ישיבת מליאה, כנסת 17, פרוטוקול מספר הישיבה המאה-ושבעים-ותשע של הכנסת השבע-עשרה, 2007-12-11 00:00

אמנון כהן: רבותי השרים, חברי חברי הכנסת, אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת היום, יום שלישי, ב' בטבת התשס"ח, 11 בדצמבר 2007.

אמנון כהן: אני מבקש מכולם לשבת.

אמנון כהן: הודעה למזכיר הכנסת, בבקשה.

איל ינון: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק נכי המלחמה בנאצים (תיקון מס' 15), התשס"ח–2007, שהחזירה ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות.

איל ינון: לדיון מוקדם: הצעת חוק לעידוד השקעות הון (תיקון – שימור זכויותיו של תושב חוץ שהשקיע בישראל ועלה ארצה לאחר מכן), התשס"ח–2007, מאת חברי הכנסת ראובן ריבלין ואמנון כהן; הצעת חוק הרשות הלאומית לתרבות ואמנות, התשס"ח–2007, מאת חברי הכנסת קולט אביטל ורן כהן וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק הרשויות המקומיות (משכורות עובדים), התשס"ח–2007, מאת חבר הכנסת וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק פינוי התיישבות מאזור טווח הסיכון ברמת-חובב, התשס"ח–2007, מאת חברי הכנסת אופיר פינס פז ויוסף ביילין וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק יישום תוכנית ההתנתקות (תיקון – מספר חברי קבוצת מתיישבים), התשס"ח–2007, מאת חברי הכנסת זאב אלקין, עמירה דותן, זבולון אורלב, עתניאל שנלר, ראובן ריבלין ואלחנן גלזר; הצעת חוק צער בעלי-חיים (הגנה על בעלי-חיים) (תיקון – איסור פגיעה באמצעות פיטום או מניעת מזון), התשס"ח–2007, מאת חברי הכנסת דב חנין וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק חג הסיגד, התשס"ח–2007, מאת חברי הכנסת אורי אריאל ויעקב מרגי וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק הרשות הלאומית למורשות עדות ישראל, התשס"ח–2007, מאת חבר הכנסת מנחם בן-ששון; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (אנשים עם מוגבלויות), התשס"ח–2007, מאת חבר הכנסת דב חנין וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק התרבות והאמנות (תיקון – הקצאת תקציב שנתי לתרבות והאמנות), התשס"ח–2007, מאת חברי הכנסת מיכאל מלכיאור, אמנון כהן, רוברט אילטוב ואבישי ברוורמן וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק תקופת צינון לדירקטור (תיקוני חקיקה), התשס"ח–2007, מאת חבר הכנסת סילבן שלום; הצעת חוק לשכת עורכי-הדין (תיקון – ייצוג בעסקאות בדירות), התשס"ח–2007, מאת חבר הכנסת יואל חסון; הצעת חוק העונשין (תיקון – החמרת ענישה על עבירות הימורים), התשס"ח–2007, מאת חבר הכנסת יורם מרציאנו; הצעת חוק איסור לשון הרע (תיקון – פיצוי עונשי), התשס"ח–2007, מאת חבר הכנסת מיכאל איתן; הצעת חוק הכנסת (תיקון – היתר ביטחוני לחבר ועדת החוץ והביטחון), התשס"ח–2007, מאת חבר הכנסת אפי איתם; הצעת חוק שירות התעסוקה (תיקון – פיקוח על עובדים זרים של לשכה פרטית), התשס"ח–2007, מאת חברי הכנסת שרה מרום-שלו ויצחק גלנטי וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – עבודה מועדפת עם ילדים בסיכון),

איל ינון: התשס"ח–2007, מאת חבר הכנסת זבולון אורלב; הצעת חוק הבטחת הכנסה (תיקון – זכאות לגמלה בזמן לימודים להורה יחיד), התשס"ח–2007, מאת חברי הכנסת גדעון סער, אורית נוקד ומרינה סולודקין; הצעת חוק שכר מינימום (תיקון – שכר שווה לנוער), התשס"ח–2007, מאת חבר הכנסת דב חנין וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק פיצויי פיטורים (תיקון – תשלום פיצויי פיטורים למתפטר לצורך לימודים אקדמיים), התשס"ח–2007, מאת חברי הכנסת ויצחק גלנטי; הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון – נציג הממונה על המחוז בוועדה מקומית), התשס"ח–2007, מאת חברי הכנסת וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון – רשות רישוי), התשס"ח–2007, מאת חבר הכנסת וקבוצת חברי הכנסת.

איל ינון: נוסח מתוקן להצעת חוק הבנקאות (שירות ללקוח) (תיקון – עמלת פירעון מוקדם בעת מימוש נכס), התשס"ח–2007, של חבר הכנסת איתן כבל.

איל ינון: החלטה בדבר הסמכת ועדת הכספים לקבוע את משכורתו של מנהל בתי-הדין הדתיים הדרוזיים והחלטה בדבר הסמכת ועדת הכספים לקבוע את משכורתו של מנהל בתי-הדין השרעיים.

איל ינון: תודה.

אמנון כהן: תודה למזכיר הכנסת.

אמנון כהן: הנושא הראשון על סדר-היום הוא ציון היום הבין-לאומי למען אנשים עם מוגבלויות.

אמנון כהן: בעשר ועדות הכנסת היו דיונים בנושא, ואני מברך מכאן את יושב-ראש השדולה למען אנשים עם מוגבלות, חבר הכנסת רן כהן.

אמנון כהן: יישר כוח על הפעילות הרבה שנועדה להעלות את הנושא על סדר-היום הציבורי, יישר כוח על הפעילות שעשית היום, וכמובן, זה יבוא לידי ביטוי בהצעה לסדר-היום שהגשת.

אמנון כהן: אני רוצה לציין שנמצא לימיני מתרגם לשפת הסימנים, סירואה סמי; אני מודה לך על השתתפותך בדיון.

אמנון כהן: הכנסת, יחד עם משפחת העמים בעולם, מציינת השבוע את היום הבין-לאומי לשוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות.

אמנון כהן: יום מיוחד זה, המשובץ בלוח השנה, מאפשר לנו הצצה לעולמם של אנשים עם מוגבלויות.

אמנון כהן: אנשים אלה אינם נסתרים, הם חיים בתוכנו יום-יום כל השנה, אולם מעטים מאתנו חולקים אתם את מצוקותיהם ואת קשייהם.

אמנון כהן: לא רבים הם המטים להם כתף תומכת או אוזן קשבת ומסייעים להם בהתמודדותם האמיצה עם קשיי היום-יום.

