ישיבת מליאה, כנסת 17, פרוטוקול מספר הישיבה המאה-ושבעים-ושש של הכנסת השבע-עשרה, 2007-12-03 00:00

אמנון כהן: הנני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

אמנון כהן: היום יום שני, כ"ג בכסלו התשס"ח, 3 בדצמבר 2007.

אמנון כהן: בבקשה, הודעה למזכיר הכנסת.

איל ינון: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (מס' 76) (תיקון מס' 2), התשס"ח–2007.

איל ינון: לדיון מוקדם: הצעת חוק יסודות התקציב (תיקון – קיצוץ רוחבי ושימוש בעודפים), התשס"ח–2007, מאת חבר הכנסת אופיר פינס-פז; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (פטור ממס בגין שירות מילואים), התשס"ח–2007, מאת חבר הכנסת אפי איתם; הצעת חוק העונשין (תיקון – ענישה מוגברת בשל שלוש עבירות אלימות), התשס"ח–2007, מאת חבר הכנסת יוחנן פלסנר וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק-יסוד: הממשלה (תיקון – ניהול משא-ומתן מדיני), מאת חבר הכנסת דוד רותם וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק-יסוד: נשיא המדינה (תיקון – הפסקת כהונת נשיא המדינה בשל הגשת כתב אישום), מאת חבר הכנסת אבשלום וילן; הצעת חוק חובת המכרזים (תיקון – איסור התקשרות עם גורם מפלה), התשס"ח–2007, מאת חברי הכנסת דב חנין ורן כהן וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק בתי-דין רבניים (נישואין וגירושין) (תיקון – סמכות שיפוט בהסכמה), התשס"ח–2007, מאת חבר הכנסת אלי אפללו; הצעת חוק השבות (תיקון – זכויות בני משפחה), התשס"ח–2007, מאת חבר הכנסת צבי הנדל; הצעת חוק יסודות התקציב (תיקון – שקיפות והרחבת הדיווח על מבנה השכר בשירות המדינה), התשס"ח–2007, מאת חברת הכנסת שלי יחימוביץ; הצעת חוק מגן-דוד-אדום (תיקון – אגרות הסעה), התשס"ח–2007, מאת חברת הכנסת סופה לנדבר; הצעת חוק הודעה לעובד (תנאי עבודה) (תיקון – העברת הודעה תוך שבוע לבני הנוער העובדים), התשס"ח–2007, מאת חברי הכנסת שלי יחימוביץ ואלכס מילר; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – הקרן לילדים ובני נוער בסיכון), התשס"ח–2007, מאת חבר הכנסת יעקב כהן; הצעת חוק הרשות לוועדות רפואיות, התשס"ח–2007, מאת חברי הכנסת משה גפני ואחמד טיבי; הצעת חוק האזרחות (תיקון – השוואת מעמדו של קטין למעמדו של הורהו או אפוטרופוסו), התשס"ח–2007, מאת חבר הכנסת מיכאל נודלמן; הצעת חוק שמירת הסביבה החופית (תיקון – אגם כינרת), התשס"ח–2007, מאת חברי הכנסת דב חנין וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק הכנסת (תיקון – הסדרת פעולתם של שדלנים (לוביסטים)), התשס"ח–2007, מאת חברי הכנסת שלי יחימוביץ וגדעון סער; הצעת חוק התקשורת (בזק ושידורים) (תיקון – שידור בערוץ פתוח של נבחרות וקבוצות ישראליות),

איל ינון: התשס"ח–2007, מאת חברי הכנסת גלעד ארדן ויואל חסון; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (שכר נושא משרה בחברה), התשס"ח–2007, מאת חבר הכנסת אליהו גבאי וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (הגבלת נסיעה של רכב מסחרי בכביש מס' 1), התשס"ח–2007, מאת חבר הכנסת אופיר פינס-פז; הצעת חוק שמירת הסביבה החופית (תיקון – ים כינרת), התשס"ח–2007, מאת חבר הכנסת אופיר פינס-פז; הצעת חוק הביקורת הפנימית (תיקון – החלת חובת ביקורת פנימית באגודות עות'מאניות), התשס"ח–2007, מאת חבר הכנסת זבולון אורלב; הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון – נטיעת עצים חלופיים), התשס"ח–2007, מאת חבר הכנסת אופיר פינס-פז; הצעת חוק שירות המדינה (גמלאות) (תיקון – רציפות העסקה), התשס"ח–2007, מאת חבר הכנסת צחי הנגבי.

איל ינון: מסקנות ועדת הכספים בעקבות דיון מהיר בנושא: מכרוז ומסחור האשפוז הסיעודי – של חברי הכנסת מרינה סולודקין ויעקב מרגי.

איל ינון: תודה.

אמנון כהן: תודה למזכיר הכנסת.

אמנון כהן: 2.

אמנון כהן: הוויתורים הישראליים במסגרת ועידת אנאפוליס;

אמנון כהן: הנושא הראשון על סדר-היום הוא הצעות להביע אי-אמון בממשלה.

אמנון כהן: הצעה ראשונה, של סיעת הליכוד – להביע אי-אמון בממשלה בנושא: הוויתורים הישראליים במסגרת ועידת אנאפוליס.

אמנון כהן: אני מזמין את חבר הכנסת יובל שטייניץ לנמק את ההצעה מטעם הסיעה במסגרת זמן של עד עשר דקות.

אמנון כהן: בבקשה.

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש, השרים, כנסת נכבדה, בכל תולדותיה של מדינת ישראל, במהלך 60 שנות קיומה, לא היתה ועידה בין-לאומית משפילה כל כך, מבזה כל כך, גלותית כל כך מבחינת מעמדנו והתנהגותנו, כמו ועידת אנאפוליס.

יובל שטייניץ: ועידת השלום באנאפוליס, אדוני היושב-ראש, איננה ועידת שלום.

יובל שטייניץ: לצערי הרב, יש סבירות גבוהה שהיא ועידת טרור ומלחמה – בדיוק כמו ועידת קמפ-דייוויד לפני שבע שנים.

יובל שטייניץ: ההשפלה, ההתבזות, הגלותיות, הושטת הלחי השנייה מצדה של מדינת ישראל והנכונות להבליג על הפרת כל ההסכמים הקודמים – הכניסה למשא-ומתן תחת אש, תחת רקטות על שדרות, ותוך השלמה עם הפרת כל ההסכמים הקודמים – כך לא עושים שלום; כך עושים מלחמה.

יובל שטייניץ: זאת היתה טעותו של אהוד ברק בשנת 2000 – ויְקַו לעשות שלום ויעש אינתיפאדה שלמה – וזאת טעותה של הממשלה הנוכחית.

יובל שטייניץ: מאז תחילת כהונתי בכנסת, בתשע השנים האחרונות, מעולם לא הרגשתי כל כך מושפל ומבוזה, לא רק כישראלי – כיהודי, כיהודי, כבן לעם היהודי – כמו בוועידת אנאפוליס.

יובל שטייניץ: רבותי, כל אחד מאתנו, כל חתן בחופתו, מברך, נשבע, בנוסח הבא: "אם אשכחך ירושלים תשכח ימיני, תדבק לשוני לחכי אם לא אעלה את ירושלים על ראש שמחתי".

יובל שטייניץ: אפילו אהוד אולמרט, בחתונתו, ודאי חזר על אותה שבועה מסורתית – אם אשכחך ירושלים – אבל, אדוני ראש הממשלה, אתה שכחת.

יובל שטייניץ: בכל נאומך באנאפוליס לא העלית את שם ירושלים, בירת ישראל, עיר הקודש, על דל שפתותיך, אפילו פעם אחת.

יובל שטייניץ: אהוד אולמרט משווה את עצמו לאחרונה לבן-גוריון, למנחם בגין, ליצחק רבין – ממשיך דרכם.

יובל שטייניץ: תתבייש לך, אדוני ראש הממשלה.

יובל שטייניץ: בן-גוריון היה שומע את דברי אבו מאזן על ירושלים ונמנע מלדבר על ירושלים בירת העם היהודי ובירת ישראל?

יובל שטייניץ: מנחם בגין היה מגיע לוועידה בין-לאומית ונמנע מאזכורה של ירושלים?

יובל שטייניץ: יצחק רבין?

יובל שטייניץ: אני רוצה להזכיר לחברי הכנסת.

יובל שטייניץ: אהוד אולמרט – ממשיך דרכו של רבין, כן?

יובל שטייניץ: בוועידת קזבלנקה, מול כל העולם הערבי, כאשר כמה שרי חוץ ערבים דיברו על כך שישראל צריכה לוותר על ירושלים המזרחית, על הר-הבית, קם יצחק רבין ז"ל – הוא לא שתק – ונשא נאום על ההיסטוריה היהודית, על ירושלים, על אלפיים שנות געגועים ותפילה לירושלים.

יובל שטייניץ: כשיצחק רבין שמע שהערבים מדברים, תוך התעלמות מההיסטוריה היהודית, מהדת היהודית ומהזכויות של העם היהודי בירושלים, הוא קם – בקזבלנקה, לא באנאפוליס, בקזבלנקה שבמרוקו – קם רבין, ומול כל העולם הערבי נשא נאום חוצב להבות על הקשר של העם היהודי לירושלים, והזכיר שכולנו מתפללים: אם אשכחך ירושלים תשכח ימיני.

יובל שטייניץ: זה רבין.

יובל שטייניץ: אבל אהוד אולמרט שומע את אבו מאזן מדבר על ירושלים, ושותק.

יובל שטייניץ: בנאומו של אהוד אולמרט, המלה ירושלים לא הוזכרה אפילו פעם אחת.

יובל שטייניץ: מי לא שכח?

יובל שטייניץ: אבו מאזן.

יובל שטייניץ: אבו מאזן, הפלסטיני, הזכיר את ירושלים.

יובל שטייניץ: ראש ממשלת ישראל – ירושלים יוק.

יובל שטייניץ: בוש לך, אהוד אולמרט, על הפרת שבועתך – לא רק לבוחרים, גם בחופתך.

יובל שטייניץ: בכלל, האסימטריה בנאומים בוועידת אנאפוליס היתה מדהימה.

יובל שטייניץ: אבו מאזן דרש הכול.

יובל שטייניץ: הכול – גבולות 67', חזרת הפליטים על-פי החלטה 194 – לא שכח דבר – ירושלים, הכול.

יובל שטייניץ: מה דרש אולמרט?

יובל שטייניץ: האם אולמרט הציג בתגובה קווים אדומים כלשהם?

יובל שטייניץ: האם הזכיר ראש ממשלתנו שבהחלטות האו"ם, ב-242, מדובר על גבולות בני-הגנה שישראל זכאית להם?

יובל שטייניץ: אולמרט לא דרש דבר, לא הציג קווים אדומים.

יובל שטייניץ: אני רוצה להזכיר לשרים ולראש הממשלה מה אמר טוני בלייר בריאיון ל"הארץ" אתמול – אני מצטט – אמר טוני בלייר, ראש ממשלת בריטניה לשעבר, הוא צריך להיות מאוד זהיר, אבל הוא אמר.

יובל שטייניץ: טוני בלייר הסביר: לוּ הייתי ישראלי, לא הייתי נכנס לכל משא-ומתן על מדינה פלסטינית כל עוד לא הייתי בטוח לחלוטין שהמדינה הזאת תהיה מדינה שוחרת שלום ודו-קיום, ומדינה לוחמת בטרור ובקיצוניות.

יובל שטייניץ: טוני בלייר מבין את זה, וממשלת ישראל, אהוד אולמרט, אהוד ברק, ציפי לבני?

יובל שטייניץ: אתם לא מבינים את מה שמבין טוני בלייר?

יובל שטייניץ: אתם נכנסים למשא-ומתן תחת אש?

יובל שטייניץ: רזי ברקאי שדר הרדיו ב"גלי צה"ל", אמר הבוקר בתוכניתו, ואני מצטט – ציטוט מדברי רזי ברקאי, זה לא אני, זה רזי ברקאי ב"גלי צה"ל" מהבוקר: אולמרט – כך אמר רזי ברקאי לחבר הכנסת אורון שאותו ראיין – מבצע את המצע – – –

אמנון כהן: חבריך לסיעה.

גדעון סער: יש לי רק הערה, זה אוֹלמרט, חוץ מזה אתה צודק.

יובל שטייניץ: אוֹלמרט, צודק.

יובל שטייניץ: אמר רזי ברקאי הבוקר: אולמרט מבצע את המצע של מרצ.

יובל שטייניץ: אני חוזר, רזי ברקאי, ציטוט: אולמרט מבצע את המצע של מרצ.

יובל שטייניץ: לא של קדימה, כי במצע של קדימה לא כתוב על ויתור על ירושלים ועל הכותל ועל הר-הבית.

אורי אריאל: איזו עליזה?

אורי אריאל: עליזה בראשי?

אורי אריאל: מה זה?

יובל שטייניץ: לא, עליזה אולמרט.

אחמד טיבי: ההערה הזאת לא היתה במקומה, אפילו – – – למען כבודו של ביבי – – –

אורי אריאל: – – –

יובל שטייניץ: טיבי, אני מקבל את התיקון שלך.

יובל שטייניץ: אולמרט מבצע את המצע של מרצ ו"שלום עכשיו".

אורי אריאל: או, זה בסדר.

יובל שטייניץ: רבותי, אני רוצה לחשוף מה באמת – – –

יולי יואל אדלשטיין: למרות – – –

ישראל כץ: – – –

אורי אריאל: לשם שינוי, אתה צודק – – –

בנימין נתניהו: אל תיסחף בהסכמה.

אחמד טיבי: אמרתי – – –

אמנון כהן: חבר הכנסת טיבי, תודה.

אמנון כהן: בבקשה.

יובל שטייניץ: רבותי חברי הכנסת, אני רוצה לחשוף מה עמד באמת מאחורי ההתבזות הישראלית באנאפוליס.

