכשיו אני אוציא אותך.

דליה איציק: אתה רוצה שאני אוציא אותך?

משה גפני: – – – על מה אתה מדבר?

משה גפני: על איזה כסף אתה מדבר?

משה גפני: על איזה כסף?

דליה איציק: נא להוציא אותו.

יעקב ליצמן: גברתי, תוציאו את כולנו.

יעקב ליצמן: איזו בושה.

מנחם בן-ששון: אדוני, עוד לא היתה ממשלה – –

דליה איציק: נא להוציא אותו.

מנחם בן-ששון: – – שנתנה לישיבות כמו הממשלה הזאת, ובגלל זה אנשים – – –

דליה איציק: חבר הכנסת ליצמן, אני אוציא אותך.

יעקב ליצמן: תוציאי אותי.

דליה איציק: תודה רבה לך.

מנחם בן-ששון: גברתי, אני אומר כך: פתחו את ספרי התקציב ותראו שהממשלה הזאת מוסיפה 8 מיליארדי שקלים לחינוך.

מנחם בן-ששון: 3 מהשנה שעברה לשנה הזאת.

מנחם בן-ששון: תודה רבה.

דליה איציק: חברי חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה.

יעקב כהן: אף אחד לא העז לעשות את זה.

דליה איציק: אנחנו עוברים לשלב ההצבעה.

דליה איציק: תחילה נצביע על הצעת סיעות יהדות התורה והאיחוד הלאומי.

משה גפני: אני יכול להצביע נגד הממשלה, גברתי?

יעקב ליצמן: אתה תתקזז עם אלי ישי, הוא ברח.

דליה איציק: הצבעה.

דליה איציק: נא להצביע.

דליה איציק: הצבעה מס' 1 בעד הצעות סיעות יהדות התורה – האיחוד הלאומי – מפד"ל להביע אי-אמון בממשלה – 21 נגד – 55 נמנעים – 3 הצעת סיעות יהדות התורה – האיחוד הלאומי – מפד"ל להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

דליה איציק: נא להוסיף את קולי בבקשה.

דליה איציק: חברי חברי הכנסת, אני קובעת שהצעת האי-אמון – – –

ג'מאל זחאלקה: הצבעתי בטעות נגד.

דליה איציק: נא לתקן את ההצבעה של חבר הכנסת זחאלקה.

דליה איציק: אני קובעת שהצעת האי-אמון מטעם יהדות התורה לא התקבלה.

דליה איציק: אנחנו עוברים להצבעה על ההצעה של סיעת מרצ.

דליה איציק: הצבעה שנייה: הצעת סיעת מרצ על מערכת החינוך.

דליה איציק: מי בעד?

דליה איציק: מי נגד?

דליה איציק: הצבעה.

דליה איציק: הצבעה מס' 2 בעד הצעת סיעות מרצ–רע"ם-תע"ל–חד"ש–בל"ד להביע אי-אמון בממשלה – 26 נגד – 53 נמנעים – אין הצעת סיעות מרצ–רע"ם-תע"ל–חד"ש–בל"ד להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

דליה איציק: נא להוסיף את קולי.

דליה איציק: אני קובעת שהצעת האי-אמון מטעם סיעת מרצ לא נתקבלה.

דליה איציק: אנחנו עוברים להצבעה על הצעת סיעת הליכוד – קריסת מערכת החינוך.

דליה איציק: הצבעה.

דליה איציק: הצבעה מס' 3 בעד הצעת סיעת הליכוד להביע אי-אמון בממשלה – 26 נגד – 53 נמנעים – אין הצעת סיעת הליכוד להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

דליה איציק: נא להוסיף את קולי.

דליה איציק: אני קובעת שהצעת האי-אמון מטעם סיעת הליכוד לא התקבלה.

דליה איציק: [מס' מ/272; "דברי הכנסת", מושב שני, חוב' י"א, עמ' 5119; נספחות.

דליה איציק: ]

דליה איציק: אנחנו ממשיכים בסדר-היום: הצעת חוק הצרכן (תיקון מס' 21) – קריאה שנייה וקריאה שלישית.

דליה איציק: יושב-ראש ועדת הכלכלה, חבר הכנסת גלעד ארדן, אתה מוזמן לבמה.

דליה איציק: עשר דקות יש לך.

גלעד ארדן: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מתכבד להציג לפניכם את הצעת החוק – – –

דליה איציק: אדוני יושב-ראש הקואליציה, נא לעשות שם שקט.

גלעד ארדן: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מתכבד להציג לפניכם את הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון מס' 21) (פיצוי לדוגמה), התשס"ח–2007, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

גלעד ארדן: כידוע, בתחום הצרכנות יש חוסר איזון בעמדות הכוח של הצדדים.

גלעד ארדן: מצבו של הצרכן נחות לעומת זה של העוסק, בעיקר בשל פער המידע ביניהם ויכולת מיקוח בלתי שוויונית של הצדדים בשלב המשא-ומתן.

גלעד ארדן: מטרות הוראות חוק הגנת הצרכן הן בעיקר לצמצם, ככל האפשר, את תוצאות מצבו הנחות של הצרכן, שבא לידי ביטוי בין השאר גם בשלב מימוש זכויותיו בבית-המשפט.

גלעד ארדן: בשלב זה נתקל הצרכן לעתים קרובות בקשיי הוכחה, שכן לאיסוף ראיות יש צורך לא רק במיומנות אלא לעתים קרובות גם בעלות שעלולה להיות משמעותיות ביותר.

גלעד ארדן: עקב כך, לניהול ההליך המשפטי עלות גבוהה בהשוואה לפיצוי הכספי, שעשוי להיות שולי – עד כדי שקלים בודדים.

גלעד ארדן: מכאן, שבמקרים רבים אין לצרכן כדאיות כלכלית לעמוד על זכויותיו בבית-המשפט.

גלעד ארדן: מטרת הצעת חוק זו היא לעודד אכיפה פרטית, בידי הצרכנים, של הוראות מסוימות בחוק הגנת הצרכן, התשמ"א–1981, באמצעות הענקת זכות לצרכנים לתבוע בבית-משפט פיצוי לדוגמה מעוסקים אשר הפירו את ההוראות בהצעת החוק.

גלעד ארדן: בהצעת החוק מדובר בפיצויים שאינם תלויים בנזק, כלומר, הצרכן אינו נדרש להוכיח שנגרם לו נזק כלשהו.

גלעד ארדן: ככלל, פיצוי בלא הוכחת נזק בא להעניש את המזיק על התנהגותו המזיקה, ולחנך נגד מעשים הראויים לגינוי, ובענייננו – להרתיע את העוסקים מניצול חולשתם של הצרכנים.

גלעד ארדן: אנו מניחים שהנהגת פיצוי לדוגמה בשל הפרת ההוראות המנויות בהצעת החוק תחזק את ההגנה על זכויות הצרכנים ותביא להעלאת רמת השירות.

קולט אביטל: שר הרווחה, נא לשבת.

גלעד ארדן: המפריע הראשי הוא ראש הממשלה, גברתי.

גלעד ארדן: מוצע לקבוע כי גובה הפיצוי לא יעלה על 10,000 שקלים.

גלעד ארדן: גם שר האוצר – אני לא רוצה לקפח את העובדה שגם הוא מפריע.