אמנון כהן: אנשים עם מוגבלות רוצים מאוד ויכולים להיות גוף יוצר ותורם בחברה, כל אחד לפי יכולתו.

אמנון כהן: הם אינם מבקשים מתנות או רוצים הנחות, להיפך, הם דורשים מעצמם יותר, והרבה יותר.

אמנון כהן: הם הוכיחו כי הם יכולים לעקוף מכשולים, רוצים לעבוד, ליצור ולהשתלב במעגל העבודה ולא להיוותר מחוצה לו.

אמנון כהן: לאנשים עם מוגבלות יש מוטיבציה אדירה להצליח, וחובתנו לעזור להם להיקלט בעבודה ולהפיק מעצמם את המירב והמיטב הגלום בהם.

אמנון כהן: בדרך זו ייטב לחברה כולה.

אמנון כהן: כבר הורו לנו חכמינו: גדולה מלאכה שמכבדת את בעליה.

אמנון כהן: הכנסת מעסיקה כ-20 צעירים וצעירות עם מוגבלות.

אמנון כהן: הם הפכו זה כבר חלק מנוף המשכן ומצוות העובדים המסור שלנו.

אמנון כהן: הם ממלאים פונקציות מגוונות באחריות ובמסירות; אנחנו שמחים אתם והם שמחים אתנו.

אמנון כהן: הכנסת נותנת בכך דוגמה לעוד מוסדות ציבור ועסקים במגזר הפרטי.

אמנון כהן: בשנים האחרונות יותר ויותר בתי-עסק בישראל מעסיקים עובדים עם צרכים מיוחדים.

אמנון כהן: אני בהחלט סבור שראוי שכפי שהצלחנו כאן לקבל את העובדים המסורים הללו המבקשים לקחת על עצמם יותר אחריות, יותר פעילות ויותר יוזמה, כך יסכימו עוד ועוד מנהלים להצטרף למגמה זו, שהניסיון מלמד כי היא תורמת למוסד עצמו, לעובדיו ולבאים בשעריו לא פחות משהיא תורמת לבעלי המוגבלות עצמם.

אמנון כהן: חברה תרבותית ומתוקנת נבחנת ביחסה אל השונה והחריג.

אמנון כהן: גם משה רבנו, המנהיג הגדול של עם ישראל, נבחר על-ידי הקדוש-ברוך-הוא על אף היותו כבד פה וכבד לשון.

אמנון כהן: רבותי חברי הכנסת, אנשים עם מוגבלות הם קבוצת אזרחים גדולה, אך זעקתם היא כמעט זעקה אילמת.

אמנון כהן: לשמחתי התברכנו בישראלים טובים שיש להם הזכות לעזור למי שהחיים לא האירו פניהם אליו.

אמנון כהן: אזרחים יקרים אלה עושים זאת בחדווה ובענווה ונוסכים ביטחון במוגבל ובנתמך.

אמנון כהן: דומני שזה המקום לומר להם תודה.

אמנון כהן: תודה על כל אשר נתתם ועוד תיתנו.

אמנון כהן: אני קורא מכאן ביום החשוב הזה לכלל מערכות הרווחה, החינוך והאוצר ולגופי הייעוץ המקצועיים להגביר את פעולתם למען בעלי המוגבלות ובעיקר לקבלם כפי שהם בתוכנו, שהרי הם בשר מבשרנו.

אמנון כהן: אנו, שגורלנו שפר עלינו, חייבים זאת קודם כול לעצמנו.

אמנון כהן: היו ברוכים.

אמנון כהן: [הצעת חוק פ/235/17; נספחות.

אמנון כהן: ]

אמנון כהן: אנחנו עוברים להצעת החוק שקשורה לנושא המוגבלים, הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון – ביקורי בית לאנשים עם מוגבלות), התשס"ו–2006, של חבר הכנסת חיים אורון, שינמק מהמקום, כי יש תמיכת ממשלה.

אמנון כהן: בבקשה.

חיים אורון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ראשית אני רוצה לברך שתי ברכות.

חיים אורון: ברכה ראשונה לאורחינו ביציעים, שממלאים גם את היציע וגם את ועדות הכנסת ביום החשוב הזה שהכנסת מקדישה לאנשים עם מוגבלות.

חיים אורון: ברכה שנייה לחבר הכנסת רן כהן, שיזם את היום הזה, ארגן אותו – יישר כוח – ועל כך הברכה.

חיים אורון: אני רוצה להוסיף ברכה שלישית כדוגמה למי שבעצם דחף אותי להגיש את הצעת החוק הזאת, וזו דוגמה לסוג של חיבור בין גופים חוץ-פרלמנטריים ובין הפרלמנט – לעמותת "נגישות ישראל", עמותה שעוסקת בנגישות מקומות שונים לנכים.

חיים אורון: הצעת החוק הזאת באה לנסות להסדיר נגישות של מוסדות בריאות וקופות-חולים לאנשים עם מוגבלויות.

חיים אורון: בעצם, יש לה כוונה כפולה.

חיים אורון: הכוונה הראשונה, שמופיעה בהצעת החוק, היא לחייב את קופות-החולים שאין בהם מתקני נגישות מתאימים, שיהיו חייבים לתת לחבר הקופה את השירות זכאי לו בביתו.

חיים אורון: אם מדובר בביקור רופא ואם מדובר בטיפול רפואי שקשור בטיפול של רופא, אם הקופה לא מסוגלת לאפשר גישה למתקן שלה, היא חייבת לספק את השירות הזה בביתו של החולה במקרה זה.

חיים אורון: אני מודה שאני מאוד מקווה שהחוק יתייתר וכל מוסדות הבריאות יהיו נגישים לחולים; וברגע שהם יהיו נגישים לחולים תיפתר הבעיה.

חיים אורון: נדמה לי שהחוק הזה יביא לשני דברים: הוא ייתן תשובה לאותם נכים שלא מצליחים להגיע למרפאה בגלל בעיות נגישות, ואולי יפעיל מוטיבציה אצל קופות-החולים לקדם את הנושא שכבר עוסקים בו שנים רבות.

חיים אורון: אני שמח שהחוק זוכה לתמיכה ממשלתית ואני מבקש להצביע עליו מהר כדי שאף אחד לא יתחרט.

אמנון כהן: לכן אנחנו מייד עוברים להצבעה על הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון – ביקורי בית לאנשים עם מוגבלות), התשס"ו–2006.

אמנון כהן: הצבעה מס' 1 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לדיון מוקדם בוועדה – 17 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון – ביקורי בית לאנשים עם מוגבלות), התשס"ו–2006, לדיון מוקדם בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

אמנון כהן: בעד – 17, אין מתנגדים ואין נמנעים.