יובל שטייניץ: היה אולטימטום סעודי או דרישה סעודית לארבעה תנאים משפילים מאין כמותם.

יובל שטייניץ: האמריקנים היססו אם אפשר להסכים לתנאים הללו.

יובל שטייניץ: אבל בעידודו של ראש הממשלה אולמרט, האמריקנים על אפם ועל חמתם נכנעו לתנאים האלה ביחד אתנו.

יובל שטייניץ: ואלה היו התנאים של הסעודים.

יובל שטייניץ: כלומר, שימו לב כמה עלה כדי לקבל יריקה בפרצוף וסטירת לחי מהסעודים: א.

יובל שטייניץ: הסעודים התנו את השתתפותם בכך שלא יהיו לחיצות ידיים – שיוסכם מראש שלא יהיו לחיצות ידיים ביניהם לבין היהודים, או הישראלים – – –

יולי יואל אדלשטיין: וציפי לא ידעה את זה?

יובל שטייניץ: ציפי אחר כך התחננה, ואמרה: חבל, זה היה יכול להיות טוב.

יובל שטייניץ: איזה בושה.

יובל שטייניץ: איפה ההדר הבית"רי של ציפי לבני שהסעודים לא לוחצים את ידה?

יובל שטייניץ: והיא אחר כך מסבירה להם כמה טוב היה אילו היו לוחצים ידיים לישראלית ויהודייה כמוה.

יובל שטייניץ: התנאי הסעודי הראשון שממשלת ישראל הסכימה לו דרך האמריקנים, אדוני יושב-ראש הסיעה – לא יהיו לחיצות ידיים עם היהודים והישראלים.

לימור לבנת: היא ייללה שמתייחסים אליה כמו למצורעת.

יובל שטייניץ: התנאי השני היה – והאמריקנים לא רצו להסכים לזה, זו אנטישמיות, זו גזענות – ששרי החוץ הערבים ייכנסו מדלת אחרת, כדי שלא ייפגשו ליד הדלתות.

יובל שטייניץ: רק היה חסר שישימו ליהודים טלאי צהוב, ולזה הם קוראים ועידת שלום, הישג.

יובל שטייניץ: הסעודים ישבו אתנו בחדר אחד, אבל נכנסו בדלתות אחרות.

אמנון כהן: אדוני, אתה כבר צריך לסיים.

יובל שטייניץ: אני כבר מסיים.

יובל שטייניץ: התנאי השליש, אדוני – חמור מכול – הסעודים התנו את השתתפותם בכך שראש ממשלת ישראל לא יזכיר בנאומו, ולא ידבר על בבת-עיננו, ירושלים.

יובל שטייניץ: והתנאי הרביעי היה לא מאתנו – אבל קשור אלינו – מאבו מאזן.

יובל שטייניץ: הסעודים דרשו שאבו מאזן לא יתייחס בנאומו לעם היהודי, או להיסטוריה היהודית, או למדינת היהודים.

יובל שטייניץ: וכך קרה, אדוני היושב-ראש – דבר שלא קרה מאז הגלות וההשפלה של העם היהודי בגלות, שאולמרט דיבר על העם הפלסטיני הערבי, ועל הזכויות ההיסטוריות, ועל הסבל הפלסטיני, ועל מוסלמים וערבים פעם ועוד פעם, ואבו מאזן לא הוציא מפיו את המלה יהודי, היסטוריה יהודית, דת יהודית, עם יהודי.

יובל שטייניץ: על ארבעה פשעים כולנו נכלמנו.

יובל שטייניץ: ועידת שלום ללא לחיצות ידיים, עם כניסות בדלתות נפרדות ליהודים ולערבים, דרישת הסעודים שאולמרט יתחייב שלא להזכיר את ירושלים, ואבו מאזן יתחייב שלא להזכיר את היהודים.

אמנון כהן: תודה.

יובל שטייניץ: עוד שנייה, בבקשה.

יובל שטייניץ: רבותי, במקום להמשיך לפאר את אבו מאזן ופיאד כעושי שלום, צריך לומר את האמת.

יובל שטייניץ: מי ששולל את קיומה של – – –

אמנון כהן: חבר הכנסת שטייניץ.

יובל שטייניץ: עוד שנייה, בבקשה.

אמנון כהן: אתה לא יכול להגיד כל רגע כל שנייה.

יובל שטייניץ: אני מבקש חצי דקה, לסיים.

אמנון כהן: לא, גמרנו.

אמנון כהן: משפט אחרון ותסיים.

יובל שטייניץ: אוקיי, משפט אחרון.

יובל שטייניץ: מי שמסרב להוציא מפיו את המלים עם יהודי, מדינה יהודית, דת יהודית, או היסטוריה יהודית, הוא לא פרטנר לשלום.

אמנון כהן: תודה רבה.

יובל שטייניץ: והממשלה הזאת מבזה לא רק את ההדר הבית"רי, גברתי שרת החוץ, אלא כל יהודי גאה באשר הוא ביזיתם בהתנהגותכם הגלותית.

יובל שטייניץ: תודה רבה.

אמנון כהן: יובל, פעם הבאה אני אוריד לך חמש דקות.

אמנון כהן: שרת החוץ תצטרך להשיב על שתי ההצעות ביחד.

אמנון כהן: לכן, אנחנו כרגע בהצעה השנייה – בהצעת סיעות האיחוד הלאומי – מפד"ל ויהדות התורה להביע אי-אמון בממשלה בנושא הוויתורים של ראש הממשלה באנאפוליס והסכמתו להקמת מדינה פלסטינית וחלוקת ירושלים והסכנה הביטחונית שתיווצר בגללם.

אמנון כהן: ינמק את הצעת האי-אמון חבר הכנסת אליהו גבאי, בבקשה.

אליהו גבאי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אכן זו הוועידה, ועידת ההשפלה, ועידת הביזיון – אפשר לתת לה את השם הזה – ולא ועידת אנאפוליס; כאשר ראש ממשלתנו מייצג שם את הפלסטינים, ולא את מדינת ישראל.

אליהו גבאי: על מה הוא דיבר?

אליהו גבאי: על הסבל של העם הפלסטיני, כאשר את הסבל של העם הפלסטיני יצרו הפלסטינים עצמם, וגם את הסבל של העם היהודי יצרו הפלסטינים – הרצח, והטרור, וההרס והחורבן שיצרו באזור הזה – זה הפלסטינים.

אליהו גבאי: הם בלבד הביאו את זה על עצמם.

אליהו גבאי: את זה הוא לא מזכיר.

אליהו גבאי: מה הוא נסע לעשות שם?

אליהו גבאי: להציג את הפלסטינים, את סבלם?

אליהו גבאי: רבותי, האם, אדוני ראש הממשלה, שמעת על הפליטים היהודים שבאו מארצות ערב, מסוריה, מלבנון, שגורשו ממצרים, שגורשו מעירק – אני באתי מבגדד, משם גורשנו ובאנו לארץ-ישראל, ויישבו אותם במעברות ובאוהלים.

קריאה: – – –

אליהו גבאי: מדינת ישראל ידעה ליישב את הפליטים שגורשו מארצות ערב, ובמה משקיעות מדינות ערב את המיליארדים מהנפט שהן אוספות?

אליהו גבאי: בטרור ובהון.

אליהו גבאי: האם הן לא יכלו להשקיע מעט מהכסף הזה במטרות הומניות של שיקום הפליטים בארצות ערב?

אליהו גבאי: אלא שהם השקיעו את כספי הנפט בטרור.

אליהו גבאי: ראש ממשלת ישראל עומד שם ואומר: כולנו נתגייס לעזור בשיקום הפליטים.

אליהו גבאי: בשביל זה אתה נשלחת לשם?

אליהו גבאי: קורבנות הטרור נוצרו על-ידי הפלסטינים, קורבנות ההרס והחורבן שקרו כאן.

אליהו גבאי: זה היה במקום לקרוא למדינות המפרץ לתרום לפליטים וליישובם של הערבים בארצות שהם נמצאים בהן, ולא להביא אותם ולהעמיס אותם לא כאן, ולא ברשות הפלסטינית, כך הוא חושב.

אליהו גבאי: רבותי, איך יכולת לשבת שם בוועידה הזאת ולשמוע את הנאום של אבו מאזן, כאשר כולו דרישות ממדינת ישראל?

אליהו גבאי: שום דבר שם לא מתייחס להפרות ההסכמים שלהם.

אליהו גבאי: הם לא קיימו שום הסכם.

אליהו גבאי: מדינת ישראל רק נותנת, ונותנת, ונותנת – שחרור אסירים, ביטול מחסומים, העברת כספים.

אליהו גבאי: והאיוולת של שחרור רוצחים פעם אחר פעם – ולא לומדים מזה.

אליהו גבאי: לספק שריוניות – היום קראנו בכותרות העיתונים מי ביצע את הרצח הנתעב של עידו זולדן, מי אם לא השוטרים הפלסטינים, שהוא מבדיל בינם לבין ה"חמאס".

אליהו גבאי: עליו לדעת שאין שום הבדל ולא חשוב מי יורה "קסאמים" ומי רוצח.

אליהו גבאי: אין הבדל בין "חמאס" ובין שוטרים פלסטינים.

אליהו גבאי: שיבדוק את זה במשך הזמן.

אליהו גבאי: השבועה שנשבעו דורות של יהודים בגולה וגם כאן – אם אשכחך ירושלים תשכח ימיני תדבק לשוני לחכי – מה היא אומרת?

אליהו גבאי: אולי חשוב שתשנן את זה לעצמך?

אליהו גבאי: אם אשכחך ירושלים תשכח ימיני – כלומר, אם אני לא מסוגל להגן על ירושלים בידי, עדיף שלא תהיה לי יד ימין.

אליהו גבאי: עלי להילחם על ירושלים ולהיאבק עליה.

אליהו גבאי: אם לא הצלחתי בידי – עלי לעשות את זה בלשון.

אליהו גבאי: תדבק לשוני לחכי – בתפילה, בשירה, בסיפורים.

אליהו גבאי: צריך להתפלל על ירושלים.

אליהו גבאי: אם גם בלשון אני לא יכול, כי אין לי סידור או כל דבר אחר – אם לא אזכרכי.

אליהו גבאי: זו הסיבה ששוברים את הכוס ונשבעים את השבועה.

אליהו גבאי: גם כשבונים בית משאירים קטע לא מסויד כדי שתהיה תזכורת לחורבן הבית.

אליהו גבאי: אז אתה הולך ובוגד במשחררי ירושלים ומנהל משא-ומתן על ירושלים?

אליהו גבאי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כנראה ראש הממשלה ביזה את עם ישראל – לא הרים את כבודו של עם ישראל, אלא ביזה אותו והשפיל אותו.

אליהו גבאי: יכול להיות שהוא ברח לשם כדי לברוח מהצרות מבית.

אליהו גבאי: במקום לטפל בשביתת המורים – האם לא שמעת על עצומה בחתימתם של 64 חברי הכנסת שקוראים לך להתערב כדי להפסיק את שביתת המורים?

אליהו גבאי: האם לא שמעת על כך ש-40 חברי הכנסת חתמו על דרישה לפטר את השרה?

אליהו גבאי: ואתה בורח לשם.

אליהו גבאי: גם שם אטמת בוודאי את אוזניך כדי שלא לשמוע את הבעיות מבית.

אליהו גבאי: במקום שתטפל בבעיות, אתה בורח לשם להשפיל את מדינת ישראל.

אליהו גבאי: לא ייצגת שם את מדינת ישראל, אלא לצערנו ייצגת את הרשות הפלסטינית.

אליהו גבאי: היית צריך לקום שם ולדבר על הוויתורים שעשינו לפלסטינים.

אליהו גבאי: היית צריך לדבר על הגירוש האכזר שנעשה בגוש-קטיף, על כך שנתת את זה למחבלים הפלסטינים ומשם הם יורים.

אליהו גבאי: לא יכולת להזכיר את שדרות שמופגזת יום-יום משטח של יהודים שגורשו מביתם?

אליהו גבאי: לא הזכרת את העלות של ההרס והחורבן שעשית בעזה ואת היישובים הסובלים בעוטף-עזה.

אליהו גבאי: מה יש לך לצפות מוועידה כזאת?

אליהו גבאי: האם אבו מאזן סיפק סחורה כלשהי?

אליהו גבאי: מה אתה רוצה להחיות, בובה?

אליהו גבאי: אין לך מה לצפות מאבו מאזן.

אליהו גבאי: הוא ייצג את העם שלו, אתה לא ייצגת את העם שלך, אדוני ראש הממשלה.

אליהו גבאי: אתה עצמך, כאשר היית ראש העיר ונאמת לא פעם על ירושלים, אמרת: ירושלים היא סלע קיומנו.

אליהו גבאי: נאמת על ירושלים, אבל מה קרה עכשיו?

אליהו גבאי: הזיכרון שלך הלך?

אליהו גבאי: איפה הזיכרון שלך?

אליהו גבאי: את מי אתה מייצג בממשלת ישראל?

אליהו גבאי: הציבור שבחר בקדימה כנראה לא ידע שהוא בחר במצע של מרצ.

אליהו גבאי: אדוני ראש הממשלה, בוא תפתור את הבעיות מבית, תודה ותתנצל על ההשפלה שגרמת שם לעם ישראל.

אליהו גבאי: אמרת: אנחנו נחושים לפעול לסיום שפיכות הדמים, להתעמת עם הטרור וההסתה המבוצעים על-ידי הפלסטינים או הישראלים.

אליהו גבאי: הישראלים מבצעים טרור?

אליהו גבאי: הישראלים מבצעים את הטרור?

אליהו גבאי: למה לא הזכרת מי מבצע את הטרור?

אליהו גבאי: הם עושים את זה בשמות שונים ומשונים – חלק נקראים "חמאס", חלק "עז אל-דין אל-קסאם", חלק "גדודי חללי אל-אקצא".

