ישיבת מליאה, כנסת 17, פרוטוקול מספר הישיבה המאה-ושישים-וחמש  של הכנסת השבע-עשרה, 2007-11-06 00:00

דליה איציק: גברתי השרה, חברי חברי הכנסת, הנני מתכבדת לפתוח את ישיבת הכנסת.

דליה איציק: היום יום שלישי, כ"ה בחשוון התשס"ח, 6 בנובמבר 2007.

דליה איציק: הודעה למזכיר הכנסת, בבקשה.

איל ינון: ברשות יושבת-ראש הכנסת, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק למניעת אלימות במשפחה (תיקון מס' 10), התשס"ח–2007, שהחזירה ועדת החוקה, חוק ומשפט; הצעת חוק חסינות חברי הכנסת, זכויותיהם וחובותיהם (תיקון מס' 35), התשס"ח–2007, שהחזירה ועדת הכנסת.

דליה איציק: חברי חברי הכנסת, הסעיף הראשון על סדר-היום: נאומים בני דקה.

דליה איציק: נא הצבעתכם.

דליה איציק: ראשון הדוברים הוא חבר הכנסת טלב אלסאנע.

טלב אלסאנע: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, אתמול התקיים דיון בסוגיית התנהגות המשטרה באירועים בפקיעין.

טלב אלסאנע: הדבר האלמנטרי שהתבקש, בין היתר, הוא הקמת ועדת חקירה פרלמנטרית מטעם הכנסת.

טלב אלסאנע: כל הזמן הלעיטו אותנו בססמאות ובמושגים על ברית הדמים שקיימת כביכול בין הדרוזים לבין מדינת ישראל, אבל מה שהיה באירועים האחרונים הוא דמים ללא ברית.

טלב אלסאנע: ציפינו שהמשטרה תחקור את עצמה וגם המדינה תחקור ותסיק מסקנות, גם לטובת האוכלוסייה וגם לטובת המשטרה.

טלב אלסאנע: מסקנות זה לא אומר האשמות.

טלב אלסאנע: מסקנות הן כדי למנוע הישנות אותם אירועים.

טלב אלסאנע: כנראה מישהו לא רוצה ללמוד, לא רוצה להסיק מסקנות, לא רוצה להפיק לקח ממה שהתרחש.

טלב אלסאנע: לנוכח האירועים האחרונים, הצד שנדרש להסיק מסקנות הם הדרוזים.

טלב אלסאנע: תודה רבה.

דליה איציק: תודה, אדוני.

דליה איציק: חבר הכנסת מאיר פרוש, ואחריו – חבר הכנסת רובי ריבלין.

מאיר פרוש: גברתי היושבת-ראש, עמיתי חברי הכנסת, השבוע ציינה התקשורת מלאות 90 שנה להצהרת בלפור.

מאיר פרוש: כידוע, הצהרה זו מחייבת את הקמתו של בית לאומי לעם היהודי בארצו, בגבולותיה ההיסטוריים.

מאיר פרוש: מנהיגה של אגודת ישראל בימים ההם, הרב משה בלוי, זיכרונו לברכה, לא ייחס כל משמעות מיוחדת להצהרת בלפור, ועם זאת הספיד את לורד בלפור במותו במלים חמות, וכינה אותו "אוהב ישראל הזכור לטוב".

מאיר פרוש: יהודים מאמינים אינם זקוקים להצהרה זו של בלפור על זכותנו לארץ-ישראל, כי זכות זו ניתנה לנו על-ידי בורא עולם, לנו ולבנינו עד עולם.

מאיר פרוש: אך אלה בתוכנו שעדיין טוענים כי יהודה ושומרון הם שטחים כבושים, ראוי שיקראו שוב ושוב את הצהרת בלפור, שאמרה כי עם ישראל הוא בעל הבית בארץ זו.

מאיר פרוש: ואלה שמתכננים ללכת לוועידת המלכוד, ועידת אנאפוליס, ילמדו מבלפור שאין אפשרות לקיים מדינה פלסטינית במרחב הצר שבין הירדן והים; ילמדו שהקמת מדינה מלאכותית כזאת היא איוולת מדינית, היא טעות היסטורית, היא תהיה – אם חלילה תקום – בכייה לדורות.

דליה איציק: תודה, אדוני.

דליה איציק: חבר הכנסת ריבלין, אחריו – חבר הכנסת זחאלקה.

ראובן ריבלין: גברתי יושבת-ראש הכנסת, חברי וחברותי חברי הכנסת, חוק ההסדרים, מאז 1986 – כאשר חוקק והיה כורח שלא יכולנו לגנות אותו בגלל המצב הכלכלי – הפך משנה לשנה להיות מכשיר שהביא לקיטוב ולעימות בין הרשות המבצעת לרשות המחוקקת.

ראובן ריבלין: אני רוצה לנצל הזדמנות זו של נאומים בני דקה לשבח את יושבת-ראש הכנסת על כך שלמרות הלחץ הפוליטי – ואני יודע מהו לחץ פוליטי על-ידי ראש ממשלה ושר אוצר – עמדה על כבודה של הכנסת ועל הליכי חקיקה נכונים ונאותים, אשר לא יאפשרו חוק עוקף כנסת.

ראובן ריבלין: גם אותם אלה המברכים, הם מברכים משום שהם חושבים שלחברי הכנסת אין שיקול דעת, וטוב שאין להם שיקול דעת.

ראובן ריבלין: כל אותם אלה שמבקשים לקדם רפורמות צריכים לדעת שחברי הכנסת יכולים לשקול כל רפורמה ורפורמה, כל אחד לפי שליחותו, ולא על-פי איום כלשהו, שבו אומרת הרשות המבצעת: את זה תיקח או תתפזר.

ראובן ריבלין: הדבר הזה אינו דרך נאותה לחקיקת הכנסת ולהיותה של הכנסת הנציגה היחידה של הריבון, הוא העם.

ראובן ריבלין: אני מודה לך, גברתי יושבת-ראש הכנסת.

דליה איציק: תודה, אדוני.

דליה איציק: הואיל ואתה נדרש לנושא, אז פעם אחת אומרים לנו שאולי בית-המשפט צריך להחליף את הכנסת ופעם אומרים לנו שהממשלה צריכה להחליף את הכנסת.

ראובן ריבלין: אף אחד לא יחליף אותנו.

דליה איציק: יש כאלה שרוצים לייתר את הכנסת.

דליה איציק: תודה לך, אדוני.

דליה איציק: חבר הכנסת זחאלקה, בבקשה.

ג'מאל זחאלקה: גברתי היושבת-ראש, רבותי חברי הכנסת, לשאלה אם יש תמורה בעד האגרה משיב כל הציבור הערבי שאין שום תמורה.

ג'מאל זחאלקה: ואם יש תמורה, היא תמורה שלילית.

ג'מאל זחאלקה: יש שידור ציבורי ליהודים ושידורים מטעם לציבור הערבי.

ג'מאל זחאלקה: העיתונאי זידאן חליילה, מ"כל אל-ערב", פרסם סדרת כתבות על השיטות שבהן נעשית הגבייה בציבור הערבי.

ג'מאל זחאלקה: זה ניתן לקבלן פרטי, משרד עורכי-דין.

ג'מאל זחאלקה: הם שולחים התראות בסיטונות, עם סדר-דין מקוצר, עם ריביות וקנסות, אף-על-פי שלאחר החברה הקודמת – חברת "מילגם" – שעשתה את הגבייה, לאחר שניהלנו מאבק נגדה, בוטל הסידור הזה וחזרו לגבייה רגילה.

ג'מאל זחאלקה: עכשיו מעבירים את זה שוב לגורם פרטי.

ג'מאל זחאלקה: שולחים לכולם, ובעצם לא בודקים על-פי חוק אם יש משדר או אין, אם יש אנשים דתיים שלא רואים טלוויזיה, אם יש אנשים שחיים על הבטחת הכנסה וצריכים לשלם פחות.

ג'מאל זחאלקה: בתקופה האחרונה הם שולחים דבר כזה בסיטונות לכל האזרחים הערבים.

ג'מאל זחאלקה: אני חושב שזה דבר לא ראוי, מה גם שבציבור הערבי הגיעו מים עד נפש ואנשים לא יכולים להמשיך לשלם כאשר הם לא מקבלים שום תמורה.

דליה איציק: תודה.

דליה איציק: חבר הכנסת זיו, ואחריו – חברת הכנסת נאדיה חילו.

יצחק זיו: כבוד היושבת-ראש, גברתי השרה, חברי הכנסת, על-פי עיתון "ידיעות אחרונות", בסקר "מדד החוסן החברתי" שנערך השנה לקראת כנס שדרות, מצטיירת תמונה עגומה של אי-אמון הציבור במדינה.

יצחק זיו: אזרחי ישראל, במספרים הולכים וגדלים, אינם סומכים על המדינה, והטענה היא שהנהגת המדינה אינה מנצלת את הכלכלה החזקה לטובת החברה.

יצחק זיו: הסעיף האחרון בסקר מציין שכשני-שלישים מהציבור סבורים שהמדינה אינה מאפשרת לאזרחיה לחיות בכבוד לאחר היציאה לגמלאות.

יצחק זיו: את כל העול הטילה המדינה על הגמלאי הקשיש, ודיללה בכך את זכויותיו הפנסיוניות שנרכשו לאורך עשרות השנים שבהן עבד.

יצחק זיו: גם קבלת טיפול רפואי סביר נפגעה.

יצחק זיו: הגמלאים, אשר נסחטו עד תום, נזרקו הצדה והפכו מנכס לנטל על החברה.

יצחק זיו: הגמלאים הקשישים שילמו את חובם לחברה ביתר, וכעת הם נאלצים לשלם עבור כישלונותיהם הניהוליים של אחרים – כישלונות שהסתברותם לקרות היתה כתובה על הקיר זה שנים רבות, אך את האחריות לשאת בהם מטילים מנהיגי החברה לדורותיהם על כתפיהם הזקנות והחלשות של הקשישים.

יצחק זיו: חברי הכנסת, בואו נפעל יחד נגד חוק ההסדרים, נגד הקפאת הקצבה וסל התרופות.

יצחק זיו: תודה.

דליה איציק: חברת הכנסת נאדיה חילו, בבקשה.

נאדיה חילו: גברתי היושבת-ראש, חברי כנסת נכבדים, בשעה זו מתקיימת לווייתו של הנהג ממשפחת ח'ורי בחיפה, שנרצח בצורה אכזרית וממש מקרית, והשאיר אלמנה וארבעה ילדים.

נאדיה חילו: אני רוצה להגיד בעניין הזה שהמניע נבדק, אבל יש כבר פה ושם שמועות.

נאדיה חילו: אני חושבת שפה המשטרה לא צריכה לטייח, אם זה מניע לאומני, מניע של חוסר ערכים, של אלימות או ונדליזם, צריך להתמודד עם העניין הזה.

נאדיה חילו: כי אנחנו יודעים כמה העיר חיפה היא עיר ייחודית, שבה חיים ערבים ויהודים והדו-קיום נשמר.

נאדיה חילו: צריך להמשיך לשמר אותו מצד אחד, אבל מצד שני הרוצח צריך לבוא על עונשו.

נאדיה חילו: תודה.

דליה איציק: תודה.

דליה איציק: חבר הכנסת אריה אלדד, ואחריו – חבר הכנסת יעקב כהן.

אריה אלדד: גברתי יושבת-ראש הכנסת, חברי חברי הכנסת, 3,000 איש, אחד מתוך שבעה מתושבי שדרות, עזבו את עירם.

אריה אלדד: לא ליומיים– שלושה ימים; לצמיתות.

אריה אלדד: כמו בצפון, במלחמה, עוזב מי שיכול.

אריה אלדד: תושבים חולים, עניים, זקנים – נשארים.

אריה אלדד: המדינה אינה מצליחה להגן על שדרות, ומה לנו להלין על התושבים?

אריה אלדד: עוזבים משפחות, מבוגרים וגם ילדים.

אריה אלדד: המורים דורשים להקטין את הכיתות, שלא יהיו 40 ילד בכיתה אלא רק 20.

אריה אלדד: עד שרוני בר-און ויולי תמיר יפתרו את הבעיה, "חמאס" פתר את הבעיה בשדרות, יש שם כיתות עם 20 תלמידים.

אריה אלדד: אם תוכניתו של אולמרט באנאפוליס תצא לפועל, גם בירושלים יצטמצמו הכיתות ל-20 תלמידים.

דליה איציק: תודה.

דליה איציק: חבר הכנסת יעקב כהן, ואחריו – חבר הכנסת מנחם בן-ששון.

יעקב כהן: גברתי היושבת-ראש, חברי כנסת נכבדים, לאחרונה פורסם שעל אף כל האיומים על פתיחת מלחמה, ואף שאויבינו מצוידים בטילים ארוכי טווח, עדיין העורף אינו מוכן כראוי, וזאת בניגוד לכל ההבטחות של מיגון העורף.

יעקב כהן: באמת התבשרנו שצופרי האזעקה השתפרו עד מאוד, אבל נשאלת השאלה מה יקרה אחרי האזעקה, לאן יברחו התושבים.

יעקב כהן: האם יש להם לאן ללכת?

יעקב כהן: לפי הפרסומים, לשליש מהתושבים אין מקלטים.

יעקב כהן: לשליש יש מקלטים משותפים עם ממ"ד, ולשליש אין מקלטים כלל.

יעקב כהן: אותו הדבר בעניין ערכות אב"כ – לחצי מהתושבים אין הערכות האלה, בתי-החולים עדיין אינם ערוכים למצבי חירום.

יעקב כהן: לכן נשאלת השאלה מה יהיה אחרי שמיעת הצופר, וכנראה התשובה היא שצריך להתפלל.

יעקב כהן: אני מאוד מעריך את זה, וכמובן מה שמעניין הוא שצה"ל גם מסתמך על התפילות, כפי שמובא בעיתונות.

יעקב כהן: לכן אני חושב שמידת הביטחון היא דבר גדול.

יעקב כהן: גם התפילות, אבל במקביל צריך לעשות הכול למגן, כדי שלא תצטרך לקום בעתיד עוד ועדת חקירה.

יעקב כהן: תודה.

דליה איציק: תודה.

דליה איציק: חבר הכנסת מנחם בן-ששון, אחריו – חבר הכנסת הלפרט.

מנחם בן-ששון: גברתי היושבת-ראש, גברתי השרה, חברי חברי הכנסת, בשבוע שעבר עסקנו במבוא לחוקה, בהיבטים הטקסיים שלו.

מנחם בן-ששון: הדגשנו שיש מדינות, כמו ארצות-הברית וקנדה, בהן המבוא לחוקה מהווה מסמך יסוד, שמבטא שאיפות חוקתיות של אבות מייסדים.

מנחם בן-ששון: בקנדה המבוא הקצר לצ'רטר קובע כי החוקה מושתתת על שני עקרונות יסוד – שלטון החוק ועליונות האל – ומי שמתנגדים להעניק למבוא מעמד משפטי הסבירו שהעקרונות הללו אפילו סותרים זה את זה.

מנחם בן-ששון: זו דוגמה לכך שכאן המבוא אפילו לא משקף את ערכי היסוד של המדינה ואפילו אולי לא ברמה טקסית.