רוני בר-און: – – –

גלעד ארדן: אדוני, אם היו לי הכישורים שהיו לך כיושב-ראש ועדה ייתכן שהייתי יכול, אבל אני עוד נער צעיר וטרם רכשתי את הכישורים שיש לאדוני.

רוני בר-און: אבל אני מאוד מעריך את הדרך שבה אתה חושב.

גלעד ארדן: כל עוד אתה חבר בכיר בוועדת השרים לחקיקה, אני מחנך את לשוני.

גלעד ארדן: מוצע לקבוע כי גובה הפיצוי לדוגמה לא יעלה על 10,000 שקלים.

גלעד ארדן: מאליו ברור שהסכום שייפסק לצרכן יהיה נתון לשיקול דעתו של בית-המשפט.

גלעד ארדן: בהקשר זה חשוב להבהיר כי הממשלה היתה מודעת לחשש שמא צרכנים ינצלו לרעה כלי חדש זה, וכמותה גם ועדת הכלכלה.

גלעד ארדן: בהתאם לכך נכללו בהצעת החוק כלים שמטרתם לנטרל חשש זה, וכלים אלה אף חוזקו בדיונים בוועדת הכלכלה.

גלעד ארדן: ראשית, מדובר ברשימה סגורה של הפרות, שיסודותיהן פורטו בהצעת החוק.

גלעד ארדן: שנית, כדי לוודא שעוסקים לא ייפלו קורבן לצרכנים שיארבו להם ויגישו נגדם תביעות פיצוי לדוגמה על כל הפרה זניחה, הובהרו בנוסח הצעת החוק – לגבי כל הפרה – אילו יסודות נכללים בה.

גלעד ארדן: כלומר, לגבי כל הפרה פורט מה נכלל בה, מה על הצרכן לעשות ומה אסור לעוסק לעשות.

גלעד ארדן: ההצעה גם תוקנה כך שהגשת התביעה לפיצויים לדוגמה מותנית לא רק בכך שנעשתה הפרה בידי עוסק, אלא גם בכך שהעוסק לא פעל בהתאם להוראות החוק אף שהצרכן ביקש זאת ממנו במפורש.

גלעד ארדן: דהיינו, מדובר בעוסקים שמזלזלים במודע בהוראות החוק.

גלעד ארדן: זאת ועוד: נוספה הוראה שלפיה על הצרכן לשלוח – או למסור – את בקשתו לתיקון ההפרה בכתב, כתנאי מוקדם להגשת התביעה לפיצויים לדוגמה.

גלעד ארדן: במאמר מוסגר אציין כי דחינו את דרישת העוסקים להוסיף את חיוב הצרכן לוודא כי העוסק קיבל את בקשתו לתקן את ההפרה.

גלעד ארדן: במקרה שמדובר בהפרה חוזרת, בהפרה נמשכת או בהפרה בנסיבות מחמירות, בית-המשפט רשאי לפסוק פיצוי לדוגמה בסכום גדול מ-10,000 שקלים, ובלבד שלא יהיה גדול מ-50,000 שקלים.

גלעד ארדן: אני מבקש לציין כי בהצעת החוק המקורית דובר על 100,000 שקלים, ואולם במהלך הדיונים בוועדה הגיעו רוב חברי הכנסת למסקנה שיש לצבור ניסיון בהפעלת כלי חדש זה בתחום הצרכנות, ורק אז לבחון אם ראוי לקבוע סכום גדול יותר.

גלעד ארדן: בהצעת החוק נמנים השיקולים שבית-המשפט רשאי להתחשב בהם בקביעת הפיצויים לדוגמה, ובהם שיקולי אכיפת החוק והרתעה מפני הפרתו, עידוד הצרכן לממש את זכויותיו, חומרת ההפרה, היקפה הכספי ונסיבותיה, שוויה הכספי של העסקה וההיקף הכספי של עסקי העוסק.

גלעד ארדן: שיקול אחרון זה, שהוסיפה הוועדה במהלך דיוניה, יובא בחשבון אם בית-המשפט יגיע למסקנה שפסיקת הסכום עלולה להביא להתמוטטות העסק.

גלעד ארדן: כפי שציינתי, בהצעת החוק יש פירוט של ההפרות המקנות עילה להגשת תביעה לפיצוי לדוגמה ושל יסודותיהן.

גלעד ארדן: לא אמנה עתה את כולן, אך אתן כמה דוגמאות.

גלעד ארדן: מקרה אחד עניינו חובת גילוי מדיניות של החזרת טובין.

גלעד ארדן: אם העוסק פועל בניגוד למדיניות החזרת הטובין שהוא פרסם, ומסרב למלא את בקשת הצרכן להשיב לו את התמורה המגיעה לו בהתאם למדיניות החזרת הטובין שלו, קמה העילה.

גלעד ארדן: מקרה אחר עניינו עסקת רוכלות, שהיא עסקה שלא בבית-העסק.

גלעד ארדן: עסקה כזאת יש לצרכן זכות לבטל בתוך 14 יום.

גלעד ארדן: משקמה לצרכן זכות זו, העוסק מחויב להשיב לצרכן את התמורה ששילם.

גלעד ארדן: מוצע לקבוע שאם העוסק לא השיב לצרכן את מה שקיבל ממנו, תקום לצרכן עילה לפיצויים.

גלעד ארדן: הוראה דומה קבועה גם לעניין עסקאות של מכר מרחוק ויחידות נופש, שהן עסקאות מיוחדות לפי חוק הגנת הצרכן.

גלעד ארדן: נושא נוסף שהתיקון נוגע בו הוא פער בין מחיר המדף ובין מחיר הקופה.

גלעד ארדן: אם יש הבדל בין המחיר המוצג על הטובין ובין המחיר המחויב בקופה, המחיר המחייב הוא המחיר המוצג על הטובין.

גלעד ארדן: לענייננו, עילת הפיצוי קמה כאשר העוסק גבה מהצרכן את המחיר הנקוב בקופה, ולא את המחיר המוצג על הטובין, ולא נענה לדרישת הצרכן לשלם את המחיר המחייב.

גלעד ארדן: לפי המוצע, אין בפיצוי לדוגמה כדי לגרוע מזכותו של צרכן לפיצוי נזיקי, ואולם לא יהיה אפשר לתבוע פיצויים לדוגמה בתובענה ייצוגית.

גלעד ארדן: חברי חברי הכנסת, להצעת החוק לא הוגשו הסתייגויות, ואני מבקש מכם לקבל אותה בקריאה שנייה ובקריאה שלישית ולהעניק לתושבי מדינת ישראל מכשיר חשוב ביותר להגנה על זכויותיהם הצרכניות.

גלעד ארדן: אני מבקש להביע תודה מיוחדת לצוות הוועדה – ליועצת המשפטית, למנהלת הוועדה, לעוזרות של הוועדה, על כך שעזרו לנו להעביר את הצעת החוק הזאת בכמה ישיבות רצופות, גם בפגרה, שוב – מתוך ראיית חשיבותה לטובת הצרכנים ולטובת ציבור האזרחים.

גלעד ארדן: תודה.

קולט אביטל: תודה רבה.

קולט אביטל: להצעת החוק הזאת אין הסתייגויות, ולכן אנחנו עוברים להצבעה.

קולט אביטל: הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון מס' 21), התשס"ח–2007 – נא להצביע.

קולט אביטל: הצבעה מס' 4 בעד סעיפים 1–4 – 14 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–4 נתקבלו.