אליהו גבאי: למה לא הזכרת את הטרור שהם מבצעים?

אליהו גבאי: מי עושה את ההסתה בבתי-הספר ובמערכת החינוך שלהם אם לא הרשות הפלסטינית בכבודה ובעצמה?

אליהו גבאי: מה מייצרת הטלוויזיה הפלסטינית?

אליהו גבאי: הסתה נגד מדינת ישראל.

אליהו גבאי: ראית את המפה של הרשות הפלסטינית?

אליהו גבאי: מדינת ישראל מופיעה שם?

אליהו גבאי: אני רוצה לספר לך משהו.

אליהו גבאי: פעם בני, כאשר היה קטן והביאו לו במתנה גלובוס, סובב את הגלובוס וחיפש היכן ישראל.

אליהו גבאי: הראיתי לו את ישראל על הגלובוס.

אליהו גבאי: והוא אמר: טוב שישראל נמצאת ליד הים.

אליהו גבאי: שאלתי אותו: מה טוב בזה שהיא ליד הים?

אליהו גבאי: אמר: כי אין מקום לרשום את שמה של מדינת ישראל ולכן רושמים את שמה על הים.

אליהו גבאי: מדינה כזאת קטנה, שאין בגלובוס מקום לרשום את שמה, אז אתה הולך לנהל משא-ומתן?

אליהו גבאי: על מה אתה מנהל משא-ומתן?

אליהו גבאי: לכן, אנא ממך, אדוני ראש הממשלה, תכה על חטא.

אליהו גבאי: תעמוד כאן ותאמר: חטאתי, עוויתי, פשעתי, כדי שהעם ידע ששם השפלת את מדינת ישראל ואנחנו צריכים מנהיגות שתזקוף את קומתנו, שתדע להגן על זכויותינו, שתטפל פה בבעיות השעה, ואולי יעלה במקומך ראש ממשלה אחר שיביא את התקווה ואת החזון לעם ישראל.

אליהו גבאי: תודה רבה.

אמנון כהן: תודה לחבר הכנסת אליהו גבאי.

אמנון כהן: אני מזמין את שרת החוץ ציפי לבני להשיב במשולב על הצעות האי-אמון של סיעת הליכוד ושל סיעות האיחוד הלאומי – מפד"ל ויהדות התורה.

אמנון כהן: בבקשה.

ציפי לבני: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, השבוע שעבר היה שבוע שקידם את האינטרסים הביטחוניים והמדיניים של מדינת ישראל.

ציפי לבני: לפני אנאפוליס עמדתי כאן, על הדוכן, והצגתי גם את המדיניות וגם את היעדים של מדינת ישראל.

ציפי לבני: ועכשיו, כל שנותר הוא להשוות את היעדים שביקשנו להשיג ואת אלה שהושגו – והיעדים, כולם, הושגו.

ציפי לבני: במסגרת מדיניות הממשלה המבחינה בין הגורמים המתונים והפרגמטיים ברשות הפלסטינית לבין הגורמים הקיצוניים, ביקשנו לפתוח משא-ומתן – – –

אליהו גבאי: גם הטרור של הפלסטינים – – –

גדעון סער: אלה שרצחו – – – הם המתונים?

ציפי לבני: – – – לפתוח משא-ומתן עם הממשלה הפלסטינית הלגיטימית, וכך נעשה.

יובל שטייניץ: אבו מאזן לא הזכיר את העם היהודי – – –

אליהו גבאי: מדוע לא הוזכר – – –

אמנון כהן: חבר הכנסת שטייניץ, תודה.

אמנון כהן: חבר הכנסת גבאי, דיברת עשר דקות, עכשיו תקשיב.

אורי אריאל: זו הממשלה שאחראית על רצח עידו זולדן?

ציפי לבני: מסמך ההסכמות שהושג חשוב הן בשל מה שבתוכו והן בשל מה שאין בו.

ציפי לבני: מה שיש בו: הכפפת כל הסכם עתידי בינינו לבין הפלסטינים ליישום מפת הדרכים, כך שהקמת המדינה הפלסטינית כפופה קודם לכן לביטחון ישראל.

אורי אריאל: עם 14 ההסתייגויות?

אמנון כהן: חבר הכנסת אורי אריאל, לא צריך להפריע בכל משפט.

לימור לבנת: המלחמה בטרור היתה צריכה להיות לפני משא-ומתן לא לפני סיום הסכם – – –

ציפי לבני: שמרנו על יכולת הפעולה של ישראל – – –

לימור לבנת: – – –

ציפי לבני: מראש, אני לא מתכוונת לנהל את העימות הזה, אז אני מקווה שתינתן לי האפשרות להציג את הדברים שנעשו בשבוע שעבר.

גדעון סער: נראה כאילו שלא היית רוצה לבוא – – – כאילו שאת באיזה לחץ.

אמנון כהן: בואו ניתן לה לומר כמה משפטים ברצף.

אמנון כהן: בהמשך ניתן לך.

ציפי לבני: אין בכוונתי להתעמת לא על הצורה ולא על התוכן.

אליהו גבאי: – – –

אמנון כהן: חבר הכנסת גבאי, דיברת עשר דקות, תכבד.

יובל שטייניץ: למה לא ענדתם טלאי צהוב?

אמנון כהן: חבר הכנסת שטייניץ, גם אתה דיברת עשר דקות.

אמנון כהן: בסוף אני אתן לך לשאול שאלה, אבל עכשיו אל תפריע.

לימור לבנת: שם התייחסו אליה כמו אל מצורעת.

יובל שטייניץ: אנחנו מוכנים ללחוץ את ידך.

אמנון כהן: חבר הכנסת שטייניץ, אני קורא אותך לסדר.

לימור לבנת: פה שואלים שאלות.

אמנון כהן: חברת הכנסת לימור לבנת, אני קורא אותך לסדר.

אמנון כהן: בבקשה.

ציפי לבני: כך גם נשמרה יכולת הפעולה של ישראל מול גורמי הטרור באשר הם, וכמובן ובוודאי בעזה, שנשלטת על-ידי ארגוני הטרור.

ציפי לבני: בנושאי תוכן, אנחנו נכנסים למשא-ומתן מבלי שכבלנו את ידיה של ישראל באיזה עניין שתלוי ועומד בינינו לבין הפלסטינים, וכל אלה יידונו במסגרת המשא-ומתן שמתחיל לאחר אנאפוליס.

יובל שטייניץ: תחת אש הרקטות?

ציפי לבני: ביקשנו שלא יהיה לו"ז אכיף, על מנת שלא נמצא את עצמנו מנהלים משא-ומתן ובתאריך מסוים עובר המועד והפלסטינים עוברים, כפי שעשו בעבר, לטרור מסודר, אם כי הבענו את רצוננו להגיע להסדר מוקדם ככל שניתן, אבל זאת בגדר כוונות והבעת רצונות ולא בגדר לו"ז בר-אכיפה.

יובל שטייניץ: אבל הודעתם שלא תנהלו משא-ומתן תחת אש.

ציפי לבני: ביקשנו להקפיד על משא-ומתן בילטרלי, עם תמיכה מבחוץ, אבל ללא מעורבות של הקהילה הבין-לאומית, וכך נעשה, הן במסמך הכוונות והן בהודעות שנאמרו על-ידי המשתתפים חברי הקהילה הבין-לאומית.

ציפי לבני: ביקשנו לקבל את תמיכת העולם הערבי בתהליך משתי סיבות משמעותיות.

ציפי לבני: האחת, אין מנהיג פלסטיני שיכול להתפשר – וכל הסכם בינינו לבין הפלסטינים מבוסס על הבנות הפשרה משני הצדדים – מבלי שיקבל לכך מראש את תמיכת העולם הערבי והסכמתו.

ציפי לבני: כך גם השתתפות של נציגים בכירים מהעולם הערבי יצרה את אותה הבחנה כל כך נדרשת, בין היתר גם בצורך במאבק שמתנהל היום, של כל הגורמים הפרגמטיים והמתונים מול האיום המרכזי והעיקרי שנמצא היום באזור, דהיינו אירן.

ציפי לבני: לכן, הוצאנו לדרך שלושה תהליכים בשבוע שעבר.

ציפי לבני: האחד, משא-ומתן בילטרלי בינינו לבין הפלסטינים, שיישומו כפוף ליישום מפת הדרכים, דהיינו הדרך למדינה פלסטינית תעבור ותמשיך לעבור דרך המלחמה בטרור.

ציפי לבני: התחלנו בצעדים בשטח, בהתאם למפת הדרכים, על מנת שבמקביל לתהליך של הדיון נוכל לראות, גם אנחנו וגם הפלסטינים, שינוי בשטח.

יובל שטייניץ: ויתרתם על מפת הדרכים.

יובל שטייניץ: אתם מנהלים משא-ומתן תחת אש.

ציפי לבני: כל התהליך כולו נעשה בתמיכת העולם הערבי בתהליך עצמו, והמבחן הבא יהיה מפגש גם של המדינות התורמות בפריס בחודש דצמבר, שבו נוכל לראות גם את ההתקדמות, גם מפגש בילטרלי ראשון בינינו לבין הפלסטינים עוד קודם לכן.

ציפי לבני: בכך התנענו שלושה תהליכים, ששומרים על האינטרסים המדיניים של מדינת ישראל, כמו גם על האינטרסים הביטחוניים שלה.

יובל שטייניץ: שם ידברו על העם היהודי?

יובל שטייניץ: אבו מאזן יגן על העם היהודי כמו שאולמרט הגן על העם הפלסטיני?

ציפי לבני: לכן אני מבקשת, כמובן, לדחות את הצעת האי-אמון בממשלה.

אמנון כהן: תודה רבה לגברתי שרת החוץ.

אורי אריאל: אפשר לשאול שאלה?

אמנון כהן: היא תענה על עוד אחת.

אמנון כהן: יהיה לכם עוד הרבה מה לשאול, בעזרת השם.

אמנון כהן: אנחנו ממשיכים בהצעת האי-אמון השלישית, הצעת סיעות רע"ם-תע"ל, חד"ש ובל"ד להביע אי-אמון בממשלה בנושא דברי שרת החוץ שלפיהם המדינה הפלסטינית היא הפתרון הלאומי עבור ערביי ישראל.

אמנון כהן: מי שינמק את ההצעה במסגרת זמן של עד עשר דקות הוא חבר הכנסת אחמד טיבי.

אמנון כהן: בבקשה.

דוד רותם: אבל למה צריך להביע אי-אמון בממשלה בדברים נכונים?

אחמד טיבי: תודה, אדוני היושב-ראש.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, רבותי השרים, האמת היא שקשה לדבר על דבריה של שרת החוץ וממלאת-מקום ראש הממשלה במנותק הן מהדרישה המדינית מהמשלחת הפלסטינית להכיר בישראל כמדינה יהודית בוועידת אנאפוליס והן מהתהליך המדיני המתרחש.

אחמד טיבי: מה אמרה שרת החוץ ציפי לבני?

אחמד טיבי: היא אמרה, וחזרה ואמרה, שהמדינה הפלסטינית, לכשתקום, תהיה הפתרון הלאומי של הפלסטינים באשר הם, בגדה המערבית וברצועת-עזה, בשטחים הכבושים, במחנות הפליטים בחוץ-לארץ והפלסטינים הגרים בתוכנו, אזרחי מדינת ישראל.

אחמד טיבי: אני רואה חיוב מסוים בעובדה שעוד שר ישראלי מכיר במשולש הפלסטיני, בשלוש הצלעות שלו.

אחמד טיבי: שרון היה הראשון, גברת ציפי לבני, שרת החוץ, היא השנייה.

אחמד טיבי: הוא מכיר בעובדה, שמה שאנחנו אומרים הוא נכון, אנחנו חלק בלתי נפרד מהעם הפלסטיני.

אחמד טיבי: זה המרכיב הלאומי בזהות של כל אזרח ערבי במדינת ישראל.

דוד רותם: ולכן אתם צריכים לגור במדינה הפלסטינית.

אחמד טיבי: בשונה מהפלסטיני בשכם, למשל, או בנהאר-אל-בארד, יש מרכיב אזרחי אחר, שונה, אצלנו, והוא העובדה שאנחנו אזרחים במדינת ישראל.

אחמד טיבי: אלה שני מרכיבים קרדינליים בזהות של כל אחד מאתנו.

אחמד טיבי: אנחנו מתייחסים ברצינות הן למרכיב הלאומי הן למרכיב האזרחי, ובמקביל, ואנחנו רוצים לצקת תוכן גם במרכיב הלאומי וגם במרכיב האזרחי.

אחמד טיבי: כלומר, אנחנו מתייחסים ברצינות רבה לאזרחות, ולכן יש לנו מאבק עיקש ומתמיד כדי שנהיה שווים, כדי שנשיג שוויון.

אחמד טיבי: אני יודע שלא יהיה שוויון אבסולוטי כל עוד המדינה מוגדרת, מאז 1985, בחוק-יסוד, כמדינה יהודית.

אחמד טיבי: אפריורי זה נותן עדיפות לך, חבר הכנסת ריבלין, עלי, בשל העובדה שאתה יהודי ואני ערבי.

אחמד טיבי: וזה מצב שאני לא מקבל.

בנימין אלון: למה מאז 1985?

בנימין אלון: זה מופיע במגילת העצמאות.

ראובן ריבלין: אתה מכיר בזה שמדינת ישראל יכולה להיות גם מדינה יהודית וגם מדינה דמוקרטית.

אחמד טיבי: בדיוק לזה אני רוצה להגיע.

אחמד טיבי: לא בכדי דיברתי על החלק הראשון.

אחמד טיבי: ב-1985 התקבלה החלטה, חוק-יסוד – למדינת ישראל אין חוקה – שמדינת ישראל היא מדינה יהודית ודמוקרטית.