מנחם בן-ששון: אנחנו היום עוברים לעסוק במעמד המשפטי של המבוא לחוקה, ואני אקח את המודל הפרשני.

מנחם בן-ששון: מכיוון שמייחסים למבוא לחוקה מעמד מכונן, מעמד של מסמך ומרכיב רב-השראה, שיקוף חזון העם, יכולת לגבש מוסכמות יסוד חוקתיות – יש המקנים לו מעמד פרשני מנחה, ובתי-משפט יכולים לשאוב מתוכו עקרונות יסוד לצורך פרשנות חוקתית.

מנחם בן-ששון: על הפרשנות החוקתית לעלות בקנה אחד עם מטרות-על ועם ערכי יסוד של המדינה, כפי שנקבעו במבוא לחוקה, וזהו הדיאלוג המעניין שיכול להיווצר בין השניים.

מנחם בן-ששון: בפרשנות ראוי להעדיף את הפרשנות שמתיישבת עם המבוא לחוקה, ואז המבוא הופך להיות מעין מצפן חוקתי – שאפשר לגבור עליו אולי על-ידי חקיקה אחרת בתוך החוקה.

מנחם בן-ששון: לדוגמה בדרום-אפריקה: המבוא לחוקה של דרום-אפריקה מכניס לפרשנות החוקתית יסודות ערכיים, חברה חופשית ודמוקרטית.

מנחם בן-ששון: והמבוא, משנת 1996 – כתוצאה מהמבוא הזה, בתי-המשפט שם מעניקים למבוא מעמד פרשני מנחה.

מנחם בן-ששון: אוסטרליה היא דוגמה נוספת שבה ניתן למבוא מעמד של כללי עזר פרשניים בהיקף קטן.

מנחם בן-ששון: השימוש במבוא לחוקה ככלי עזר בפרשנות חוקתית שכיח במדינות רבות באירופה, לרוב בהקשר של זכויות מיעוטים.

מנחם בן-ששון: בשבוע הבא – המודל החוקתי העצמאי במבוא.

דליה איציק: תודה רבה.

דליה איציק: חבר הכנסת הלפרט, ואחריו – חבר הכנסת ברוורמן.

שמואל הלפרט: כבוד היושבת-ראש, חברי הכנסת, בשבת האחרונה חדרו פורעים לבית-הספר "בית יעקב" בפתח-תקווה ועשו שם פוגרום.

שמואל הלפרט: השחיתו ספרי קודש וציוד, ציירו על קירות בית-הספר כתובות נאצה בגנות היהודים – – –

אבישי ברוורמן: – – –

דליה איציק: זה מודפס, אין שום דרך לשחק עם זה – – – תמתין בבקשה, חבר הכנסת הלפרט.

דליה איציק: הוא מופיע, אבל הוא טוען שהוא הצביע ראשון.

דליה איציק: בבקשה, חבר הכנסת הלפרט.

שמואל הלפרט: כבוד היושבת-ראש, כנסת נכבדה, בשבת האחרונה חדרו פורעים לבית-הספר "בית יעקב" בפתח-תקווה ועשו שם פוגרום.

שמואל הלפרט: השחיתו ספרי קודש וציוד, ציירו על קירות בית-הספר כתובות נאצה בגנות היהודים ובזכות היטלר ופועלו.

שמואל הלפרט: המראה שנגלה לעיני המורות והתלמידות היה מזעזע.

שמואל הלפרט: המקרה בפתח-תקווה מעיד על התרחבות תופעות ניאו-נאציות של פורעים לא-יהודים שהגיעו לארץ במסגרת חוק השבות האומלל.

שמואל הלפרט: המשטרה חייבת לפעול באופן מיידי וביד חזקה נגד הפורעים, לפני שהתופעה תתפשט.

שמואל הלפרט: במקביל, הממשלה חייבת לתקן סוף-סוף את חוק השבות, שייאמר בו שרק יהודי או מי שנולד לאם יהודייה יכולים לעלות לארץ.

שמואל הלפרט: תודה.

דליה איציק: תודה.

דליה איציק: חבר הכנסת ברוורמן, ואחריו – חבר הכנסת מרציאנו.

אבישי ברוורמן: גברתי יושבת-ראש הכנסת, חברי, אוהדי "בית"ר ירושלים" כמשל: הבעיה היא לא אוהדי "בית"ר ירושלים", הבעיה היא קריסת התרבות והמוסר במדינת ישראל, האלימות שפושה בכל מקום, הערצה רק לכסף ולא חשוב איך אתה עושה כסף, מצבם של המורים, חוסר שיטור כמעט בכל מקום ואי-הקצאת תקציב נכונה.

אבישי ברוורמן: השאלה שאני שואל את עצמי – ואני אומר את זה רק כי אני מסתכל למעלה – היא איך אנחנו יכולים לחזור לאותו מקום שבו הקמנו את המדינה, כאשר דוד בן-גוריון הבין שאם רק הקיום הפיזי וההצלחה החומרית יובילו אותנו, הגלובליזציה תחסל אותנו והצעירים יעזבו.

אבישי ברוורמן: והשאלה הערכית הזאת נעלמת מסדר-היום הציבורי.

אבישי ברוורמן: היא בטקסים, היא במלים.

אבישי ברוורמן: היא לא בסדר עדיפויות של תקציב, והיא לא בהתנהגויות מתאימות.

אבישי ברוורמן: ואת זה אני מבכה, ועל כך הבית הזה חייב להילחם.

דליה איציק: תודה, אדוני.

דליה איציק: חבר הכנסת מרציאנו.

דליה איציק: אחריו – חבר הכנסת ברכה.

יורם מרציאנו: גברתי היושבת-ראש, גברתי שרת החינוך, חברי חברי הכנסת, חשבתי שמדינת ישראל היא מדינה שקמה על הבסיס של העזרה ההדדית.

יורם מרציאנו: לצערי הרב, זה הולך ונעלם.

יורם מרציאנו: רק היום קראנו שהבנקים מפנים כ-700 משפחות בשנה בגלל אי-יכולת לעמוד בתשלומי המשכנתה.

יורם מרציאנו: היום קראנו על בנק שמפנה אשה עם ארבעה ילדים שאין לה לאן ללכת.

יורם מרציאנו: אשה עם ארבעה ילדים הולכים לרחוב.

יורם מרציאנו: ביום ראשון האחרון ביקרתי עם ועד שכונת כפר-שלם בשכונת כפר-שלם, וביקשו ממני להגיע לגינה הציבורית שם.

יורם מרציאנו: יש שם מקלט וגרים שם, בתוך הגן הציבורי, בצמוד למקלט, שלושה אחים, בתוך גנים ציבוריים, בלי שום יכולת לקבל סיוע מהמדינה.

יורם מרציאנו: אתמול נסעתי לגן ציבורי ברמלה וראיתי בחור נכה 100% שגר ברחוב, אף-על-פי שמשרד השיכון אישר לו דירה.

יורם מרציאנו: פניתי הבוקר ושאלתי למה לא משכנים אותו.

יורם מרציאנו: הוא ממתין בתור הממתינים, אין דירות.

יורם מרציאנו: גברתי היושבת-ראש, אולי כדאי שפעם אחת ניכנס לעניין הזה וניתן פתרון לאלפי אזרחים שמחכים לנו.

יורם מרציאנו: תודה.

דליה איציק: תודה, אדוני.

דליה איציק: חבר הכנסת ברכה, ואחריו – חברת הכנסת תירוש.

דליה איציק: היא בוודאי תיכף תיכנס.

דליה איציק: אם לא, אנחנו נעבור לחבר הכנסת פינס.

מוחמד ברכה: גברתי היושבת-ראש, רבותי חברי הכנסת, גברתי השרה, אני רוצה להצטרף לשבחיו של חבר הכנסת ריבלין ליושבת-ראש על המאבק שהיא מנהלת בכל מה שקשור לנושא חוק ההסדרים.

מוחמד ברכה: הייתי רוצה להפנות את תשומת לבך לאמירה של אחד מפקידי משרד האוצר לארגוני חולי הסרטן, שפורסמה ביום שישי בתחקיר ב"ידיעות אחרונות".

מוחמד ברכה: הוא אומר להם, אחרי שהוא בא במשא-ומתן אתם: טוב, אז ניפגש בחוק ההסדרים.

מוחמד ברכה: אנחנו לא נהיה, הכנסת לא תהיה השוט של האוצר נגד החולים ונגד מוכי הגורל.

מוחמד ברכה: מדבר לדבר, שהוא לא שבחים, אלא הוא על מה שקרה אתמול בכל מה שקשור להצעה לסדר-היום בנושא פקיעין.

מוחמד ברכה: בהחלטות הנשיאות, ההצעות הדחופות לסדר-היום נשמטו, ויצא מצב שאני הבנתי שהנושא לא עולה על סדר-היום.

מוחמד ברכה: היה לי עיסוק אחר, היתה לי אזכרה של איש חשוב בעיני, הד"ר חיידר עבד אל-שאפי, שהיה ראש המשלחת הפלסטינית לוועידת מדריד.

מוחמד ברכה: ואז אמרתי, אם הנושא לא עולה, אני אלך לשם.

מוחמד ברכה: וכאן קוראים בשמי ומסתבר שהנושא הוחזר, חמש דקות, לסדר-היום.

מוחמד ברכה: אני חושב שזה מעשה שלא ייעשה.

מוחמד ברכה: אני הרגשתי מבוזה בפני הציבור שהיה כאן.

מוחמד ברכה: אני מחויב לציבור הזה, מחויב להעלות את הנושא הזה, ובגלל תקלות טכניות של עבודת הכנסת, אני חבר הכנסת – אני לא רוצה לדבר בשם רבים – נמצא במצב מאוד מאוד מביך ולא מתקבל על הדעת.

מוחמד ברכה: תודה רבה, גברתי.

דליה איציק: אני אינני יודעת על מה אתה מדבר, אבל אני אבדוק אחר כך.

מוחמד ברכה: המזכיר וסגן המזכיר יסבירו.

דליה איציק: כן.

דליה איציק: חברת הכנסת תירוש, ואחריה – חבר הכנסת אופיר פינס.

דליה איציק: יחתום חבר הכנסת גבאי.

רונית תירוש: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רוצה קודם כול להצטרף באמת לשבחים ולברכות ליושבת-ראש הכנסת, שעושה מאמצים רבים מכיוונים שונים על מנת להחזיר את כבודו של הבית הזה ולמצב את מעמדנו כחברי כנסת ברשות המחוקקת.

רונית תירוש: אני מדברת ספציפית על חוק ההסדרים, אבל גם על הרבה דברים ויוזמות נוספות שעשית לאחרונה, ותבורכי.

רונית תירוש: וכל הכנסת – כמעט כולה – אני בטוחה, מאחורייך בנושאים הללו.

רונית תירוש: הדבר השני שאני רוצה להעלות, ואני שמחה שחבר הכנסת ברוורמן העלה את נושא מערכת החינוך והשביתה המתמשכת שם – אני רוצה לומר שאני מזועזעת משני דברים, מעבר לזה שהשביתה נמשכת ועושה רושם שהדברים גם לא ייפתרו במהרה.

רונית תירוש: כשאני קוראת כותרת בעיתון שהמורים יפסיקו ללמד בין 08:00 ל-12:00, אני חושבת שזה לבזות אותם על לא עוול בכפם, משום שכאשר מקצצים – ואני הייתי מנכ"לית, ולצערי בתקופתי קיצצו הרבה מאוד שעות – אבל כשמקצצים שמונה שעות משבוע הלימודים, אז אין ברירה, המורים הולכים הביתה, כי זה מה שנותנים להם.

רונית תירוש: זה צד אחד.

רונית תירוש: הדבר השני שמזעזע אותי הוא שאני שומעת מאנשים נבונים כאן שאומרים שמערכת חינוך טובה לא נמדדת באמצעות השכר שבו מתוגמלים המורים בה, שהיא לא נמדדת באמצעות הכיתות הקטנות ובפחות צפיפות, אלא היא נמדדת על-פי איכות המורים.

רונית תירוש: על פניו, אין מי שיתנגד לאמירה הזאת, משום שזה נכון:

רונית תירוש: מערכת טובה נבנית על האיכויות האנושיות הטובות שיש בה.

רונית תירוש: אלא מאי?

רונית תירוש: כדי להביא איכויות טובות למערכת החינוך צריך לתת תנאי עבודה ראויים לאותם אנשים, כדי שיבואו ויתנדבו לעבוד במערכת הזאת וירצו לעבוד במערכת הזאת, כדי שיעמדו בתור והמדינה תברור מתוכם את הטובים ביותר.

רונית תירוש: איך זה יקרה?

רונית תירוש: רק אם יכפילו את שכרם, רק אם יאפשרו להם ללמד בכיתות מדוללות ולא צפופות כמו שיש היום, עם 40 ילד בכיתה, רק אם ייתנו להם לעבוד במקומות ממוזגים, עם מחשב אישי, עם שולחן עבודה, עם תנאים לפגוש הורים כשצריך לפגוש הורים, או תלמידים כשצריך לפגוש אותם ולטפל באלימות כזו ואחרת.

רונית תירוש: וכל זה אין לנו במערכת החינוך.

רונית תירוש: זה לא תוצר של השנים האחרונות, זה תוצר מתמשך, מאז קום המדינה זה מה שקרה.

רונית תירוש: אני יודעת ששרת החינוך עושה מאמצים, אבל כנראה לא מספיק.

רונית תירוש: מה שחורה לי יותר, נדמה לי שברפורמה האחרונה – שאישרה אותה שרת החינוך והובילה אותה – היתה שם בעצם פשרה אל מול המצב של מה שהמציאות מאפשרת.

רונית תירוש: אני מצפה משרת החינוך, כמי שצריכה להוביל את הנושא הזה, לפתוח את ההסכם שנחתם ביוזמתה עם הסתדרות המורים ולהכפיל את שכר המורים, ולהביא לניתוק הסקטור הזה מכל סקטור אחר במשק, כדי שלא תהיה זחילת שכר והמורים יטופלו באורח בלעדי.

רונית תירוש: אני מצפה שזה מה שהיא תעשה אל מול ראש הממשלה ושר האוצר.

רונית תירוש: ואם זה לא מה שיקרה – אז בזמנו היא הטיפה רבות למי שהיום חברת הכנסת לימור לבנת והיתה אז שרת החינוך.

רונית תירוש: היא אמרה לה: את לא מצליחה, תתפטרי.

רונית תירוש: אני לא חושבת שזה הפתרון, אבל אני רק רוצה להזכיר לה את מה שהיא אמרה אז.

רונית תירוש: ואני לא רוצה שהיא תתפטר, אבל אני כן רוצה שהיא תצליח להביא לסיום השביתה עם הישגים נאים למורי ישראל.

דליה איציק: תודה לך, גברתי.

דליה איציק: חבר הכנסת אופיר פינס.

דליה איציק: יחתום – חבר הכנסת גבאי.

אופיר פינס-פז: גברתי היושבת-ראש, תודה.

אופיר פינס-פז: גם אני מצטרף לשבחים.

