ישיבת מליאה, כנסת 17, פרוטוקול מספר הישיבה המאה-ושישים של הכנסת השבע-עשרה, 2007-10-24 00:00

דליה איציק: הנני מתכבדת לפתוח ישיבה מיוחדת של הכנסת לציון מלאות 12 שנים להירצחו של ראש הממשלה ושר הביטחון יצחק רבין, זיכרונו לברכה.

דליה איציק: היום יום רביעי, י"ב בחשוון, 24 באוקטובר 2007.

דליה איציק: משפחת רבין היקרה, הילדים דליה ויובל, הנכדים, בני משפחת בן-ארצי, נשיא המדינה, מר שמעון פרס, הנשיא החמישי, מר יצחק נבון, ראש הממשלה, מר אהוד אולמרט, נשיאת בית-המשפט העליון, השופטת דורית בייניש, הנשיא לשעבר של בית-המשפט העליון, השופט מאיר שמגר, ושופטי בית-המשפט העליון, יושב-ראש הכנסת לשעבר דן תיכון ואשתו לודמילה, חברי הממשלה, ראש האופוזיציה, חבר הכנסת בנימין נתניהו, חברי הכנסת בהווה ובעבר, מכובדי סגל א' של המדינה, ראשי הנציגויות הזרות, ראשי העדות בישראל, אורחים נכבדים כאן ביציע, אזרחי ישראל, אני מבקשת מהקהל לקום לדקה דומייה לזכרו של ראש הממשלה ושר הביטחון יצחק רבין.

דליה איציק: (חברי הכנסת מכבדים בקימה את זכרו של המנוח.

דליה איציק: )

דליה איציק: נא לשבת.

דליה איציק: בין סתיו לחורף, זה 12 שנה, תמיד תמיד באותו תאריך, תתכנס מליאת הכנסת כדי לזכור ולא לשכוח.

דליה איציק: יצחק רבין, אשר תעודת הזהות האישית שלו היא תעודת הזהות של מדינת ישראל, ראש ממשלה ושר ביטחון שקורות חייו הם קורותיה של המדינה הזאת:

דליה איציק: נתיב חייו הוליך מבית-החינוך לילדי עובדים, לבית-הספר החקלאי, לפלמ"ח, לקרבות על הדרך לירושלים, לחזית הדרום, לפיקוד הצפון; אל רמטכ"ל מלחמת ששת הימים, משחרר ירושלים, מצביא הניצחון הצבאי הגדול ביותר בהיסטוריה שלנו; שגריר, שר ביטחון, ראש ממשלה, מניח יסודות לשלום; בעל תומך, אב אוהב, סב מחבק.

דליה איציק: אמרו נא לי אתם: היכן יש עוד אנשים עם ביוגרפיה כזאת?

דליה איציק: חברי הכנסת, לעתים קרובות אני מהרהרת ושואלת: איך העז האיש הנקלה הזה, שלא עשה מאום בחייו, להעלות על דעתו לפגוע בראש ממשלה עם היסטוריה כה מדהימה?

דליה איציק: האם הוא ידע, כשטען את אקדח המוות, שהוא פוגע בעשרות שנות עשייה נדירה של יצחק רבין למען מדינת ישראל?

דליה איציק: מה חשב הרוצח הזה לפני שלחץ על ההדק?

דליה איציק: האם לא היה יצחק רבין ראוי להציג את מפעלותיו למען מדינת ישראל ואזרחיה לפני שבן הבלייעל הזה חרץ את דינו?

דליה איציק: לגדולים שבפושעים המשפט הישראלי מעניק את הזכות להתגונן, ויצחק רבין לא זכה אף לרגע אחד של חסד.

דליה איציק: שלוש יריות בכיכר העיר – וזהו.

דליה איציק: חברי הכנסת, ניסינו במשך שנים לנחם את עצמנו במחשבה שהאיש המתועב הזה שבכלא חשב לבד, חי לבד, פעל לבד.

דליה איציק: קראנו לו "עשב שוטה".

דליה איציק: טעינו.

דליה איציק: משנה לשנה מתברר כי שורשיו של האיש הנורא הזה ומקורות הרוע שלו נטועים היטב בבית הוריו ואצל בני משפחתו, אשר עומדים מאחורי דעותיו ומעשיו, ומשם, מהבית הרע הזה, מתפשטים אל חוגים יותר גדולים ברחוב.

דליה איציק: לאנשים הללו אני מבקשת לומר: אלוהי ישראל איננו אלוהיכם, אלוהיכם איננו אלוהינו, מדינתכם אינה מדינתנו, אין לכם חלק ונחלה בעם ישראל.

דליה איציק: חברי הכנסת, לאחרונה אנחנו עדים לעיסוק תקשורתי מעורר סלידה במשפחתו של הרוצח.

דליה איציק: אין לכך שום קשר לערכים של חובת הדיווח וחופש הביטוי, ולא לעיתונות חופשית, נשמת אפה של הדמוקרטיה.

דליה איציק: לא, אני לא מבקשת להחרים אותו, הוא לא ראוי לכך.

דליה איציק: הניחו לו להירקב בתא הכלא, השליכו אותו אל פח האשפה של ההיסטוריה.

דליה איציק: הרדיפה התקשורתית אחריו ואחרי בני משפחתו רק מזרימה חמצן לפשע.

דליה איציק: וכידוע, דברים חסרי חמצן, נחנקים ונמקים.