קולט אביטל: בעד הצביעו 14, אין מתנגדים ואין נמנעים.

קולט אביטל: אני קובעת שהצעת החוק, כנוסח הוועדה, עברה בקריאה שנייה.

קולט אביטל: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שלישית.

קולט אביטל: נא להצביע.

קולט אביטל: מי בעד?

קולט אביטל: מי נגד?

קולט אביטל: מי נמנע?

קולט אביטל: הצבעה מס' 5 בעד החוק – 12 נגד – אין נמנעים – אין חוק הגנת הצרכן (תיקון מס' 21), התשס"ח–2007, נתקבל.

קולט אביטל: ובכן, 12 הצביעו בעד, אין מתנגדים ואין נמנעים.

קולט אביטל: אני קובעת שהצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון מס' 21), התשס"ח–2007, התקבלה בקריאה שלישית, כנוסח הוועדה, בתיקון הכותרת.

קולט אביטל: [מס' כ/146; "דברי הכנסת", מושב שני, חוב' ל"א, עמ' 9408; נספחות.

קולט אביטל: ]

קולט אביטל: אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה, הצעת חוק שמירת הסביבה החופית (תיקון), התשס"ח–2007 – קריאה שנייה וקריאה שלישית.

קולט אביטל: אני מזמינה את יושב-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה, חבר הכנסת אופיר פינס-פז.

קולט אביטל: בבקשה.

אופיר פינס-פז: תודה.

אופיר פינס-פז: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מתכבד להביא לפניכם את הצעת חוק שמירת הסביבה החופית (תיקון) לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

אופיר פינס-פז: התיקון עוסק במפרץ אילת ובים-סוף.

אופיר פינס-פז: בגדול, אם נאשר אותו היום, בעצם נחיל על ים-סוף ועל מפרץ אילת את הכללים והחוקים – חוק הסביבה החופית – שחלים על חופי הים התיכון.

אופיר פינס-פז: עדיין נשארו לנו שני מקומות שהחוק לא נוגע בהם, ים-המלח והכינרת, ואנחנו נצטרך לטפל בהם במועד אחר ובדרך אחרת.

אופיר פינס-פז: כרגע אנחנו מסדירים את הבנייה באזור החוף במפרץ אילת.

אופיר פינס-פז: חוק שמירת הסביבה החופית נחקק כדי להגן על חופי הים, שהם משאב ציבורי רב-חשיבות, להפסיק את הפגיעה המתמשכת בהם ולקבוע מסגרת נורמטיבית אחידה אשר תחול עליהם ותבטיח את שמירתם באופן שישרת את הציבור באופן מיטבי ויאזן בין צורכי השימור ובין צורכי הפיתוח.

אופיר פינס-פז: בחלקו הראשון של החוק קבועות הגבלות שונות על עבודות ועל פעילות בתחומים שונים על חוף הים או בסביבה החופית.

אופיר פינס-פז: החוק קובע זכות מעבר חופשי של הציבור בחופים, כפוף לסייגים שנקבעו בו.

אופיר פינס-פז: בחלקו השני של החוק, במסגרת תיקון לחוק התכנון והבנייה, הוקמה ועדה מיוחדת לשמירת הסביבה החופית.

אופיר פינס-פז: ועדה זו מוסמכת לדון ולהחליט בכל תוכנית ובכל היתר בנייה על חופי הים, ועליה לתת את דעתה על הצורך לשמור על הסביבה החופית לתועלת הציבור ולהנאתו ועל ערכי הטבע, הנוף והמורשת שבה.

אופיר פינס-פז: כפי שאמרתי, חוק שמירת הסביבה החופית חל כיום רק על חופי הים התיכון, אך העקרונות אשר נקבעו בו נכונים וטובים גם לחופים אחרים במדינת ישראל.

אופיר פינס-פז: הצעת החוק הזאת, שיזמו חברי הכנסת דב חנין, מיכאל מלכיאור, מיכאל נודלמן, עמירה דותן, משה גפני, אברהים צרצור, חנא סוייד, מוחמד ברכה וזאב אלקין, נועדה להכניס את חופי ים-סוף בגדרי החוק ולהחיל גם עליהם את אותם עקרונות.

אופיר פינס-פז: לשמירת חופי מפרץ אילת נודעת חשיבות רבה, בהיותם ייחודיים, משופעים באוצרות טבע ומשמשים מוקד משיכה לתיירות עולמית ומקומית כאחד.

אופיר פינס-פז: חלקה הראשון של הצעת החוק המונחת לפניכם מחיל את חוק שמירת הסביבה החופית על ים-סוף, בשינויים המחויבים, ונקבע בו שלעניין ים-סוף תחום חוף הים יהיה כל המים הטריטוריאליים של ישראל במפרץ אילת.

אופיר פינס-פז: כיוון שבתחום זה פועל נמל אילת, הוסף לחוק חריג, שלפיו זכות המעבר החופשי של בני-אדם לא תחול בתחום נמל אילת, כפי שנקבע בתוכנית לפי חוק התכנון והבנייה, או שטח המשמש בפועל לתפעול הנמל, כפי שייקבע בצו.

אופיר פינס-פז: חלקה השני של הצעת החוק הוא תיקון לחוק התכנון והבנייה, אשר קובע כי לוועדה לשמירת הסביבה החופית יש הסמכויות הקבועות לה בחוק גם לעניין חופי ים-סוף.

אופיר פינס-פז: הוועדה ראתה חשיבות – במישור ההצהרתי והסמלי, אבל בעיקר במישור המעשי – להבטיח את השמירה וההגנה על חופי ים-סוף.

אופיר פינס-פז: חברי חברי הכנסת, חברי השרים, המצב בים-סוף ובאילת הוא לא קל.

אופיר פינס-פז: הייתי שמח לו נחקק החוק הזה מלכתחילה.

אופיר פינס-פז: ועדת הפנים ביקרה לא מזמן בעקבה, ואני רוצה לומר לכם שהירדנים יודעים לשמור על חופי מפרץ אילת, או ים-סוף, הרבה יותר טוב מאתנו.

אופיר פינס-פז: לא תראו בעקבה מלונות על הים ממש; יש הפרדה בין הים – בין החוף – ובין מתחם בתי-המלון.

אופיר פינס-פז: לצערי, באילת אלה לא פני הדברים, ולצערי, החוף במקומות רבים כבר הופקע מהציבור מזמן.

אופיר פינס-פז: אבל אני מקווה שלמרות הכול המהלך של היום יבטיח אזורי חוף רבים במפרץ אילת, כך שהתכנון והבנייה בהם יביאו בחשבון את כל האיזונים והאינטרסים של הציבור, של התיירות, של הכלכלה ושל הסביבה.

אופיר פינס-פז: לפיכך, הצעת החוק הזאת מגיעה לכאן לאישור בקריאה שנייה ושלישית.

אופיר פינס-פז: אין להצעת החוק הזאת הסתייגויות.

אופיר פינס-פז: חוקקנו אותה יד ביד עם הממשלה, בצורה מתואמת, עם המשרד להגנת הסביבה – יושב פה השר להגנת הסביבה – ועם משרד התחבורה ומשרדים אחרים, ואני ממליץ לחברי הכנסת להצביע בעד הצעת החוק הזאת גם בקריאה השנייה וגם בקריאה השלישית.

אופיר פינס-פז: תודה.

קולט אביטל: תודה רבה, אדוני.