אופיר פינס-פז: אני חושב שחוק ההסדרים זה אחד המבחנים הגדולים של הכנסת, ואני מאוד מקווה שביום שני חוק ההסדרים באמת יצטמק באופן משמעותי בוועדת הכספים, ויפוצל לוועדות השונות לטיפול יותר יסודי.

אופיר פינס-פז: אני גם חייב להתייחס לדברים שאמרה חברת הכנסת תירוש.

אופיר פינס-פז: אני חושב שפה, גברתי, אנחנו נכשלים כולנו.

אופיר פינס-פז: כולנו.

אופיר פינס-פז: הכנסת לא יכולה לצאת נקייה ממה שקורה.

אופיר פינס-פז: בעובדה, מערכת החינוך משותקת – שביתה של עוד מעט חודש ימים.

אופיר פינס-פז: הממשלה עשתה את כל הטעויות שאפשר – כולן, לא פספסה שום טעות.

אופיר פינס-פז: וכאילו זה לא קורה בישראל, כאילו זה קורה באמריקה, כאילו זה קורה בערב-הסעודית.

אופיר פינס-פז: שביתת המורים היא אצלנו.

אופיר פינס-פז: הממשלה לא מסוגלת לתפקד ולסיים את העניין הזה.

אופיר פינס-פז: ואני אומר לך, גברתי היושבת-ראש, לא שיש לי הצעות; אין לי הצעות מה הכנסת צריכה לעשות, אבל נדמה לי שחוץ מזה שהיה אתמול דיון בוועדת החינוך של הכנסת, שזה חשוב מאוד, הכנסת ככנסת, כמייצגת את הציבור, חייבת לתבוע מהממשלה לסיים את השביתה הזאת מייד.

אופיר פינס-פז: ואם לא, לנקוט סנקציות כלפי הממשלה.

אופיר פינס-פז: זה לא עניין של מה בכך, ואנחנו לא יכולים להמשיך ולהפקיר את התלמידים ואת המורים מול אוזלת היד שהממשלה מגלה בנושא הזה.

דליה איציק: תודה, חבר הכנסת פינס.

דליה איציק: חבר הכנסת גבאי, בבקשה.

אליהו גבאי: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, התערבותו של היועץ המשפטי כלפי שר הביטחון – לא להחשיך, או לא לעשות הפסקות חשמל לעזה – היא התערבות בוטה.

אליהו גבאי: את נושאי הביטחון היו צריכים להשאיר לשר הביטחון, בלי התערבות היועץ המשפטי.

אליהו גבאי: מה זה בסופו של דבר יביא?

אליהו גבאי: זה יביא שכוחות צה"ל ייכנסו לעזה, חיילים ייהרגו ותושבים ייהרגו.

אליהו גבאי: האם זה יותר הומני?

אליהו גבאי: האם הטילים שהם שולחים לשדרות כל יום, כל יום, הם מעשים הומניים?

אליהו גבאי: להבריח את תושבי שדרות מביתם כך שהם יגורו ביישובים אחרים, זה מעשה הומני?

אליהו גבאי: רבותי, כל התערבות בסופו של דבר תעודד את המחבלים מעזה להמשיך לירות טילים על תושבי שדרות.

אליהו גבאי: לכן אסור לבג"ץ וליועץ המשפטי להתערב יותר מדי בענייני הביטחון, אם זה נוהל שכן ואם זה להחשיך את עזה או להפסיק אספקת מים או חשמל לשם.

אליהו גבאי: זה הומני הרבה יותר מאשר הטילים שהם יורים על שדרות.

אליהו גבאי: אולי כך הם יוכלו להבין שאין להם דרך אחרת, והאוכלוסייה תתקומם נגד המנהיגים ותאמר להם די.

אליהו גבאי: אם המנהיגים יבינו שהאוכלוסייה שלהם קמה ומתקוממת נגדם, הם יחשבו פעמיים.

אליהו גבאי: זו מנהיגות שנבחרה על-ידי האוכלוסייה.

אליהו גבאי: אנו צריכים גם לאוכלוסייה לאותת שהמצב לא יכול להימשך.

אליהו גבאי: [מס' מ/323; "דברי הכנסת", מושב שני, חוב' ל"ו, עמ' 10721; נספחות.

אליהו גבאי: ]

דליה איציק: אנו עוברים להמשך סדר-היום.

דליה איציק: יעלה ויבוא חבר הכנסת בן-ששון, יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט.

דליה איציק: נא לצלצל, כי אנחנו עוברים אחר כך להצבעה.

דליה איציק: אחריו אתה, חבר הכנסת פינס.

מנחם בן-ששון: גברתי היושבת-ראש, גברתי השרה, חברי חברי הכנסת, במובן מסוים אנו משלימים פה היבט אחר של חוק שעסקנו בו, תיקון מס' 4 לחוק מניעת העסקת עברייני מין במוסדות מסוימים.

מנחם בן-ששון: ביום שלישי, 9 באוקטובר, דנה ועדת החוקה, חוק ומשפט בהצעת החוק למניעת העסקת עברייני מין.

מנחם בן-ששון: זו הצעת חוק ממשלתית.

מנחם בן-ששון: הדיון היה במסגרת הכנה לקריאה שנייה ושלישית.

מנחם בן-ששון: מטרתה של ההצעה היא לקבוע שהוראתה של התחולה בסעיף 15(א) לחוק למניעת העסקת עברייני מין במוסדות מסוימים, ולפיה הוראות החוק יחולו גם על בגיר שהורשע בעבירה בתוך חמש השנים שקדמו ליום כניסתו לתוקף של החוק – 1 במרס 1998, תחול גם לגבי בגירים המועסקים או המבקשים להיות מועסקים במוסדות המכוונים למתן שירות לאנשים עם מוגבלות.

מנחם בן-ששון: כך ייקבע תאריך תחילה אחיד לגבי הגבלת העסקתם של עברייני מין, הן במוסדות המכוונים למתן שירות לקטינים והן במוסדות המכוונים למתן שירות לאנשים עם מוגבלות, ויבוטל תאריך התחילה המאוחר שנחקק בתיקון מס' 2 לחוק, כך שייקבע קריטריון אחיד ושוויוני לגבי איסור העסקה בכלל במוסדות הנכללים בחוק זה.

מנחם בן-ששון: זו הצעה שאושרה פה אחד לקריאה שנייה ושלישית ואין לה הסתייגויות.

דליה איציק: תודה, אדוני.

דליה איציק: הואיל ואין הסתייגויות, כמו שאמר חבר הכנסת מנחם בן-ששון, אנו נמתין לו ונעבור להצבעה בקריאה שנייה.

דליה איציק: הצבעה מס' 3 בעד סעיפים 1–3 – 4 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–3 נתקבלו.

דליה איציק: אין מתנגדים, אין נמנעים, ואנו עוברים להצבעה בקריאה שלישית.

דליה איציק: הצבעה מס' 4 בעד החוק – 4 נגד – אין נמנעים – אין חוק למניעת העסקה של עברייני מין במוסדות מסוימים (תיקון מס' 5), התשס"ח–2007, נתקבל.

דליה איציק: הנה, חבר הכנסת בן-ששון, שוב הישג גדול שלך.

דליה איציק: אני קובעת שהצעת חוק למניעת העסקה של עברייני מין במוסדות מסוימים (תיקון מס' 5), התשס"ח–2007, התקבלה בקריאה שלישית.

דליה איציק: אני מאוד מודה לך.

דליה איציק: [מס' כ/164; "דברי הכנסת", מושב שני, חוב' ל"ה, עמ' 10341; נספחות.

דליה איציק: ]

דליה איציק: נעבור להצעת חוק מרשם האוכלוסין (תיקון מס' 11) – קריאה שנייה ושלישית.

דליה איציק: חבר הכנסת אופיר פינס-פז, יושב-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה, בבקשה.

אופיר פינס-פז: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מתכבד להביא בפניכם את הצעת חוק מרשם אוכלוסין (תיקון מס' 12) לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

אופיר פינס-פז: בנוסח שלפניכם נפלה טעות במספר התיקון המופיע בשם החוק, ולכן הוגש לוח תיקונים, שמשנה את מספר התיקון מ-11 ל-12.

אופיר פינס-פז: זה עניין טכני, ואני צריך להודיע אותו.

אופיר פינס-פז: לגוף העניין – חוק מרשם אוכלוסין עוסק בפרטים אשר יש לציין במרשם האוכלוסין, בחובה להודיע על שינוי בפרטים אלה ובזכויות התושבים בעניינים הנוגעים למרשם.

אופיר פינס-פז: בין היתר קובע החוק חובת רישום של תאריכי הלידה והפטירה במרשם ובמסמכים שונים, כגון תעודות לידה ופטירה.

אופיר פינס-פז: עם זאת, ההבדל בין חישוב התאריך על-פי הלוח העברי, הנקבע על-פי שקיעת החמה, ובין חישובו לפי הלוח הגרגוריאני, הביא לעתים לרישום לא מדויק של מועדי הלידה והפטירה במסמכי מרשם האוכלוסין.

אופיר פינס-פז: כלומר, לפעמים נרשם שאדם נולד ביום שני ולעתים ביום שלישי.

זבולון אורלב: אם זה אחרי שקיעת החמה.

אופיר פינס-פז: כן.

אופיר פינס-פז: אחרי שקיעת החמה, בגלל ההבדלים בין הלוח העברי ללוח הגרגוריאני.

אופיר פינס-פז: לפיכך, רישום זה גרם לא אחת לטעויות בציון תאריכים בעלי חשיבות הנוגעים למי שרישום זה מתייחס אליו, כגון תאריכי המילה, חגיגת ימי-ההולדת, תאריכי עלייה לתורה, בר-מצווה, תאריך האזכרה השנתית לנפטר.

אופיר פינס-פז: שתי הצעות החוק שיזמו חברת הכנסת אסתרינה טרטמן וחבר הכנסת זבולון אורלב, שנמצא באולם, ואשר מוזגו על-ידי ועדת הפנים להצעה אחת לקריאה ראשונה, באות לפתור בעייתיות זו.

אופיר פינס-פז: הצעת החוק מציעה לקבוע בחוק מרשם האוכלוסין חובה להתאים את רישומי הלידה והפטירה לתאריך העברי הנכון בשעת הלידה או בשעת הפטירה.

אופיר פינס-פז: בקיצור, לעשות סדר.

אופיר פינס-פז: במהלך הכנת הצעת החוק לקריאה שנייה ושלישית התברר, כי ללא בסיס חוקי נמנעים אנשי משרד הפנים מרישום התאריך העברי במסמכיהם של מי שאינם יהודים, אלא אם כן מבקשים באופן אקטיבי להוסיף רישום זה למסמכיהם.

אופיר פינס-פז: מובן שאף אחד לא ידע מזה, ולכן אף אחד לא ביקש.

אופיר פינס-פז: למעשה – שמעו טוב, חברי חברי הכנסת – בכך נוצר סימון עקיף של האוכלוסייה הלא-יהודית.

אופיר פינס-פז: זאת אומרת, חזר סעיף הלאום בדרך לא דרך.

אופיר פינס-פז: האם ידעת על זה, זבולון אורלב?

זבולון אורלב: לא חשבתי על זה.

זבולון אורלב: לא התכוונתי.

אופיר פינס-פז: גם אני לא חשבתי על זה, אבל זה מה שגילינו.

זבולון אורלב: צדיקים מלאכתם נעשית על-ידי אחרים.

אופיר פינס-פז: כן.

אופיר פינס-פז: חברים, בגלל שכולנו צדיקים, אז למה לנו.

אופיר פינס-פז: על כן, הוחלט להוסיף לחוק סעיף שלפיו ככלל יירשם התאריך העברי במסמכיו של כל תושב, אולם אדם שאינו מעוניין בכך יוכל לבקש שבמסמכיו יירשם תאריך לידתו על-פי הלוח הגרגוריאני בלבד.

אופיר פינס-פז: חובת רישום התאריך העברי תחול הן בנוגע למרשם והן בנוגע לתעודות המוצאות על-פי המרשם, כגון תעודת זהות, תעודת לידה ותעודת הפטירה.

אופיר פינס-פז: על-פי בקשת משרד הפנים, בעת הדיונים בוועדה ועל מנת לאפשר את ההתארגנות הנאותה של המשרד לצורך ביצוע השינויים המוצעים, תחילתו של החוק תהיה שישה חודשים מיום פרסומו.

אופיר פינס-פז: זבולון, אתה יודע איך הממשלה עובדת.

אופיר פינס-פז: לעשות טופס לוקח שישה חודשים.

אופיר פינס-פז: אין מה לעשות.

אופיר פינס-פז: הצעת חוק זו מוגשת בצירוף הסתייגותו של חבר הכנסת דוד אזולאי.

אופיר פינס-פז: למיטב ידיעתי, זו לא הסתייגות מהותית.

אופיר פינס-פז: אם הוא ירצה, הוא ינמק אותה; אם לא ירצה, לא ינמק אותה.

אופיר פינס-פז: בכל מקרה, אני מבקש מחברי הכנסת לתמוך בהצעת החוק כפי שהתגבשה לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

אופיר פינס-פז: תודה, גברתי.

דליה איציק: חבר הכנסת דוד אזולאי, אני מבינה שיש לך הסתייגות לסעיף 1.

דליה איציק: יש לך חמש דקות.

דליה איציק: לפני שנצביע אני אתן גם לחבר הכנסת זבולון אורלב להגיד כמה מלים.

זבולון אורלב: אחרי.

דליה איציק: אולי יש לך משהו להגיד על החוק שישכנע אותי לא להצביע?

דוד אזולאי: ההסתייגות שלי היא הסתייגות לא מהותית.

דוד אזולאי: אני מתפלא שכל כך הרבה זמן לקח כדי לתקן דבר שהוא כל כך ברור ומובן מאליו במדינת ישראל, שהיא מדינה יהודית, והיינו צריכים להגיע למצב של חקיקה פרטית.

דוד אזולאי: יש הבדל בין חצות הלילה לבין היום.

דוד אזולאי: לפעמים מדובר בפער של 24 שעות, אם מדובר בימי-הולדת או אם מדובר, חלילה, בפטירה.

אופיר פינס-פז: זה הבדל של יום ולילה.

דוד אזולאי: הבדל של יום ולילה.

דוד אזולאי: זה נכון, אופיר.

דוד אזולאי: אלה דברים שלא היו צריכים להגיע למצב של חקיקה פרטית.

דוד אזולאי: מן הראוי היה שאותם משרדים שעוסקים בדברים הללו היו נותנים את הפתרונות ולא מחכים לחקיקה פרטית.

דוד אזולאי: עם זאת, אני חייב לברך את חברת הכנסת אסתרינה טרטמן ואת חבר הכנסת זבולון אורלב, שהיו מיוזמיו של החוק הזה.

דוד אזולאי: תבורכו על כך.

דוד אזולאי: עם ישראל סוף כל סוף הכניס לספר החוקים שלנו חוק מאוד מהותי, לפחות למי ששומר את ההלכה.

דוד אזולאי: אביא דוגמה.

דוד אזולאי: אם מדובר על מקרה של פטירה, יש הבדל בין יום הקבורה לבין יום הפטירה לגבי השנים שבאות לאחר מכן, על מנת לקבוע את יום האזכרה, את יום השלושים.