דליה איציק: כיהודייה, כישראלית, כאם, כמחנכת, כאשת ציבור, כמי שראתה את רבין ברגעיו הקשים וברגעיו הגדולים, כיושבת-ראש הבית הזה, ובכל תפקיד שאמלא עד יומי האחרון, אפעל ללא לאות כדי שאת הפשע הזה הזמן לא יוכל להשכיח.

דליה איציק: אסור שהרוצח בן העוולה יראה אור יום.

דליה איציק: התנגדתי בעבר ואני שוללת גם היום את עמדתם של אלה המטילים דופי בציבור שלם.

דליה איציק: הציונות הדתית, זו שרשמה פרקים של זהב בבניין הארץ, בביטחונה, בחינוך בניה לאהבת המולדת ולהגנתה, לא שימשה כר לפועלו של הרוצח.

דליה איציק: קומץ של פוליטיקאים, של רבנים, של קנאים, הם שנתנו דרור ללשונם והסיתו.

דליה איציק: מכובדי, גם ברגעים אלה אני רואה את יצחק בעיני רוחי, יושב כאן ממול, נרגז ונרגן כאשר חברי קואליציה מתמהמהים בכניסה להצבעה.

דליה איציק: וגם ברגעים אלה אני רואה אותו נשען כאן על אחת הדלתות, מעשן בשרשרת ומעוות את פניו לשמע דברים מפי חברי כנסת על הדוכן.

דליה איציק: גם ברגעים אלה אני נזכרת בתנועת היד המבטלת, הנוזפת בנו בלי מלים, אבל מאושר כאשר הכנסת, כמעט כולה, תמכה בשלום שהביא עם ירדן.

דליה איציק: שלוש יריות האקדח שרצחו באותו לילה נורא את יצחק רבין כוונו לא רק אליו.

דליה איציק: שלוש היריות שננעצו בגבו ננעצו גם בגבינו ואיימו להצית כאן מלחמת אחים.

דליה איציק: הכדורים נועדו להבעיר אש שנאה בוערת, שתאכל כל חלקה טובה בחברה השסועה שלנו, אש שתסכן את עתידה של מדינת ישראל.

דליה איציק: שלוש היריות הקטלניות נורו כדי לקעקע את יסודות המשטר הדמוקרטי.

דליה איציק: בנס זה לא קרה.

דליה איציק: מבחינה זו, הרוצח לא השיג את מטרתו, אולם שגרת "העסקים כרגיל" לא שבה אל ביתנו.

דליה איציק: מאז הרצח, 12 שנים, אין אנו אותה מדינה.

דליה איציק: אין אנו מוצאים מנוח.

דליה איציק: מדינה עצבנית ותזזיתית, פורמת באיבה את התפרים המחברים בין השבטים, הקהילות והעדות.

דליה איציק: על הדם השפוך הזה אסור לכפר.

דליה איציק: ומאז הרצח, למרבה הצער, דומה שהלקח לא נלמד.

דליה איציק: עדיין רבים בתוכנו, רבים מדי, כופרים בכללי יסוד של הדמוקרטיה ומאיימים להחריבה.

דליה איציק: נאמר להם בקול בהיר וברור: לא תצליחו.

דליה איציק: לא ניתן לכם.

דליה איציק: הדמוקרטיה הישראלית תנצח גם אתכם.

דליה איציק: אין פירוש הדבר, חלילה, שכוונתנו לדכא כל ויכוח.

דליה איציק: עימותים ושסעים בחברה הישראלית הם לגיטימיים.

דליה איציק: המחלוקות על הדרך קיימות ומובנות.

דליה איציק: מותר להתווכח, מותר שלא להסכים עם מדיניות כזו ואחרת.

דליה איציק: מותר גם לא להסכים למהלכים מדיניים וצבאיים.

דליה איציק: המחאה היתה ותהיה זכות מקודשת בדמוקרטיה, אולם ביטויי שנאה והסתה וניסיון לפגוע בזולת מסוכנים מאין כמותם לחיינו כאן על האדמה הזאת.

דליה איציק: אוי לכולנו אם נשכח זאת.

דליה איציק: אוי לנו אם נשוב ונתעלם.

דליה איציק: חברי הכנסת, נזכור ולא נשכח כי הרצח התרחש בסופן של שלוש שנים של הסתה פראית ובלתי פוסקת.

דליה איציק: הפורעים רדפו אחרי רבין לכל מקום, בצעקות, בעלבונות, בכרזות נאצה.

דליה איציק: גם בביתו הם לא הניחו לו.

דליה איציק: הכתובת היתה על הקיר ואנחנו עצמנו עינינו מלראותה.

דליה איציק: לא האמנו שרצח כזה יכול להתרחש במדינת ישראל.

דליה איציק: אבל עכשיו אין לנו אשליות.

דליה איציק: אנחנו יודעים שהסכנה יכולה ועלולה לבוא מקומץ מטורפים, מחבורה קטנה.

דליה איציק: כדי לרצוח צריך רק איש אחד ואקדח אחד, ואסור לנו לזלזל אפילו לא בפסיכופת אחד.

דליה איציק: חברי הכנסת, מסתבר שאין חסינות מפני גידופים וקללות.

דליה איציק: אין חסינות מפני התלהמות ואלימות.

דליה איציק: יצחק, רמטכ"ל ששת הימים, משחרר ירושלים, ראש ממשלה בישראל, איש ישר דרך, לוחם, מנהיג – אם הוא כונה "בוגד", מה יהא על האחרים?

דליה איציק: מה יהא עלינו?