קולט אביטל: כיוון שאין הסתייגויות, אנחנו נעבור ישר להצבעה – אני אחכה שתשב.

קולט אביטל: ובכן, אני מפעילה את ההצבעה.

קולט אביטל: מי בעד, מי נגד, מי מתנגד?

קולט אביטל: הצבעה מס' 6 בעד סעיפים 1–4 – 15 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–4 נתקבלו.

קולט אביטל: בעד – 15, אין מתנגדים, אין נמנעים.

קולט אביטל: אני קובעת שהצעת חוק שמירת הסביבה החופית (תיקון), התשס"ח–2007, התקבלה בקריאה שנייה.

קולט אביטל: אני עוברת להצבעה בקריאה שלישית.

קולט אביטל: נא להצביע.

קולט אביטל: הצבעה מס' 7 בעד החוק – 15 נגד – אין נמנעים – אין חוק שמירת הסביבה החופית (תיקון), התשס"ח–2007, נתקבל.

קולט אביטל: 15 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

קולט אביטל: אני קובעת שהצעת חוק שמירת הסביבה החופית (תיקון), התשס"ח–2007, התקבלה בקריאה שלישית, כנוסח הוועדה.

קולט אביטל: חבר הכנסת דב חנין, רצית להודות.

דב חנין: תודה רבה, גברתי.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, אדוני השר, אני רוצה להודות קודם כול ליושב-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה, חבר הכנסת פינס, שקידם את החוק הזה בצורה נמרצת ומהירה, התגבר על כל השאלות שעלו בדיון, והצליח להביא את החוק באמת במהירות רבה לאישורה של הכנסת.

דב חנין: אני רוצה להודות לצוות הוועדה.

דב חנין: אני רוצה להודות ליועץ המשפטי של הוועדה, עורך-דין תומר רוזנר, ולכל אנשי הצוות המשפטי בוועדה, על תרומתם הגדולה לגיבוש החוק במהדורתו הסופית.

דב חנין: אני רוצה להודות לשר להגנת הסביבה ולאנשי המשרד להגנת הסביבה על שיתוף הפעולה שלהם בקידום החוק הזה.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, אני מקווה שהחוק הזה יהיה בשורה לציבור בישראל.

דב חנין: אנחנו מחילים את הוראות חוק החופים גם על מפרץ אילת, כך שגם המקום המיוחד, הנכס המיוחד הזה, יוכל להישמר, יוכל להיות מפותח בהתאם לשיקולים שכוללים גם סביבה, גם חברה וגם את כל המטרות הציבוריות החשובות האחרות – – –

ראובן ריבלין: כבר הצביעו?

אופיר פינס-פז: כן – – –

ראובן ריבלין: אני מבקש להוסיף את הצבעתי.

קולט אביטל: כבר אי-אפשר.

דב חנין: דבריך נרשמו בפרוטוקול.

דב חנין: תודה, חבר הכנסת ריבלין.

דב חנין: אני מקווה, גברתי היושבת-ראש, שבמהרה בימינו נזכה לראות בכנסת גם חוק שיגן על הכינרת – שגם היא זקוקה להגנה באופן רחב – כך שהחקיקה הסביבתית בכנסת הזאת באמת תהיה רחבה, ולאט לאט תכסה את כל התחומים הרבים שבהם הסביבה והציבור דורשים הגנה.

דב חנין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: יש צורך בחקיקה לגבי ים-המלח כי עוד מעט לא יהיו – – –

דב חנין: אכן, גם ים-המלח על הכוונת.

דב חנין: תודה רבה.

קולט אביטל: תודה רבה.

קולט אביטל: אנחנו עוברים לנושא הבא על סדר-היום: שאילתות לשרת החינוך.

קולט אביטל: אני מזמינה את שרת החינוך, חברת הכנסת יולי תמיר, לעלות לבמה.

קולט אביטל: שאילתא מס' 602 של חבר הכנסת חנא סוייד – אינו נמצא; לפרוטוקול.

קולט אביטל: חבר הכנסת שאל את שרת החינוך ביום ח' בכסלו התשס"ז (29 בנובמבר 2006):

קולט אביטל: לפי דוח שפרסם משרדך לאחרונה על הצפיפות בבתי-הספר בישראל, כ-75% מהכיתות במגזר הערבי צפופות.

קולט אביטל: למיטב ידיעתי, במערכת החינוך הערבי חסרות כ-5,000 כיתות לימוד.

קולט אביטל: רצוני לשאול: 1.

קולט אביטל: האם הנתונים נכונים?

קולט אביטל: 2.

קולט אביטל: אם כן – האם משרדך מודע להשלכותיהם החינוכיות?

קולט אביטל: 3.

קולט אביטל: האם משרדך מכין תוכניות להתמודדות עם הבעיה?

יולי תמיר: (לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול) 1–3.

יולי תמיר: לאור המצוקה הקיימת בכיתות לימוד במגזר הערבי, החלטתי, בשיתוף עם ראשי הרשויות הערביות וועדת המעקב, להקים ועדה שמתפקידה יהיה לבחון את הנושא בצורה יסודית ומעמיקה ולהגיש לי את המלצותיה.

יולי תמיר: הוועדה אמורה להתכנס בעצם ימים אלה ולהגיש את המלצותיה עד לסוף חודש דצמבר 2007.

יולי תמיר: במקביל ועל-פי הנחייתי נערך מינהל הפיתוח לשכור את שירותיה של חברה חיצונית שתערוך סקר מבנים מקיף בכל מערכת החינוך.

יולי תמיר: הנתונים שיופקו ישמשו בסיס לדרג המקצועי במשרד החינוך לעבודה בנושא.

קולט אביטל: שאילתא מס' 1279 של חבר הכנסת עבאס זכור – אינו נמצא; לפרוטוקול.

קולט אביטל: חבר הכנסת שאל את שרת החינוך ביום ד' בתמוז התשס"ז (20 ביוני 2007): משרד החינוך פרסם ביום שני, 11 ביוני 2007, כי בשנת 2006 נרשמה עלייה בזכאות לבגרות אצל התלמידים היהודים לעומת שנת 2005, אך בקרב תלמידים ערבים נרשמה ירידה.

קולט אביטל: רצוני לשאול: 1.

קולט אביטל: מה הן הסיבות להגדלת הפער בין שני המגזרים?

קולט אביטל: 2.

קולט אביטל: האם נערכה תוכנית הכוללת תקציבים מיוחדים להקטנת הפער?

יולי תמיר: (לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול) 1.

יולי תמיר: שיעור הזכאות לבגרות בשנים תשס"ה-תשס"ו מצביע על עלייה של 0.5% במגזר היהודי, ירידה של 1.1% במגזר הערבי, ירידה של 0.9% במגזר הבדואי בנגב ועלייה של 3.7% במגזר הדרוזי.

יולי תמיר: נתונים נוספים המצביעים על תהליכי שינוי להעלאת הזכאות ולשיפור איכותה של תעודת הבגרות: שיעור הזכאים העומדים בדרישות הסף לאוניברסיטאות עלה בכל המגזרים.

יולי תמיר: במגזר היהודי ב-1.4%, במגזר הערבי ב-5.6%, במגזר הבדואי בנגב ב-2.2%, במגזר הדרוזי – עלייה ב-2.1% במספר התלמידים מסיימי י"ב.