דוד אזולאי: אני רוצה לברך את חברי הכנסת היוזמים.

דוד אזולאי: חבל שצריך שישה חודשים בשביל להכין איזה טופס.

דוד אזולאי: אני התפלאתי למה צריך שישה חודשים בשביל דבר כל כך פשוט.

דוד אזולאי: אני חושב שדבר כזה יכול להיות מייד, אבל עדיף ככה ולא יותר גרוע.

דליה איציק: תודה, אדוני.

דליה איציק: אנחנו עוברים להצבעה, חברי חברי הכנסת.

דליה איציק: אני מבינה שלשם החוק אין הסתייגויות.

דליה איציק: חבר הכנסת אזולאי, האם אתה רוצה שנצביע על ההסתייגות שלך?

דוד אזולאי: לא.

דליה איציק: אז אנחנו נעבור לקריאה שנייה, כולל לוח התיקונים.

דליה איציק: בבקשה להצביע, חברי חברי הכנסת.

דליה איציק: הצבעה מס' 5 בעד סעיפים 1–3 – 10 נגד – אין נמנעים – 2 סעיפים 1–3 נתקבלו.

דליה איציק: תודה, עברנו.

דליה איציק: אנחנו נעבור להצבעה בקריאה שלישית.

דליה איציק: הצבעה מס' 6 בעד החוק – 10 נגד – אין נמנעים – 2 חוק מרשם האוכלוסין (תיקון מס' 12), התשס"ח–2007, נתקבל.

דליה איציק: קודם זה התקבל בקריאה שנייה ועכשיו בקריאה שלישית, ולכן אני קובעת שהצעת חוק מרשם האוכלוסין (תיקון מס' 12) התקבלה בקריאה שלישית.

דליה איציק: אנחנו עוברים להצעת חוק להגבלת העישון.

דליה איציק: בינתיים יעלה ויבוא חבר הכנסת יואל חסון.

דליה איציק: אני כבר רואה אותו פה.

דליה איציק: יחליף אותי חבר הכנסת אמנון כהן.

זבולון אורלב: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, האם מותר לי לנצל את הבמה הנכבדה – ואני בטוח שאני משקף את עמדתם של כל חברי הכנסת – לומר לך שאנו גאים בך?

זבולון אורלב: גאים על ההישג הבלתי רגיל שהצלחת להשיג בכך שהורדת את חוק ההסדרים וקיצצת אותו באופן משמעותי.

זבולון אורלב: רבים ניסו ולא הצליחו.

זבולון אורלב: את הצלחת, ואת ראויה בהחלט לשבחים רבים של חברי הכנסת.

זבולון אורלב: אני חושב שבאה לידי ביטוי המשמעות של בית-המחוקקים במלוא מובן המלה.

זבולון אורלב: הדבר השני שאני רוצה לומר הוא תודה לחבר הכנסת פינס, יושב-ראש ועדת הפנים, שבינתיים יצא, על חקיקת החוק, שכאמור יזמנו אותו.

זבולון אורלב: אני התבקשתי לחוקק אותו על-ידי מי שהיה חבר הכנסת, שאול יהלום, שבכנסת הקודמת הגיש את הצעת החוק הזאת, והיא עברה, כמדומני, בהצבעה טרומית.

זבולון אורלב: כמובן היו עוד שותפים, והוזכרה חברת הכנסת אסתרינה טרטמן.

זבולון אורלב: אני חושב שהלוח העברי – אדוני היושב-ראש, ודאי תסכים אתי – הוא אחד המרכיבים המשמעותיים ביותר במסורת היהודית ובתרבות ישראל.

זבולון אורלב: אי-אפשר לתאר את התרבות היהודית בלי הלוח העברי.

זבולון אורלב: לכן, כל חוק שמחזק ומעגן את הלוח העברי בחוקי מדינת ישראל הוא נדבך נוסף בחיזוק הזהות היהודית של מדינת ישראל.

זבולון אורלב: אני רוצה להודות ליועצת המשפטית ולמנהלת הוועדה.

זבולון אורלב: תודה רבה.

אמנון כהן: תודה רבה לחבר הכנסת זבולון אורלב.

אמנון כהן: אנחנו דנו כרגע בהצעת החוק מרשם אוכלוסין (תיקון מס' 12) התשס"ח–2007, הצבענו בקריאה שנייה ושלישית, והוא נכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

אמנון כהן: אני אומר לפרוטוקול שזה תיקון מס' 12.

זבולון אורלב: בנייר שמונח לפנינו כתוב שזה תיקון 11.

אמנון כהן: אף-על-פי שבנייר שמונח לפני חברי הכנסת כתוב תיקון מס' 11.

אמנון כהן: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/178).

אמנון כהן: ]

אמנון כהן: אנו ממשיכים בסדר-היום.

אמנון כהן: אנו עוברים להצעת חוק הגבלת העישון במקומות ציבוריים (תיקון מס' 3) (תחולה לגבי כוחות הביטחון), התשס"ח–2007, קריאה ראשונה.

אמנון כהן: יציג את הצעת החוק חבר הכנסת יואל חסון.

אמנון כהן: בבקשה.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני גאה לבקש את אישור הכנסת להצעת חוק למניעת העישון במקומות ציבוריים – החשיפה לעישון בהתייחסות למקומות שהם מקומות שמחזיקים בהם כוחות הביטחון, צה"ל וגורמים אחרים.

יואל חסון: הצעת החוק שלי באה לחזק ולתקן את החוק המרכזי של חבר הכנסת גלעד ארדן ושלי בנושא העישון, שמחזיק גם את הצבא וגם מקומות של כוחות הביטחון תחת החוק הזה של מניעת עישון במקומות עבודה.

יואל חסון: בחוק הזה אנו משנים את הביטוי.

יואל חסון: בחוק הקודם הביטוי היה "עובדים".

יואל חסון: אנו מוסיפים את הביטוי "משרתים".

יואל חסון: אנו יוצרים מצב שגם בבסיסי צה"ל לא יוכלו לעשן במקומות שלא הוגדרו לכך.

יואל חסון: מעבר לעניין העקרוני, שכל חוק שמגביל את העישון הוא חוק שמציל חיים, יש כאן עניין מהותי של חינוך.

יואל חסון: ממחקרים שעשינו ומבדיקות שקיימנו מתברר שיש מספר לא קטן של בני נוער שמתחילים לעשן לאחר גיל 18.

יואל חסון: למעשה, מתחילים לעשן בצבא.

יואל חסון: הצבא הופך להיות חממה לא רעה למעשנים.

יואל חסון: זה חלק מהחברותא ומהביחד, וזה כנראה גם יימשך.

יואל חסון: אולי אנחנו יכולים למנוע את זה.

יואל חסון: אני רוצה לומר לכם, חברי חברי הכנסת, שאני הייתי לפני כחודש ימים בשירות מילואים, התנדבתי למילואים, והייתי בבסיס הדרכה צה"לי, ובאותו בסיס הדרכה צה"לי לא היתה הגבלה על עישון בשום מקום.

יואל חסון: חיילים עישנו בכיתות, חיילים עישנו בחדרי אוכל, חיילים עישנו באולמות כאלה ואחרים, במקומות סגורים.

יואל חסון: חברים של חיילים מעשנים לא אומרים: "אחי, אל תעשן לידי, זה מפריע לי".

יואל חסון: אתם יודעים מה זו אחווה של חיילים בצה"ל.

יואל חסון: זה פחות נעים לעשות את זה.

יואל חסון: בעצם זה שאנו מעבירים את החוק היום אנו מכניסים את צה"ל לאחד המקומות שגם בהם תהיה הגבלה על העישון, והעישון לא יוכל להיות בכל מקום.

יואל חסון: בניגוד להצעות החוק האחרות, המדברות על מקומות עבודה רגילים, אנחנו לא שילבנו את נושא המפקחים.

יואל חסון: לא יהיה בצה"ל פיקוח אזרחי.

יואל חסון: לא יהיו מפקחים אזרחיים שייכנסו לתוך מתקני צה"ל או למתקני ביטחון, יפקחו ויאכפו את החוק.

יואל חסון: סוכם עם גורמי הצבא, שלקראת הקריאה השנייה והשלישית תוצג תוכנית של הצבא לוועדה, כיצד הוא מתכוון לפקח ולאכוף את החוק הזה, שאנחנו נאשר בזמן הזה, אני מקווה.

יואל חסון: תוך כדי הדיון צצו נושאים נוספים.

יואל חסון: בחוק הקודם היתה הגדרה "אזור עישון", במקומות עבודה ובצה"ל.

יואל חסון: "אזור עישון" זה דבר אמורפי, לא כל כך ברור.

יואל חסון: בחוק הזה אנחנו מובילים תיקון שבו "אזור עישון" יעבור ל"חדר עישון", מקום ברור לעישון ולא אזור פתוח וכו'.

יואל חסון: חברי חברי הכנסת, אני מאמין באמונה שלמה שכמו שראינו בעולם, גם בישראל סדרת החוקים שאנו מובילים, שמגבילים את העישון, תביא בשורה התחתונה להורדה משמעותית של מספר המעשנים בחברה הישראלית.

יואל חסון: זה הוכח במקומות רבים בעולם.

יואל חסון: מדובר על ירידה של עד 25% במספר המעשנים כאשר הוגבל עניין העישון.

יואל חסון: לכן אני מאמין, חברי, שבוודאי לגבי חיילי צה"ל, שאלה בני הנוער, אלה החבר'ה הצעירים שלנו – ולא רק לגביהם – צריך לתת עד כמה שאפשר סביבה נקייה מעישון וסביבה שלא מעודדת עישון אלא להפסיק את העישון.

יואל חסון: לכן, חברי חברי הכנסת, אני אודה לכם מאוד אם תאשרו את הצעת החוק הזאת בקריאה ראשונה, והיא תעבור להמשך דיון בוועדת העבודה והרווחה.

יואל חסון: תודה רבה.

אמנון כהן: תודה לחבר הכנסת יואל חסון.

אמנון כהן: נרשמו כמה חברי כנסת לדיון בנושא הזה.

אמנון כהן: ראשון הדוברים, חבר הכנסת יצחק זיו, בבקשה.

אמנון כהן: אני אקריא את השמות של חברי הכנסת, כדי שאם הם נמצאים בחדרים שידעו: חבר הכנסת יעקב מרגי, חבר הכנסת אורי אריאל, חבר הכנסת משה גפני, חבר הכנסת דוד אזולאי וחבר הכנסת נסים זאב.

אמנון כהן: בזה אנו סוגרים את הרשימה.

יצחק זיו: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני שמח על הצעת החוק של חברי חבר הכנסת יואל חסון, שעולה כאן היום.

יצחק זיו: כמי שעבר צנתור לא מזמן ועוד כמה צנתורים בעבר, וכמי שדואג לבריאות הציבור, אני רואה בכל הצעה המקשה את העישון בציבור הצעת חוק חיובית וחשובה.

יצחק זיו: אני רק תמה מדוע פה, בבית-המחוקקים, מדוע ממש פה בין כותלי המליאה הזאת, מעזים חלק מחברי הכנסת לעשן בחדר הזה ולפגוע בבריאות שאר חברי הכנסת.

יצחק זיו: איך ייתכן שבאותו חדר שממנו יוצאת חקיקה נגד העישון במקומות ציבוריים מעזים חלק מחברי הציבור לצפצף על החוק ועל בריאותם של חבריהם.

יצחק זיו: אני מבקש מחברי קודם כול לתמוך בהצעת חוק זו, ולהפסיק לעשן בחדר מחוץ למליאה, כאן ליד הקפה.

יצחק זיו: אני מבקש להקצות חדר עישון בסמוך, אבל כאן בביתנו לא להמשיך לעשן – להקפיד על האכיפה קודם כול בביתנו.

יצחק זיו: תודה.

אמנון כהן: חבר הכנסת יעקב מרגי – איננו.

אמנון כהן: חבר הכנסת אורי אריאל.

אמנון כהן: חבר הכנסת משה גפני.

אמנון כהן: חבר הכנסת דוד אזולאי, בבקשה.

דוד אזולאי: אדוני היושב-ראש, עמיתי חברי הכנסת, קודם כול אני רוצה לברך את יוזמי החוק.

דוד אזולאי: אני חושב שזו הצעת חוק חיובית וחשובה מאוד, אבל אגיד לך, חבר הכנסת יואל חסון, מה הבעיה: אני חושב שאנחנו נסחפים יותר מדי בעסק הזה, ובכל מקום אנחנו אוסרים עישון, וזה בסדר: מקומות ציבור.

דוד אזולאי: אבל תסתכל מה קרה לנו.

דוד אזולאי: לפני עלה כאן חבר הכנסת זיו, והוא העלה בעיה לכאורה פשוטה: בבית-המחוקקים לא מקיימים את החוק.

דוד אזולאי: אז מה יאמרו אלה שבחוץ?

דוד אזולאי: אני חושב שאחת הבעיות פה היא נושא האכיפה, וכאן אנחנו בבעיה.

יואל חסון: ברשותך, אני יכול להגיד מלה.

דוד אזולאי: ברשות היושב-ראש, ולא ברשותי.

אמנון כהן: בבקשה.

יואל חסון: אנחנו בהצעת החוק הקודמת, המרכזית, הכנו – – – נושא האכיפה בצורה משמעותית בהשלשת קנסות – – –.

יואל חסון: אני מסכים אתך שאכיפה זה – – –

דוד אזולאי: זה מה שאני רוצה להגיד לך.

דוד אזולאי: חבר הכנסת חסון, לצערי הרב, עם כל ההחמרה בקנסות ובכל מה שקשור בכך, הרי במציאות, כאשר אתה מסתובב ברחוב, אתה רואה שיש עדיין אנשים – סלח לי על הבוטות – מפירי חוק גם בעניין הזה.

אמנון כהן: חבר הכנסת דוד אזולאי, אני אומר לך שיש בעיית אכיפה כללית במדינת ישראל בהרבה מאוד תחומים.

אמנון כהן: זה גם בעישון וגם – – –

דוד אזולאי: אדוני היושב-ראש – – –

אמנון כהן: יש המון חוקים ואין אכיפה.

דוד אזולאי: לזה אני מגיע.

דוד אזולאי: אתן לך עוד דוגמה.

דוד אזולאי: יש חוק לענייני כשרות או חוק השבת.

דוד אזולאי: אתה יודע שהדברים האלה לא נאכפים כתוצאה מחוסר כוח-אדם.

דוד אזולאי: השאלה הנשאלת היא, מה אנחנו מחוקקים פה.

דוד אזולאי: אם לא נדאג ליישום החוקים, אני חושב שחבל על המאמצים.

דוד אזולאי: לכן אני מציע, באותן הזדמנויות שאנחנו מחוקקים חוקים, צריך לדאוג ולברר ולראות איך מיישמים את החוק, איך אוכפים את אותם חוקים שאנחנו מחוקקים כאן.

דוד אזולאי: אחרת, מה הועילו חכמים בתקנתם.

אמנון כהן: תודה רבה.

אמנון כהן: אחרון הדוברים, חבר הכנסת נסים זאב, בבקשה.