דליה איציק: אני קוראת לחברי הכנסת לכבד את המקום, לכבד את הדמוקרטיה, לזכור תמיד שאנחנו מייצגים את אזרחי מדינת ישראל, שחבורות של מופרעים מצויים בשוליים.

דליה איציק: חובתנו כבית-ועד לדמוקרטיה הישראלית לפקוח עין, לתבוע דיון והסברים, לדעת הכול, כדי שאסון כזה לא יומט עלינו שנית.

דליה איציק: היום, במעמד הזיכרון הזה, בכנסת ישראל, בואו נישבע – נישבע לעצמנו שלעולם, לעולם לא יישנה אירוע נפשע כזה בישראל.

דליה איציק: אהבנו את יצחק רבין ברגעיו היפים, גם במעידותיו וגם בחולשותיו.

דליה איציק: אהבנו את רבין האדם.

דליה איציק: אהבנו אותו, כי מלה שלו היתה תעודת ביטוח לאמת.

דליה איציק: אהבנו אותו כי הוא היה גם אנחנו.

דליה איציק: הוקרנו אותו כי הוא ייצג את היפה, מעורר הכבוד וההערכה בחברה שלנו.

דליה איציק: בטחנו בניסיונו, במנהיגותו, בתחושת הביטחון שהעניק לכולנו, סמכנו על שיקול דעתו.

דליה איציק: ידענו שתמיד הוא יישא, ונשא, את האחריות על כתפיו, רק על כתפיו.

דליה איציק: מעולם הוא לא התחמק מאחריות ולא הסיר מעליו את תחושת השליחות.

דליה איציק: נזכור אותו ונזכור את השנים הגדולות שקדמו להירצחו.

דליה איציק: אסיים במלים של ע.

דליה איציק: הלל, "לנשמת רע": היית פשוט אדם,/ אהבת!

דליה איציק: / ואפשר שלא ראית את ענן האהבה שהלך לפניך/ אנחנו ראינו אותו!

דליה איציק: / חבל שלא אמרנו זאת לך קודם.

דליה איציק: / ואולי אפשר שלא יכולנו לומר.

דליה איציק: / אנחנו אנשים פשוטים, ומקמצים במחמאות.

דליה איציק: / ענן של אהבה!

דליה איציק: / כן, זה לא מחסה-מגן מפני אש!

דליה איציק: / היום אין מנצחים באהבה.

דליה איציק: / אפשר שמחר-מחרתיים ינצחו באהבה.

דליה איציק: יהי זכרו ברוך.

דליה איציק: אדוני ראש הממשלה, בבקשה.

אהוד אולמרט: גברתי יושבת-ראש הכנסת, בני משפחת רבין, חברי הכנסת, מכובדי כולם, ההכרעה שקיבל יצחק רבין לאמץ את הסכם אוסלו בספטמבר 1993 שינתה את כיוון חיינו ואת גורל חייו.

אהוד אולמרט: לא היתה זו החלטה מובנת מאליה.

אהוד אולמרט: היא לא שיקפה את המהלך הטבעי של דרכו הפוליטית עד אז.

אהוד אולמרט: היתה זו הכרעה מייסרת, קשה, רצופת לבטים, אשר חייבה את יצחק רבין לחשבון-נפש, שרק מעטים מקודמיו בתפקיד זה עמדו בפניו.

אהוד אולמרט: לא תמכתי אז בהחלטתו, הצבעתי נגדה בכנסת, באולם זה.

אהוד אולמרט: חשבתי אחרת ממנו, אך הערכתי את האומץ שלו לקבל אותה בפיכחון, ללא אשליות, ולהיות מוכן לשלם את מחירה.

אהוד אולמרט: ואכן, היה לה מחיר כבד, חסר תקדים: מחיר חייו.

אהוד אולמרט: תהיתי לא אחת, במיוחד בשנתיים האחרונות, מה הביא אותו לתפנית הזאת, מה שכנע אותו ללכת בדרך אוסלו.

אהוד אולמרט: אני משער שהיתה זו אמונה; אמונה שכראש ממשלה עליו להבטיח את שלומה ועתידה של מדינת ישראל, "הפיקדון היקר", כפי שהוא קרא לו, שאזרחי ישראל הפקידו בחיקו, שבטווח הארוך הדרך הטובה ביותר לעשות זאת היא לצעוד בדרך השלום רוויית המכשולים, הסיכונים, חוסר הוודאות, כפי שהיא אכן היתה ואולי לעולם תהיה.

אהוד אולמרט: יצחק רבין לא הצטיין בהשמעה של ססמאות שלום שדופות מן הסוג שאנו שומעים לא אחת מפי אלה שהכריזו על עצמם ככוהני השלום ומייצגיו הבלעדיים.

אהוד אולמרט: הוא עבר תהליך ממושך, מייסר, רצוף התלבטויות וספקות, לפני שקשר עצמו למהלכים מדיניים מכריעים שהיו אמורים לשנות את פני המציאות המדינית והביטחונית שלנו.

אהוד אולמרט: שמעתי ממנו לא אחת מלים של הסתייגות מצד אלה שתמיד ידעו את כל התשובות וראו את כל הסיכויים, ולא ידעו לחשב את הסכנות, הקשיים והמחירים של תהליך השלום.

אהוד אולמרט: גם משהחליט, לא עשה זאת בעיוורון.

אהוד אולמרט: הוא הלך בצעדים מדודים, זהירים, תוך שהוא רואה בבירור את הכשלים שבדרך, את חולשת השותפים ואת קנאת המתנגדים, אך הוא לא היסס להתקדם.