אחמד טיבי: ראה: יהודית לפני דמוקרטית.

אחמד טיבי: לא במקרה.

אליהו גבאי: מדינת העם היהודי.

אחמד טיבי: היה ויכוח אם להגדיר אותה מדינה יהודית או מדינת העם היהודי, אז, וידם של אלה שתומכים במתן אפיון דתי להגדרה גברה.

אחמד טיבי: אנשים כמוך, למשל, חברי כנסת שחושבים כמוך.

ישראל כץ: האחרון שעשה הבחנות כאלה היה עזמי בשארה, ואתה יודע איפה הוא היום.

אחמד טיבי: לכן אני תוהה איך אפשר ששני ערכים מנוגדים ידורו זה עם זה.

אחמד טיבי: למה שני ערכים מנוגדים?

אחמד טיבי: מה אחד האלמנטים החשובים בדמוקרטיה?

אחמד טיבי: שוויון.

אחמד טיבי: כאשר אתם אומרים דמוקרטיה, זה אומר שציפי ואחמד אמורים להיות שווים באותה מדינה, כי הרי הם אזרחים.

אחמד טיבי: ולא היא.

אחמד טיבי: למה?

דוד רותם: כי ציפי היא נאמנה למדינה ואחמד לא.

אחמד טיבי: כי הערך הגובר בשני הערכים האלה הוא "יהודית".

אחמד טיבי: כלומר, על-פי חוק-יסוד, קול יהודי גובר מבחינת החוק על קול ערבי באשר הוא, רק בשל העובדה שזה יהודי וזה ערבי.

אחמד טיבי: זאת לא דמוקרטיה, זאת אתנוקרטיה.

אחמד טיבי: ולכן אני תמיד חוזר ואומר – איפה אופיר פינס?

אחמד טיבי: הוא לא פה – שזאת אכן מדינה יהודית ודמוקרטית.

אחמד טיבי: היא דמוקרטית כלפי יהודים ויהודית כלפי ערבים, וזה כל ההבדל.

אחמד טיבי: הבנת את זה, חבר הכנסת ריבלין?

אחמד טיבי: זה כל ההבדל.

אחמד טיבי: אני לא המצאתי את הגלגל שאומר ששני הערכים האלה מנוגדים.

ראובן ריבלין: אני שמעתי, אני לא הבנתי, משום שאני מבין בדיוק את היפוכו של דבר.

ראובן ריבלין: כי אחרת אתה אומר שתהיה מדינה פלסטינית אבל לא תהיה מדינה יהודית.

אחמד טיבי: אני לא ממציא את הגלגל, חבר הכנסת ריבלין.

אחמד טיבי: אפילו שופטי בג"ץ, אנשים בכירים, מדברים שם על מתח.

אחמד טיבי: אני מדבר על ניגוד בין שני ערכים, שם הם מדברים על המתח בין ההגדרה "יהודית" להגדרה "דמוקרטית".

אחמד טיבי: אנשי האקדמיה מדברים על המתח.

בנימין אלון: מה הפלפול הזה?

בנימין אלון: אתה רוצה שלא תהיה מדינה יהודית?

בנימין אלון: תגיד.

ישראל כץ: אם אתה כופר במדינה יהודית, אתה לא יכול להיבחר לכנסת.

אחמד טיבי: מה, אתה לא יודע מה עמדתי?

אחמד טיבי: לכן אני אומר, שההגדרה הזאת מנציחה את האפליה נגד כל מי שהוא לא יהודי, כלומר בעיקר נגד המיעוט הערבי במדינה.

בנימין אלון: מכובדי חבר הכנסת, מה השקפתך?

אחמד טיבי: תן לי להמשיך.

אחמד טיבי: אני אומר את זה כל הזמן.

אחמד טיבי: לכן, רבותי חברי הכנסת, הביטוי הזה ממסד את האפליה הגזענית נגד כל מה שהוא לא יהודי, כלומר בעיקר ערבים.

ישראל כץ: אם אתה לא מכיר במדינה יהודית אתה לא רשאי להיבחר לכנסת.

דוד רותם: חבר הכנסת טיבי, אתה מוכן לשאת גם בחובות, לא רק בזכויות?

קריאה: – – – לפי 7א.

אחמד טיבי: זה לא נכון.

אחמד טיבי: אני מכיר את 7א היטב.

אחמד טיבי: לכן אני אומר שהדרישה מהמשלחת הפלסטינית להכיר היא דרישה תמוהה, הזויה, היא חסרת תקדים בחוק הבין-לאומי, בקשרים הבין-לאומיים.

אחמד טיבי: לא מקובל שמדינה תבקש מגוף זר – ואש"ף במקרה הזה הוא גוף חוץ, הוא גוף זר – לא מקובל שאתה תבקש ממנו להגדיר את הזהות שלך.

אליהו גבאי: אין לך דרישות מהפלסטינים, רק מהיהודים?

אחמד טיבי: כל מדינה מגדירה את זהותה כפי שהיא.

אחמד טיבי: יש דעות שונות בתוך מדינת ישראל, יש דעת הרוב ויש דעת המיעוט.

אחמד טיבי: דעת הרוב גברה.

אחמד טיבי: לצערי הרב אני נמצא בצד שלא הצליח בנקודה הזאת, ו-1985 היא ההוכחה לכך.

אחמד טיבי: אבל זה לא אומר שאני מפסיק לומר את דעתי, גם מפה, מעל הדוכן.

אחמד טיבי: אבל מה, אנחנו שרפנו את המועדון?

אחמד טיבי: אני אומר שדעתי לא התקבלה, ואני רוצה שדעתי תתקבל, ואני רוצה לשכנע; לא תמיד אני מצליח לשכנע.

אחמד טיבי: אבל אי-אפשר לכפות על המיעוט הערבי להכיר בכלים שמנציחים את האפליה נגדו, וגם, כפי שקורה מדי פעם, רוצים שהמיעוט הערבי יגיד תודה על מה שנותנים לו, במירכאות.

בנימין אלון: מה היא דעתך?

בנימין אלון: אתה רוצה שלא נהיה מדינה יהודית, תגיד את זה.

אחמד טיבי: אני אומר לך.

אחמד טיבי: התזה שלי אומרת שצריך שתהיה הגדרה אחרת.

אחמד טיבי: ההגדרה האחרת היא: מדינת כל לאומיה.

אחמד טיבי: כלומר, להכיר בערבים כמיעוט לאומי, והגדרת מדינת כל לאומיה עם שותפות אזרחית מלאה היא ההגדרה המתאימה ביותר למציאות, כלומר פרט וזכות קולקטיב, גם וגם.

בנימין אלון: וביטול המדינה היהודית.

אחמד טיבי: לא אמרתי בידול.

אחמד טיבי: אני אמרתי בידול?

אחמד טיבי: למה אתה שם לי דברים בראש?

בנימין אלון: אז מה אתה אומר?

אחמד טיבי: יותר ברור מזה אי-אפשר.

אחמד טיבי: זאת הפעם העשרים שאני אומר את הדברים האלה.

אחמד טיבי: אחרי ההקדמה הרעיונית הזאת באה שרת החוץ ואומרת שהמדינה הפלסטינית היא הפתרון הלאומי של הפלסטינים בשטחים הכבושים, בגדה וברצועה, והפלסטינים בגולה, שהיא אומרת שצריכים לשוב כפליטים למדינה הפלסטינית.

אחמד טיבי: ואז היא מצרפת את הצלע השלישית ואומרת שגם להם זה אותו פתרון, כלומר לנייד גם אותם, כפי שמניידים את הפליטים, והיא אומרת שהפליטים ישובו אך ורק למדינה הפלסטינית, וצירפה באותה נשימה את האוכלוסייה הערבית, את האזרחים הערבים והמיעוט הערבי-הפלסטיני, בהיותו כזה, לפתרון הלאומי הזה.

אחמד טיבי: בהתחלה היו כאלה שאמרו: אולי השרה לא התכוונה כך, אולי השרה התכוונה למשהו אחר.

אחמד טיבי: אולי היא התכוונה שבכל זאת אתם תישארו אזרחים ומיעוט, אבל תוכלו להביט בערגה, באמפתיה, בהזדהות אל עבר המדינה הפלסטינית, שהיא הבית הלאומי וההתגלמות של הרגשות הלאומיים והאספירציות של כל פלסטיני באשר הוא.

אחמד טיבי: ביקשו ממנה להבהיר פעם אחר פעם אחר פעם, ולא רצתה להבהיר.

אחמד טיבי: אפילו ביקשנו שהיא תבוא לפה, שרת החוץ, והיא שלחה לנו את הסגן שלה, כאילו מדובר במדיניות של משרד החוץ.

אחמד טיבי: לא, הדברים התייחסו לדבריה.

אמנון כהן: משפט אחרון.

אחמד טיבי: לכן, גברתי השרה, האזרחים הערבים, שהם אכן חלק בלתי נפרד מהעם הפלסטיני, רוצים להיות אזרחים שווים, והם לא רוצים שאף אחד ישתמש בהם או יתייחס אליהם כאל כלי שחמט במשחק מדיני.

אחמד טיבי: אני מרוצה מאוד, ולא מופתע, מהעמדה של ההנהגה הפלסטינית.

אחמד טיבי: טוב שאבו מאזן אמר דברים בפומבי, טוב שאבו עלא ענה לך בפגישת המשא-ומתן, שלא בא בחשבון.

אחמד טיבי: הדברים האלה לא באים בחשבון.

אחמד טיבי: אבל בעיקר הניסיון לעשות שלום, במירכאות, עם אש"ף, תוך כדי דחיקה, ניסיון להכניע, לדחוק, לנייד את האוכלוסייה הערבית, שאת אומרת: האזרחים החיים בתוכנו, תוך התקרבות לאמירה של אריאל שרון: לנו יש זכויות על הארץ, לערבים יש זכויות בארץ.

אחמד טיבי: זו אמירה שאני דוחה על הסף.

אחמד טיבי: גברתי השרה, הדברים שלך לא היו במקום.

אחמד טיבי: הם מסוכנים, כי בכל זאת מדובר בממלאת-מקום ראש הממשלה, שרת החוץ, טוענת לכתר.

אחמד טיבי: לא מדובר בחברת כנסת בספסלים האחוריים של אנשי הימין.

אחמד טיבי: הם גרמו לדאגה רבה בקרב הציבור הערבי והאזרחים הערבים במדינת ישראל, שהם האזרחים הילידים, הם היו פה לפני קום המדינה.

בנימין אלון: ולכן נתמוך בה.

אחמד טיבי: המדינה באה ב-1948, נתנה להם תעודות זהות, פספורטים לאחר מכן, והם קיבלו את הדבר הזה שהוא קשר.

אחמד טיבי: הרי האזרחות היא קשר בין האזרח לבין המולדת.

אחמד טיבי: רבים מאתנו, גם בבית הזה, צריכים להכריע ולקבל את ההבדלה בין מולדת לבין מדינה.

אחמד טיבי: כל אדם יחשוב בלבו ובנפשו מהי מולדת.

אחמד טיבי: אבל מדינה – יש לה כללים אחרים לפי החוק הבין-לאומי.

אחמד טיבי: היא לא תמיד עולה בקנה אחד עם גבולות וחלומות המולדת.

אחמד טיבי: עקרון שתי המדינות, שאת מדברת עליו הרבה לאחרונה, לא יכול להיות תקף ולא יתממש כל עוד המדיניות תישאר אותה מדיניות, ואם החזון הזה לא יתממש בקרוב רק על סמך הנסיגה מהאדמות שנכבשו ב-1967, כפי שאמרתי לא אחת, אז הפתרון האחר – לא רק שהפלסטינים יעלו אותו, אלא אירופה, אנשים באקדמיה, אנשי מדינה יעלו את פתרון המדינה הדו-לאומית.

אחמד טיבי: זה לא מה שאת רוצה.

אמנון כהן: אתה סיימת.

אחמד טיבי: ארבע דקות הפריעו לי.

אמנון כהן: אתה כבר שבע דקות אחרי.

אחמד טיבי: שרת החוץ פנתה לשרים ערבים ואמרה: למה אתם לא לוחצים את ידי, הרי אני לא מצורעת.

אחמד טיבי: כך נכתב ב"וושינגטון פוסט".

ציפי לבני: העיתון שפרסם כבר התנצל.

ציפי לבני: לפעמים טועים ואומרים משהו לא נכון.

דוד רותם: זה רק בעיתונים הפלסטיניים.

אחמד טיבי: הוא התנצל?

אחמד טיבי: בסדר.

אחמד טיבי: אני חושב שבאופן אישי את לא מצורעת, מי שמצורע זה הכיבוש.

אחמד טיבי: מי שתומך בכיבוש ומוביל לכיבוש הוא מצורע.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אמנון כהן: תודה רבה.

אמנון כהן: בבקשה, גברתי שרת החוץ, תעני על הצעת האי-אמון שלהם.

ציפי לבני: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, להלן תמצית עמדתי, מאז ומתמיד, ביחס לעקרון שתי מדינות לאום, כפי שביטאתי בעבר בהזדמנויות רבות, כפי שחזרתי ואמרתי, ולמען הסר ספק אני אחזור על עמדתי זו.

ציפי לבני: אני עומדת מאחוריה, אני לא מתקנת אותה, למרות הניסיון לעוות אותה ולעשות בה שימוש לצרכים פוליטיים מגונים בעניין זה.

ציפי לבני: הפתרון לסכסוך הלאומי בינינו לבין הפלסטינים הוא שתי מדינות לאום, האחת מדינת ישראל, מדינה יהודית ודמוקרטית על-פי חוק-היסוד שלה, המהווה במהותה בית לאומי לעם היהודי באשר הוא, הן בעבור אזרחי ישראל הן בעבור בני העם היהודי בתפוצות, גם אם הם אזרחי מדינות אחרות.