אמנון כהן: לאחר מכן אנחנו עוברים להצבעה.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, לגבי מה שאמר חבר הכנסת זיו, בשיר השירים כתוב: שמוני נוטרה את הכרמים, כרמי שלי לא נטרתי.

נסים זאב: אנחנו מנסים לאכוף שבמקומות אחרים לא יעשנו, ופה העשן צריך רק ארובה.

נסים זאב: אני רק רוצה לומר שכשחושבים על חדר עישון צריך גם במסגרת הזאת לחשוב שבחדר העישון תהיה גם ארובה, אחרת לאן ילך העשן.

נסים זאב: בסופו של דבר, הוא חודר החוצה.

נסים זאב: כלומר, אתה יכול לעשות חדר ליד אולם ולהשאיר את העשן כאילו שזה נמצא בחדר, אבל העשן בסופו של דבר דולף החוצה.

נסים זאב: לכן, אנחנו לא עושים שום דבר בעניין.

נסים זאב: אני רק רוצה לומר שהיום אין ספק שהעישון גורם למחלות סרטן בריאות, בכלי הדם ובמקומות אחרים ולמחלות לב.

נסים זאב: למעלה מ-10,000 איש נפטרים כל שנה, וזה לא דבר של מה בכך.

נסים זאב: לצערי, אלה דברים שבשגרה.

נסים זאב: אני רק יכול לומר שהצעירים כבר משדרגים את עצמם, ולקנות סיגריה זה כבר לא פונקציה בשבילם ואז עוברים לשתיית אלכוהול.

נסים זאב: ברוך השם בסמים היום המצב טוב.

נסים זאב: כבר אין מספרים יותר גדולים, אבל כולם עוברים לשתיית אלכוהול, כי זה הרבה יותר קל, הרבה יותר נגיש והרבה יותר פשוט ואפשר לקנות בכל מקום ובכל חנות, ואין על זה שום בקרה וביקורת.

נסים זאב: היתה פעם איזו הצעת חוק והיה ויכוח על בקבוק היין – האם מותר לילד לקנות בקבוק יין בערב שבת?

נסים זאב: באו והחמירו ואמרו: חלילה וחס.

נסים זאב: אם הילד קונה בקבוק יין, זו הבעיה שלנו?

נסים זאב: הבעיה בפאבים, בדיסקוטקים ובהוללות הכללית של בני הנוער, ששם שותים והשתייה כדת, אין אונס.

נסים זאב: אני רק רוצה לומר שהחוק הזה דקלרטיבי.

נסים זאב: חבר הכנסת יואל חסון, יש לו משמעות ואמירה לציבור מה הציבור מתבקש.

נסים זאב: יכול להיות שזה ישפיע.

נסים זאב: אז כולנו תפילה לכך.

אמנון כהן: תודה רבה.

אמנון כהן: אנחנו עוברים להצבעה בקריאה הראשונה.

אמנון כהן: הצבעה מס' 7 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 15 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הגבלת העישון במקומות ציבוריים (תיקון מס' 3) (תחולה לגבי כוחות הביטחון), התשס"ח–2007, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

אמנון כהן: בעד – 15, אין נגד ואין נמנעים.

אמנון כהן: אני קובע שהצעת חוק הגבלת העישון במקומות ציבוריים (תיקון מס' 3) (תחולה לגבי כוחות הביטחון), התשס"ח–2007, נתקבלה בקריאה ראשונה ותעבור לדיון בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות לשם הכנתה לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

אמנון כהן: מצוקת בתי-הספר העל-יסודיים והתלמידים המוגבלים במגזר החרדי

אמנון כהן: נדלג על נושא מסוים, ונעבור להצעה לסדר-היום מס' 3706:

אמנון כהן: מצוקת בתי-הספר העל-יסודיים והתלמידים המוגבלים במגזר החרדי, של חבר הכנסת יעקב כהן.

אמנון כהן: יעלה ויבוא.

אמנון כהן: תשיב שרת החינוך יולי תמיר, שנמצאת כאן אתנו.

אמנון כהן: בבקשה.

יעקב כהן: כבוד היושב-ראש, גברתי השרה, חברי כנסת נכבדים, המדינה ומערכת החינוך רועמים עקב השבתת בתי-הספר הממלכתיים, הרוצים לשפר את זכויות המורים בבתי-הספר העל-יסודיים, ובצדק.

יעקב כהן: וכל המי ומי נזעקים לצדם.

יעקב כהן: אולם אני מתפלא שבמקביל, באותה עת, עומדים המוסדות התורניים העל-יסודיים בחינוך החרדי בימים אלו מוכים וחבולים, עקב הוצאתם מכלל מערכת החינוך שאינו רשמי למוסדות פטור.

יעקב כהן: גברתי השרה, ידעתי גם ידעתי בעבר שאנחנו אזרחים סוג ב', אבל לא ידעתי שאנחנו סוג ת'.

יעקב כהן: איך יכול להיות שבשעה שאנחנו מוסיפים למערכת החינוך הכללית כ-2 מיליארדי ש"ח ועומדים לשפר את הזכויות של המורים במערכת, באותה תקופה, באותה עת, יפחיתו משכרם ויגרעו ממעמדם של המורים במערכת התורנית?

יעקב כהן: אני מודע לזה שהדבר בוצע עקב פסיקת בג"ץ.

יעקב כהן: אולם הכנסת המערכת כולה למסגרת מוסדות הפטור יש בה מגרעות רבות, והיא הביאה את המוסדות התורניים עד כדי קריסה, ובמיוחד כשמדובר באמצע שנת הלימודים.

יעקב כהן: ואני אפרט מקצתן.

יעקב כהן: עצם ההפחתה בתקצובם באמצע שנת הלימודים, בלי שנערכו כיאות לבצע פיטורים עד חודש מאי כנדרש, וכן במוסדות הפנימייתיים שלהם, שלא ברור מה יהיה גורלם; ועצם ההפסקה של תקצוב בתי-הספר המתוחזקים בערי הפריפריה; וחמור מכול, שתלמידים שזקוקים לסיוע ונכללים בסיווג 07, תלמידים מוגבלים, הופסקה התמיכה בהם, ועקב כך פגעו באוכלוסיית תלמידים אלו ועצרו את התקדמותם – זה צעד אכזרי, וקשה להבין איך אפשר לפגוע בתלמידים מסוג זה.

יעקב כהן: מצב זה הביא את המוסדות למצוקה, ומורים רבים לא קיבלו את משכורותיהם.

יעקב כהן: אני מודע לכך שהדבר בוצע לאחר ישיבה משותפת עם שרי ש"ס, אולם מתברר כיום שזאת היתה טעות, וטעות לעולם חוזרת.

יעקב כהן: גברתי השרה, טעות לעולם חוזרת, המסלול אינו ישים ואינו ניתן לביצוע, ובפרט לא באמצע השנה.

יעקב כהן: הבה נזכור שבפגישתי אתך במשרד ראש הממשלה, כאשר העלית את ההצעה לעבור למוסדות פטור, הבהרתי לך שהחלופה גרועה, ובין השאר העליתי בפנייך את הבעיה והמצוקה של התלמידים, הטעונים טיפוח, שנתמכים בסיווג 07, והסכמת עמי שיש צדק בטענה והבטחת לי שתחפשי פתרון לעניין זה.

יעקב כהן: לדאבוני, בסיכום של הישיבה הזאת, המצערת, הנושא לא הועלה ולא סוכם, וצריך לתת את הדעת לתיקון העוול.

יעקב כהן: נוסף על כך, יש עוד מצוקה, שהמוסדות הללו לא קיבלו תגבור יהדות, שהיה בעבר ומיועד לישיבות.

יעקב כהן: בעבר היתה תמיכה נכבדה, וכיום היא קוצצה, וכיום לא הועבר אפילו התקציב המקוצץ הזה.

יעקב כהן: אני מודע לזה שלא היו לך כוונות רעות, אולם במבחן התוצאה הדבר גרוע, ובפרט אי-ההודעה בזמן.

יעקב כהן: זה לוקה בחוסר רגישות ואינו ישים.

יעקב כהן: בזמן שאת משקיעה שעות כה רבות למציאת פתרון לשביתה במערכת הכללית, הייתי מציע שתשקיעי קצת מזמנך לפתור את הבעיה והמצוקה הנוראה של המוסדות – בתי-הספר הללו בחינוך התורני.

יעקב כהן: לדעתי צריך להמשיך, לפחות עד סוף השנה, במתכונת שהיתה נהוגה עד כה, ולבקש ארכה מהבג"ץ.

יעקב כהן: כמו שאנחנו כבר רואים יש לזה דוגמה בבתי-הספר בשדרות: הבג"ץ החליט למגן את בתי-הספר עד תחילת שנת הלימודים התשס"ח, ובכל זאת ביקשתם ארכה נוכח האילוצים.

יעקב כהן: אותו דבר כאן.

יעקב כהן: הדבר קשה, אי-אפשר ליישם אותו, חייבים לבקש מהבג"ץ ארכה עד סוף שנת הלימודים.

יעקב כהן: בכלל הייתי מבקש שתיתני את דעתך אם זה לכבודך ואם יאה לך שבזמנך יוצאו המוסדות התורניים מכלל המערכת הממלכתית.

יעקב כהן: הלוא המוסדות הללו הם העילית והחלק היפה של תלמידי ישראל.

יעקב כהן: לא הייתי מציע לך שתיתני את ידך להוציא את המוסדות האלה, אל תרשי את זה למערכת, שהרי כל הממשלות בעבר ושרי החינוך לדורותיהם תמכו במוסדות הללו בתוך המסגרת של המוכר שאינו רשמי.

יעקב כהן: לכל בעיה אפשר למצוא את התשובה והפתרון במאמץ ורצון טוב.

יעקב כהן: אני רוצה להתמקד בעוד נקודה.

יעקב כהן: יש החלטת ממשלה להפסיק את הסיוע לתלמידי חוץ-לארץ.

יעקב כהן: זה אבסורד, זה כסף קטן בסך הכול לעומת תקציב המדינה.

יעקב כהן: איך יכול להיות שתלמידי חוץ-לארץ, שבסופו של דבר נקלטים, הם ומשפחותיהם, כאן בארץ – האם יש קליטה יותר יפה מזו?

יעקב כהן: כמה כסף המדינה משקיעה בקליטת עלייה שלא תמיד עולה יפה בסופה?

יעקב כהן: בכל זאת משקיעים.

יעקב כהן: כאן זה כסף קטן ומביא תוצאות יפות כאלה.

יעקב כהן: חוק זה הוא אבסורדי וקנטרני, יותר מזה אין לי איך להסביר את זה, זה פשוט לא הגיוני.

יעקב כהן: לסיכום.

יעקב כהן: המצוקה הנוכחית של הישיבות הקטנות צועקת ומשוועת ומחייבת פתרון.

יעקב כהן: זה אות קין לממשלה, האפליה הנוראית הזאת, שבזמן שמשפרים בצורה ניכרת את המערכת הכללית יפגעו קשות במערכת התורנית ובישיבות.

יעקב כהן: ואני מתפלא על סיעת ש"ס כיצד הם מרשים, בזמן שהם יושבים בממשלה, שהישיבות יקרסו.

יעקב כהן: לכן אני פונה אליהם בבקשה: עשו למען פתרון המצוקה, ואל תחשו לעת כזאת.

יעקב כהן: ואני קורא לשרת החינוך: אל תיכנסי להיסטוריה כמי שבתקופתה הישיבות נפגעו, וכה קשות.

יעקב כהן: אני בטוח שזה לא שאיפתך ולא תפארתך.

יעקב כהן: תודה.

אמנון כהן: תסיר דאגה מלבך, חבר הכנסת יעקב כהן, ש"ס תטפל בנושאים הללו.

יעקב כהן: במה ש"ס תטפל?

יעקב כהן: בואו נשמע.

אמנון כהן: אתה תשמע.

יולי תמיר: אני ממש בלחץ זמן.

אמנון כהן: בבקשה, גברתי, תעני בקצרה, ויש לך עוד הצעה.

יולי תמיר: אני יודעת.

אמנון כהן: בבקשה, גברתי.

יולי תמיר: בשתי מלים.

יולי תמיר: פעלתי על-פי החלטת הממשלה ועל-פי מה שהוחלט יחד עם חברי לממשלה, לתת פטור למוסדות, כפי שביקשו המוסדות.

יולי תמיר: המוסדות לא יכולים גם לבקש פטור, וגם כשהוא מתקבל, להלין עליו.

אמנון כהן: הבנת את זה, חבר הכנסת כהן?

אמנון כהן: חבר הכנסת ברכה, יעלה בבקשה.

יעקב כהן: טעות לעולם חוזרת.

יעקב כהן: זה לא ישים.

אמנון כהן: כבוד השרה, מה את מציעה לעשות?

אמנון כהן: אנחנו רוצים דיון במליאה.

יולי תמיר: תעשו דיון במליאה.

אמנון כהן: במליאה?

אמנון כהן: אנחנו מצביעים.

אמנון כהן: חבר הכנסת כהן, אתה יכול לשבת.

אמנון כהן: דיון במליאה או הסרה.

יולי תמיר: שיהיה במליאה, שש"ס יסבירו למה הם – – –

יעקב כהן: הם טעו.

יעקב כהן: טעות לעולם חוזרת.

יעקב כהן: זה לא ישים.

אמנון כהן: מי שבעד – בעד מליאה, מי שנגד – הסרה.

אמנון כהן: אנחנו מצביעים.

אמנון כהן: מי שרוצה להסיר, מצביע נגד.

משה גפני: למה להסיר?

משה גפני: מישהו פה נגד חבר הכנסת כהן?

אמנון כהן: אף אחד לא נגד חבר הכנסת כהן.

אמנון כהן: הצבעה מס' 8 בעד ההצעה לכלול את הנושא בסדר-היום – 3 נגד – 3 נמנעים – אין ההצעה לכלול את הנושא בסדר-היום של הכנסת לא נתקבלה.

אמנון כהן: בעד – 3, נגד – 3.

אמנון כהן: הנושא הוסר מסדר-היום של הכנסת.

אמנון כהן: יום השנה לטבח בכפר-קאסם והצורך בציון יום זה במערכת החינוך

אמנון כהן: אנחנו עוברים להצעה לסדר-היום מס' 3726 של חבר הכנסת מוחמד ברכה.

אמנון כהן: הנושא הוא יום השנה לטבח בכפר-קאסם והצורך בציון יום זה במערכת החינוך.

אמנון כהן: בבקשה.

יעקב כהן: – – –

אביגדור יצחקי: אתם תגידו לש"ס, וש"ס יגידו לכם.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, רבותי חברי הכנסת, אני אקצר מאוד בדברי על אף חשיבות הנושא שאני עומד להציג.

משה גפני: רק רגע.

מוחמד ברכה: שנייה.

מוחמד ברכה: שנייה.

אמנון כהן: אל תפריע באמצע דבריו של חבר הכנסת ברכה.

אמנון כהן: אתה מפריע.

משה גפני: – – – היא לא היתה פה.

מוחמד ברכה: השרה, אני אקצר מאוד לכבוד הטיפול של השרה בשביתת המורים, שאני מקווה שיהיה טיפול של היענות לדרישות המורים וסיום השביתה.