אהוד אולמרט: הוא לא נרתע, הוא לא איבד תקווה.

אהוד אולמרט: הוא הגיע להבנה עמוקה, שעמדה בסתירה לחלק ניכר ממהלכי חייו, כי יש רגע שבו משנים כיוון ונוטלים סיכונים – גדולים – כי מהלך מכריע של שלום חייב להיות כזה.

אהוד אולמרט: כמובן, לא בכל מחיר.

אהוד אולמרט: בכל מחיר לא היתה אף פעם דרכו, אבל כשמנגד יכול היה לראות את הסיכוי, היה מוכן לקחת סיכון.

אהוד אולמרט: משנת הביטחון של "מר ביטחון" יצחק רבין, תקפה עד היום.

אהוד אולמרט: היא אומרת דבר פשוט: כדי להגיע בסכסוך שבינינו לבין שכנינו לפתרון נכון מבחינתה של ישראל, עליה לשאת ולתת עם הפרטנרים שלה מתוך עמדה של כוח.

אהוד אולמרט: כדי להזיז את יריבינו משדה הקרב אל שולחן הדיונים, עלינו לבנות כוח צבאי גדול ומרתיע.

אהוד אולמרט: השלום, אם יושג, יהיה לפחות בשלב הראשון שלום חמוש, ועל כן יש להמשיך ולשמור על כוחו של צה"ל.

אהוד אולמרט: אם חובה עלינו לקחת סיכון – ואין מנוס ממנו – נשתדל לצמצם אותו ככל האפשר.

אהוד אולמרט: בטקס חתימת מסמך העקרונות הישראלי-פלסטיני ב-13 בספטמבר 1993 – טקס שאותו חלק ראש הממשלה דאז עם מי שהיה שותף מלא ואקטיבי לתהליך, אז שר החוץ, היום נשיא מדינת ישראל, שמעון פרס – אמר יצחק רבין: "באנו לנסות לשים קץ לשנאה כדי שילדינו ונכדינו לא יחוו עוד את המחיר הכואב של המלחמות, הטרור והאלימות.

אהוד אולמרט: באנו לדאוג לחייהם ולביטחונם, באנו לשכך את הכאב והזיכרונות הקשים, להתפלל ולקוות לשלום".

אהוד אולמרט: בעוד חודש, באנאפוליס, תתכנס פגישה בין-לאומית שבחסותה ננסה פעם נוספת לעלות על דרך שתוביל – אני מקווה – לתחילת סיום הסכסוך בינינו לבין הפלסטינים.

אהוד אולמרט: אנחנו נבוא לשם למודי ניסיון ונעדרי אשליות.

אהוד אולמרט: אינני יודע אם כבר בשלה לגמרי עת השלום, אבל אני יודע שמחובתי כראש ממשלה בישראל לעשות הכול כדי לקדם את העת הזאת, או לפחות לנסות לקרב אותה, כפי שהאמין ורצה יצחק רבין.

אהוד אולמרט: לכן אנחנו נהיה שם באנאפוליס.

אהוד אולמרט: נהיה שם פקוחי-עיניים, שקולים, זהירים, אבל נותנים סיכוי לדו-שיח בינינו לבין הפלסטינים.

אהוד אולמרט: אנחנו כבר יודעים – שלום לא עושים במפגשים בין-לאומיים; שלום לא עושים רק על פיסות נייר, מהודרות ככל שתהיינה.

אהוד אולמרט: שלום בונים מרצון טוב ומנכונות אמיתית לקבל את קיומו של האחר, תוך שאתה מבין את צרכיו ואת פחדיו.

אהוד אולמרט: אני מבקש לומר באופן ברור – 60 שנות המדינה רצופות מכאובים מדממים שממשיכים להכביד על חיינו ולעצב את עמדותינו יום-יום.

אהוד אולמרט: העם היהודי, תושבי המדינה, עשרות אלפי משפחות, חיות יום-יום את היגון שאין לו שיעור ואת הזיכרונות והגעגועים על האובדן והשכול.

אהוד אולמרט: לעולם לא נשכח את הסבל והכאב שאנו נאלצים לחיות עמם.

אהוד אולמרט: תמיד יהיו אלה חלק בלתי נפרד מהווי חיינו ומהייסורים המלווים את תהליך קבלת ההחלטות, הקשור בניסיון לסיים את הסכסוך.

אהוד אולמרט: למען ההגינות, אני חש חובה לומר כי גם הצד שכנגד התנסה בכאב של ניתוק, בשכול ובמצוקות.

אהוד אולמרט: אנחנו מספיק חזקים ובוטחים בצדקתנו כדי להכיר גם בסבלם של הפלסטינים ולומר להם: איננו אדישים לתחושת העלבון והייסורים שרבים מכם התנסו בה.

אהוד אולמרט: יש רק דרך אחת לפתור אותה – לעשות שלום.

אהוד אולמרט: שלום לא עושים במעשי כשפים ובקיצורי דרך.

אהוד אולמרט: לכן ננהל את המשא-ומתן עם הפלסטינים בזהירות ובאחריות, אך גם בנחישות – נחישות כפולה: נחישות להמשיך בדרך כדי למצות כל אפשרות להגיע להסדר, אך נחישות גם בשמירה על האינטרסים החיוניים של מדינת ישראל, הבטחת שלומם וביטחונם של תושביה.