אמנון כהן: אני קובע שההצעה עברה בקריאה טרומית, והיא עוברת להכנה לקריאה ראשונה לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

אמנון כהן: היום הבין-לאומי לזכויות אנשים עם מוגבלות

אמנון כהן: אנחנו עוברים להצעות לסדר-היום מס' 4133 ו-4176 בנושא: היום הבין-לאומי לזכויות אנשים עם מוגבלות.

אמנון כהן: חבר הכנסת רן כהן, ואחריו – חבר הכנסת מנחם בן-ששון.

אמנון כהן: בבקשה.

רן כהן: אדוני היושב-ראש, רבותי השרים, חברות וחברי הכנסת, אני באמת נרגש לפתוח את הדיון ביום הזה.

רן כהן: אני רוצה להודות לכל אלה שלקחו חלק בהכנתו, ליושבת-ראש הכנסת דליה איציק, לך, אדוני כממלא מקומה, למזכיר הכנסת, למנכ"ל הכנסת, למירי יכין ולכל אנשי צוותה, לעוזרות המסורות שלי שעשו ימים ולילות בעניין הזה.

רן כהן: אני רוצה לקבל בברכה את כל נציגי ארגוני הנכים שנמצאים כאן, במיוחד אני רוצה להודות לפרופסור פיטר בלנק שבא מארצות-הברית במיוחד ליום הזה ויושב אתנו, ואתו פרופסור אריק רימרמן מאוניברסיטת חיפה, ואני רוצה לומר תודה מיוחדת ליואב קריים, דובר ארגוני הנכים, שלקח על עצמו להיות יועץ השדולה לאנשים עם מוגבלות והיום הוא כבר הנחה את הכנס ואת הטקס.

רן כהן: אני רוצה לברך את כל הנוכחים בחג אורים שמח, חג חנוכה שמח.

רן כהן: נדמה לי שהגיע היום שנצא עם ברכה ואור לכל הנכים למיניהם בישראל.

רן כהן: זה היה צריך להיות היום הגדול הזה, שבעיני יש לו שני יעדים: האחד, חשבון-נפש על מצבה של החברה הישראלית ביחסה לנכים, והשני – להפוך את היום הזה במליאת הכנסת למקפצה, כדי לתת לנכים בישראל יכולת לחיות אתנו כבני אדם שווים לכל דבר.

רן כהן: אני לא בטוח שאנחנו מצליחים לעמוד באתגר השני, אבל צריך להשתדל לעשות זאת.

רן כהן: אני שמח שוועדת החוקה, חוק ומשפט, בראשותו של חבר הכנסת בן-ששון, אישרה היום לקריאה שנייה ושלישית הצעת חוק שהובלתי, להכללת הפגיעה באנשים עם מוגבלויות כעבירה פלילית, ואני מניח שהיא תבוא בשבוע הבא או בשבוע שאחריו; היא כבר מוכנה לקריאה שנייה ושלישית.

רן כהן: אגב, היוזם שלה היה חבר כנסת לשעבר אילן גילאון, ואני רק המשכתי את החקיקה בסוגיה זו.

רן כהן: אדוני היושב-ראש, לצערי הרב אני לא יכול לחסוך הרבה בתיאור הנתונים – הנתונים קשים ביותר.

רן כהן: מי שיקרא היום את הממצאים של הנציבות לשוויון אנשים עם מוגבלות ימצא שהחברה הישראלית לא רק שלא מתקדמת, היא הולכת ומידרדרת מבחינת מצבם של הנכים ומעמדם.

רן כהן: קודם כול אנחנו מוצאים שהמצב הכלכלי של אנשים עם מוגבלות בישראל הידרדר בשנים האחרונות והוא היום הקשה ביותר מכל מדינות המערב; זו חרפה לכולנו, וצריך להודות על האמת.

רן כהן: מה לעשות שהמצב הכלכלי – אם מעבודה ואם זה מקצבה – אם הוא מידרדר, הוא מדרדר את מצבם של האנשים עם מוגבלות למצב יותר קשה ממצבה של האוכלוסייה הכללית.

רן כהן: בהקשר זה צריך לדעת שיותר מ-30% מהנכים הקשים ויותר מ-21% מהנכים האחרים חיים, לתחושתם, בעוני; כאשר היחס באוכלוסייה הכללית הוא בין 10% ל-15%.

רן כהן: המצב הזה הידרדר ודרדר אותנו להיות המדינה הכי גרועה בעולם המערבי בסוגיה זו.

רן כהן: דבר שני, 85% מהמעסיקים בישראל אינם מעסיקים אנשים עם מוגבלות.

רן כהן: רבע כמעט, 23% מהמעסיקים הישראלים לא רוצים להעסיק עובדים עם מוגבלות.

רן כהן: זו אפליה שהיא מהמכפישות ביותר, מהחמורות ביותר, הייתי אומר מהנבזיות ביותר מסוגי האפליות השונות, שכולן פסולות.

רן כהן: דבר שלישי, אנחנו מוצאים ש-50% מבין האנשים עם מוגבלות חמורה לא סיימו בית-ספר תיכון.

רן כהן: לא רק זה, עד עכשיו נכה משכיל נחשב לבעל יכולת השתכרות, ולכן הביטוח הלאומי לא נותן לו קצבה.

רן כהן: מאחר שיש לו השכלה הוא נחשב לבעל יכולת השתכרות, ואז אם הוא בעל יכולת השתכרות לא מגיעה לו קצבה.

רן כהן: ראיתם אבסורד יותר גדול מזה?

רן כהן: דווקא אדם שהולך להשכיל אף שיש לו נכות, היה צריך לעודד אותו למצוא עבודה, לשפר את חייו, לעודד אותו ללכת ללמוד.

רן כהן: אצלנו זה להיפך.

רן כהן: עד דוח ועדת-לרון זה המצב, ואני מאוד מקווה, אדוני השר, שעם דוח ועדת-לרון וחקיקת החוק – ואתה יודע שגם אני עוסק בו – אני מאוד מקווה שנפתור חלק לפחות מהבעיה הזאת.

רן כהן: אבל עד היום זה המצב; הוא רע, והייתי אומר רע ומר.

רן כהן: צריך לציין שכרבע מאזרחי מדינת ישראל, שהם קרוב למיליון ו-400,000 אזרחים, מהם 40% הם עם מוגבלות חמורה, חיים בתנאים מאוד-מאוד קשים, ולא פתרנו את בעייתם.

רן כהן: לא פתרנו את בעייתם.