מוחמד ברכה: אני יודע שהשרה צריכה להתייצב בבית-המשפט, ואני מקווה – – –

יעקב כהן: דליה איציק הצביעה?

מוחמד ברכה: יעקב כהן, מה קרה?

אמנון כהן: אני לא מבין, חבר הכנסת כהן, אתה מפריע לחבר הכנסת ברכה.

מוחמד ברכה: דיברת ולא הפרענו לך.

מוחמד ברכה: בחייך.

יעקב כהן: הורדת מסדר-היום את הישיבות.

יעקב כהן: בושה וחרפה.

אמנון כהן: בושה וחרפה.

יעקב כהן: תתבייש.

אמנון כהן: תודה רבה.

אמנון כהן: בבקשה.

יעקב כהן: תתבייש.

יעקב כהן: סיעה חרדית.

יעקב כהן: תתבייש לך.

מוחמד ברכה: בשבוע שעבר, ב-29 – – –

יעקב כהן: תתבייש לך.

אמנון כהן: חבר הכנסת כהן, אתה מוכן להירגע או שתצא בחוץ?

יעקב כהן: אין לכם ישיבות?

אמנון כהן: אתה מוכן להירגע?

אמנון כהן: בבקשה, אדוני.

יעקב כהן: זה אות קלון לש"ס.

אמנון כהן: אני קורא אותך לסדר בפעם הראשונה.

יעקב כהן: אתה מוריד מסדר-היום את הישיבות.

אמנון כהן: חבר הכנסת גפני, אתה מוכן לדבר עם חברך לסיעה?

יעקב כהן: אתה מוריד מסדר-היום את הישיבות.

יעקב כהן: אתה לא מתבייש?

אמנון כהן: תודה רבה, אדוני.

יעקב כהן: אין לכם ישיבות?

אמנון כהן: תודה רבה.

יעקב כהן: זה אות קלון.

מוחמד ברכה: אל תגזים, תקבל סטירה עוד מעט.

מוחמד ברכה: מה קרה?

יעקב כהן: זה אות קלון לך.

אמנון כהן: תודה.

מוחמד ברכה: אמרתי שאני אקצר, משום שהשרה ממהרת לטיפול בענייני שביתת המורים, ואני מקווה שהטיפול יהיה בכיוון של היענות וסיום השביתה ללא צווי ריתוק וללא כפייה.

מוחמד ברכה: בשבוע שעבר, ב-29 בחודש, ציינו 51 שנים לטבח בכפר-קאסם.

מוחמד ברכה: אני מצטער שהתאריך הזה, למעט האזכרה שנערכת בכפר-קאסם עצמו, ואני הייתי שם כמובן, גם חבר הכנסת אברהים צרצור היה שם, בעצם הממלכתיות הישראלית לא ציינה את זה ועברה על זה לסדר-היום, כלאחר יד.

מוחמד ברכה: אני חושב שדווקא בימים האלה, כשיש חקיקה גזענית על ימין ועל שמאל, שמכוונת נגד האוכלוסייה הערבית ונציגיה בכנסת; היום, כשהאספסוף הופך להיות הקול המריע באיצטדיונים, כפי שקרה בקריית-אליעזר בשבוע שעבר – –

אביגדור יצחקי: זה קרה השבוע, לא בשבוע שעבר.

מוחמד ברכה: כן, ביום ראשון.

מוחמד ברכה: – – יש חשיבות יוצאת מגדר הרגיל דווקא להנחיל לדור הצעיר את הערכים של הדמוקרטיה, של כבוד האדם, של כבוד חייו וחופש הדעה.

מוחמד ברכה: הטבח בכפר-קאסם ב-1956 ממשיך להדהד במחוזותינו, בעיקר בקרב האוכלוסייה הערבית, אבל זו אינה בעייתה של האוכלוסייה הערבית, זו בעיית הציבור בישראל.

מוחמד ברכה: אני חושב שגם החלטת בית-המשפט של אז היתה החלטה נלוזה, עלובה, ואף שדיברה על הדגל השחור שמתנוסס נגד פקודה בלתי חוקית בעליל, אותו גירוש של השד עדיין מהווה חלק מהפולקלור הגזעני שקיים במדינת ישראל.

מוחמד ברכה: גם בשנה שעברה, כשהגשתי הצעת חוק בעניין הזה, חשבתי שצריך להכיר ביום הזה כיום זיכרון, שהמדינה ומערכת החינוך תציינה אותו.

מוחמד ברכה: השרה אמרה שהיא מוציאה חוזרים לבתי-הספר, ואני מאמין שהיא מאוד ערה לעניין, אבל השנה זה עבר כלאחר יד.

מוחמד ברכה: זה מעמיד מחדש את הצורך בחקיקת חוק, גברתי השרה.

מוחמד ברכה: היום את כאן, מחר יכול להיות שיהיה מישהו אחר במשרד החינוך.

מוחמד ברכה: צריך לקבוע חוק יום הזיכרון לכפר-קאסם, שבו ילמדו התלמידים היהודים והערבים על אודות אותו טבח ועל אודות אותה פקודה בלתי חוקית בעליל שמתנוסס מעליה דגל שחור.

מוחמד ברכה: אני חושב שהגיע הזמן שנחזור ונחוקק את החוק הזה ונפנים את הערכים של דמוקרטיה ושל שוויון בין כל אזרחי המדינה.

מוחמד ברכה: תודה רבה.

אמנון כהן: תשיב שרת החינוך, בבקשה.

יולי תמיר: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כמדי שנה גם השנה הוצאנו חוזר לגבי ציון יום הזיכרון בכפר-קאסם, מתוך רצון ללמד את התלמידים על האירוע המצער ההוא וגם על פסק-הדין שניתן בעקבותיו.

יולי תמיר: פסק-הדין בנושא כפר-קאסם הוא אבן יסוד בלימודי האזרחות במדינת ישראל וממנו שאובה מסורת ארוכה ומפוארת שבמרכזה עומד הרעיון של פקודה בלתי חוקית בעליל שמעליה מתנוסס דגל שחור.

יולי תמיר: ואכן, התלמידים, כאשר הם לומדים על אודות המקרה הזה, גם דנים בשאלת הציות לפקודות ובשאלות אחרות שהן רלוונטיות לחיינו, לצערי, מדי שנה בשנה.

יולי תמיר: אין אנחנו נוהגים לחוקק בחוק ימי זיכרון או תכנים חינוכיים כלשהם, בין שמדובר בתכנים שקשורים לעם היהודי או לעם הפלסטיני או לחיכוך בין שני העמים.

יולי תמיר: אני מאמינה שהנושא הזה הוא חלק בלתי נפרד מהמורשת המשפטית והחינוכית שלנו.

יולי תמיר: אנחנו מציינים את האירוע, אנחנו דנים בו, אנחנו לא נוטים להתעלם ממנו כפי שהיה בעבר, ונדמה לי שכך ראוי שיהיה גם בעתיד.

יולי תמיר: בסופו של יום, לא חוק קובע את התכנים אלא החשיבות שהמערכת מייחסת לתכניו של החוק, ואין לי כל ספק כי לא יעז שר במדינת ישראל להתעלם – לא מהיום החשוב הזה ולא מפסק-הדין שנכתב בעקבותיו.

יולי תמיר: לכן אני חושבת, כמו בכל נושא של תוכני חינוך שמעלה לחקיקה חבר כנסת מצד זה או אחר של הבית, שאין היגיון בחקיקה, אך יש טעם בהחלט לעגן את הדבר בתכנים המקובלים של משרד החינוך.

מוחמד ברכה: זה הצעה לסדר-היום, זו לא הצעת חוק.

יולי תמיר: הצעת, אדוני, שתהיה הצעת חוק, שאלת אותי גם אז מדוע התנגדתי להצעת החוק אף שאני חושבת שהעניין חשוב.

יולי תמיר: כשם שהתנגדתי להצעתו של חברך מהימין, של בני אלון, לעגן את הטיולים – כל דבר שמעגן תכנים בחקיקה לא מקובל עלינו, אבל בהחלט בליבה של משרד החינוך הדבר קיים, הדבר נלמד ומייחסים לו חשיבות יתירה.

יולי תמיר: תודה.

אמנון כהן: מה את מציעה, גברתי השרה?

יולי תמיר: מצדי אפשר להסיר.

אמנון כהן: או ועדה או הסרה – מצביעים.

אמנון כהן: מי שבעד זה לוועדה, נגד זה להסיר.

אמנון כהן: נא להצביע.

יעקב כהן: ערבים לא אמורים להסיר, יהודים מציעים להסיר מסדר-היום, בושה וחרפה.

יעקב כהן: ואת זה עושה יושב-ראש מסיעה דתית.

אמנון כהן: אמרת כבר שמונים פעם, זה לא יעזור לך, עבר, תכתוב ב"יתד נאמן".

יעקב כהן: המציאות טופחת על פניך, זה אות קלון.

אמנון כהן: תכתוב ב"יתד נאמן", שיהיה לך מה לכתוב.

יעקב כהן: גם את זה אמרת כבר – – –

אמנון כהן: אני אוציא אותך החוצה, חבר הכנסת כהן, אני מבקש מהסדרן להוציא אותו החוצה, הוא מפריע לי בניהול הדיונים.

יעקב כהן: אני אומר לך שזו בושה.

אמנון כהן: נא להצביע.

אמנון כהן: הצבעה מס' 9 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 12 בעד ההצעה שלא לכלול את הנושא בסדר-היום – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת החינוך, התרבות והספורט נתקבלה.

אמנון כהן: בעד – 12, נגד – אפס, נמנעים – אפס.

אמנון כהן: ההצעה לסדר-היום הועברה לוועדת החינוך, התרבות והספורט לדיון.

אמנון כהן: התנהגותם המבישה של אוהדי "בית"ר" בעת דקת הדומייה לזכר יצחק רבין

אמנון כהן: אנחנו עוברים לנושא הבא, הצעות לסדר שמספרן 3817, 3824, 3843, 3845, 3851 ו-3854: התנהגותם המבישה של אוהדי "בית"ר" בעת דקת הדומייה לזכר יצחק רבין – של כמה חברי הכנסת.

אמנון כהן: ראשון הדוברים, חבר הכנסת אופיר פינס-פז, בבקשה.

משה גפני: בהצבעה הקודמת היה כתוב שדליה איציק הצביעה, והיא לא היתה באולם.

אמנון כהן: זה טכני, צריך לשאול את המזכירות.

משה גפני: אתה הצבעת נגד ההצעה לסדר?

אמנון כהן: מה שהצבעתי כתוב שם, וחברך לסיעה כבר קלט את זה.

אמנון כהן: אתה רוצה שאני אגיד מה הצבעתי?

אמנון כהן: אני הצבעתי עם הממשלה, מה שהשרה ביקשה.

משה גפני: למה?

אמנון כהן: כי אנחנו בממשלה, מה אפשר לעשות?

אמנון כהן: זה ההבדל בין אופוזיציה לקואליציה.

אמנון כהן: עוד שאלה?

יעקב כהן: מה זה שייך לממשלה?

אמנון כהן: אנחנו מטפלים כמו שצריך לטפל.

אמנון כהן: תגיש אי-אמון בממשלה, לשבוע הבא יהיה לך עוד נושא.

אמנון כהן: בבקשה, חבר הכנסת אופיר פינס-פז.

אמנון כהן: שלוש דקות, אדוני.

אופיר פינס-פז: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אינני יודע מי מאתנו צפה במשחק הכדורגל של "מכבי חיפה" עם "בית"ר ירושלים" ב-4 בנובמבר.

אופיר פינס-פז: אני לא צפיתי.

אופיר פינס-פז: הייתי בדרך ושמעתי על האירועים.

אופיר פינס-פז: למחרת בבוקר שמעתי את ההקלטה ב"גלי צה"ל", את הבוז הגדול הזה, המטורף הזה, מחריש האוזניים הזה.

אופיר פינס-פז: איזה בוז, איזו שנאה, אלוהים ישמור.

אופיר פינס-פז: אני נשבע לכם, בהתחלה חשבתי, אמרו: קומץ, לא קומץ, בטח כמה חבר'ה עשו מעשה.

אופיר פינס-פז: אלפים של אנשים, באופן ספונטני, לא ארגנו אותם.

אופיר פינס-פז: שונאים.

אופיר פינס-פז: אני שואל את עצמי, בחיי ששאלתי את עצמי באותו רגע: מה אני עושה בכלל בחיים הציבוריים?

אופיר פינס-פז: בשביל מי ובשביל מה?

אופיר פינס-פז: מה אנחנו משרתים?

אופיר פינס-פז: החברה הישראלית בהתפרקות.

אופיר פינס-פז: אם יש אנשים שביום הזיכרון לראש הממשלה – שעומדים דקת דומייה בעבור כל מיני חברים שנרצחו, חלק זה מקרוב, חלק כמו ראש הממשלה, לפני 12 שנים.

אופיר פינס-פז: מה זה?

אופיר פינס-פז: אני אגיד לכם, מדינת ישראל הפסיקה להיות מדינת חוק.

אופיר פינס-פז: כל אחד עושה במדינה הזאת מה שהוא רוצה.

אופיר פינס-פז: אין דין ואין דיין.

אופיר פינס-פז: מה שקרה שם, הבוז הנורא לרצח ראש ממשלה בישראל, באיזשהו מקום אנחנו אשמים בזה, כולנו.

אופיר פינס-פז: למה אנחנו אשמים?

אופיר פינס-פז: כי כולנו, כולל אני, לא טיפלנו ביד קשה בחוליגניות בכדורגל הישראלי כבר הרבה מאוד שנים.

אופיר פינס-פז: וזה לא רק בכדורגל הישראלי, זה בהרבה מקומות.

אופיר פינס-פז: כל אחד מרשה לעצמו לעשות כאן הכול, הכול – נגד כולם, אנטי, בחוצפה, בעזות מצח, בשנאה.

אופיר פינס-פז: אלוהים ישמור, איזו שנאה.

אופיר פינס-פז: ואנחנו חייבים לקחת את עצמנו בידיים.

אופיר פינס-פז: ביקש אתמול אבי לוזון, שמעתי אותו – – –

אביגדור יצחקי: זאת רק שאלה של מנהיגות.

אופיר פינס-פז: נכון, זו גם שאלה של מנהיגות.

אביגדור יצחקי: זאת רק שאלה של מנהיגות, שום דבר אחר.

אופיר פינס-פז: אתה צודק.

אופיר פינס-פז: זה קודם כול מתחיל במנהיגות.

אופיר פינס-פז: ביקש אתמול אבי לוזון, יושב-ראש ההתאחדות, עזרה גם מהכנסת וגם מהממשלה.

אופיר פינס-פז: אני אומר לכם, בואו נעזור.

אופיר פינס-פז: ההתאחדות במבחן גדול, אבל לא במבחן אישי.

אופיר פינס-פז: אני אומר לכם, בעניין הזה אסור למצמץ, אסור למצמץ.

אופיר פינס-פז: אם זה הכדורגל הישראלי, עדיף שלא יהיה כדורגל ישראלי, עד כדי כך.

אופיר פינס-פז: את כל המחיר נשלם.

אופיר פינס-פז: אבל אנחנו פעם אחת ולתמיד צריכים להחליט שאנחנו עוקרים את הדבר הזה מתוכנו, ויהי מה, בכל מחיר.