ציפי לבני: מדינה דמוקרטית, המקנה שוויון מלא לאזרחיה ללא הבדלי דת ולאום.

ציפי לבני: בצדה של המדינה היהודית, כך אני מקווה, תוקם מדינה פלסטינית, שתהווה עם הקמתה בית לאומי לעם הפלסטיני באשר הוא.

ציפי לבני: אלה הגרים ביהודה ושומרון ובעזה, אלה המוחזקים במחנות הפליטים בתת-תנאים, והן אזרחי ישראל המגדירים עצמם מבחינה לאומית כפלסטינים, שהינם וימשיכו להיות אזרחים שווי זכויות במדינת ישראל, אך השאיפות הלאומיות שלהם להגדרה עצמית במדינה יקבלו מענה בעצם הקמתה של מדינה פלסטינית.

ציפי לבני: אני רוצה לומר משהו, אחמד טיבי, מאחר שאני מבינה שאתה ממשיך לייעץ לרשות הפלסטינית.

ציפי לבני: יש לזכור שכל לגיטימיות הדרישה למדינה פלסטינית מבוססת על דרישה להגדרה עצמית של עם במדינת לאום שלו וכמענה לשאיפות הלאומיות של כל בני העם הפלסטיני.

ציפי לבני: אין יום מתאים יותר לדבר על כך מיום כ"ט בנובמבר, שבו הוחלט על חלוקת הארץ לשתי מדינות, יהודית וערבית, וכדי לתת לכך ביטוי אתן ביטוי לעמדתי המלאה גם בנאומי הערב לכבוד כ"ט בנובמבר.

ציפי לבני: ולכן אני מבקשת לדחות את הצעת האי-אמון שכולה פרובוקציה, אני מוכרחה לומר, קצת מוזרה גם מצד מפלגה שאולי חרתה על דגלה את הססמה "שתי מדינות לשני עמים".

ציפי לבני: תודה רבה.

אמנון כהן: תודה לשרת החוץ על כך שהשיבה על שלוש הצעות אי-אמון.

אמנון כהן: אנו עוברים לדיון משולב.

אמנון כהן: ועדת הכנסת קבעה מסגרת זמן של שלוש דקות לסיעה.

אמנון כהן: ראשון הדוברים, חבר הכנסת גדעון סער, בבקשה; שלוש דקות לרשותך.

אמנון כהן: אחריו – חבר הכנסת נסים זאב.

גדעון סער: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, לו האמנתי שבממשלה יושבים אנשים המוכנים ללמוד מניסיון העבר, המוכנים ללמוד מטעויות, הרואים נכוחה את המציאות, אז הייתי מאמין שמה שהותר הבוקר לפרסום, דהיינו שעידו זולדן, השם ייקום דמו, נרצח על-ידי אנשי המשטרה הפלסטינית, אנשי תנועת ה"פתח", הוא דבר שיש לו פוטנציאל לשכנע את הממשלה לחזור בה מדרכה הרעה בהעברת כלי נשק שלא חסרים בשטחי הרשות הפלסטינית וכדורים ושריוניות וחימוש שבסופו של דבר יהיה מופנה כפי שהופנה בעבר כלפי אזרחי ישראל וחיילי צה"ל.

גדעון סער: אך אני יודע שזו תקוות שווא.

גדעון סער: יכול להיות שאילו היו הדברים תלויים רק בידידנו השר לענייני גמלאים היושב עמנו כאן, שהוא אדם עם שכל ישר, אז הדברים היו שונים.

גדעון סער: יכול להיות, אבל זה דבר שאינו מן הנמנע.

רפי איתן: אשרי המאמין.

גדעון סער: אני חייב עדיין להאמין במשהו או במישהו.

ראובן ריבלין: עם תפילה.

גדעון סער: עם תפילה, כמובן.

גדעון סער: אבל זה לא משנה שום דבר.

גדעון סער: אגב, אני, מעל הדוכן הזה, בדיון במאחזים שהיה פה לפני צאת ראש הממשלה לאנאפוליס, אמרתי בדיוק את הדבר הזה, וישב כאן המשנה לראש הממשלה, ואמרתי לו: הרצח בוצע על-ידי אנשי ה"פתח", והוא הכחיש.

גדעון סער: כאן במליאת הכנסת רק לפני שבוע ימים.

גדעון סער: אבל אלה, אדוני היושב-ראש, הפרטנרים, אלה, כפי שמכנה אותם שרת החוץ, המתונים, ומול גורם שהוא וירטואלי, כי לא רק שאין לו דריסת רגל ברצועת-עזה, אין לו גם שליטה בשטחי הרשות הפלסטינית ביהודה ושומרון, אין לו רוב במועצה המחוקקת הפלסטינית שפעולתה מושעית ואין לו שליטה אפקטיבית על אנשי ה"פתח", על הארגונים המזוינים הכפופים ל"פתח", כמו "גדודי חללי אל-אקצא".

גדעון סער: לכן הוא יכול להיות פרטנר לדבר אחד בלבד – קבלת עוד ועוד ויתורים ישראליים חד-צדדיים, גם בנושאים הטקטיים כמו שחרור מחבלים והעברת כלי נשק וכדומה וגם בנושאים הכבדים ביותר המכונים נושאי הליבה, ומכאן הדחיפות העליונה מבחינה לאומית בהחלפת הממשלה הכושלת הזאת.

אמנון כהן: תודה.

אמנון כהן: חבר הכנסת נסים זאב, ואחריו – חבר הכנסת ישראל חסון, ואחריו – חבר הכנסת בנימין אלון.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, צריך לדעת שהתוכנית היא תוכנית קדימה-מרצ – קדימה של היום ומרצ מ-12 באוקטובר 2003 – שהיתה והתבססה על מתווה קלינטון בדצמבר 2000.

נסים זאב: בעקבות השיחות שהתנהלו בין הצוות הישראלי בראשותו של חבר הכנסת יוסי ביילין ובין הצוות הפלסטיני בראשותו של יאסר עבד רבו היא אומרת – על מנת לקדם את ההסכם קמו בשני הצדדים ארגונים שנועדו לקדם מטרת שלום, אכן ב-1 בדצמבר 2003 נערך טקס מרשים בז'נבה – 1.

נסים זאב: ההכרה בזכותו של כל עם למדינה; 2.

נסים זאב: חלוקה שווה של שטחים ביחס של אחד לאחד, כאשר 300,000 הישראלים שגרים מעבר ל"קו הירוק" ייכללו בתוך גבולות ישראל, וזו שאיפה של כולנו, שכל ההתנחלויות יהיו חלק ממדינת ישראל.

נסים זאב: לגבי ירושלים, ירושלים כבירת ישראל לרבות השכונות היהודיות במזרח-ירושלים ואותם היישובים שמעבר ל"קו הירוק", הכותל המערבי, הרובע היהודי, ו-220,000 התושבים הערבים של מזרח-ירושלים יהפכו לאזרחי המדינה הפלסטינית.

נסים זאב: כלומר, בעצם הכותל, הרובע היהודי יהיו חלק מירושלים היהודית.

נסים זאב: בנוסף, יהיה פיקוח בין-לאומי ברשות הפלסטינית, שיפקח על ביצוע ההסכם וימנע את הברחות הנשק.

נסים זאב: ודבר נוסף, יהיה ויתור על זכות השיבה תוך פיצוי כספי ומתן מגורי קבע לפליטים.

נסים זאב: אני רוצה לדעת אם נכון שמה שבהסכם אוסלו לא הסכימו לומר על זכות השיבה, פתאום ראש הממשלה אומר: באופן הדרגתי?

נסים זאב: פעם הוא דיבר על 2,000 פליטים כל שנה למשך עשר שנים, לאחר מכן אנו שומעים על 50,000 פליטים, ואחר כך נשמע דבר נוסף, ש-50,000 זה אלה שכבר נכנסו – – –

ראובן ריבלין: מאיפה זה דלף לך?

נסים זאב: אני קורא קצת עיתונות כמוך.

ראובן ריבלין: אתה מאמין לזה?

נסים זאב: אני רוצה לא להאמין.

ראובן ריבלין: ואם זה נכון, מה צריך לעשות?

נסים זאב: אז צריך לפרוש מהממשלה, חד-משמעית.

ראובן ריבלין: מייד, אבל.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, המדיניות של הממשלה צריכה להיות ברורה וחד-משמעית – האם אנו רוצים לראות את עזה מחוברת ליהודה ושומרון או לא; ויש לזה משמעות מאוד רצינית, גם לגבי המשא-ומתן העתידי.

נסים זאב: האם מישהו מאמין שאפשר לחבר את שני החלקים האלה של יהודה ושומרון לעזה בדרך של מנהרות או בדרך של כביש חוצה ישראל?

נסים זאב: ומה יקרה מחר כשברור שה"חמאס" ישלוט גם ביהודה ושומרון – איך אנו נפטרים מהמצב שכיום אנו נמצאים בו, שה"חמאס" בעצם מוביל מדינה של טרור וניסיון להשמיד את מדינת ישראל?

אמנון כהן: תודה רבה.

אמנון כהן: חבר הכנסת ישראל חסון – לא נמצא.

אמנון כהן: חבר הכנסת בנימין אלון, בבקשה.

אמנון כהן: אחריו – חבר הכנסת משה שרוני.

אמנון כהן: אחריו – חבר הכנסת אברהם רביץ.

אמנון כהן: בבקשה.

בנימין אלון: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, ממשלה זו, לצערנו, היא ממשלה של לוזרים, ממשלה שמרחיקה את השלום ומקרבת את שפיכות הדמים, לצערנו, ברור שללא כוונה.

בנימין אלון: אין שום ספק, חס ושלום, שיש ממשלה בישראל שרוצה להביא שפיכות דמים, חלילה וחס, אבל זה מה שעושה לוזר עם שתי ידיים שמאליות.

בנימין אלון: זה מה שקורה כאן – השלום הולך ומתרחק ואין שום סיכוי להגיע לשלום בדרך המטומטמת הזאת, של אנאפוליס.

בנימין אלון: מה עשיתם שם?

בנימין אלון: אני מוכרח להאשים קודם כול את שרון, לפני אולמרט, אבל הוא ממשיך של אותה גישה.

בנימין אלון: יש נשיא, שהוא ידיד של ישראל, אולי יותר מכל נשיא אחר.

בנימין אלון: בימיו ערבים, מוסלמים קיצוניים, הורגים אלפי אזרחים חפים מפשע בספטמבר 2001 בניו-יורק ובוושינגטון.

בנימין אלון: הוא מכריז מלחמת חורמה של כל העולם המערבי נגד האסלאם הקיצוני.

בנימין אלון: באים המטומטמים, הלוזרים, חסרי החזון, ודוחפים את הסכסוך הפלסטיני-הישראלי לקדמת הבמה, כאילו זאת הבעיה של העולם המערבי.

בנימין אלון: זה התחיל עם אריק שרון והממשלה המטומטמת הזאת, שהכריחו את בוש ללכת לתוכנית ההתנתקות החד-צדדית.

בנימין אלון: הוא לא רצה את זה, אבל הוא עקר יהודים בכוח ממקום מושבם והביא את ה"חמאס" לשלוט ברצועת-עזה והרחיק את השלום וקירב את שפיכות הדמים.

בנימין אלון: אחרי שרון ממשיך המשנה שלו, אולמרט, עם אותה ממשלה לא חכמה ולוזרית.

בנימין אלון: מביא את כל מדינות ערב, שנציגיהן לא מוכנים ללחוץ לו את היד, כמובן, ואת כל העולם לשנה האחרונה של בוש, כשיש לו צרות צרורות בעירק ובמלחמתו הגלובלית בעולם המוסלמי, ואומר להם: תראו מי ישלם את המחיר – ישראל.

בנימין אלון: אנחנו המרכז, הסכסוך הוא ישראלי-פלסטיני.

בנימין אלון: מה חושב אולמרט, שיש ארוחות חינם?

בנימין אלון: יש אנאפוליס עם כבוד ותהילה בחינם?

בנימין אלון: הרי עכשיו ידרשו ממנו קבלות.

בנימין אלון: הוא חושב שהוא יצחק על כל העולם?

בנימין אלון: הוא יצטרך לשלם על כל מחדליו, ואת התשלומים הראשונים הוא כבר משלם.

בנימין אלון: שוטרים פלסטינים רוצחים את עידו זולדן והוא נותן להם שריוניות ומקלעים.

בנימין אלון: הרמטכ"ל מתחנן: אל תיתן להם מקלעים, זה יהיה נגד חיילי צה"ל.

בנימין אלון: אני לא חושד, חלילה, שאולמרט רוצה שחייל צה"ל ייפגע, אבל קוצר הראות השכלי, הסנוור מברק התקשורת, שמפרגנת לראש הממשלה על הנאום שלו, גורמים לממשלה לאבד את שפיות דעתה ולקוצר ראות.

בנימין אלון: אזרחי ישראל מצביעים לממשלות טועות כאלה פעם אחר פעם – והם עוד מעזים לשאת את שם השלום לשווא.

בנימין אלון: אתם שונאי שלום, מרחיקים את השלום, מביאים שפיכות דמים לכל האזור, לא רק ליהודים.

בנימין אלון: ואל תישאו את שם השלום לשווא.

בנימין אלון: אין שום קשר בין שלום לבין מה שאתם עושים.

אמנון כהן: תודה רבה.

אמנון כהן: חבר הכנסת משה שרוני, בבקשה.

אמנון כהן: אחריו – חבר הכנסת אברהם רביץ.

משה שרוני: אדוני היושב-ראש, מכובדי השר, חברי הכנסת, בניגוד להסכם אוסלו ולוועידת וואי, ובדומה לוועידת מדריד, לא היוותה ועידת אנאפוליס סיכום של משא-ומתן, אלא ניסיון לפתיחתו.