אהוד אולמרט: אנחנו נוסעים לאנאפוליס, כי גם אחרי 14 שנים שהיו רוויות בתקוות, באכזבות ובתסכולים, אנחנו עדיין מאמינים שיש לנו פרטנר, ושרוב העם הפלסטיני רוצה לחיות אתנו בשלום, כמו שרוב העם בישראל רוצה לשנות את המציאות שהתעצבה והתגבשה ב-40 השנים האחרונות – מציאות המטילה צל מאיים על היותה של מדינת ישראל מדינה יהודית ודמוקרטית.

אהוד אולמרט: אנחנו יודעים שהכוחות המתנגדים לדרך השלום בחברה הפלסטינית חזקים יותר משחשבנו, ושמצדדי השלום בצד השני אינם מוכנים תמיד לנקוט את הצעדים המתבקשים במאבק נגד אויבי השלום.

אהוד אולמרט: אנחנו יודעים זאת, אבל הציווי היהודי העתיק הוא: היה אוהב שלום ורודף שלום; לא אוהב בלבד, אלא רודף שלום, שכן אחרי השלום יש לעתים לרדוף ואי-אפשר רק לחכות לבואו בחיבוק ידיים.

אהוד אולמרט: גברתי היושבת-ראש, רצח רבין היה רגע כואב של התפכחות עבור החברה הישראלית.

אהוד אולמרט: בתקופה שלפני הרצח חיינו בגן-עדן של שוטים.

אהוד אולמרט: חיינו באמונה תמימה שאצלנו זה לא יכול לקרות; שיש אומנם בחברה שלנו אלימות ויש קיצוניות ופנאטיות, אבל שכללי המשחק הדמוקרטיים חקוקים בלב החברה הישראלית, ואין חשש אמיתי מרצח פוליטי.

אהוד אולמרט: והעיקר – יהודי לעולם לא יעשה כדבר הזה.

אהוד אולמרט: רצח ראש הממשלה הוכיח עד כמה תמימים ולא אחראיים היינו.

אהוד אולמרט: הוא פקח את עינינו לראות שהדמוקרטיה הישראלית, הצעירה, עדיין סובלת ממחלות ילדות.

אהוד אולמרט: בלילה הנורא ההוא נדרנו כולנו "לעולם לא עוד – לא נשכח ולא נסלח", כי לא היה עוד בינינו רצח כרצח הזה.

אהוד אולמרט: האיש אשר רצח את יצחק רבין ירה שלושה כדורים בגבה של הדמוקרטיה הישראלית – שאותה בעצם זמם לחסל.

אהוד אולמרט: הוא פעל להוכיח שטעה אברהם לינקולון כאשר טען "פתק בקלפי חזק מכדור של רובה".

אהוד אולמרט: לכן כל כך מטרידים הסקרים המראים שהשנה שוב עלה בארץ אחוז הסבורים שיש להתייחס אל רצח של ראש ממשלה בישראל כאל רצח רגיל, לקצוב את עונשו של הרוצח ולהוציאו לחופשי בתום 20 שנות כלא.

אהוד אולמרט: הסקרים המדאיגים האלה מעידים על כך ש-12 שנה אחרי הרצח, הדמוקרטיה הישראלית עדיין לא התגברה על כל חולשותיה.

אהוד אולמרט: היא לא ייבשה את ביצותיה ולא סילקה את הריחות הרעים העולים מהן.

אהוד אולמרט: רבותי חברי הכנסת, יום הזיכרון לרצח ראש הממשלה יצחק רבין נקבע בלוח השנה של העם בישראל כדי שישמש לנו יום של חשבון-נפש, של בחינה עצמית אמיצה מול המראה – לגילוי הפגמים המחלישים אותנו ומכערים את דמותנו כחברה וכאומה.

אהוד אולמרט: זהו צעד הכרחי לקראת תיקון הפגמים, במאמץ לעשות את פנינו דומים יותר לאלה שבחלומותינו.

אהוד אולמרט: יצחק רבין התאפיין ברגישותו האנושית, היהודית כל כך.

אהוד אולמרט: "יש בציבור שלנו," כך נהג לומר, "לא מעטים שסובלים מאוטם שריר הלב.

אהוד אולמרט: איני יודע על מה ולמה.

אהוד אולמרט: יש בתוכנו לא מעטים שפחת אצלם ניצוץ האנושיות.

אהוד אולמרט: אני מוצא אצלם יותר מדי קשיחות לב, יותר מדי ריב ומדון, פחות מדי דאגה לזולת.

אהוד אולמרט: " וארשה לעצמי להוסיף – במקום שנהיה כולנו "אדם לאדם – אדם", מתקיימת בלא מעטים מאתנו האמרה: "אדם לאדם – זאב".

אהוד אולמרט: זאב אחד כזה, מוכה שנאה, הביא על רבין את מותו.

אהוד אולמרט: אבל הוא לא הצליח ואיש לא יצליח להשכיח את מורשתו של יצחק רבין ואת תרומתו היוצאת דופן לדברי הימים של עם עולם.

אהוד אולמרט: יהי זכרו ברוך.

דליה איציק: אדוני ראש האופוזיציה, חבר הכנסת בנימין נתניהו, בבקשה.

בנימין נתניהו: כבוד נשיא המדינה שמעון פרס, גברתי יושבת-ראש הכנסת דליה איציק, נשיאת בית-המשפט העליון, הגברת דורית בייניש, שופטי בית-המשפט העליון בעבר ובהווה, הרבנים הראשיים, יושב-ראש הכנסת בעבר דן תיכון, חברי הכנסת בעבר, חברי הכנסת, בני משפחת רבין, דליה, יובל והנכדים, אסור שרוצחו של ראש ממשלת ישראל יצחק רבין יצא אי-פעם אל החופש.