אופיר פינס-פז: וההחלטה הזאת צריכה לבוא מפה, וצריכה לבוא מהממשלה, וצריכה לעבור כחוט השני בכל רובדי החברה הישראלית, מלמעלה עד למטה, בלי למצמץ, בשיטתיות, בלי לוותר.

אופיר פינס-פז: ואז אולי נצליח לעצור את ההתרסקות של החברה הישראלית ולהחזיר בה את האלמנט של העזרה ההדדית, הסולידריות, הביחד הישראלי, אתוס משותף, משהו שמחבר את כולנו להיות מה שאנחנו במדינת ישראל.

אופיר פינס-פז: תודה רבה.

אמנון כהן: חבר הכנסת ניסן סלומינסקי, בבקשה.

אמנון כהן: אחריו – חבר הכנסת אבשלום וילן.

ניסן סלומינסקי: אדוני היושב-ראש, אין ממשלה בישראל.

ניסן סלומינסקי: אביגדור, אין ממשלה בישראל, אין מה לעשות.

ניסן סלומינסקי: חברי חברי הכנסת, מה שנעשה – לא ראיתי את המשחק – – –

אמנון כהן: חבר הכנסת אביגדור יצחקי, אתה נשמע עד כאן.

ניסן סלומינסקי: אתה יכול לשבת בשולחן הממשלה, יש לך הזדמנות.

ניסן סלומינסקי: אין ממשלה בישראל.

ניסן סלומינסקי: לא ראיתי את המשחק, אבל ממה שראיתי לאחר מכן, מה שקרה שם זאת בושה שאין כדוגמתה.

ניסן סלומינסקי: בלי אבל, בלי שום דבר.

ניסן סלומינסקי: ולא חשוב אם היה צריך לעשות דקה דומייה באותו מקום, באותו מגרש, כשזה בסוף היום.

ניסן סלומינסקי: זה לא משנה, מהרגע שעשו, אז מה קרה?

ניסן סלומינסקי: כולנו צריכים היינו להתלכד סביב זה; רצח זה דבר נורא.

ניסן סלומינסקי: לרצוח בן אדם זה דבר נורא, לרצוח ראש ממשלה – על אחת כמה וכמה, ולהבין שאסור לפתור בעיות ומחלוקות פוליטיות על-ידי רצח או אלימות.

ניסן סלומינסקי: ודווקא מגרש הכדורגל יכול להיות המקום הכי יפה להראות איך שתי קבוצות מתמודדות על המגרש ואיך פותרים ביניהן את הבעיה, בכללים, בנעימות, עם חוקים, לא באלימות ולא בשום דבר אחר.

ניסן סלומינסקי: ולכן, כל מה שקרה שם ב"בית"ר" זה דבר שלא יעלה על הדעת ואסור שיקרה.

ניסן סלומינסקי: אבל אני רוצה להגיד משהו, ושוב אני אומר, לא כדי להצדיק, חס ושלום, את מה שעשו.

ניסן סלומינסקי: אני רוצה רק להסביר למה יכול להיות שלפעמים – למה מגיעים לדבר כזה.

ניסן סלומינסקי: לו אנחנו אלה שמארגנים את העצרת לזכרו של ראש הממשלה יצחק רבין, לו היו משכילים, ובמקום להפוך את זה כל שנה לאירוע פוליטי היו הופכים את זה למשהו אמיתי, שמלכד את כולם – שרצח זה לא הפתרון, אסור לרצוח, זאת לא הדרך – היה מלכד את כולם; ובכיכר היו עומדים, במוצאי שבת, אנשי "בית"ר" ליד אנשי הכיפות הסרוגות, ליד אנשי השמאל, כולם.

ניסן סלומינסקי: וכולם היו עומדים באותו רגע של דומייה וכולם היו עומדים ומזדהים עם מה שהיו מדברים על העניין עצמו – יכול להיות שלמחרת, כשהיה משחק כדורגל, לא היינו מגיעים לדבר כזה.

ניסן סלומינסקי: רק מה שקרה, הכניסו לכולם לראש שהנושא רצח רבין נהפך לנושא פוליטי.

ניסן סלומינסקי: אתה מזדהה עם כיוון מסוים, וכל שנה מלבישים על זה משהו אחר.

ניסן סלומינסקי: השנה הלבישו על זה את הוועידה העתידית.

ניסן סלומינסקי: יש אנשים, לצערי, שלא מבינים, ויכול להיות שחושבים שאם אני לא מסכים עם הוועידה ואני חושב שהוועידה תוביל לאסון, אז לי מותר לא לקום לכבוד, לא לקום לזכר, להפריע, להשתולל, כי אני לא בעד זה.

ניסן סלומינסקי: אנחנו צריכים לתפוס את עצמנו ולומר שכל הנושא של רצח רבין לא פוליטי.

ניסן סלומינסקי: להוציא את הפוליטיקה, לתת לכל עם ישראל להתאחד סביב הנושא, שהוא יכול להיות מאוחד בו, ואז, אולי, היינו יכולים למנוע מחזות מבישים כאלו.

ניסן סלומינסקי: ואולי משפט אחד להגיד לאופיר: אתה צודק בנושא הזה של השנאה הנוראה, אבל זה מדובר על שני צדדים.

ניסן סלומינסקי: אני עוזב רגע את הנושא של רבין.

אמנון כהן: אדוני, אתה לא יכול להמשיך יותר.

אמנון כהן: זהו, נגמר.

אמנון כהן: אתה מדבר כבר חמש דקות ואני לא הפסקתי אותך.

אמנון כהן: תודה רבה.

אמנון כהן: בבקשה, הנושא טעון מאוד, חשוב מאוד.

אמנון כהן: חבר הכנסת אבשלום וילן, בבקשה.

אמנון כהן: אחריו – חברת הכנסת רונית תירוש.

אמנון כהן: השרה יצאה – דחוף – לבית-משפט.

אמנון כהן: השרה פה בחוץ.

אבשלום וילן: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, השרה או השרים שאינם, מה שקרה ביום שני האחרון במגרש בחיפה, בקריית-אליעזר, ההתנהגות המבישה של אוהדי "בית"ר ירושלים" – בכל הכבוד הראוי, חבר הכנסת סלומינסקי, איננה קשורה רק לאופן ההנצחה של ראש הממשלה יצחק רבין.

ניסן סלומינסקי: אני מסכים אתך, נתתי זווית קטנה.

אבשלום וילן: מה שקרה שם הוא פשוט התנהגות חוליגנית ברברית של כמעט 1,000 איש, וזאת לא הפעם הראשונה.

אביגדור יצחקי: 2,500.

אבשלום וילן: זה כבר לא משנה הרבה.

אבשלום וילן: זה לא קומץ ולא נעליים, זאת חבורה שלמה.

אבשלום וילן: עכשיו כולנו הזדע

אבשלום וילן: זענו כי ראינו את זה בשידור חי, כאשר הם לא ידעו אפילו לכבד מעמד של עמידת דום לזכר ארבעה אנשים.

אבשלום וילן: אבל כאשר הם עומדים וצועקים "מוות לערבים" – ותראו את השירים שם – אז זה לגיטימי.

אבשלום וילן: וכשקבוצת פרחחים, אוהדי "מכבי תל-אביב", רודפים את הבעלים שלהם עם מעשי האלימות והחוליגניות, עוברים על זה לסדר-היום.

אבשלום וילן: אז יש דרגות בקודש, זה נכון, אבל מי שחושב – כמעט כמו בשיר של ברכט – קודם רודפים את היהודים, אחרי זה רודפים את אלה, ואחרי זה האיגודים המקצועיים, בסופו של דבר הורגים את כולם.

אבשלום וילן: מי שחושב שאפשר לעמוד בשקט כשיציע שלם צועק "מוות לערבים" וזה בסדר – אגב, היה שחקן מוסלמי ב"בית"ר ירושלים", אפריקני, הם מיררו לו את חייו ותוך חודשיים הוא נאלץ לעזוב.

אבשלום וילן: עומד הבעלים של "בית"ר ירושלים" ומקשקש כמות כזאת של שטויות ב-24 השעות האחרונות.

אביגדור יצחקי: אתה עמדת בראש ועדה למלחמה באלימות.

אביגדור יצחקי: מה יצא מהוועדה הזאת?

אבשלום וילן: תיכף אני אומר לך.

אבשלום וילן: עומד היושב-ראש של "בית"ר ירושלים", לא מבין את עוצמת הבעיה.

אבשלום וילן: במקום להתחיל להעביר את אוהדיו תהליך חינוכי מלווה בגישה מאוד מאוד חזקה למי שלא עומד בתלם, הוא מתחנף לאוהדיו.

אבשלום וילן: ופה בכנסת ישראל, חבר הכנסת זבולון אורלב מזמין את האוליגרך הזה לוועדה לביקורת המדינה.

אבשלום וילן: פה חבורת שלמה של חברי כנסת נותנים לו כבוד ויקר.

אבשלום וילן: רק איך שהוא התבטא ב-24 השעות האחרונות – אני מקווה שלכולם סוף-סוף נפל האסימון ונדלק האור עם מי יש לנו עסק.

אבשלום וילן: עכשיו בוא אני אגיד לך מה קרה עם הוועדה שעמדתי בראשה.

אבשלום וילן: לצערי, יושב-ראש הכנסת הקודם, חבר הכנסת ריבלין, החליט שכל ועדות החקירה הפרלמנטריות חייבות לסיים את תפקידן.

אבשלום וילן: אני אמרתי לו, הוועדה העבירה שורה של שינויי חקיקה, כרגע שמתי על שולחן הכנסת חוק נוסף שמקשיח עוד יותר את החוקים שכבר העברנו, יוזמת ההתאחדות לכדורגל – לצערי המחלקה המשפטית פה עובדת לאט, כבר חודש ימים לא הצלחנו להביא אותו אפילו לפטור מחובת הנחה.

אבשלום וילן: אבל החקיקה היום, למשל על קריאות גזעניות, בסוג כזה של התנהגות אתה יכול להכניס אנשים למאסר עד שלוש שנים, זאת עבירה פלילית.

אבשלום וילן: הבעיה היא, ראשית, שלא אוכפים כמו שצריך; ונוסף על כך, בלי תהליך חינוכי ובלי עבודה לאורך שנים – וזה הוויכוח שלי עם חבר הכנסת ריבלין.

אבשלום וילן: אמרתי לו: ועדה כזאת צריכה לעבוד כל הזמן, כי כל הזמן צריך לשנות חוקים, כל הזמן צריך ללוות את האירועים וחייבים ליצור דעת קהל שתעשה דה-לגיטימציה ברורה להתנהגויות כאלה – אם אתה לא עושה את זה, אתה מטפל נקודתית, יש פיקים, כולם משתוללים, בשבוע הבא ימשיכו להשתולל ודבר לא נעשה.

אמנון כהן: תודה.

אמנון כהן: חברת הכנסת רונית תירוש.

אמנון כהן: אחרון הדוברים – חבר הכנסת יצחק וקנין.

אמנון כהן: וכמובן – תשובת השר.

אמנון כהן: אמרו לי שהשר נמצא בפקק, שר הספורט שלנו.

רונית תירוש: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת – – –

אמנון כהן: מנכ"לית משרד החינוך לשעבר.

רונית תירוש: אני אכן מנכ"לית משרד החינוך לשעבר, עשיתי ניסיונות אין-ספור על מנת לבוא בהסכמה עם גרעין האוהדים הקשה של "בית"ר ירושלים", יחד עם המחלקה לספורט בעיריית ירושלים והנהלת הקבוצה, על מנת – אני אומר את זה בלשון בוטה – להעביר סדרת חינוך, כדי שבני הנוער שבהם וגם הבוגרים שבהם, ככל שיש כאלה, בגרעין הזה, ידעו איך להתנהג במגרשים.

רונית תירוש: אני רוצה לומר לכם, שהסטיגמה שיצאה לאוהדי "בית"ר ירושלים", לצערי הרב היא גורפת עד כדי כך שיש אנשים טובים וראויים שם וגם הם מוכפשים.

רונית תירוש: אבל מה לעשות, תמיד הקבוצה הזאת מצליחה להכתים את כולם.

רונית תירוש: אני לא מדברת רק על מה שהיה בשבת האחרונה.

רונית תירוש: אגב, ראיתי את המשחק מתחילתו, קריאות הבוז היו מתחילת האירוע, גם כאשר ציינו את שם הנער שנרצח, שהיה שחקן בקבוצת הנוער של "מכבי חיפה", וגם של המאבטח, שהוא אוהד של הקבוצה, גם שם היו קריאות מוזרות, לא הבנתי על מה ולמה.

רונית תירוש: אבל זה להט היצרים של חלק ניכר מהאוהדים.

רונית תירוש: אני חושבת שהם מרוויחים ביושר את הסטיגמה הקשה שיצאה להם.

רונית תירוש: אני חושבת שצריך לחנך אותם, כי אני נואשתי מלהעביר סדנאות, וצריך לחנך אותם בשפה שהיא מובנת להם.

רונית תירוש: השפה שמובנת להם – – –

אמנון כהן: החינוך צריך להיות עוד בבית-הספר.

רונית תירוש: זה ברור.

רונית תירוש: אני אומרת, עשינו משהו משותף עם משרד החינוך, גם בבתי-הספר, גם בשעות אחר הצהריים, אבל עובדה שזה לא צלח.

רונית תירוש: מה שאני חושבת שצריך לעשות כרגע, במיידי – לתת ל"בית"ר" לשחק ללא אוהדים.

רונית תירוש: נכון שאנחנו עושים פה ענישה גורפת, וגם אלה שלא אשמים יצטרכו לראות את המשחקים בטלוויזיה.

רונית תירוש: אבל כשהם ייפגעו, אולי הם יתחילו לשתף פעולה וירגיעו את אותם אנשים פרועים, חמומי מוח – – –

סטס מיסז'ניקוב: רונית, אני אוהד "בית"ר".

רונית תירוש: מה לעשות, צריך לשלם מחיר, זאת השפה שמובנת.

רונית תירוש: אני רוצה שאתה תעמוד ביציעים שם ותדע לסמן את מי שגרם לך את העוול הזה ולשלוח את שמו למשטרה ושם ידעו מה לעשות אתו.

רונית תירוש: אין ברירה, כי בדרך טובה של חינוך זה לא עבד ולא הלך.

רונית תירוש: רק בדרך הזאת הם יבינו, כי נכאיב להם במקום שזה כואב להם ונכאיב גם ליושב-ראש הקבוצה במקום שיכאב לו.

רונית תירוש: אולי יתחילו לחשוב אחרת.

רונית תירוש: הייתי שם ביציע מזרח, הייתי באוהל שמפשיטים אותם, התעמתי עם המשטרה ועם היס"מ, כי חשבתי שפוגעים בהם יתר על המידה.

רונית תירוש: אתם יודעים מה, גם אני נואשתי.

רונית תירוש: אז בואו נפגע בהם במקום שכואב להם.

סטס מיסז'ניקוב: זה רק אוהדי "בית"ר"?

רונית תירוש: אוהדי "בית"ר".