משה שרוני: מטרת הוועידה היתה לנסות להניע מחדש את תהליך השלום ולסלול את הדרך למשא-ומתן אינטנסיבי לקראת הסכם קבע ישראלי-פלסטיני.

משה שרוני: אחד ההישגים הגדולים של ועידה זו הינו העובדה שהגיעו 40 נציגים מ-40 מדינות, גם כאלה שישראל לא כוננה אתן יחסים דיפלומטיים.

משה שרוני: בוועידת אנאפוליס הוסכם כי ב-12 בדצמבר השנה יחלו הצדדים במשא-ומתן מואץ עד סוף 2008, כשהמטרה היא לעמוד בהתחייבויות של מפת הדרכים וסוגיות הליבה.

משה שרוני: כלומר, הפלסטינים יילחמו בטרור והישראלים יקפיאו את הבנייה בהתנחלויות וייתנו יד להקמת מדינה פלסטינית.

משה שרוני: עד כאן הכול נשמע ורוד, אך כולנו יודעים כי אנאפוליס נולדה מן התסכול, שהוא חלק מהותי ממפת הדרכים.

משה שרוני: בהעדר ביצוע נתקע תהליך השלום כבר בשלב הראשון.

משה שרוני: מאז נחתמה המפה, על שלל ההסתייגויות הנלוות לה, הרשות הפלסטינית טרם הוכיחה יכולת לעקור את תשתית הטרור וממשלת ישראל נמנעה מהאי-נוחות הכרוכה בהקפאת ההתנחלויות.

משה שרוני: עיקריה של מפת הדרכים הם אלה: הכרה פלסטינית אמיתית ב, הכרה ישראלית אמיתית בזכות הפלסטינים להקמת מדינה עצמאית, מאבק רציני ויעיל של ב, רפורמה מדינית ודמוקרטיזציה של הרשות הפלסטינית, הקפאת כל הבנייה בהתנחלויות ופירוק מאחזים שהוקמו לאחר מרס 2001, הפסקת פעולות התקפיות כלפי אזרחים לרבות גירוש והריסת בתים ותשתיות, מאמץ ישראלי לנרמול חיי הפלסטינים וסיוע הומניטרי להם, נסיגת ישראל משטחים פלסטיניים שנכבשו אחרי – פרוץ .

משה שרוני: בסופה של מפת הדרכים אמורים הצדדים לדון ולחתום על הסדר הקבע, שיביא ל"סיום הכיבוש הישראלי שהחל במלחמת ", ויהווה הסכם שלום אמיתי וסופי בין הצדדים, מתוך תקווה שהסכם זה יוביל להכרה של כל העולם הערבי בזכותה של מדינת ישראל להתקיים.

משה שרוני: דרישת הפלסטינים לדון באמצעות הסכם אחד מקיף במצב הקבע – יישוב הסוגיות ההיסטוריות, הקמת מדינה פלסטינית ריבונית וכינון יחסים תקינים בין שתי המדינות – עשויה להוביל את ישראל והפלסטינים למבוי סתום, שכן דרישתם משמעה הפיכת המשא-ומתן הישראלי-הפלסטיני לשיח של "הכול או לא כלום".

משה שרוני: דינימקה זו מצמצמת את הסיכוי להשיג הסכם.

משה שרוני: אם כך הדבר וזאת למעשה המציאות, נראה שאכן הוויתורים יהיו כואבים וקשים למדינת ישראל, ואין ספק כי המציאות תשתנה לרעת העם היהודי.

משה שרוני: אינני מבין גם מדוע דיברו על ויתורים, שכן מטרת ועידה זאת היתה הידברות עם האוכלוסייה הערבית, כך לפחות אמר ראש הממשלה בהתחלה.

אמנון כהן: תודה.

אמנון כהן: בפעם הבאה נא להביא נאום יותר קצר.

אמנון כהן: חבר הכנסת אברהם רביץ, בבקשה.

אמנון כהן: אחריו – חבר הכנסת ישראל חסון.

אברהם רביץ: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני מרגיש שאני חוזר על דברי, אבל אני אעשה זאת עד שתחדור מעט שפיות למערכת הפוליטית-המדינית שאנחנו שרויים בה.

אברהם רביץ: אני מוכרח לומר שאני מתפלא על שבכל הדיבורים שנשמעו באנאפוליס לא נאמר דבר אחד שאכן אולי יכול להביא איזה הסדר באזורנו.

אברהם רביץ: האם עולה בדעתו של מאן-דהוא – של ממשלת ישראל, של הפלסטינים, של ארצות-הברית – שאפשר יהיה באמת באיזה סידור להזיז פעם נוספת 200,000 יהודים שגרים ביהודה ושומרון?

אברהם רביץ: האם מישהו חושב שזה בכלל בר-ביצוע?

אברהם רביץ: זאת שאלה אחת.

אברהם רביץ: ושאלה שנייה: האם מישהו חושב שיכול להיכון שלום באזור הזה כאשר חלק אחד של ארץ-ישראל ההיסטורית המובטחת יהיה "יודנריין", לא יוכלו לגור שם יהודים בכלל?

אברהם רביץ: האם מישהו חושב שזה המרשם לשלום עתידי שיכול להיות כאן?

אברהם רביץ: מדוע עדיין לא נשמע מאלה שנמצאים במוצב ההחלטות איזה כיוון של עשיית הסדר כזה שאותם היהודים החפצים בכך ונמצאים כיום באזורי יהודה ושומרון – ערים, כפרים ומושבים שחיים שם חיים נורמליים וטבעיים, לא אנשי מלחמה – יודעים להשיב מלחמה, אבל לא אנשי מלחמה – שימשיכו להיות שם ויהיה איזה הסדר?

אברהם רביץ: אם אכן הדבר הזה יכול להתבצע בדרכי שלום, ההסדרים האחרים שהם סמלים – סמלים זה דבר חשוב, אבל בוודאי הם משניים לאפשרות להגיע לחיים נורמליים באזור שלנו.

אברהם רביץ: אני רואה בזה, מעבר לצד הפרקטי, שהוא לדעתי המתכון היחיד שיכול להביא לאיזה הסדר עתידי, שאלה יקבלו סמלים, ואלה יוכלו לחיות שם בארץ האהובה עליהם, בארץ המובטחת, בארץ שמצווה לגור בה בכל מקום – אני רואה בזה סמל לשלום, מבחן לשלום.

אברהם רביץ: אם אי-אפשר להקים מצב נורמלי כזה – לפחות כפי שגרים בינינו פלסטינים.

אברהם רביץ: הם יכולים לגור כאן בשלום, בשלווה, בביטחון, בשגשוג; יש קצת טענות על אפליות – לי יש יותר טענות על אפליות מאשר למיעוט הערבי.

אמנון כהן: נא לסיים, אדוני.

אברהם רביץ: אני מייד מסיים.

אברהם רביץ: אז מה, אני מעלה פקפוק על איזה דבר יסודי?

אברהם רביץ: לכן המבחן לשלום הוא שיהודים יוכלו להמשיך לגור שם; הפרקטיקה לשלום היא המצב שיהודים יוכלו להמשיך לגור שם, ובביטחון.

אברהם רביץ: עד שלא יהיה ביטחון אנחנו פה.

אברהם רביץ: שאלו את אחד מרבותי מה אנחנו צריכים להגיב על אנאפוליס.

אברהם רביץ: הוא אמר: "לא יצא מזה שום דבר".

אברהם רביץ: אני מאמין בכך שאם לא יבוא הדבר העיקרי הזה על תיקונו – חבל על הזמן.

אמנון כהן: תודה רבה.

אמנון כהן: חבר הכנסת ישראל חסון, ואחריו – חבר הכנסת אבשלום וילן.

אמנון כהן: קצת שינינו את הסדר.

אמנון כהן: לא לאחר בפעם הבאה.

ישראל חסון: אדוני היושב-ראש, תודה לך על החסד.

אמנון כהן: אני יכול לעשות חסד, אחרים לא יעשו.

ישראל חסון: כבוד הרב רביץ, אני שמעתי את דבריך בקשב, ואני מוכרח להגיד לך שמעבר להיגיון אני רוצה לדבר דווקא על מישור התקוות.

ישראל חסון: אני מתעקש להאמין שראש הממשלה שלנו הוא אדם רציונלי.

ישראל חסון: אני פשוט מתעקש – – –

ראובן ריבלין: אתה חושב שמישהו חושב שהוא לא רציונלי?

ראובן ריבלין: הוא עושה את זה מתוך רציונל – – – מישהו אמר שהוא לא רציונלי?

ישראל חסון: חבר הכנסת ריבלין, קטונתי.

ישראל חסון: תיכף תשמע את דברי, ואני מעריך שאז תוכל להעיר לי הערות הרבה יותר נוקבות.

ישראל חסון: מאחר שהוא רציונלי, ולהערכתי, הוא כנראה יודע גם קצת יותר פרטים מאשר רוב היושבים פה באולם – אני משוכנע שלא נסתר מעיניו שרצו לפגוע בו ולרצוח אותו בדרך ליריחו הנציגים הרשמיים של האנשים שהוא ישב אתם; אני בטוח שגם לא נסתר מעיניו באנאפוליס שהחשודים או מבצעי הרצח היו אנשי המשטרה הפלסטינית.

ישראל חסון: דרך אגב, חבר הכנסת רביץ, כמו שאמרו רבותיך, אני אמרתי לפני היציאה לאנאפוליס – סליחה שאני נתלה פה באילנות גבוהים – שאנאפוליס בנושא הפלסטיני תהיה אנופלס.

ישראל חסון: זה מתכון להזיות, רעידות, חום גבוה, אבל שום דבר טוב לא יכול לצאת מזה בהיבט הפלסטיני.

ישראל חסון: אני מתעקש להאמין שאנאפוליס היתה הפעם הראשונה שהמדיניות הישראלית החליטה לרכוב על הגב הפלסטיני בשביל לייצר חזית מול האירנים.

ישראל חסון: אני פשוט מתעקש להאמין בזה, אחרת זה שלול כל היגיון; אחרת זה מנותק מהמציאות בצורה שהיא קרובה לחוסר אחריות מובהק.

בנימין אלון: איך תדע את זה?

בנימין אלון: אפשר לבדוק את זה?

ישראל חסון: כן.

ישראל חסון: לפי דעתי, בצורה מאוד קלה, חבר הכנסת אלון, אני אגיד לך כיצד.

ישראל חסון: אם אתה תראה שנכון להיום, במקביל לתהליך הידברות עקר שאתה צריך לשלם אותו, כנראה, כמס שפתיים – כי ברור שאתה לא יכול לעשות כלום – אין לך בעניין הזה בר-שיח אפקטיבי בתחום הפלסטיני; ובמקביל תראה שמתגבשים מהלכים בין-לאומיים מול אירן – אזי, בסדר, עשינו.

ישראל חסון: אבל אם הוועידה הזאת – או המפגש הזה – היתה ועידה להלבנת תוכנית ההתכנסות ולהתנעת מערכת הבחירות של קדימה, זה יתנפץ בפניהם.

ישראל חסון: זה יתנפץ אם המהלך הזה היה לצורך זה.

ישראל חסון: אם זה היה לטובת התנעת חזית מול אירן – – –

ראובן ריבלין: אדם רציונלי מאמין שהצורך לנהל משא-ומתן – – –

ישראל חסון: אני יכול להשיב לו?

אמנון כהן: תשיב לו ותסיים.

אמנון כהן: בבקשה.

ישראל חסון: חבר הכנסת ריבלין, אני חושב דבר מאוד פשוט, שבשביל לייצר חזית מול האירנים היית צריך את ארצות-הברית, וארצות-הברית במצבה הנוכחי – –

ראובן ריבלין: – – –

ישראל חסון: – – כנראה היתה צריכה שימון קל.

ישראל חסון: דרך אגב, אני רוצה להאמין – בואו נחיה ונראה, ונקווה כולנו שנדע לעמוד על המשמר.

אמנון כהן: תודה רבה.

אמנון כהן: חבר הכנסת אבשלום וילן, ואחריו – חבר הכנסת עבאס זכור.

אבשלום וילן: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אדוני השר, אנחנו באווירה של דיון חגיגי, הכול כבר מקושט, אז אני אנסה להיות היום חיובי.

אבשלום וילן: אני חושב שאנאפוליס לא צריכה להיות אנופלס, חבר הכנסת חסון.

אבשלום וילן: זאת החלטה מה שאתה רוצה לעשות עם זה.

אבשלום וילן: אני מאמין שאם ממשלת ישראל מתכוונת ברצינות לזוז משלב הדיבורים לשלב המעשים, אזי ההצעה שהעלה אתמול בממשלה יושב-ראש מפלגת העבודה וההצעה שאני הצעתי לראש הממשלה לפני כחודשיים, לאמץ את חוק פדיון הבית או כמו שהוא קרוי "חוק פינוי-פיצוי מרצון" יכולה לתת לממשלה הזאת רוח גבית אמיתית וכוונה רצינית שהיא אכן מתכוונת לעשות בשטח את מה שהיא חתמה עליו באנאפוליס.

אבשלום וילן: כדי להגיע בתוך שנה להסדר קבע כמתחייב בהצהרת הכוונות בהסכם אנאפוליס צריכים שני הצדדים לבצע את השלב הראשון במפת הדרכים – – –

בנימין אלון: שרת החוץ אמרה שזאת לא הכוונה – – –

אבשלום וילן: גם היה מישהו שדאג במשרד החוץ שההצעה לא תקבל גושפנקה של משרד הביטחון.

אבשלום וילן: אם ראש ממשלת ישראל אל מול כל העולם אומר "רוצה אני", אז באים פקידי החוץ ושרת החוץ לבאר, לפרשן ולהסביר שראש הממשלה התכוון רק "כאילו".

אבשלום וילן: אחר כך אנחנו לא מבינים למה אנחנו לא נתפסים בעולם כמישהו רציני, אלא משחקים כל הזמן ב"נדמה לי".