בנימין נתניהו: הוא צריך להישאר בכלא עד סוף ימיו.

בנימין נתניהו: זוהי דרישה אלמנטרית של הצדק הטבעי ושל עם חפץ חיים.

בנימין נתניהו: רצח הוא דבר נתעב ופסול.

בנימין נתניהו: לא תרצח, נאמר בדיבר השישי.

בנימין נתניהו: אבל רצח פוליטי אינו רק פשע מוסרי.

בנימין נתניהו: הוא ניסיון לקעקע את אושיות היסוד של הדמוקרטיה, ועל כן אין להתייחס אל רוצח ראש ממשלה כאל עוד רוצח.

בנימין נתניהו: בדמוקרטיה אנו מתדיינים על מדיניות ומתווכחים על דרך.

בנימין נתניהו: חופש הדיבור וחילוקי הדעות אינם פריווילגיה בדמוקרטיה, הם יסודות הדמוקרטיה, הם חמצן הקיום של הדמוקרטיה, וצריך לשמור את חופש הוויכוח ולגיטימיות הוויכוח מכל משמר, כפי שצריך לשמר את האיזון בין חופש זה לבין מעשים נפשעים של אלימות.

בנימין נתניהו: דיון – כן, ויכוח – כן, פולמוס – כן; אלימות – לעולם לא.

בנימין נתניהו: בדמוקרטיה, כשרוצים להחליף את ההנהגה עושים דבר אחד – הולכים לבחירות.

בנימין נתניהו: לא רוצחים.

בנימין נתניהו: חברי הכנסת, יצחק רבין היה דמות ייחודית וסמלית בנוף הישראלי.

בנימין נתניהו: לוחם, מפקד, מדינאי מהחשובים והאמיצים שקמו לנו.

בנימין נתניהו: הדוגריות הצברית שלו, האופי הג'ינג'י שלו חדרו ללבבות וחיבבו אותו על רבים.

בנימין נתניהו: גם מי שחלק על דרכו של יצחק רבין ידע שהוא הולך בה מתוך כנות ואמונה ולא מתוך שיקול תועלתני כזה או אחר.

בנימין נתניהו: והרי זהו מבחנו האמיתי של המנהיג, הנכונות להוביל מהלכים שאינם פופולריים או שאינם מועילים לו בשום דרך, אלא שאתה מאמין שהם נחוצים לעם ולמדינה ואתה עושה אותם.

בנימין נתניהו: בשנים האחרונות מתקיים דיון ער על דרכו המדינית של יצחק רבין, כי הרי ניתן לפרש בדרכים שונות את הדברים שאמר בנאומו האחרון בכנסת על כך שהירדן יהיה גבול הביטחון של מדינת ישראל ושלעולם לא נחזור לקווי 67'.

בנימין נתניהו: על זה אני מניח שעוד יהיו הרבה ויכוחים, אבל על דבר אחד קשה להתווכח – על עמדת רבין לגבי ירושלים בירת ישראל.

בנימין נתניהו: בנושא הזה המדיניות שלו היתה ברורה ועקבית, ומגובה בהצהרות חדות שאינן ניתנות לפירוש כזה או אחר ושאינן משאירות ספק.

בנימין נתניהו: אני חושב שאפשר להבין מאין צמחה המדיניות הזאת.

בנימין נתניהו: יצחק רבין נולד בירושלים, במלחמת השחרור הוא פיקד על חטיבת הראל שפרצה את הדרך לירושלים, כרמטכ"ל הוא פיקד על הניצחון הגדול במלחמת ששת הימים ששיאו היה איחוד ירושלים.

בנימין נתניהו: אחת התמונות שנחרתו לנצח בזיכרון הקולקטיבי שלנו היא של יצחק רבין שלצדו משה דיין ועוזי נרקיס צועדים דרך שער האריות לעיר העתיקה, לכותל, בלבה של ירושלים.

בנימין נתניהו: אני חושב שזו תמונה שכל אחד כאן מכיר וכל העם מכיר.

בנימין נתניהו: לכן טבעי הדבר שכשהציג יצחק רבין את ממשלתו בכנסת ב-13 ביולי 1992 הוא אמר: "ירושלים השלמה והמאוחדת היתה ותהיה לעולמי עד בירתו של עם ישראל בריבונות ישראל".

בנימין נתניהו: מכובדי, ליצחק רבין ולי היו חילוקי דעות בנושאים שונים.

בנימין נתניהו: אבל גם היו הרבה נושאים שהיתה בינינו הסכמה לגביהם; חשיבותה המרכזית של ארצות-הברית במדיניות החוץ שלנו, הצורך בליברליזציה כלכלית, חשיבותו העליונה של הביטחון בשיקולים הלאומיים; אבל היה גם נושא מרכזי נוסף שהסכמנו עליו – אחדותה ושלמותה של ירושלים.

בנימין נתניהו: יצחק רבין אמר כשבועיים לפני הירצחו בנאום שנשא בוושינגטון בפתיחת חגיגות 3,000 שנה לירושלים, ואני חוזר ומצטט מדבריו: "אנו חלוקים בדעותינו מימין ומשמאל.

בנימין נתניהו: יש לנו ויכוחים על דרך ועל מטרה, אבל בישראל אין לנו ויכוח בנושא אחד – שלמותה של ירושלים והמשך כינונה וביסוסה כבירתה של מדינת ישראל.