רן כהן: זה דבר שמחייב שידוד מערכות מאוד-מאוד עמוק, כדי שנוכל להביא למצב שבו האנשים הללו יחיו חיים ראויים.

רן כהן: אני אציין עוד שתי תופעות – ובזה אני אסיים את הממצאים – שיעור האנשים במגזר הערבי שמדווחים על מוגבלות חמורה כפול מזה שבמגזר היהודי.

רן כהן: כאשר מדובר בקיפוח ובפגיעה, אנחנו מוצאים כל הזמן התאמה בין המצב הגרוע של האוכלוסיות המוחלשות ובין המצב החמור עוד יותר בקרב הערבים אזרחי מדינת ישראל.

רן כהן: דבר אחרון, וגם הוא לא מקרי, אלא הולם גם את זה – שיעורם של אנשים עם מוגבלות שחיים בתנאים קשים בגליל ובנגב יותר גדול מאשר במרכז.

רן כהן: שוב, תופעה ברורה לחלוטין, שהפריפריה יוצאת מקופחת לעומת המרכז החזק יותר.

רן כהן: אדוני היושב-ראש, אין מה לעשות, אבל העובדה שמאז 2003 לא עודכנו הקצבאות יש לה חלק בהפיכת הנכים הללו ליותר ויותר עניים, שנה אחר שנה.

רן כהן: זה מחייב שינוי דרמטי ומיידי ככל האפשר.

רן כהן: במדינת ישראל אין פטור לנכים שיש להם עסקים עצמאיים.

רן כהן: זה דבר אלמנטרי.

רן כהן: הגשתי הצעת חוק בעניין הזה, אבל הממשלה לא רוצה – לא רוצים לעודד אנשים עם מוגבלות להיות בעלי עסקים במדינת ישראל, לרכוש השכלה, לחיות חיים ראויים יותר.

רן כהן: אני רוצה להצביע, אדוני היושב-ראש, על שני החסרים הקשים ביותר לאנשים עם מוגבלות: האחד הוא תעסוקה, והשני הוא השכלה.

רן כהן: עד שלא נגיע למצב שיעודדו אנשים עם מוגבלות לרכוש השכלה, הם לא ירכשו מקצועות, הם לא יצליחו להגיע ליכולת השתכרות גבוהה יותר בשוק התעסוקה.

רן כהן: מצד אחר, אם לא נגיע למצב שיהיה עידוד להעסקה של אנשים עם מוגבלות – עידוד העובדים עצמם ועידוד המעסיקים – לא נפתור את הבעיה.

רן כהן: רבותי, אנשים עם מוגבלות יחיו חיים ראויים בתוכנו רק כאשר הם יהיו יותר משכילים, רק כאשר הם יהיו יותר מועסקים, יותר מתפרנסים.

רן כהן: את כבודו של האדם, אורח חייו, תחושתו, הסולידריות שלו עם החברה, הסולידריות של החברה אתו, אפשר לפתור באמצעות שני המרכיבים הללו – השכלה, ובעיקר תעסוקה.

רן כהן: הדבר הזה לא קורה.

רן כהן: אני מצטער לומר, אדוני היושב-ראש – אני אומר את זה גם לשר הרווחה והשירותים החברתיים – זו פשוט חרפה.

רן כהן: כאשר מקיימים יום כזה, מצפים שהממשלה תהיה קצת יותר לארג'ית.

רן כהן: הנה, שר האוצר לשעבר, סילבן שלום, יושב פה.

רן כהן: אנחנו יודעים שהממשלה לא כל כך רוצה לקדם דברים, אבל כשמקיימים יום לאנשים עם מוגבלויות, שהוא יום בין-לאומי, מצפים שהממשלה, כאשר מגישים לה הצעות חוק, תיקח את הצעת החוק הכי זולה לה ותעביר אותה.

רן כהן: אז היום היא הואילה, מתוך 20 הצעות חוק – שש מהן אני הגשתי – להעביר רק את הצעתו של חבר הכנסת חיים אורון.

רן כהן: אני מברך עליה, היא הצעה טובה, אבל אמר חבר הכנסת אורון, בצדק, שזו הצעת חוק שאולי תתייתר מתישהו, כאשר נעביר את כל פרק הנגישות בחוק שוויון לאנשים עם מוגבלויות.

רן כהן: אבל רק זה?

רן כהן: אף אחת מכל ההצעות לא היתה ראויה שהממשלה תאשר אותה?

רן כהן: רציתי לקרוא לכם את כל הרשימה, אבל זמני התקצר.

רן כהן: רבותי, תאמינו לי, זאת הרשימה, רשימה שלא כולה עולה כסף.

רן כהן: יש בה דברים שלא עולים כסף, או שעולים כסף אבל לא הרבה כסף.

רן כהן: לא לאשר אף אחת מהן, זו חרפה לממשלה.

רן כהן: אני חייב לומר את זה, זו אטימות שאסור להשלים אתה.

רן כהן: דבר אחרון – ביקשו ממני ואני חייב לעשות את זה – אדוני היושב-ראש, נכים ואנשים עם מוגבלויות שהגיעו לכאן משדרות זועקים זעקה מרה.

רן כהן: אני מתחייב להעלות את העניין בישיבת הוועדה הקרובה ביותר של ועדת העבודה והרווחה או בוועדת החוץ והביטחון – אין מיגון מתאים לאנשים עם מוגבלויות בשדרות; אין דרכים מתאימות; אין נגישות; אי-אפשר לחכות עד שאני, בוועדת המשנה בראשותי, אצליח להביא את כל משרדי הממשלה ליישם את פרק הנגישות בחוק שוויון לאנשים עם מוגבלויות.

רן כהן: אני זועק מכאן למשרדי הממשלה לפתור את בעייתם של האנשים עם מוגבלויות והנכים בשדרות, כדי שבתוך כל המציאות הביטחונית הקשה הזאת הם יוכלו להיות ממוגנים, יוכלו להגיע בזמן מתאים למקומות שהם צריכים לברוח אליהם מפני ה"קסאמים".

רן כהן: לדעתי דחוף מאוד לטפל בדבר הזה.

רן כהן: תודה רבה, אדוני.

אמנון כהן: תודה רבה.

אמנון כהן: חבר הכנסת מנחם בן-ששון, בבקשה.

מנחם בן-ששון: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, חבר הכנסת רן כהן, אני מניח שיש אתיקה של ימים מיוחדים בכנסת.

מנחם בן-ששון: שיתוף הפעולה בין סיעות הבית לא חייב להיות בראייה נקודתית, בזווית צרה.

מנחם בן-ששון: זאת ההזדמנות להסתכל על בעיות בראייה מערכתית.