בנימין אלון: – – –

אבשלום וילן: אני לא בא אליך בטענות, אני מתווכח אתה.

אבשלום וילן: אני מכבד אתכם לשיטתכם שאתם נגד, ואתם מנמקים, וזה בסדר גמור; אבל מישהו שהוא בעד, וקורץ לחבר'ה ברגע שהוא יורד מהבמה ש"בעצם לא התכוונתי" – זאת לא מדיניות, גם אם היא שרת חוץ.

אבשלום וילן: לנושא עצמו: ישראל צריכה לפנות את המאחזים הבלתי חוקיים.

אבשלום וילן: זה השלב הראשון במפת הדרכים.

אבשלום וילן: הפלסטינים צריכים להפסיק את הטרור.

אבשלום וילן: פינוי מאחזים בלתי חוקיים – אני מקווה שזה ייעשה – הוא לא דבר פשוט, הוא לא נעשה בהסכמה, הוא עלול להיעשות תוך כדי אלימות עם מראות קשים.

אבשלום וילן: מי שמאמץ את חוק פינוי-פיצוי מרצון – – –

בנימין אלון: מה עם הפסקת הטרור?

אבשלום וילן: אמרתי, זה הצד הפלסטיני צריך לעשות.

אבשלום וילן: עכשיו אני מדבר מה אנחנו צריכים לעשות.

אבשלום וילן: אני יכול להפסיק את הטרור?

בנימין אלון: לא.

אבשלום וילן: הם צריכים להפסיק את הטרור, נכון?

אבשלום וילן: אני יכול להילחם בטרור.

בנימין אלון: אם הם לא מפסיקים אנחנו צריכים לפנות מאחזים?

אבשלום וילן: אני לא חושב שזה מותנה, זאת בדיוק הדעה.

אבשלום וילן: השאלה שלי פה היא מה אנחנו רוצים.

אבשלום וילן: אם הממשלה תאמץ את חוק פינוי-פיצוי מרצון, והיא תיתן לאותם עשרות אלפים שרוצים לחזור אפשרות הוגנת לחזור, לדעתי זה יחזק את ישראל; זה לא יחליש את ישראל, זה יראה שישראל אכן מתכוונת לשלום.

אבשלום וילן: אגב, אדוני יושב-ראש סיעת הגמלאים, השר רפי איתן, מחצית מחברי סיעתך הביעו הסכמה לחוק, והם פעילים אתי בקבוצה לקידום החוק.

אבשלום וילן: אז אם אתם, עם מפלגת העבודה וגורמים נוספים בקדימה ואחרים, תתמכו בחוק, זה יהיה לכבודה של ממשלת ישראל ולכבודה של הכנסת.

אבשלום וילן: תודה.

אמנון כהן: תודה רבה.

אמנון כהן: חבר הכנסת עבאס זכור, ואחריו – חבר הכנסת דב חנין.

עבאס זכור: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, אני רוצה לדבר אל אלה שמתנגדים לוויתורים.

עבאס זכור: בלי ויתורים אין שלום – למתנגדים מהצד הישראלי וגם למתנגדים מהצד הפלסטיני.

עבאס זכור: בלי הקמת מדינה פלסטינית לידה של מדינת ישראל אין שלום.

עבאס זכור: אם נשמע בקולם של אלה שמתנגדים להקמת מדינה פלסטינית, ובקולם של מי שאומרים שהם מאמינים במדינת ישראל השלמה, ואם נשמע בקולם של הפלסטינים שאומרים: לא נוותר על גרגר מאדמת פלסטין – נגיע רק למלחמה.

עבאס זכור: אז שנחליט מה רוצים – רוצים שלום או רוצים מלחמה?

עבאס זכור: בוויתורים לשני הצדדים יש שלום – – –

בנימין אלון: היו ויתורים – – –

עבאס זכור: אתה אומר שהיו ויתורים.

עבאס זכור: היום אומרים שיש גם ויתורים מהצד הפלסטיני.

עבאס זכור: כמו שיש מתנגדים לוויתורים לפלסטינים בצד הישראלי, יש גם מתנגדים מהצד הפלסטיני לאבו מאזן – שלא יוותר על כלום; שהם רוצים את כל אדמת פלסטין.

עבאס זכור: אז יש כאלה שרוצים שלום בצד הישראלי וגם מהצד הפלסטיני, ויש להיפך, מהצד השני, שלא רוצים לוותר על כלום, וגם הצד השני לא רוצה לוותר על כלום.

עבאס זכור: נכון שהערבים במדינה כאן הם מיעוט והיהודים הם הרוב.

עבאס זכור: גם היהודים שהם הרוב במדינה, שידעו שהם מיעוט במזרח התיכון, והערבים הם הרוב, והם רוצים לחיות – –

ראובן ריבלין: אנחנו יודעים.

עבאס זכור: – – ומזה אני מגיע לאמירה של שרת החוץ שהמיעוט הערבי חי במדינת ישראל, ויש לו אפשרות לחיות במדינה הפלסטינית.

עבאס זכור: אני בעד הקמת מדינה פלסטינית ליד מדינת ישראל, ואני מקווה שהנושא של הקמת מדינה פלסטינית יעבור מדיבורים למעשים.

עבאס זכור: לא כמו שאומרים ראש הממשלה ושרת החוץ וכל מי שהשתתף באנאפוליס: בוועידה דיברנו; לא נתנו, לא ביצענו.

עבאס זכור: הגיע הזמן לבצע – להקים מדינה פלסטינית, לא לדבר על הקמת מדינה פלסטינית.

עבאס זכור: שתקום מדינה פלסטינית.

אמנון כהן: נא לסיים, אדוני.

עבאס זכור: בקשר לדברי שרת החוץ, מדובר ב-1.4 מיליון ערבים פלסטינים אזרחי המדינה שנפגעו, והמדינה הפלסטינית הינה הפתרון עבור ערביי מדינת ישראל – – –

ישראל חסון: עזה.

עבאס זכור: אפילו אם אבו מאזן יגיד את זה ויסכים שהמדינה הפלסטינית היא פתרון לערבים תושבי מדינת ישראל, אנחנו לא נקבל את זה; אנחנו ערבים, תושבי המדינה, נולדנו כאן.

עבאס זכור: יש לנו החלטה: או שנחיה על האדמה הזאת או שנמות ויקברו אותנו באדמה הזאת.

עבאס זכור: פתרון שלישי אין.

נסים זאב: הפתרון השלישי – – –

אמנון כהן: תודה.

עבאס זכור: לא, הראשון הוא הנכון.

אמנון כהן: תודה רבה.

אמנון כהן: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה.

אמנון כהן: אחריו – חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

נסים זאב: אתם צריכים למות על המדינה הזאת.

נסים זאב: ג'יהאד, ג'יהאד.

נסים זאב: חינכתם לג'יהאד.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, עמיתי חברי הכנסת, דיבורי שלום הם דיבורים נעימים מאוד.

דב חנין: אני רוצה לומר לכם, עמיתי חברי הכנסת וגם חברי בימין, שהם מאוד נעימים לאוזן שלי, דיבורי השלום, ובכל זאת אני ניצב כאן על הדוכן הזה בפניכם היום עם עמדה ברורה וחד-משמעית של אי-אמון בממשלה.

דב חנין: איך אני מגיע לתוצאה הזאת?

דב חנין: איך אני מגיע למסקנה הזאת?

דב חנין: התשובה שלי היא מאוד פשוטה – – –

ישראל חסון: דיסוננס.

דב חנין: לא.

דב חנין: הדיסוננס לא נמצא אצלי, חבר הכנסת חסון.

דב חנין: יש לנו בעיה: יש לנו ממשלה עם פני יאנוס; יש לה שני פרצופים שלכל ציבור ולכל צורך היא יודעת להפנות אחד מהם.

דב חנין: הדו-פרצופיות של ממשלת ישראל הנוכחית שוברת שיאים בקני מידה עולמיים, לדעתי.

דב חנין: דיבוריהם – דיבורי שלום, ומעשיהם – מעשי כיבוש במלחמה.

דב חנין: ידם האחת בבניין – הרחבת התנחלויות.

דב חנין: אנחנו קראנו בשבוע שעבר על תנופת הבנייה האדירה בהתנחלויות ועל השיטות החדשות שהם ממש מימי חומה ומגדל שמפרקים את המבנים ומעבירים אותם ובונים בשטח – ממש מעשים מדהימים.

דב חנין: מאחזים – הרי הממשלה הזאת מדי פעם חוזרת ומדברת על המאחזים הבלתי-מורשים, אבל היא עומדת לאשר תוכנית מרחיקה לכת של הכשרת המאחזים הבלתי-מורשים; אותם מאחזים שנדונו בהרחבה בדוח-ששון, ואשר ממשלת ישראל התחייבה פעם אחר פעם בפני הציבור הישראלי וגם בפני ממשלת ארצות-הברית להסיר אותם.

דב חנין: אז הדיבורים הם דיבורים, אבל המעשים הם הפוכים לגמרי; המעשים הם מעשים של הכשרת המאחזים האלה; המעשים הם מעשים של בניית ההתנחלויות; המעשים הם מעשים של המשך בניית חומת ההפרדה בתוואי הבלון הגדול מזרחית לירושלים, אותו סובב מעלה-אדומים שמגיע עד פאתי יריחו ומבתר את הגדה המערבית לשני חלקים.

דב חנין: ידם האחת, אם כן, בַּבניין – מאחזים, התנחלויות, חומת הפרדה; ידם השנייה במעשה מלחמה – מלחמה אחת היא המלחמה שמתנהלת בעזה, והמלחמה השנייה היא המלחמה המתוכננת באזור.

דב חנין: אני שומע שראש הממשלה שוחח עם הנשיא בוש על אירן ואני מתחלחל לחשוב מה עוד יכול לבוא מהמודל ההרפתקני שראינו אותו במהדורה אחת במלחמת לבנון השנייה.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, ההרפתקה האירנית עלולה להמיט חורבן על האזור שלנו כולו, על ישראלים, על פלסטינים וגם על המדינות האחרות באזור.

דב חנין: אבל הממשלה הזאת כנראה מאוד מוכשרת במעשה חורבן – חורבן מערכת החינוך, מערכת הרווחה, הדיאטה הרצחנית למערכת הבריאות, המשך הזנחת הסביבה והבריאות של הציבור.

דב חנין: הנה ראו את תקציב המדינה האחרון, עם התקציבים האפסיים להגנת הסביבה והשחיקה בתקציבי הרווחה והבריאות.

דב חנין: לכן, אדוני היושב-ראש, זו ממשלה שאיננה ראויה לאמון הכנסת.

דב חנין: ממשלה שכמו שדיברה אתנו על סדר-יום חברתי בעבר ומבצעת סדר-יום אנטי-חברתי בהווה; מדברת אתנו על שלום, אבל מכינה את הקרקע למלחמה נוספת.

אמנון כהן: תודה רבה.

אמנון כהן: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, ואחריו – אחרון הדוברים, חבר הכנסת עתניאל שנלר.

ג'מאל זחאלקה: כבוד היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, הימין יכול להיות רגוע – אין לכם מה לדאוג.

ג'מאל זחאלקה: מקסימום אתם יכולים להאשים את הממשלה שהיא מוליכה שולל, זורעת אשליות, לא יותר מכך.

בנימין אלון: הימין רוצה שלום והממשלה לא מביאה שלום.

ג'מאל זחאלקה: אתמול הקשבתי ברדיו למישהו, בלי לנקוב בשמו, פוליטיקאי ישראלי או פקיד בכיר.

ג'מאל זחאלקה: הוא אמר: חשוב מאוד שאם אנחנו מנהלים משא-ומתן עם הפלסטינים, שיהיה הסדר בין "פתח" ל"חמאס", שתהיה אחדות, שנדע שאנחנו מדברים עם צד פלסטיני אחד.

ג'מאל זחאלקה: אמרתי: וואלה, האדם הזה לוקח את העניין ברצינות, הוא רוצה איזה הסדר.

ג'מאל זחאלקה: אבל כשבאה הממשלה ושמה תנאי למשא-ומתן בכך שיהיה פילוג בצד הפלסטיני, סימן שאתה לא רוצה.

ג'מאל זחאלקה: כי אפילו אם תגיע להסדר אתה תגיד בסוף: מה?

ג'מאל זחאלקה: אנחנו עושים הסדר עם חצי עם פלסטיני?

ג'מאל זחאלקה: מה עם החצי השני?

ג'מאל זחאלקה: תמיד יש הקלף הזה.

רונית תירוש: כמו עם המורים.

ג'מאל זחאלקה: הממשלה זרעה מוקשים בדרך של המשא-ומתן הנוכחי.

ג'מאל זחאלקה: זה מוקש.

ג'מאל זחאלקה: זה אומר שהם לא רוצים הסדר.

ג'מאל זחאלקה: אם אתה מתעקש כתנאי, לא שהצד השני יהיה מאוחד ואתה תדע שיהיה צד אחד, אלא שאתה אומר:

ג'מאל זחאלקה: אני מציב תנאי שיהיה פילוג – סימן שאתה לא רוצה.

ג'מאל זחאלקה: גם התנאי השני שממשלת ישראל הציבה, יישום מלא של מפת הדרכים – את הפטנט הזה הם למדו ממר נתניהו בזמנו.

ג'מאל זחאלקה: תמיד ברגע הנכון או הלא-נכון, הוא יכול להגיד: הפלסטינים לא ממלאים את חלקם בעניין ההתחייבויות הביטחוניות.

ג'מאל זחאלקה: תמיד אפשר לטעון את הטענה הזאת, בכל רגע, בכל מצב.

ג'מאל זחאלקה: ולהתנות את ההתקדמות במשא-ומתן בדבר הזה זה אומר שאתה שם עוד מוקש בדרך למשא-ומתן.