יולי תמיר: ירידה בשיעור המחברות הפסולות במגזר הלא-יהודי – מ-2.56 בשנת תשס"ה ל-1.927 בשנת תשס"ו.

יולי תמיר: 2.

יולי תמיר: במסגרת תוכנית החומש המשרד פועל ליצירת תרבות עבודה פדגוגית, חינוכית וארגונית, אשר תוביל להגדלת אחוז הזכאות בקרב התלמידים הניגשים לבגרות בשלושה תחומים: הארגוני, הפדגוגי והחברתי-הערכי.

יולי תמיר: ברמת מוסדות החינוך נערכות הפעולות הבאות:

יולי תמיר: התארגנות המוסד החינוכי, התארגנות ברמת הצוותים המקצועיים, התארגנות ברמת התלמיד.

יולי תמיר: לדוגמה: ניתוח תוצאות בגרות ברמה בית-ספרית ומתן מענה באמצעות שעות תגבור, פיתוח כלים ארגוניים ופדגוגיים למעקב אחר הישגי התלמידים, עבודה מערכתית להעלאת המודעות להתאמת מספר יחידות הלימוד לבגרות, השקעת משאבים בתלמידים הקרובים לזכאות ב' ולזכאות א', תכנון פעילות לעידוד אבחון של תלמידים בעלי לקויות למידה.

יולי תמיר: תוכנית החומש מפעילה מערך של השתלמויות, הדרכה ומשאבי תגבור למוסדות החינוך במטרה לאפשר לכל תלמיד זכאות לבגרות.

קולט אביטל: שאילתא מס' 1328 של חבר הכנסת אברהם מיכאלי – בבקשה.

קולט אביטל: הנושא: קייטנות בחינם מטעם כת הסיינטולוגיה.

קולט אביטל: חבר הכנסת שאל את שרת החינוך ביום י"ח בתמוז התשס"ז (4 ביולי 2007): פורסם כי כת הסיינטולוגיה – שבעבר הוכרזה על-ידי ועדה ממשלתית ככת מסוכנת – מפעילה קייטנות בחינם.

קולט אביטל: רצוני לשאול: 1.

קולט אביטל: האם נכון הדבר?

קולט אביטל: 2.

קולט אביטל: אם כן – מה ייעשה למניעת הפעלת קייטנות אלה?

יולי תמיר: 1.

יולי תמיר: קראתי את השאילתא.

יולי תמיר: למיטב ידיעתנו, לא נמצאו מפקחי מינהל חברה ונוער במשרד החינוך שאישרו את הטענה.

יולי תמיר: 2.

יולי תמיר: אנחנו נאבקים בכניסה של הסיינטולוגיה לבתי-הספר.

יולי תמיר: בכמה מקומות שבהם היה חשד שמשהו קשור באופן כלשהו – בכוונה אני אומרת את זה כך, שיהיה ברור שלא נכנסה הסיינטולוגיה באופן רשמי – אבל איזושהי תוכנית שבאופן כזה או אחר דומה, אנחנו דאגנו להוציא אותה חד-משמעית מתוכנית הלימודים.

קולט אביטל: שאלה נוספת.

אברהם מיכאלי: תודה, גברתי השרה, על התשובה.

אברהם מיכאלי: אני חושב שבאמת מיותר לחזור ולשנן את הסכנה כנראה בכת הזאת, כי היא פועלת במסווה של כל מיני פעולות הומניטריות – –

יולי תמיר: נכון מאוד.

אברהם מיכאלי: – – פעולות שהן כביכול לטובת החברה, חודרים לגופים ציבוריים כאלה או אחרים, ובסוף מגייסים אנשים לכת הזאת.

אברהם מיכאלי: אני אודה לשרה אם בקטע הזה, המשרד – –

יולי תמיר: חד-משמעית.

אברהם מיכאלי: – – אולי יפקח את העיניים יותר, כדי שהכת הזאת לא תזיק ולא תקלקל דרכינו.

אברהם מיכאלי: תודה.

קולט אביטל: תודה רבה.

קולט אביטל: אין תשובה, אני מבינה.

יולי תמיר: הסכמנו.

קולט אביטל: חד-משמעית כן.

קולט אביטל: תודה.

קולט אביטל: שאילתא מס' 1355 של חבר הכנסת אמסלם ושאילתא מס' 1356 של חבר הכנסת אברהם רביץ – אותה שאילתא.

קולט אביטל: השרה תענה לחבר הכנסת חיים אמסלם.

קולט אביטל: הנושא: אי-שילוב ילדים עם מוגבלויות בבתי-ספר רגילים.

קולט אביטל: חבר הכנסת חיים אמסלם שאל את שרת החינוך ביום כ"ה בתמוז התשס"ז (11 ביולי 2007):

קולט אביטל: בשנים 2005 ו-2006 נעשה שימוש רק ב-20% מהתקציבים שהועברו על-ידי משרד החינוך לרשויות המקומיות לצורך הנגשת בתי-הספר.

קולט אביטל: עשרות ילדים עם מוגבלות לא יזכו ללמוד בשנה הבאה במערכת החינוך, ותימנע מהם הזכות לשוויון ועצמאות והשתלבות בין ילדים במסגרות חינוך רגילות.

קולט אביטל: רצוני לשאול: 1.

קולט אביטל: האם נכון הדבר?

קולט אביטל: 2.

קולט אביטל: אם כן – מה ייעשה כדי שהרשויות המקומיות יבצעו את המוטל עליהן?

קולט אביטל: 3.

קולט אביטל: מה ייעשה על מנת לאפשר לילדים עם מוגבלות להשתלב במוסדות חינוך רגילים?

קולט אביטל: חבר הכנסת אברהם רביץ שאל את שרת החינוך ביום כ"ה בתמוז התשס"ז (11 ביולי 2007): פורסם כי הרשויות המקומיות ניצלו רק 20% מהתקציב שהועבר אליהם לצורך הנגשת בתי-ספר: 2 מיליונים מתוך 10 מיליון שקל.

קולט אביטל: הדבר מונע מילדים עם מוגבלות להשתלב במסגרות חינוך קונבנציונליות.

קולט אביטל: רצוני לשאול: 1.

קולט אביטל: האם נכון הדבר?

קולט אביטל: 2.

קולט אביטל: אם כן – מה ייעשה כדי לאכוף על ראשי רשויות לנצל את התקציב ולממש הנגשת בתי-הספר?

יולי תמיר: שאלת השילוב – ויש עוד שאילתא של חברת הכנסת נאדיה חילו, שעוסקת באותו נושא של שילוב ילדים עם צרכים מיוחדים – אז אם תרשי לי, אני אענה קצת בהרחבה על שתיהן ביחד.

יולי תמיר: אנחנו נמצאים היום במהלך שבוחן את כל שאלת השילוב של ילדים בבתי-ספר, מכיוון שהתקבלו הרבה מאוד שאילתות, שאלות והתדיינויות בנושא – כולל פניות לבג"ץ.

יולי תמיר: השנה הרחבנו גם בתחום השילוב וגם בתחום החינוך המיוחד את תקציבי המשרד, אבל גם הקמנו ועדה, בראשות השופטת בדימוס דורנר ויחד עם נציגי הארגונים השונים – אלה התומכים בשילוב ואלה התומכים בחינוך המיוחד – שתבחן את כל הנושא המאוד מאוד מורכב והרגיש אנושית ששמו החינוך המיוחד וילדים עם צרכים מיוחדים.