בנימין נתניהו: אין שתי ירושלים.

בנימין נתניהו: יש רק ירושלים אחת.

בנימין נתניהו: מבחינתנו, ירושלים אינה נושא לפשרה".

בנימין נתניהו: יצחק רבין, אם כן, עמד בתוקף על שמירת הריבונות הישראלית על ירושלים כולה והתנגד לחלוקתה, ואני רוצה להדגיש בפניכם, חברי הכנסת, שאלה היו גם עמדותיו עמוק אל תוך תהליך אוסלו.

בנימין נתניהו: תוך כדי המשא-ומתן שהוא ניהל עם הפלסטינים, בפתיחת כנס הקיץ של הכנסת ב-1995 אמר יצחק רבין, ותיכף אצטט, אך מפאת קוצר הזמן לא אצטט את מה שהוא אמר כשהוא הציג את הסכמי אוסלו ב', אבל זה הכול באותה רוח, הנה מה שהוא אמר בפתיחת כנס הקיץ ב-1995: "הממשלה נחושה בדעתה כי ירושלים אינה נושא למיקוח.

בנימין נתניהו: גם השנים הבאות יעמדו בסימן הרחבת הבנייה בירושלים רבתי".

בנימין נתניהו: קודם לכן בהסכמי הביניים נקבע שהפלסטינים תושבי ירושלים יוכלו להצביע בבחירות למועצה הפלסטינית, ואולם רבין הקפיד על כך שההצבעה תתבצע רק בסניפי הדואר במזרח העיר, בדיוק כפי שמקובל לגבי תיירים ואזרחים זרים שמצביעים בבחירות לאומיות בחוץ-לארץ, מחוץ למדינתם.

בנימין נתניהו: הוא דרש את הסידור הזה כדי שלא תהיה אפילו מראית עין של פגיעה בריבונות ישראל בכל ירושלים.

בנימין נתניהו: אני מביא את הדברים לתשומת לבם של אלה שאומרים היום שהם הולכים בדרכו של רבין ובה בעת קוראים לחלוקת ירושלים.

בנימין נתניהו: דרכו של רבין בעניין ירושלים היתה ברורה: לשמור על ירושלים מאוחדת בריבונות ישראל.

בנימין נתניהו: חברי הכנסת, כולנו בעם חפצים בשלום.

בנימין נתניהו: אבל אי-אפשר לומר זאת על שכנינו הפלסטינים.

בנימין נתניהו: ושם טמון המכשול האמיתי והמתמשך להשגת שלום עמם.

בנימין נתניהו: כי מאז ימי המופתי בתחילת המאה ה-20 ועד ימי ה"חמאס" בתחילת המאה ה-21 שבויים הפלסטינים במנהיגות פלסטינית שמתנגדת לציונות ושוללת שלום אמת עם ישראל, והיא כופה את ההתנגדות הזאת, בכוח הזרוע ובכוח הטרור, על כל חלקי עמם.

בנימין נתניהו: אלה שרוצים אינם יכולים, ואלה שיכולים אינם רוצים.

בנימין נתניהו: זו טרגדיה לפלסטינים וזו טרגדיה גם לנו.

בנימין נתניהו: כי כבר הוכח שכשמדינת ישראל פוגשת מנהיג ערבי שיכול ורוצה להנהיג את עמו לשלום, שיכול ורוצה לעשות את הוויתורים שגם הצד הערבי צריך לעשות, ובראש ובראשונה, להכיר באמת בזכות קיומה – לא רק עובדת קיומה, זכות קיומה של מדינת ישראל, ולהביא את עמו להכרה זו – כבר הוכח שכאשר אנחנו פוגשים מנהיג ערבי שרוצה ויכול להביא את עמו לשלום, השלום מושג כהרף עין.

בנימין נתניהו: כך היה כשמנחם בגין עמד מול הנשיא אנואר סאדאת במצרים וכך היה גם כשיצחק רבין עמד מול המלך חוסיין מירדן.

בנימין נתניהו: כולנו מקווים, חברי הכנסת, שיבוא יום וגם לפלסטינים יקומו מנהיגים חזקים ובעלי שיעור קומה מסוגם של הנשיא סאדאת והמלך חוסיין.

בנימין נתניהו: מנהיגים שירצו ויוכלו להוביל את עמם לשלום אמת עם ישראל.

בנימין נתניהו: וכשיבוא יום זה נזכור את חתירתו ותרומתו והקרבתו של יצחק רבין להגשים משאת נפש זאת של העם כולו.

בנימין נתניהו: יהי זכרו ברוך.

דליה איציק: סגן שר הביטחון, חבר הכנסת מתן וילנאי.

מתן וילנאי: נבצר משר הביטחון להשמיע את קולו ואני מנסה להחליף אותו.

משה כחלון: כמה זמן הצרידות זו?

מתן וילנאי: משפחת רבין היקרה, כבוד נשיא המדינה, יושבת-ראש הכנסת, ראש הממשלה, שרים, ידידי חברי הכנסת, אני חייב להגיד לכם שלאחר עשרות שנים ועשרות חברים שאתה מאבד לאורך הדרך, קשה מנשוא לדבר על אלה שנפלו בדרך, ובוודאי על דמות כמו יצחק רבין.

מתן וילנאי: זה קשה מנשוא.

מתן וילנאי: באותו ליל ביעותים בין שבת לראשון, לפני 12 שנה, שבו נרצח יצחק רבין, בקעו אורות עמומים מכל בית ובית בישראל.