מנחם בן-ששון: אפשר לבוא חשבון, וצריך לבוא חשבון, עם כל מי שלא עושה – ומייד אבוא חשבון גם עם הכנסת וגם הממשלה – אבל לצבוע נאום אך ורק באופי אופוזיציוני, אני מניח שהדברים יעוררו בעיה בעתיד כשנרצה לעשות דברים בצוותא.

מנחם בן-ששון: אני מפנה אתכם, חברים, אל הנתונים שחבר הכנסת כהן ציטט, והם הנתונים של משרדי הממשלה, אלה שעשו את הדוחות, חבר הכנסת כהן.

מנחם בן-ששון: יש נציבות שירות המדינה, שממנה הבאת את הנתונים.

מנחם בן-ששון: אלה לא נתונים שהיועץ הפרלמנטרי של האופוזיציה אסף.

מנחם בן-ששון: אלה לא הנתונים שאסף היועץ הפרלמנטרי של חבר כנסת מסוים.

מנחם בן-ששון: יש נציבות של אנשים עם מוגבלויות, חבר הכנסת כהן, זוהי נציבות ממשלתית שנמצאת במשרד המשפטים.

מנחם בן-ששון: היא לא עושה די?

מנחם בן-ששון: אבל היא קיימת.

מנחם בן-ששון: יש גופים שוחרי טוב שהם גם בתוך הממשלה וגם מחוץ לממשלה.

מנחם בן-ששון: יום בשנה שבו עוסקים בסוגיה נועד לנסות לחולל בראש ובראשונה מפנה מערכתי, לא לעשות אך ורק – לא אך ורק, אמרתי – את החשבונות של קואליציה ואופוזיציה.

מנחם בן-ששון: מורי ורבותי, ביום מן הימים נדע למדוד את עשייתנו בכנסת.

מנחם בן-ששון: האם רוב הזמן שלנו נועד ל"סור מרע" או ל"ועשה טוב"?

מנחם בן-ששון: הרבה משעות העבודה שלנו הן למצוא את אלה שמכים קשישים, לתפוס את הסוחרים בבני אדם, לתפוס את הגנבים, להכות את הרוצחים, לשים מאחורי סורג ובריח את מי שצריך להיות שם.

מנחם בן-ששון: זה "סור מרע".

מנחם בן-ששון: יום שכזה, לשבחך, חבר הכנסת כהן, לשבחם של כל השותפים בו, הוא יום של "עשה טוב", הוא יום של ניסיון להביא לחברה שלמה ותקינה, לאנשים שמסיבות אלה ואחרות היו למוגבלים, ואנחנו מעוניינים שהם יהיו לחלק אינטגרלי, פעיל ושותף עם כל מה שיש לנו בחברה.

מנחם בן-ששון: כן, תגידו שהטבע מפצה את הנכה, הטבע ידע לתת משהו כתמורה למה שהאדם הוכה בו.

מנחם בן-ששון: יש מי שמתאר את העיוור כאדם שחושיו האחרים מחודדים מאוד, וכן הלאה והלאה לבעלי נכויות אחרים.

מנחם בן-ששון: מי שאלוהים בלבו יגיד: אלוהים הצליח לעשות את הפיצוי של הטבע.

מנחם בן-ששון: יש מי שיגיד שהאבולוציה נתנה את הפיצוי.

מנחם בן-ששון: בין אם זה כך ובין אם זה כך, אנחנו נוטים להתעלם מהפיצוי ולמקד את תשומת לבנו בנכות, בחיסרון, במוגבלות.

מנחם בן-ששון: כדאי שנדע להסתכל במה שיש באדם באשר הוא.

מנחם בן-ששון: ונקודות האור שיש באדם, גם אלה שבאדם המוגבל, הן נקודות של רחמנות, של יכולות, של ערנות, של אפשרויות להתפתחות, שהרבה פעמים לא מצויות אצל מי שמוגדר אצלנו בן-אדם נורמלי.

מנחם בן-ששון: רצינו לחפש אך ורק את המוגבלות, אנחנו מחמיצים את הקהילה האנושית כקהילה שלמה, כקהילה אינטגרטיבית.

מנחם בן-ששון: ומה שאני מבקש ביום כזה מכולנו הוא שנסתכל על המערכת ולא על הכותרת, כי העיתונים, למשל, וחברי הכנסת לא אחת, ואפילו משרדי הממשלה, חוזרים ונטפלים – פעם מישהו הגדיר את זה "אל הנכות המיוחדת", אל המסכן שהופך להיות מושא לתשומת לב.

מנחם בן-ששון: ומה שאני מבקש להסתכל עליו זה על הקהילה השלמה, ולראות כיצד הופכים אותה לקהילה אחת.

מנחם בן-ששון: איך עושים את זה?

מנחם בן-ששון: אפשר לעשות את זה באמצעות חוקה – סעיף של שוויון שעסקנו בו הבוקר; אפשר לעשות את זה באמצעות חקיקה, דוגמת היוזמות שחבר הכנסת כהן תיאר קודם.

מנחם בן-ששון: לא עשינו דבר וחצי דבר אם לא קיימנו מנגנונים של ביקורת ושל מעקב.

מנחם בן-ששון: הכול ילך לאיבוד, נהיה שווים שום דבר.

מנחם בן-ששון: זה לא מעניין את העיתונות.

מנחם בן-ששון: התקשורת לא רוצה את המעקב, ראייה מערכתית איננה מעניינת, כי כך לא מוכרים עיתונים ולא פותחים רשתות טלוויזיה, אבל זוהי העבודה היסודית שמוטלת עלינו.

מנחם בן-ששון: ולכן עלינו להכשיר את הלבבות של כולם: של המוגבלים שיוצאים יותר ויותר מד' האמות שלהם עם מה שלמדו פעם להסתיר – והיום אנחנו יודעים שאפשר לצאת לדרך ולהגיד: אני מוגבל, אבל יש לי מה לתרום לחברה; של המעסיקים שנוטים להתעלם, למצוא תירוצים על תירוצים שלא להעסיק; של מעצבי דעת הקהל, שידעו להסתכל על הנכה ולא להזיז עיניים, שידעו לעסוק במוגבל, לא רק כשהפצע פתוח אלא משום שיש בעיות של יום-יום; של מוסדות החינוך שיכשירו את המוגבלים לחיים.

מנחם בן-ששון: בצורה כזאת קהילה שלמה תתפקד כגוף חי ובריא, שיודע למצות את המיטב מכולם, גם ממה שנראה לנו מגבלה בתחום מסוים של חייו של הפרט.

אמנון כהן: תודה רבה.