יולי תמיר: עם תום עבודת הוועדה – בעוד כשלושה-ארבעה חודשים – אנחנו נגיש לכנסת דיווח, הן על מה שהיה והן על הדברים שאנחנו עומדים לעשות על מנת לשפר את המצב.

יולי תמיר: אנחנו כרגע נמצאים בתהליך של עדכון הפעילויות על-ידי הוועדה; ואני מקווה שנוכל להגיש את התשובה המלאה על התוכניות העתידיות שלנו עם תום עבודת הוועדה.

קולט אביטל: תודה רבה.

קולט אביטל: שאלה נוספת.

חיים אמסלם: תודה, גברתי השרה, על תשובתך, אבל בכל זאת הייתי רוצה לשמוע מה את חושבת על כך שבסופו של דבר, רשויות מקומיות לא מנצלות תקציב ומי שנפגע זה המוגבלים ומשפחותיהם.

יולי תמיר: אתה צודק שאכן התופעה הזאת קיימת.

יולי תמיר: אחד הדברים שנבחן זה ביצוע על-ידי משרד החינוך כשיש בעיות הנגשה, כי אכן, כפי שאתה מציין ובצדק, יש רשויות – אני לפחות מכירה חמש כאלה, שאנחנו נמצאים אתן בהתדיינות – שמקבלות את הכסף מאתנו.

יולי תמיר: אנחנו בהחלט בוחנים גם את השאלה הזאת, ואכן רשויות שלא מנגישות בעצמן, בכמה מקרים כבר הוריתי שאנחנו ננגיש בעצמנו.

חיים אמסלם: תודה.

חיים אמסלם: חברת הכנסת נאדיה חילו שאלה את שרת החינוך ביום כ"ה בתמוז התשס"ז (11 ביולי 2007):

חיים אמסלם: נודע לי כי בשנת הלימודים הקרובה יפסיק משרד החינוך לממן העסקת סייעות בתוכניות מיוחדות לילדים עם צרכים מיוחדים בגני-ילדים רגילים.

חיים אמסלם: מדובר על ילדים מתחת לגיל חמש עם צרכים מיוחדים.

חיים אמסלם: מאות ילדים כאלה עלולים להיפגע מהפסקת המימון.

חיים אמסלם: רצוני לשאול: 1.

חיים אמסלם: מדוע יופסק מימון העסקת הסייעות לאוכלוסיית ילדים זו? 2.

חיים אמסלם: אילו פתרונות מוצעים להמשך שילוב ילדים עם צרכים מיוחדים בגני-ילדים רגילים?

חיים אמסלם: 3.

חיים אמסלם: מה ייעשה למניעת הפגיעה הצפויה במאות ילדים עם צרכים מיוחדים עקב הפסקת מימון העסקת הסייעות?

יולי תמיר: 1–3.

יולי תמיר: אומנם היה מצב שבו על-פי הוראת בג"ץ השילוב לבני שלוש-ארבע – צריך להבין, חוק השילוב לא חל על בני שלוש-ארבע.

יולי תמיר: השנה, מתוך הרצון שלנו להגיע להסכמה עם הארגונים השונים שעוסקים בתחום הזה, אכן אישרנו – אף שעמדתנו אושרה בבג"ץ ויכולנו להמשיך שלא לשלם – לשלם את העסקת הסייעות לבניי שלוש-ארבע, משום שאני סברתי שההחלטה, גם אם היא אושרה בבג"ץ – היה משום יצירת מצב שבו ילד שיכול להשתלב לא ישתלב.

יולי תמיר: לכן, משום שכל הנושא נמצא בבדיקה, ומשום שבעידן של ספק עדיף ללכת לקולא ולא לחומרה, אישרתי שילדים עם צרכים מיוחדים בני שלוש-ארבע שקיבלו סייעות בשנה שעברה יקבלו סייעות גם השנה.

יולי תמיר: הנושא הוסדר תקציבית בימים אלה, ורוב הסייעות חוזרות לגנים.

קולט אביטל: חברת הכנסת חילו, יש לך שאלה נוספת?

קולט אביטל: תודה רבה.

קולט אביטל: אנחנו חוזרים, גברתי השרה, לשאילתא הראשונה, מס' 602, של חבר הכנסת חנא סוייד – צפיפות בכיתות לימוד במגזר הערבי.

יולי תמיר: אנחנו יצאנו יחד עם ועדת המעקב לסקר מבנים מקיף.

יולי תמיר: בימים הקרובים נתחיל לבחון את צורכי כיתות הלימוד במגזר הערבי.

יולי תמיר: השנה הקצינו, מתוך בנייה של 8,000 כיתות, 40% למגזר הערבי, מתוך מודעות למצב שאתה מדבר עליו בשאילתא שלך.

יולי תמיר: עדיין יש ויכוח, שלא הוכרע, על ההיקף האמיתי של צורכי מערכת החינוך הערבית.

יולי תמיר: כאשר היה אצלי ועד ראשי הרשויות, ערב פתיחת שנת הלימודים, סיכמנו שבימים אלה, מייד אחרי החגים, נצא לסקר משותף, והסקר הזה יהיה הבסיס גם לחלוקת המשאבים של משרד החינוך בעתיד.

קולט אביטל: שאלה נוספת.

חנא סוייד: גברתי היושבת-ראש, גברתי השרה, אני מעריך מאוד את העובדה שהשנה 30% מהכיתות שייבנו ייבנו ביישובים ערביים.

חנא סוייד: אני מבין שמדובר ב-30%?

יולי תמיר: 3,200 כיתות ייבנו בחמש השנים הקרובות ביישובים ערביים, בלי להכליל את מזרח-ירושלים, ששם יש לנו התחייבות נפרדת.

חנא סוייד: לפי מה שאני יודע מנתונים שהצטברו בעבר, יש מחסור של כ-6,000 כיתות לימוד.

חנא סוייד: על המספר הזה צריך להוסיף גם את הבנייה בשביל לקלוט את הריבוי הטבעי, כך שמספר הכיתות שציינת בקושי מכסה את הריבוי הטבעי של התלמידים, אולי קצת יותר.

חנא סוייד: כך שבעצם חשוב מאוד להגיע למספר מדויק של המחסור בכיתות, ובאמת להתחיל בתוכנית רב-שנתית כדי לכסות את המחסור הזה בכיתות לימוד.

חנא סוייד: תודה.

יולי תמיר: זה בדיוק מה שאנחנו עושים, וכך באמת נפעל.

יולי תמיר: חבר הכנסת שאל את שרת החינוך ביום כ"ה בתמוז התשס"ז (11 ביולי 2007):

יולי תמיר: ב-26 ביוני 2006 התקיים בוועדת החינוך דיון בנושא הקמת מוסד להשכלה גבוהה בנצרת.

יולי תמיר: בישיבה הוחלט לקיים דיון נוסף בנושא זה, ועד היום לא נעשה דבר.

יולי תמיר: רצוני לשאול: 1.

יולי תמיר: האם מתקיים במשרד החינוך דיון בנושא זה?

יולי תמיר: 2.

יולי תמיר: אם כן – באיזה שלב נמצא הדיון והאם יש התקדמות?

יולי תמיר: 3.

יולי תמיר: אם לא – מה היא הסיבה לאי-קיום דיון בנושא?

יולי תמיר: (לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול) 1–3.