מתן וילנאי: מסכי הטלוויזיה ריצדו עד אשמורת אחרונה ועד עלות השחר הקודר שידעה מדינת ישראל באותו הבוקר.

מתן וילנאי: העיניים רותקו אל האקרנים בתערובת של תדהמה, זעם ועצב עמוק ונורא.

מתן וילנאי: ברחובות האפלים התכנסו ילדים ובני נוער במחווה ספונטנית להתייחד, להדליק נרות, ולכתוב שורות תמימות של אהבה ודמע ליצחק שנרצח.

מתן וילנאי: ובעוד עם ישראל כולו, בארץ ובתפוצות, שקוע ביגונו העמוק, היו כאלה שחגגו.

מתן וילנאי: במפקדות ה"חמאס" ו"הג'יהאד" בדמשק, במסגדי האייטולות בטהרן, במרתפי ה"חיזבאללה" בלבנון, בקני הטרור ביהודה ושומרון וברצועת-עזה צהלו אויבי ישראל והמונים יצאו לרחובות לעלוז ולחלק ממתקים.

מתן וילנאי: אבל באותה עת עצמה, לבושתנו, שמחה וחגגה גם כת חולנית של עוכרי ישראל מבית, שממנה יצא הרוצח הנתעב.

מתן וילנאי: יצחק רבין, ראש הממשלה ושר הביטחון, המנהיג בר הלבב ונקי הכפיים, שכל חייו היו קודש לשירות עמו, נקטל בידי מרצח שפל ונקלה שדימה במוחו המעוות לכפות על אזרחי ישראל מלחמת אזרחים.

מתן וילנאי: לשיטתו, כל מי שמדיניות הממשלה אינה לפי רוחו, יקום וייטול את חייו של המנהיג, יריבו האידיאולוגי.

מתן וילנאי: לו הלכו בנתיבו אחרים, לו נהו אחריו בני עוולה שכמותו, מכל עברי הקשת הפוליטית, היתה מדינת ישראל יורדת עד מהרה לשאול ולאבדון.

מתן וילנאי: אולם עם ישראל תמיד חכם מכל אותם שוליים אלימים וסהרוריים ולא ייתן לעולם להטותו מאמונתו בדמוקרטיה ומשאיפתו העזה לשלום.

מתן וילנאי: אבל עצם קיומם של צמחי פרא רעילים אלה הוא עובדה קיימת והרת-סכנות, וחובה הכרחית לנכשם ולבערם מקרבנו ביד חזקה.

מתן וילנאי: ואנחנו חייבים להודות לעצמנו כי מעט מאוד עשינו בתחום הזה בתריסר השנים שחלפו, וכל האמירות האחרונות מוכיחות ומחזקות עד כמה האיום הזה עדיין רובץ לפתחה של החברה הישראלית.

מתן וילנאי: פנייה אחת היא היום לעם ישראל: אל תיתנו לרוצח הנאלח את הסיפוק המסולף והכוזב לחשוב כי הוא הצליח.

מתן וילנאי: אם השתבשה הדרך, והיא השתבשה, ולא באנו עד כה בשערי השלום הנכסף, לא ההתנקשות ברבין גרמה לזאת.

מתן וילנאי: ההנהגה הפלסטינית לא היתה בשלה באותה עת לפשרה הנדרשת בסוגיות הליבה כדי לכונן את השלום.

מתן וילנאי: יש כרגע מאמץ נוסף, אני מקווה – בשביל כולנו – שאכן יצליח, ושאנאפוליס תעשה את מה שיצחק חלם בשנותיו האחרונות.

מתן וילנאי: אני חייב להגיד לכם: אני מתגעגע אליו, עם ישראל מתגעגע אליו.

מתן וילנאי: עם ישראל מתגעגע אליו, אל מנהיגות נבונה, מפוכחת; לאמינות, יושר, אומץ לב, הגינות; לדרך חיים של טוהר, של שיקולים שרק טובת העם והמדינה נמצאת בראש מעייניה.

מתן וילנאי: כמה שזה חסר לנו היום.

מתן וילנאי: יצחק היה גיבור המלחמה וגיבור השלום, ולאחר כל הקרבות והמלחמות הוא נפל על מזבח השלום, על חתירתו להגיע אל השלום המיוחל.

מתן וילנאי: לנו הוא הותיר את הצו לעולם לא לחדול, לעולם לא להתייאש, לעולם לא להירתע מהחתירה המתמדת, הרצופה והנחושה להביא שלום ולא להירתע ממחיר השלום, ובה בעת, ואל נשכח זאת, לעולם לא להפקיר, לעולם לא לערער, לא להמעיט ולא להחליש את ביטחונה ואת כבודה של מדינת ישראל.

מתן וילנאי: אין להתפשר על ביטחונה של מדינת ישראל.

מתן וילנאי: זו דרך רבין, לה אנחנו נאמנים, והוא כל כך חסר לנו.

מתן וילנאי: יהי זכרו ברוך.

איל ינון: חברי הכנסת והקהל מתבקשים לקום לשירת "התקווה".

איל ינון: (שירת "התקווה)

איל ינון: כבוד הנשיא! (חברי הכנסת מכבדים בקימה את צאת נשיא המדינה מאולם המליאה.

איל ינון: )

דליה איציק: אדוני ראש הממשלה, חברי הממשלה, חברי חברי הכנסת, תם סדר-היום.

דליה איציק: הישיבה הבאה תתקיים ביום שני, י"ז בחשוון.

דליה איציק: ישיבה זו נעולה.