אמנון כהן: השר יצחק הרצוג, שר הרווחה, ישיב על הצעות לסדר-היום בנושא: היום הבין-לאומי לזכויות אנשים עם מוגבלות.

אמנון כהן: זה למעשה בשם שר המשפטים.

יצחק הרצוג: אני משיב בשם הממשלה – –

רן כהן: הוא משיב בשם הממשלה.

רן כהן: מה זה מטעם משרד המשפטים?

יצחק הרצוג: – – ולא בשם משרד המשפטים.

יצחק הרצוג: אחת הטעויות הגדולות היא, שחושבים שזה נוגע למשרד המשפטים.

אמנון כהן: בבקשה.

יצחק הרצוג: אדוני היושב-ראש, רבותי המציעים, לך, חבר הכנסת כהן, תודה על פועלך, ולך, חבר הכנסת בן-ששון – אני גם מצטרף אל דבריו של חבר הכנסת בן-ששון, אני לא חושב שהנימה הפלגנית שעולה בין השורות, בדברי חבר הכנסת כהן, עם כל ההערכה אליך, מוצדקת ביום כזה.

יצחק הרצוג: אין קואליציה ואופוזיציה כשאנחנו מדברים ועוסקים – – –

רן כהן: אדוני השר, זה לא יום חג, זה אירוע שבו באנו לומר את האמת.

יצחק הרצוג: נדבר על זה.

יצחק הרצוג: עכשיו זכותי לדבר.

יצחק הרצוג: אני גם מברך את כל נציגי הארגונים שנמצאים כאן, כל מי שעוסק במלאכת הקודש.

יצחק הרצוג: יש פה גם נציגות של משרד הרווחה.

יצחק הרצוג: אנחנו רואים את היום הזה כיום מאוד-מאוד חשוב, כיוון שחלק ממטרותיו – מעבר לעובדה שהוא יום בין-לאומי, והוא מצוין לראשונה כאן בארץ הזאת בצורה נאותה ומסודרת – הוא להביא לתודעת הציבור את הנושא שנקרא אנשים עם מוגבלויות בישראל.

יצחק הרצוג: ומגוון המוגבלויות עצום, הוא כולל מסכת ארוכה מאוד של נושאים.

יצחק הרצוג: אני מאוד שמח שיש לידי מתרגם לשפת הסימנים, זה אקט סמלי וחשוב מאוד, אבל לעתים אנחנו שוכחים שיש גם אנשים עם עיוורון, ולהתאים מקום עבודה ועמדת עבודה לאדם עם עיוורון – זה כבר לא לעבוד מול מחשב.

יצחק הרצוג: לכל אחד צריך למצוא את הפתרונות שלו.

יצחק הרצוג: אני מאוד שמח שבחודשים האחרונים אנחנו בדיאלוג פורה ומוצלח מאוד עם מטה המאבק ועם ארגונים אחרים, שכולם עושים מלאכת קודש נאמנה, באמת.

יצחק הרצוג: אני גם מצטרף לאזכור של "נגישות ישראל" וארגונים אחרים, כיוון שאני חש, מנקודת מבט שרואה באופן אקטיבי את מה שקורה בארץ הזאת, שיש בחברה הישראלית תהליך שינוי עמוק מאוד, חבר הכנסת כהן, ותהליך השינוי הזה אומר:

יצחק הרצוג: אנחנו בוודאי מעכשיו והלאה עושים הכול לשלב אנשים עם מוגבלויות בכל מעגלי החיים.

יצחק הרצוג: לא עוד נכלא אותם במעין מעטפת, שמגבילה אותם מלצאת לעבודה ולתעסוקה ומלהגיע לכל מטרה.

יצחק הרצוג: אנחנו מעודדים עכשיו, למשל, מסלול אקדמי לאנשים עם פיגור שכלי.

יצחק הרצוג: פרופסור בלנק, שנמצא אתנו, הוא שותף של המשרד לפרויקט מדהים, שבוחן הרבה מאוד נושאים.

יצחק הרצוג: בין היתר, עכשיו אנחנו פותחים מסלול אקדמי לאנשים עם פיגור, וראינו גם אנשים עם פיגור אפילו בצבא.

יצחק הרצוג: אנשים עם 100% נכות, כאשר אני רואה עבודות שלהם, אני מתפעם, כיוון שבסופו של דבר נפש האדם היא זאת שקובעת, למרות המוגבלויות הקשות.

יצחק הרצוג: תפקידנו להסיר סטיגמות, לשבור תקרות זכוכית, לתת לאנשים עם מוגבלויות הזדמנות.

יצחק הרצוג: המליאה הזאת אישרה פה אחד, לפני כמה חודשים, בקריאה הראשונה את חוק לרון, שנותן תמריצים ומסלול שילוב נכון לאנשים עם מוגבלויות, והם לא יצטרכו לעבור את הוויה דולורוזה בביטוח הלאומי ברגע שהם יוצאים לעבוד.

יצחק הרצוג: אם יש היום כ-180,000 נכים, ורק 14,000 מועסקים, זה מראה לנו כמה זה מעוות, ואת העיוות הזה אנחנו מחויבים לתקן, לתקן בכל הרמות, ואנחנו עושים את זה יום-יום, שעה-שעה, לא רק עם 20 החוקים הפרטיים של כל מיני חברי הכנסת, נכבדים ככל שיהיו.

יצחק הרצוג: כי יש מכלול, והמכלול הזה רואה מדיניות ברורה מול העיניים, שאומרת: אנחנו ניתן את הכלים לאנשים עם מוגבלויות, וכמה שרק אפשר להגיע למיצוי פוטנציאל וליכולת עצמאות.

יצחק הרצוג: לכן אני מאוד שמח שאנחנו מציינים את היום הזה כאן.

יצחק הרצוג: רק לשם ההמחשה, אני רוצה לעדכן את עמיתי חברי הכנסת, שיודעים שאנחנו מספקים מגוון עצום של שירותים לילדים ולמבוגרים עם נכויות שונות – פיזיות, נפשיות, שכליות וחושיות.

יצחק הרצוג: בין היתר, אנחנו מקציבים כמעט 8 מיליארדי שקלים, אם אינני טועה.

יצחק הרצוג: אני אומר בצורה מדויקת: מדינת ישראל, לאנשים עם מוגבלויות – בגמלאות עוברת את ה-8 מיליארדי שקלים.

יצחק הרצוג: משרד הרווחה מקצה 1.25 מיליארד שקלים, שזה למעלה מ-40% מהתקציב בפועל של המשרד לטיפול באנשים עם מוגבלויות.

יצחק הרצוג: נכון שעולות הרבה דרישות, אף אחד לא חולק על זה, אנחנו לא מגיעים לכולם, וזאת בעיה מאוד קשה, באמת קשה, אבל המדינה עושה מאמץ עצום.