ישראל חסון: שאלה, אלה שהלכו לפגוע בראש הממשלה היו מודיעין כללי, אלה שהלכו עכשיו, שוטרים פלסטינים, זה באמת תנאי – – –

ג'מאל זחאלקה: התנאי של מפת הדרכים הוא בלתי אפשרי.

ג'מאל זחאלקה: אתה שם את העגלה לפני הסוס.

ג'מאל זחאלקה: ההיגיון הכללי זה היגיון טורי.

ג'מאל זחאלקה: המאבק נגד הכיבוש צריך להסתיים לגמרי, אפס, ואז נדבר על סיום הכיבוש.

ג'מאל זחאלקה: זה בלתי אפשרי.

ג'מאל זחאלקה: העם הפלסטיני לא שונה מכל עם אחר בעולם.

ג'מאל זחאלקה: כל עם שהיה תחת כיבוש נאבק בכיבוש, אז זו משוואה בלתי אפשרית.

ג'מאל זחאלקה: תמיד אפשר להשתמש בה להכשלת כל משא-ומתן.

ג'מאל זחאלקה: אפילו הדרישה שתהיה נורמליזציה ביחסים עם העולם הערבי, יחסי שלום עם העולם הערבי – גם היא מוקש, כי ברגע שיהיו, נגיד, יחסים עם העולם הערבי, אז יגידו: בשביל מה צריך שלום?

ג'מאל זחאלקה: הרי יש יחסים עם העולם הערבי, בשביל מה צריכים את השלום?

ג'מאל זחאלקה: לכן אני חושב שהממשלה הזאת לא רצינית, אפשר לקרוא לזה לא-משא-ומתן, ושרת החוץ היתה ברורה.

ג'מאל זחאלקה: ניסו להקים חזית נגד אירן.

ג'מאל זחאלקה: אולי רוצים להגיע להסדרי ביניים, הסדרים קטנים.

ג'מאל זחאלקה: מדובר כאן בניהול משבר ולא בניסיון לפתור אותו, זה כל העניין.

אמנון כהן: תודה רבה, אחרון הדוברים, חבר הכנסת עתניאל שנלר, בבקשה.

עתניאל שנלר: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הוויתורים הישראליים בוועידת אנאפוליס – ויתור אחד, ויתור גדול מאוד, נוצרה איזו קואליציה נגד אירן, נגד היכולת להגיב על מה שקורה באירן; ויתור גדול, נא לרשום אותו בספרי ההיסטוריה.

עתניאל שנלר: אנאפוליס יצרה קואליציה ולגיטימציה נגד אירן.

עתניאל שנלר: ויתור שני, ויתור קשה מאוד: אנחנו מוותרים לאמריקנים ביכולת שלהם להיערך בצורה אחרת בעירק על מנת לגרום שההשפעה בעירק, כאשר הם יצאו, תהיה של האסלאם הפחות קיצוני, לא של תנועות האסלאם הרדיקליות; נא לרשום ויתור מספר שתיים.

עתניאל שנלר: והוויתור השלישי הוא ויתור שקשור לבית הזה מטבע הדברים: מלחמה ב"חמאס".

עתניאל שנלר: זה ויתור.

עתניאל שנלר: אני מבקש לרשום את שלושת הוויתורים האלה, ואולי גם להצביע אי-אמון על כך שאנחנו רוצים להילחם באירן, שלא תהיה השפעה של ה"חיזבאללה", "אל קאעידה", "פתח אל-אסלאם" ועוד מרעין בישין, ואפילו להילחם ולהיאבק ב"חמאס".

עתניאל שנלר: ויתורים מפליגים.

עתניאל שנלר: אני רוצה להרגיע את חברי חברי הכנסת הערבים שטענו כאן שדברי שרת החוץ יגרמו לכך שהם יגורשו מביתם.

עתניאל שנלר: לא תגורשו מביתכם.

עתניאל שנלר: אני רוצה להזכיר שהיום יהיה לנו עוד מעט דיון על כ"ט בנובמבר, ובכ"ט בנובמבר החליטו שיהיו שלושה אזורים שבהם יחיו ערביי ארץ-ישראל, ואני חושב שההיסטוריה היא כנראה גלגל.

עתניאל שנלר: כנראה נכון שבחלקים מסוימים ביהודה ושומרון יהיה חלק אחד, כנראה חלק אחר יהיה בוואדי-עארה, כנראה חלק אחר במשולש, וזה בסדר.

עתניאל שנלר: כי אם באים להגיד הפרדה דמוגרפית – זו הפרדה דמוגרפית.

עתניאל שנלר: אף אחד לא צריך לעזוב את הבית שלו.

עתניאל שנלר: כל אחד יישאר באדמתו תוך כבוד הדדי, זה בהחלט כ"ט בנובמבר המודרני.

גלעד ארדן: הערבים ביפו – – –

עתניאל שנלר: אולי חברי הערבים שלא נמצאים כאן עכשיו, אולי נפתור לכם את בעיית ההצדעה לדגל של מדינת ישראל, של הבית הזה.

עתניאל שנלר: אולי נפתור לכם דילמות של "התקווה" כהמנון של הבית הזה.

עתניאל שנלר: אולי נפתור דילמות של נאמנות ותוכלו להיות נאמנים לעמכם, לדגלכם, לזהות האתנית, התרבותית שלכם במדינה הפלסטינית.

עתניאל שנלר: נקודה למחשבה.

עתניאל שנלר: אדוני היושב-ראש, העלה כאן לפני דקות אחדות חבר הכנסת אבו וילן את החוק לעידוד האכלוס של יהודה ושומרון.

עתניאל שנלר: אינני בטוח שאבו וילן מתכוון שנעשה את מבצע האכלוס ביהודה ושומרון מהיר וכאן ועכשיו, כי הרי ברור שמי שהולך על חוק של פיצוי-פינוי – החוק הזה יגרום לעידוד אכלוס.

עתניאל שנלר: הרי מייד נקים קרן של 125% תקציב המדינה וכל אחד שירצה לעזוב – נביא שתי משפחות.

עתניאל שנלר: לא את מתכוונת גברתי ולא אבו וילן מתכוונים לעשות מבצע גדול, ממלכתי, דרך החוק הזה לעידוד האכלוס ביהודה ושומרון.

עתניאל שנלר: אני חושב שהחוק הזה – – –

חיים כץ: לא מקשיבים לך, משפט המחץ – – –

אמנון כהן: חבר הכנסת עתניאל שנלר, אנחנו לא מדברים כרגע על החוק.

אמנון כהן: חבר הכנסת שנלר, אתה צריך לסיים.

אמנון כהן: אנחנו לא מדברים על החוק כרגע, לכן תסיים.

אמנון כהן: משפט אחרון, אדוני.

עתניאל שנלר: אני מסיים, בוודאי.

עתניאל שנלר: משפט אחרון.

עתניאל שנלר: אני חושב שאי-אפשר לחוקק חוקים שיאפשרו לתושבי שדרות לקחת פיצוי, ולאנשים בלוד לקחת פיצוי.

אמנון כהן: חברת הכנסת לימור לבנת.

עתניאל שנלר: אני לא חושב שאבו וילן – הייתי שמח אם הייתי רואה אותו, אני לא רואה אותו – אני לא חושב שהוא התכוון בחוק להציע לערביי הגליל את העניין הזה.

עתניאל שנלר: אני לא חושב שהוא הציע לפלסטינים הגרים בגושי ההתיישבות ביהודה ושומרון לעבור מחר לשכם ולרמאללה עצמה.

עתניאל שנלר: נדמה לי שצריכים לשים את הדברים במקום.

עתניאל שנלר: אני רוצה לומר, חברי חברי הכנסת, כולם בבית הזה – – –

חיים כץ: לא מקשיבים לך.

עתניאל שנלר: אין מה לעשות.

עתניאל שנלר: מה לעשות שלא מקשיבים?

חיים כץ: הוא צריך להגביל אותך בזמן, הוא נותן לך זמן כפול, אתם חברים.

עתניאל שנלר: אני יכול לדבר, אני לא יכול להכריח אף אחד להקשיב.

אמנון כהן: משפט אחרון, עתניאל.

עתניאל שנלר: אני מנסה לסיים, אבל אתה יודע – הרעש.

אמנון כהן: כן, תסיים.

עתניאל שנלר: כולנו רוצים את השלום.

עתניאל שנלר: קדימה חרתה על דגלה, כחלק מתפיסת עולמנו, שתי מדינות לאום זו לצד זו, עם כל המשמעויות הדמוגרפיות, הלאומיות.

עתניאל שנלר: זו דרכנו, זו דרכה של הממשלה הזאת, זו דרכה של הקואליציה.

אמנון כהן: תודה רבה.

אמנון כהן: הבנו.

עתניאל שנלר: אני רוצה לומר שלצד – – –

אמנון כהן: נגמר.

אמנון כהן: חבר הכנסת עתניאל שנלר, אתה סיימת.

עתניאל שנלר: אני רק רוצה להגיד תודה.

עתניאל שנלר: ראשון שאני רוצה רק להגיד לו תודה – – –

אמנון כהן: תודה רבה.

אמנון כהן: אנחנו עוברים להצבעה.

אמנון כהן: אני מבקש לשבת.

עתניאל שנלר: אני מבקש – – –

חיים כץ: תכבד את היושב-ראש.

אמנון כהן: תודה רבה, אדוני.

אמנון כהן: אתה לא יכול כך, אתה כבר רבע שעה נואם לי פה.

אמנון כהן: תודה רבה, לא צריך.

אמנון כהן: אתה צריך לדעת את הגבולות, אדוני.

אמנון כהן: אני מכבד אותך, אתה לא מכבד.

אמנון כהן: תודה רבה, לשבת.

עתניאל שנלר: אני רק מבקש – – –

אמנון כהן: לא, מספיק.

עתניאל שנלר: תודה.

עתניאל שנלר: אני מבקש מכולם לשבת.

אמנון כהן: יש הודעה למזכיר הכנסת, ואנחנו עוברים מייד להצבעה.

אמנון כהן: אני מבקש לשבת.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיע, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – מסקנות ועדת החינוך, התרבות והספורט בעקבות דיון מהיר בנושא:

נאזם בדר: סגירת תיאטרון חיפה – של חבר הכנסת חיים אורון; מסקנות ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות בעקבות לדיון מהיר בנושא:

נאזם בדר: אי-השתלבותם בצבא של מתגייסים יוצאי אתיופיה – של חברת הכנסת קולט אביטל.

נאזם בדר: לוח תיקונים להסתייגויות להצעת חוק סדר הדין הפלילי (סמכויות אכיפה – נתוני תקשורת), התשס"ח–2007.

נאזם בדר: תודה.

אמנון כהן: תודה.

אמנון כהן: 2.

אמנון כהן: הוויתורים הישראליים במסגרת ועידת אנאפוליס; 3.

אמנון כהן: דברי שרת החוץ שלפיהם המדינה הפלסטינית היא הפתרון הלאומי עבור ערביי ישראל

אמנון כהן: חברי חברי הכנסת, לפנינו שלוש הצעות נפרדות.

אמנון כהן: תחילה נצביע על הצעת סיעת האיחוד הלאומי – מפד"ל ויהדות התורה להביע אי-אמון בממשלה בנושא הוויתורים של ראש הממשלה באנאפוליס והסכמתו להקמת מדינה פלסטינית ולחלוקת ירושלים והסכנה הביטחונית שתיווצר בגללם.

אמנון כהן: אפשר להצביע.

אמנון כהן: הצבעה מס' 1 בעד הצעת סיעות האיחוד הלאומי – מפד"ל – יהדות התורה להביע אי-אמון בממשלה – 22 נגד – 53 נמנעים – 4 הצעת סיעות האיחוד הלאומי – מפד"ל – יהדות התורה להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

אמנון כהן: בעד – 22, נגד – 53, נמנעים – 4.

אמנון כהן: אני קובע שהצעת אי-האמון מטעם סיעות האיחוד הלאומי – מפד"ל ויהדות התורה לא התקבלה.

אמנון כהן: נעבור להצבעה על הצעת סיעת הליכוד להביע אי-אמון בממשלה בנושא הוויתורים הישראליים במסגרת ועידת אנאפוליס.

אמנון כהן: אפשר להצביע.

אמנון כהן: לא לצעוק באמצע הצבעה.

אמנון כהן: הצבעה מס' 2 בעד הצעת סיעת הליכוד להביע אי-אמון בממשלה – 22 נגד – 54 נמנעים – 3 הצעת סיעת הליכוד להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

אמנון כהן: בעד – 22, נגד – 54, נמנעים – 3.

אמנון כהן: אני קובע שהצעת אי-אמון מטעם סיעת הליכוד לא התקבלה.

אמנון כהן: נעבור להצבעה על הצעת הסיעות רע"ם-תע"ל, חד"ש ובל"ד להביע אי-אמון בממשלה בנושא:

אמנון כהן: דברי שרת החוץ שלפיהם המדינה הפלסטינית היא הפתרון הלאומי עבור ערביי ישראל.

אמנון כהן: אפשר להצביע.

אמנון כהן: הצבעה מס' 3 בעד הצעות סיעות רע"ם-תע"ל–חד"ש–בל"ד להביע אי-אמון בממשלה – 4 נגד – 70 נמנעים – 5 הצעות סיעות רע"ם-תע"ל–חד"ש–בל"ד להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

אמנון כהן: בעד – 4, נגד- 70, נמנעים – 5.

אמנון כהן: אני קובע שהצעת האי-אמון מטעם סיעות רע"ם-תע"ל, חד"ש ובל"ד לא התקבלה.

אמנון כהן: חברי הכנסת, תם סדר-היום.

אמנון כהן: הישיבה הבאה, לרגל ציון 60 שנה להחלטת האו"ם בכ"ט בנובמבר 1947, תיפתח היום בשעה 17:00.

אמנון כהן: ישיבה זו נעולה.