יולי תמיר: בימים אלה פניתי למועצה להשכלה גבוהה בבקשה לערוך ניתוח מעמיק של מערך ההשכלה גבוהה בצפון, מיפוי צורכי האוכלוסייה ובחינת ההתאמה ביניהם.

יולי תמיר: בדיקה זו נמצאת בעיצומה ונכלל בה גם דיון מעמיק באפשרות להקים מכללה בעיר עם אוכלוסייה ערבית.

יולי תמיר: עם סיום הבדיקה יוגשו המסקנות וההמלצות לפורומים המתאימים בוות"ת ובמל"ג, והן ידונו בהן במסגרת הדיון הכולל על עתיד ההשכלה הגבוהה בישראל בעשור הקרוב.

יולי תמיר: חברת הכנסת שאלה את שרת החינוך ביום ג' באב התשס"ז (18 ביולי 2007):

יולי תמיר: נודע לי כי משרד החינוך הפסיק את התקצוב לפי דוח-שושני, הקובע שיטת תקצוב פר-ילד ותקצוב דיפרנציאלי על-פי קריטריונים גלויים ואחידים לכלל התלמידים.

יולי תמיר: רצוני לשאול: 1.

יולי תמיר: מדוע בוטל התקציב לפי שיטת שושני?

יולי תמיר: 2.

יולי תמיר: מה היא מהות התקציב החדש?

יולי תמיר: 3.

יולי תמיר: האם הוא נותן מענה דיפרנציאלי לשכבות חלשות?

יולי תמיר: 1–3.

יולי תמיר: שיטת התקצוב שונתה בעקבות שני נושאים נפרדים.

יולי תמיר: הראשון היה כמובן פסק-הדין של בית-הדין הגבוה לצדק בנושא נטרול אלמנט העדיפות הלאומית מהקריטריונים של משרד החינוך, וכך אכן נעשה.

יולי תמיר: הוכן קריטריון חדש, שאין בו עניין העדיפות הלאומית; יש בו אך ורק מדדים של השכלת ההורים, צרכים כלכליים, פריפריאליות ותוספת לבתי-ספר הקולטים עלייה.

יולי תמיר: לכן שונה הקריטריון, והיום אנחנו עובדים על-פי קריטריון חדש.

יולי תמיר: במקביל בדקנו את מספר השעות שאנחנו מקצים לכיתה.

יולי תמיר: התברר לנו שאנחנו לא מקצים אפילו את השעות שאנחנו מחייבים להקצות לכיתות השונות, כי ההקצאה הדיפרנציאלית יצרה מצב שיש מקומות מבוססים אומנם, אבל אני מחייבת אותם ללמד כיתה 29 שעות, ואני מתקצבת ב-26 שעות, והתוצאה כמובן היא שאנחנו מחייבים את בית-הספר או לא למלא אחר שעות התקצוב או לבקש מההורים כספים כדי למלא את השעות האלה.

יולי תמיר: לא זה ולא זה נראה לי אפשרי, ולכן קבענו רף מינימלי, שהוא רף השעות שאני מחייבת ללמד.

יולי תמיר: אישרתי פתיחת כיתה – בכיתה הזאת קודם כול התקבל רף השעות המינימלי שהמשרד דורש, ושאר השעות יופנו ליצירת שיפוע.

יולי תמיר: תיאורטית, על הנייר, זה אומנם פוגע בגודל השיפוע, אבל כאשר בדקתי מה קרה בעבר, מצאתי שעל הנייר השיפוע אומנם היה יותר גבוה, אבל במציאות, כורח המציאות לתקצב את המינימום לכל כיתה הביא לידי כך ששעות חזרו למקומות המבוססים כדי לאפשר את הרף המינימלי הנדרש, כך שלמעשה הפער בין שתי שיטות התקצוב הוא לא גדול.

יולי תמיר: עכשיו, לאחר שיישרנו את קו הבסיס המינימלי, כל תוספת שתינתן תהיה להגדלת הדיפרנציאליות.

קולט אביטל: שאלה נוספת.

רונית תירוש: גברתי השרה, אני בטוחה שאין פתרון אולטימטיבי לדרך הקצאת השעות רק משום שתקציב המשרד מקוצץ – בזמני זה היה אחת לשלושה חודשים – והוא ממשיך להיות מקוצץ, דבר שפוגע ביכולת לתת מספר מינימלי של שעות.

רונית תירוש: אבל מעניין אותי, ואני לא מצליחה לדעת במקרה הזה, של השיטה הנוכחית, שאני לא רוצה להיכנס לשאלה אם היא עדיפה או לא עדיפה על פני השיטה הקודמת, מי בעצם האוכלוסייה שנפגעת מהשינוי – מהמעבר משיטת שושני לשיטה החדשה.

יולי תמיר: אני אשמח לענות לך, כיוון שאת מכירה את העניינים מקרוב.

יולי תמיר: הרצנו סימולציה של השנה הקודמת לעומת השנה הנוכחית.

יולי תמיר: ההבדלים הם מאוד-מאוד מזעריים.

יולי תמיר: למעשה הכנסנו רשמית – זה דבר שנעשה מכורח המציאות גם בעבר – מימנו את השעות החסרות לרף המינימלי.

יולי תמיר: הייתי שמחה, דרך אגב, לעשות שינויים יותר רדיקליים בתקצוב, אבל כרגע זה לא מתאפשר בגלל העדר גמישות.

יולי תמיר: אין שינוי גדול או משמעותי.

יולי תמיר: אם תרצי, אעביר לך את הסימולציה, שהיא השוואה ברמה עירונית וברמה בית-ספרית, ותראי שההבדלים הם מזעריים שבמזעריים.

יולי תמיר: חבר הכנסת שאל את שרת החינוך ביום ג' באב התשס"ז (18 ביולי 2007):

יולי תמיר: פורסם כי משרדך מפסיק לסייע לילדים עם צרכים מיוחדים מתחת לגיל חמש המשולבים בגנים רגילים בעיר אלעד.

יולי תמיר: לדעת אנשי חינוך, הדבר יגרום נזק לילדים.

יולי תמיר: רצוני לשאול: 1.

יולי תמיר: הנכון הדבר?

יולי תמיר: 2.

יולי תמיר: אם כן – מדוע?

יולי תמיר: 3.

יולי תמיר: האם ביטול הסיוע נעשה בכל הארץ? 4.

יולי תמיר: האם תישקל מחדש עמדת משרדך?

יולי תמיר: 1–4.

יולי תמיר: נדמה לי שעניתי על זה בדברי לחברת הכנסת נאדיה חילו.

יולי תמיר: אשמח לענות שוב.

יולי תמיר: נתנו את הסייעות לגילאי שלוש-ארבע השנה לפנים משורת הדין, בעת עבודת הוועדה שתקבע את כל דפוס הפעולה של המשרד בנושא חינוך מיוחד וחוק השילוב.

יולי תמיר: כרגע, כיוון שהנושא נראה לי חשוב, נתנו את הסייעות השנה ומימנו אותן.

קולט אביטל: שאלה נוספת.

נסים זאב: גברתי שרת החינוך, שאלתי היא על העיר אלעד.

נסים זאב: השאלה היא אם זה שונה מערים אחרות, כלומר שיש הפליה, או שזאת מדיניות כלל-ארצית.

יולי תמיר: היה שלב שבו הופסקה עבודת הסייעות, כי הגילאים האלה לא נכללו בחוק השילוב.