יצחק הרצוג: הייתי רוצה בהקשר של אנשים עם פיגור להזכיר למשל כמה דברים שהמדינה עשתה בשנים האחרונות: עבודה נתמכת בשוק הפתוח ופיתוח תקני איכות; פיתוח מרכזי תמיכה, אגב, גם מרכזים רב-נכותיים – לאחרונה חנכתי אחד בדימונה ואחד בכפר-קרע – ושילוב של אנשים במרכזים הללו עם כל המערכת התומכת; תוכניות לגיל המעבר, למזדקנים ולזקנים; שיתוף בין-מערכתי עם משרד הבריאות; קידום גיוס אנשים כמתנדבים בצה"ל; דחייה משמעותית של בקשות לסידור חוץ-ביתי עד לגילים בוגרים, על רקע התפתחות השירותים בקהילה – שזאת המהפכה הגדולה מאוד שלנו: להסיר את הסטיגמה ולאפשר לאנשים להשתלב בקהילה.

יצחק הרצוג: את זה אנחנו מנסים לעשות בצורה משמעותית; 19 הוסטלים ומערכי דיור חדשים, ארבעה מעונות פנימייה נוספים בתהליך הקמה לקליטת 2,100 דיירים חדשים ועוד ועוד ועוד.

יצחק הרצוג: אשר לאנשים עם נכויות: רשת של 18 מרכזים לשיקום מקצועי ותעסוקתי, 80 תוכניות ופרויקטים לתעסוקה מוגנת; פיתוח רשת הוסטלים ומערכי דיור מוגן קהילתיים; מתן שירותי תמיכה בתקשורת לאנשים עם חירשות וליקויי שמיעה; פיתוח מגוון שירותים לאדם העיוור ועוד ועוד ועוד.

יצחק הרצוג: ולא עסקנו בנכי נפש בקהילה, ולא עסקנו באנשים עם אוטיזם, ולא עסקנו בהרבה מאוד נושאים שמשיקים לתחום הזה.

יצחק הרצוג: אולי הם לא שייכים לקטגוריה הזאת, אבל הם משיקים לתחום הזה.

יצחק הרצוג: לכן כל המערך הזה, וטוב שהכנסת דנה בכך, הוא מערך מפואר, הוא לא מגיע למיצוי מוחלט של הכול.

יצחק הרצוג: נמשיך לקדם ב-2008.

יצחק הרצוג: בעזרת השם, כשיעבור תקציב המדינה, אנחנו מקציבים תוספת משמעותית לשירותים לאנשים עם מוגבלויות, וכן אנחנו משתפים פעולה באופן משמעותי עם נציבות השוויון לאנשים עם מוגבלויות, שעושה עבודת קודש וקידמה הרבה מאוד חוקים יחד עם חלקכם.

יצחק הרצוג: בכך, אדוני היושב-ראש, אני מקווה שנוכל לראות בשנה הבאה התקדמות משמעותית עוד יותר, שילוב והפעלה של חוק לרון למתן תמריצים לאנשים עם מוגבלויות להשתלב במעגלי החיים, מהגיל הרך ביותר.

אמנון כהן: אתה מציע להסתפק בדברי השר?

יצחק הרצוג: אני מציע להסתפק בדברי השר, היות שזה יום לציון.

אמנון כהן: קיימנו היום דיונים בוועדה.

רן כהן: אני מציע להעביר לוועדה.

יצחק הרצוג: אין לי בעיה להעביר את הנושא לוועדה.

יצחק הרצוג: אני גם מעריך את עבודת הוועדה.

יצחק הרצוג: אני אשמח לעבוד עם יושב-ראש הוועדה בנושא הזה, אין שום בעיה.

אמנון כהן: הצעה אחרת לחברת הכנסת זהבה גלאון.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, אני רוצה, ראשית, לברך את חבר הכנסת רן כהן על היוזמה, ואת כל האורחים כאן באולם המליאה.

זהבה גלאון: זה אכן יום מאוד חשוב.

זהבה גלאון: דבר אחד הוא לא – הוא לא חגיגי.

זהבה גלאון: הוא לא חגיגי כי הנתונים שהציג חבר הכנסת רן כהן, הנתונים שהוצגו על-ידי הנציבות לשוויון לאנשים עם מוגבלויות, הם לא נתונים של חבר הכנסת רן כהן, בכל הכבוד, אדוני שר הרווחה.

זהבה גלאון: אני יודעת, אדוני שר הרווחה, אומנם אתה לא מקשיב לי כרגע, כמה אתה רגיש לסוגיות האלה.

זהבה גלאון: אני לא מבינה את הטפת המוסר, לא של יושב-ראש ועדת החוקה, חבר הכנסת בן-ששון, ולא של שר הרווחה.

זהבה גלאון: למה אנחנו לא מתייחסים ליום הזה בחגיגיות?

זהבה גלאון: למה אנחנו מוצאים לנכון לבקר את הממשלה על המדיניות שלה?

זהבה גלאון: הנתונים הללו צריכים לזעזע את כולנו.

זהבה גלאון: הציג חבר הכנסת רן כהן ממצאים קשים על אפליה, על קיפוח כנגד קבוצות של אנשים עם מוגבלויות, קבוצות שונות.

זהבה גלאון: ואתם באים כאן ועומדים על הבמה ומסבירים לו שהוא צריך להיות חגיגי?

זהבה גלאון: מה חגיגי בזה בדיוק?

אמנון כהן: מה את מציעה?

זהבה גלאון: לכן, אדוני השר, אני מציעה, דבר ראשון, שלא יטיפו לנו מוסר.

זהבה גלאון: דבר שני, אני מקבלת את הצעתו של חבר הכנסת רן כהן להעביר את הדיון לוועדה.

זהבה גלאון: תודה רבה.

אמנון כהן: לחבר הכנסת דב חנין יש הצעה אחרת להצעתו של חבר הכנסת בן-ששון.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, הכנסת איננה רק זירה לדיבורים.

דב חנין: דיבורים הם חשובים אבל אפשר לדבר גם במקומות אחרים.

דב חנין: אפשר לדבר בתקשורת, אפשר לדבר באוניברסיטה, אפשר לדבר בהרבה מקומות.

דב חנין: מבחנה של הכנסת הוא מבחן המעשים, והמעשה העיקרי שהכנסת יכולה לעשות הוא מעשה החקיקה.

דב חנין: בשנתיים האחרונות השתרשה בכנסת מסורת מבורכת, שאנחנו משתמשים בימים המיוחדים האלה, הימים הנושאיים המיוחדים, לקידומה של חקיקה.