רונית תירוש: תראה, זה לא רק מה שקרה עם רבין, זה גם מה שקורה בביטויי הגזענות שלהם, והם לא מתביישים בזה, הם גאים בזה.

רונית תירוש: עכשיו יש ויכוח, היושב-ראש מחפש שחקן ערבי כדי להראות שהוא מצליח להביא שחקן ערבי לקבוצה.

רונית תירוש: רבותי, זה לא עובד כך, משהו צריך לשרש מן השורש.

רונית תירוש: אני קוראת לראשי התאחדות הכדורגל, שימצאו את הסעיפים הנכונים וירחיקו, יעשו להם משחקי רדיוס ללא הקהל שלהם, רק כך אולי יסכימו ליישר קו ויבינו בעצם שהם חריגים בעולם הספורט שלנו.

רונית תירוש: אולי מזה יתחיל לבוא המזור.

אמנון כהן: תודה רבה.

אמנון כהן: כפי שציינתי, השר המשיב תקוע בפקק.

אופיר פינס-פז: אני רוצה להציע הצעה, אדוני.

אמנון כהן: רגע.

אמנון כהן: ההצעה כרגע – או דיון במליאה או הסרה, אין משהו אחר.

אמנון כהן: הצעה אחרת של חבר הכנסת אלסאנע – אני לא רואה אותו.

אמנון כהן: מה אתה מציע, חבר הכנסת פינס?

אופיר פינס-פז: השר דיבר אתי, חשוב לו להגיד – הוא יגיע בעוד רבע שעה בערך – האם אפשר לאפשר לחבר הכנסת סטס מיסז'ניקוב, שיגיד את דברי השר – – –

אמנון כהן: לי אין בעיה עם זה, רק אם כל המציעים מסכימים.

רונית תירוש: לא, אני לא מסכימה.

אמנון כהן: אז אנחנו עוברים להצבעה: דיון במליאה או הסרה.

אמנון כהן: אפשר להצביע.

אמנון כהן: הצבעה מס' 10 בעד ההצעה לכלול את הנושא בסדר-היום – 6 נגד – 4 נמנעים – אין ההצעה לכלול את הנושא בסדר-היום של הכנסת נתקבלה.

אמנון כהן: בעד – 6, נגד – 4, אין נמנעים.

אמנון כהן: אני קובע שבנושא התנהגותם המבישה של אוהדי "בית"ר" בעת דקת דומייה לזכר יצחק רבין, יתקיים דיון במליאה.

אמנון כהן: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/179).

אמנון כהן: ]

אמנון כהן: אנחנו עוברים לסעיף האחרון בסדר-היום: הצעת חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות (תיקון מס' 5) (הודעה בעת רישום למוסדות חינוך), התשס"ח–2007, של חבר הכנסת סטס מיסז'ניקוב וקבוצת חברי הכנסת – קריאה ראשונה.

אמנון כהן: ינמק את הצעת החוק חבר הכנסת סטס מיסז'ניקוב.

אמנון כהן: בבקשה, אדוני.

סטס מיסז'ניקוב: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, המעטים שנשארו פה, מדובר בהצעת חוק חשובה מאוד, שנוגעת לילדים עם מוגבלויות.

סטס מיסז'ניקוב: כיוצא רשות מקומית אני חייב להגיד שלפעמים אנחנו ניזונים מהשטח, וזאת הצעת חוק שהיא פרי עבודה משותפת פורה מאוד בין הרשות המחוקקת לבין השלטון המקומי.

סטס מיסז'ניקוב: פנה אלי סגן ראש עיריית ראשון-לציון, אסף דעבול, שהוא גם אחראי על תיק רווחה וגם אחראי על תוכנית הנגשת נכים בראשון-לציון, והצביע על בעייתיות שקיימת בבתי-ספר בראשון, שהיא רחבה יותר וכוללת את כל הארץ.

סטס מיסז'ניקוב: הבעיה היא, ברגע שילד נרשם לכיתה א', ילד נכה, ברוב המקרים בתי-הספר לא נגישים או לא מצוידים לגבי המוגבלות שלו.

סטס מיסז'ניקוב: זה אומר שאין מעליות, אם חלילה ילד נמצא על עגלה.

סטס מיסז'ניקוב: זה אומר שיש מדרגות בלי אותם שיפועים.

סטס מיסז'ניקוב: זה אומר שאין מעקות.

סטס מיסז'ניקוב: בקיצור, הרבה מאוד דברים מתבררים להורים כשהם רושמים את הילד לבית-הספר.

סטס מיסז'ניקוב: בזמן האחרון שמענו בכלי התקשורת סיפורים רבים על כך שבראש-העין ובמקומות אחרים בתי-הספר לא ערוכים לתלמידים נכים.

סטס מיסז'ניקוב: כשאני התחלתי בעבודה לקראת הגשת הצעת חוק, נתקלתי בתחקיר של עמותת "נגישות לישראל" משנת 2007.

סטס מיסז'ניקוב: מהתחקיר עולה כי בשנים 2005–2006 נעשה שימוש רק בכ-20% מהתקציבים שהועברו על-ידי משרד החינוך לרשויות מקומיות לבתי-ספר לצורך הנגשה.

סטס מיסז'ניקוב: לטעמי מדובר בעובדה בלתי נתפסת: יש תוכניות מפורטות וסופיות להנגשת בתי-ספר, יש כסף בקופה, ודבר לא נעשה עד כה.

סטס מיסז'ניקוב: נוסף על כך, עשרות תוכניות תקועות במשרד החינוך עקב חוסר בתקנים שיאפשרו את בדיקתן ואישור תקציבים לרשויות.

סטס מיסז'ניקוב: בשבוע שעבר קיימה ועדת הכספים דיון בנושא המשבר ברשויות המקומיות.

סטס מיסז'ניקוב: חברי הוועדה שמעו עד בלי די על המחסור והמצוקה האמיתית של הרשויות המקומיות ועל ההתחשבנות בין השלטון המרכזי לבין השלטון המקומי.

סטס מיסז'ניקוב: הכסף, התקציבים ותוכניות הביצוע, רבותי חברי הכנסת, מצויים ונגישים.

סטס מיסז'ניקוב: מה שלא נגיש אלה בתי-הספר ומוסדות החינוך, המונעים מילדים עם מוגבלות מלהשתלב בכבוד, בשוויון ובעצמאות בין ילדים במסגרות חינוך קונבנציונליות.

סטס מיסז'ניקוב: הצעת החוק, שאני מבקש את תמיכתכם בה, מבקשת לתקן באופן פשוט ואלגנטי, לטעמי, את חוק זכויות אנשים עם מוגבלות.

סטס מיסז'ניקוב: מהדיון בוועדה עולה באופן מפורש כי משרד החינוך מעביר כיום תקציב להנגשת מוסד חינוכי רק כאשר בעל המוגבלות נרשם לאותו מוסד חינוכי.

סטס מיסז'ניקוב: משמע, חודשיים–שלושה חודשים טרם תחילת הלימודים.

סטס מיסז'ניקוב: ניסיון העבר והניסיון האישי מוכיחים כי מאחר שהנגשת מוסדות חינוך אורכת זמן רב, לעתים אף כמה שנים, תלמידים עם מוגבלויות נאלצים ללמוד במוסדות חינוך שאינם נגישים, על כל התלאות וההשפלה שכרוכים בכך, עד שהמבנה מותאם לצורכיהם.

סטס מיסז'ניקוב: הצעת החוק משנה הסדר זה וקובעת כי רשות מקומית תבוא מטעמה ותברר, חודשים רבים טרם הגעת התלמיד בעל המוגבלות לבית-הספר או למוסד חינוכי, את הצורך בביצוע התאמת נגישות לאותו ילד בעל מוגבלות.

סטס מיסז'ניקוב: בכך יוקדם באופן משמעותי מועד הרישום הפורמלי, דבר אשר יאפשר לרשויות מקומיות לקבל את התקציבים המתאימים, לצאת למכרזים, לתכנן, להתחיל ולסיים את כלל פעולות ההנגשה באופן ראוי ובטוח טרם כניסת הילד למוסד לימודי.

סטס מיסז'ניקוב: משמע, כאשר תעביר לראשונה הרשות המקומית את טופסי ההרשמה למוסדות הלימודים, תברר היא – מיוזמתה וכפי שראוי – אם תלמיד אינו בעל מוגבלות פיזית, ואם כן, תחל בפעולות תקצוב והנגשה.

סטס מיסז'ניקוב: מתן פרק זמן משמעותי וארוך יותר לביצוע פעולות הנגשה יאפשר לנצל את התקציבים המוקנים במלואם ולבצע את הפעולות הדרושות לטובת ילדים אלה.

סטס מיסז'ניקוב: בכך אולי נפסיק לשמוע אחת לחודשיים על כך שילדים בעלי מוגבלויות לא יכולים להיכנס לבתי-ספר בשל מוגבלות פיזית.

סטס מיסז'ניקוב: בימים אלה אנחנו גם עושים מאמצים רבים כדי להגיע להסכמות עם שרת החינוך ומשרד המשפטים בנוגע להצעת החוק הזאת.

סטס מיסז'ניקוב: אני מקווה שנגיע להסכמות.

סטס מיסז'ניקוב: אני מבטיח כי מהרגע שהצעת החוק תאושר בקריאה ראשונה ועד הקריאה השנייה והשלישית נגיע לסיכומים.

סטס מיסז'ניקוב: נעשה כל מאמץ להגיע לסיכומים עם שרת החינוך ועם משרד המשפטים, וביחד נסיים את מלאכת הקודש הזאת והחקיקה המאוד חשובה הזאת.

סטס מיסז'ניקוב: אנא, בבקשה, תתמכו בהצעת החוק הזאת.

סטס מיסז'ניקוב: תודה.

אמנון כהן: תודה למציע החוק.

אמנון כהן: אני רואה את רשימת הדוברים, אבל כולם מישראל ביתנו.

אמנון כהן: לכן אני חושב שחבר הכנסת סטס מיסז'ניקוב ייצג אתכם נאמנה והסביר את החוק לכל חברי הכנסת שיושבים כאן.

אמנון כהן: אפשר כבר להצביע, אבל יש אחד שאינו מסיעת ישראל ביתנו ובכל זאת רוצה לחזק את החוק הזה.

אמנון כהן: הוא מסיעת "דג'יגאר".

אמנון כהן: חבר הכנסת גדעון סער, בבקשה.

גדעון סער: "דג'יגאר".

גדעון סער: אדוני היושב-ראש, אני חושב שאתה, כיושב-ראש הישיבה, גם צריך לבאר, לטובת הפרוטוקול, את משמעות המונח.

אמנון כהן: אני נותן לך לעשות את זה.

אמנון כהן: בבקשה, אדוני.

גדעון סער: אדוני היושב-ראש, אני תמה אם שוב חסר נציג ממשלה.

אמנון כהן: התורנית היא שרת החינוך, ויש לה דין ודברים עם בית-המשפט.

אמנון כהן: הם מתייעצים ומכינים את עצמם.

אמנון כהן: זו ממשלה שלפי דעתך צריכה כבר לסיים את הקדנציה שלה, ולכן אני חושב – – –

גדעון סער: היא גם תורנית, גם החוק הזה עוסק במערכת החינוך, וגם לזה היא לא מצליחה להגיע.

אמנון כהן: אתה רואה מה זה.

סטס מיסז'ניקוב: גדעון, איך אתה תמיד מצליח לדבר – – –

אמנון כהן: הוא נשאר בכוונה.

גדעון סער: אדוני היושב-ראש, עליתי כדי לשבח את חבר הכנסת סטס מיסז'ניקוב – – –

אמנון כהן: וקבוצת חברי הכנסת.

גדעון סער: אני לא יודע מי האחרים שחתמו, אבל הוא הציג בשם החברים.

גדעון סער: אני חושב שזה נושא חשוב.

גדעון סער: בקדנציה הקודמת עזרתי הרבה לחבר הכנסת שאול יהלום, שהיה אז יושב-ראש ועדת העבודה והרווחה, להעביר רפורמה שלמה בנושא הנגישות.

גדעון סער: ברוך השם עלה הדבר בידינו.

גדעון סער: זה נושא מאוד חשוב וכואב להרבה מאוד משפחות בישראל, כך שכמובן אצביע בעד.

גדעון סער: רק בעיה אחת יש לי, אדוני היושב-ראש, ובעצם כבר רמזתי עליה.

גדעון סער: כתוב: מוצע להסמיך את שר החינוך לקבוע הוראות לעניין מימוש החובה לביצוע התאמות הנגישות.

גדעון סער: אני מודה שכל דבר שקשור בשרת החינוך הזאת – קשה לי מאוד לסמוך.

גדעון סער: אני בטוח שהחוק יהיה מצוין, חוק מעולה, אנחנו פה נחוקק, אבל תראו – כבר יותר משלושה שבועות יש שביתה בבתי-הספר; יש שביתה באוניברסיטאות כמעט שלושה שבועות.

גדעון סער: מה עושה שרת החינוך?

גדעון סער: אנחנו יודעים שהתלמידים ברחובות, אין התקדמות, מנסים לכפות באמצעות צווי-מניעה ללמד, יש סכנה שכל המשבר יחריף ויגיע לסקטורים אחרים במשק.

גדעון סער: הכול מכיוון שהיא לא קיימת.

גדעון סער: היא לא קיימת.

גדעון סער: אני חושש שאם היא לא קיימת, אז גם יהיה קשה לסמוך עליה שהיא תקבע את אותן הוראות לעניין מימוש החובה לביצוע התאמות נגישות, לפי הצעתו של חבר הכנסת מיסז'ניקוב.

גדעון סער: לכן יש לי הצעה לחבר הכנסת מיסז'ניקוב.

גדעון סער: החוק הזה, כאשר יחזור לוועדת העבודה והרווחה, כדי שיהיה לשרה תמריץ לבצע את זה, אולי תוסיף נכבה, אולי תוסיף קווי 67'.

גדעון סער: תכניס איזה משהו שמדבר אליה, כי סתם ילדים, תלמידים, בעיות, מצוקות, זה לא מסוג הדברים שמניעים אותה לפעולה.

גדעון סער: תודה.

אמנון כהן: תודה לחבר הכנסת גדעון סער.

אמנון כהן: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה בקריאה ראשונה על הצעת חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות (תיקון מס' 5) (הודעה בעת רישום למוסדות חינוך), התשס"ח–2007, של חבר הכנסת סטס מיסז'ניקוב.

אמנון כהן: נא להצביע.

אמנון כהן: הצבעה מס' 11 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 8 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות (תיקון מס' 5) (הודעה בעת רישום למוסדות חינוך), התשס"ח–2007, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

אמנון כהן: שמונה בעד, אין מתנגדים ואין נמנעים.

אמנון כהן: אני קובע שהצעת חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות (תיקון מס' 5) (הודעה בעת רישום למוסדות חינוך), התשס"ח–2007, התקבלה בקריאה ראשונה, והיא תעבור לדיון בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות לשם הכנתה לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

אמנון כהן: חברי חברי הכנסת, תם סדר-היום.

אמנון כהן: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום רביעי, כ"ו בחשוון התשס"ח, 7 בנובמבר 2007, בשעה 11:00.

אמנון כהן: ישיבה זו נעולה.