יולי תמיר: השנה, לפנים משורת הדין, מימנו את זה, כדי שבעת שהוועדה יושבת לא ייגרם נזק לילד שאחר כך יחליטו שבעצם היה מגיע לו.

יולי תמיר: דין הארץ כולה אותו דין.

יולי תמיר: חבר הכנסת אברהים צרצור שאל את שרת החינוך ביום ג' באב התשס"ז (18 ביולי 2007):

יולי תמיר: בעיתונות הישראלית פורסם שיש במגזר הערבי תופעה שלילית של מינוי מורים או העברתם ממקום למקום שלא לפי אמות מידה שוויוניות ואף בהתערבות גורמים זרים.

יולי תמיר: רצוני לשאול: 1.

יולי תמיר: האם הדבר נכון?

יולי תמיר: 2.

יולי תמיר: אם כן – מה ייעשה כדי לתקן את המצב?

יולי תמיר: (לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול) 1.

יולי תמיר: משרד החינוך שם לו למטרה לתת הזדמנות שווה והוגנת לעובדי הוראה המבקשים להשתבץ במערכת החינוך.

יולי תמיר: הואיל ומספר המועמדים גדול ממספר המשרות הפנויות, קבלת המורים נעשית על-פי שיטת ניקוד ולפי פרמטרים נוספים, שנקבעו כדי לבחור את הטובים ביותר להוראה בתבחינים אחידים ושוויוניים.

יולי תמיר: 2.

יולי תמיר: בשנים האחרונות המשרד מקפיד על הכללים המאוד-ברורים שנקבעו.

יולי תמיר: בכל מקרה שבו יתברר לנו כי הבחירה נעשית שלא על-פי אמות המידה שנקבעו, נעשה כל מאמץ כדי לאכוף את הכללים.

יולי תמיר: כל תלונה בנושא זה שמגיעה למשרד מקבלת עדיפות ומטופלת לאלתר.

יולי תמיר: למיטב ידיעתנו חל שיפור ניכר בהליך קליטת המורים במגזר הערבי, ונמשיך לשפרו גם בעתיד.

יולי תמיר: חבר הכנסת יצחק וקנין שאל את שרת החינוך ביום י' באב התשס"ז (25 ביולי 2007):

יולי תמיר: פורסם כי התחייבת שמשרדך יכין קריטריונים חדשים למוסדות תרבות חילוניים, לאחר פרסום דוח החשב הכללי שלפיו כ-100 מיליון שקל הועברו למוסדות חילוניים לפי קריטריונים שהוכנו במיוחד בעבורם.

יולי תמיר: רצוני לשאול: 1.

יולי תמיר: האם הדבר נכון?

יולי תמיר: 2.

יולי תמיר: אם כן – האם היתה ביקורת על הקריטריונים הישנים?

יולי תמיר: 3.

יולי תמיר: האם שונו – או ישונו – הקריטריונים?

יולי תמיר: תשובת שרת החינוך יולי תמיר: (לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול) 1–3.

יולי תמיר: בהתאם לסעיף 3א לחוק יסודות התקציב, התשמ"ה-1985, משרד החינוך מקצה תמיכה למוסדות ציבור לפי קריטריונים שוויוניים ושקופים שאישר משרד המשפטים כנדרש בחוק.

יולי תמיר: יוזכר כי את עיקר התמיכה במוסדות תרבות חילוניים נותן כיום משרד המדע, התרבות והספורט, שגם הוא מחויב לפעול בהתאם לאמור בחוק יסודות התקציב.

יולי תמיר: יצוין כי משרד החינוך עמל כל העת על עדכון הקריטריונים הקיימים ועל שיפורם.

יולי תמיר: אם יש טענה על קריטריון ספציפי או על תקנה ספציפית, אבקשך להבהיר זאת במפורש כדי שנוכל להגיב בהתאם.

יולי תמיר: חבר הכנסת יולי יואל אדלשטיין שאל את שרת החינוך ביום י"ז באב התשס"ז (1 באוגוסט 2007): נודע לי כי משרד החינוך החליט לקצץ כ-30% בפרויקט שיקום שכונות חברתי לאחר שנקבע התקציב השנתי לכל אחת מהשכונות.

יולי תמיר: בשל החלטה זו יתבטל מפעל הקיץ של ילדי שכונות שיקום, שלרובם זהו הסיכוי היחיד לקייטנות ולשיפור ההישגים בלימודים, ותיגרם פגיעה נוספת של קיצוץ כ-4% נוספים בתקציב לשנת הלימודים תשס"ח בשכונות אלה.

יולי תמיר: רצוני לשאול: 1.

יולי תמיר: האם הדבר נכון?

יולי תמיר: 2.

יולי תמיר: מדוע הוחלט על קיצוץ בתחום שיקום שכונות חברתי?

יולי תמיר: 3.

יולי תמיר: האם יש חלופה לפגיעה בקייטנות הלימודיות בקיץ ובשעות הלימוד הנוספות בשנת הלימודים תשס"ח?

יולי תמיר: 1–3.

יולי תמיר: אומנם היה קיצוץ בסעיף המוזכר.

יולי תמיר: גם בדברי היום בוועדת החינוך של הכנסת וגם במליאת הכנסת, בנושא דומה, הסברתי שהשנה נתנו קדימות לשכר המורים, והקדימות הזאת גרמה לכך שכל תהליך ההתייעלות או הקיצוץ חל על סעיפים אחרים, ובהם מגוון סעיפים שעולה פה מדי פעם, וכל אחד חושב שהוא אישית נפגע והאחרים לא.

יולי תמיר: לצערי הקיצוצים האלה הם רוחביים.

יולי תמיר: חבר הכנסת אדלשטיין, כיוון שהנושא הזה הוא באמת יקר וחשוב, גם בשנה שעברה, למרות הקיצוץ בשכר, הפנינו לשם את העודפים.

יולי תמיר: גם השנה התחייבתי בוועדת החינוך שהעודף הראשון שיהיה לי יועבר לנושא הזה, כי הוא נושא בעל ערך רב.

קולט אביטל: שאלה נוספת.

יולי יואל אדלשטיין: גברתי השרה, תודה על תשובתך.

יולי יואל אדלשטיין: ברור שהקייטנות הן בחזקת חלב שנשפך, אבל מדובר גם בקיצוץ בשעות הלימודיות, כלומר לפעילות במערך שנת הלימודים.

יולי יואל אדלשטיין: מטבע הדברים את מכירה את הדברים קצת יותר מקרוב; האם יש סיכוי שיופיעו עודפים שיחפו על הקיצוץ הזה, ומתי?

יולי תמיר: בשנה שעברה הוספנו – אני אומרת מהזיכרון, אז אם אטעה אתה תסלח לי – נדמה לי שהיינו מתוקצבים בספר התקציב ב-19 מיליון, ולמעשה הוצאנו 47 מיליון.

יולי תמיר: אני מניחה שגם השנה כך יהיה.

יולי תמיר: אני לא רוצה להתחייב על סכום מסוים, אבל כל העודפים השנה יופנו לשניים-שלושה סעיפים, כולם בנושאים החברתיים.

קולט אביטל: תודה רבה, גברתי השרה.

יולי תמיר: תודה לכם.

קולט אביטל: תם סדר-היום.

קולט אביטל: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום שלישי, ד' בחשוון התשס"ח, 16 באוקטובר 2007, בשעה 16:00.

קולט אביטל: ישיבה זו נעולה.