דב חנין: זאת הדרך של הכנסת, מעבר לדיבורים היפים, לעשות את המעשים הנדרשים כדי לשנות את המצב בתחום שעליו אנחנו מדברים.

דב חנין: זאת מסורת מצוינת והיא חלה כמובן על הצעות חוק ממשלתיות כאשר הן קיימות.

דב חנין: אבל כאשר הממשלה לא עושה את המוטל עליה ולא מביאה בפנינו הצעות חוק ממשלתיות, שמתייחסות לנושא שאנחנו עוסקים בו, הכנסת יכולה וחייבת גם לקדם הצעות חוק פרטיות.

דב חנין: במקרה הזה, אדוני היושב-ראש, הוגשה לוועדת השרים לענייני חקיקה שורה ארוכה של הצעות חוק פרטיות.

דב חנין: אחת מהן שלי, וגם של חברי כנסת אחרים.

דב חנין: עברתי על כל ההצעות אחת לאחת, הן הצעות ראויות, לרובן הגדול עלויות מאוד נמוכות.

דב חנין: הדבר המפתיע והמצער הוא שהחלטת ועדת השרים לענייני חקיקה לא היתה עניינית על כל הצעה והצעה אלא en bloc, לא לדון בכל ההצעות שמתייחסות ליום הנושאי.

דב חנין: בדרך הזאת הממשלה מעקרת את היכולת שלנו לעשות יום נושאי מיוחד, שיש בו גם עשייה של הכנסת.

דב חנין: לכן אני חושב, אדוני היושב-ראש, שזה נושא שמתאים לדיון רציני בוועדה או אפילו במליאה.

אמנון כהן: אנחנו עוברים להצבעה.

אמנון כהן: מי שבעד – בעד העברת הנושא לוועדה.

אמנון כהן: מי שנגד – בעד הסרת הנושא מסדר-היום.

אמנון כהן: אפשר להצביע.

אמנון כהן: הצבעה מס' 2 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 19 נגד – 1 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

אמנון כהן: בעד – 19, אחד נגד, אפס נמנעים.

אמנון כהן: ההצעות לסדר-היום אושרו והן עוברות לוועדת העבודה והרווחה להמשך דיון.

אמנון כהן: חבר הכנסת מיכאלי טעה בהצבעתו.

אמנון כהן: להוסיף אותו לבעד.

אמנון כהן: נוסיף לפרוטוקול.

אמנון כהן: [הצעת חוק פ/1952/17; נספחות.

אמנון כהן: ]

אמנון כהן: אנחנו עוברים להצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (זיכוי בעד נטול יכולת), התשס"ז–2007, שהפכה להצעה לסדר-היום, של חבר הכנסת יצחק גלנטי.

אמנון כהן: בבקשה.

יצחק גלנטי: אדוני היושב-ראש, מכובדי חברי הכנסת, הצעה זאת לסדר-היום באה במקום הצעת חוק שלי.

יצחק גלנטי: הצעה זאת הוגשה בכנסת הקודמת על-ידי חברת הכנסת זהבה גלאון, והיא מדברת על תיקון פקודת מס ההכנסה.

יצחק גלנטי: תיקון זה אמור להחזיר את ההטבה שהיתה קיימת בעבר, שתומכת בבני המשפחה המטפלים בהוריהם הזקנים וחוסכים למדינה את עלויות האשפוז שלהם במוסד.

יצחק גלנטי: המצב הנוכחי אינו הולם את המציאות, שבה יש מגמה של הזדקנות האוכלוסייה לצד גידול בשיעור הזקנים התלויים במידה רבה בעזרת הזולת בביצוע פעולות יומיומיות.

יצחק גלנטי: לטיפול בזקן בבית, במשפחתו, בין על-ידי בן-זוגו בין על-ידי ילדיו, יש עלויות כלכליות יומיומיות, המגדילות את ההוצאות, ואילו ההכנסה החודשית נותרת בעינה.

יצחק גלנטי: ההוצאות הרבות מתווספות על אובדן ימי עבודה בשל בדיקות רפואיות או על הפחתת שעות עבודה בשל הטיפול הממושך בהורה או בבן-הזוג.

יצחק גלנטי: מובן מאליו הוא שככל שהמשפחה ממשיכה לטפל בזקן בביתה כך קטן הנטל הרובץ על המדינה.

יצחק גלנטי: הטיפול הממושך בזקן בבית משפחתו חוסך את עלויות האשפוז במוסד של המדינה, ועל כן ראוי שהמדינה תשיב את המצב לקדמותו ותיטיב, ולו בעקיפין, עם אלו אשר חוסכים בתקציביה, באמצעות נקודות הזיכוי במס.

יצחק גלנטי: לצורך העניין, מדובר בתלות במידה רבה בעזרת הזולת בביצוע פעולות היום-יום.

יצחק גלנטי: אני מבקש כי הצעה זו לסדר-היום תובא לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות להמשך דיון.

יצחק גלנטי: תודה רבה.

אמנון כהן: כבוד השר רוצה להשיב?

רוני בר-און: אני מסכים להצעה להעביר לוועדה.

אמנון כהן: אנחנו עוברים להצבעה.

אמנון כהן: הצעת חוק שהפכה להיות הצעה לסדר-היום בנושא פקודת מס הכנסה (זיכוי בעד נטול יכולת), התשס"ז–2007.

אמנון כהן: בעד זה העברה לוועדה, נגד זה הסרה מסדר-היום.

אמנון כהן: אפשר להצביע.

אמנון כהן: הצבעה מס' 3 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 16 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת הכספים נתקבלה.

אמנון כהן: בעד – 16, אין מתנגדים ואין נמנעים.

אמנון כהן: הצעת החוק, שהפכה להצעה לסדר-היום, עוברת לוועדת הכספים להמשך דיון.

אמנון כהן: 1.

אמנון כהן: מצבם של אנשים עם מוגבלויות במדינת ישראל, הגרוע ביותר בעולם המערבי;

אמנון כהן: 3.

אמנון כהן: מדיניותה המייצרת עימות צבאי ומעמיקה את המשבר החברתי

אמנון כהן: אנחנו ממשיכים בסדר-היום.

אמנון כהן: הנושא הבא על סדר-היום: הצעות אי-אמון בממשלה.

אמנון כהן: ההצעה הראשונה היא הצעת סיעות יהדות התורה והאיחוד הלאומי – מפד"ל להביע אי-אמון בממשלה בנושא מצבם של אנשים עם מוגבלויות במדינת ישראל, שהוא הגרוע ביותר בעולם המערבי.

אמנון כהן: אני מזמין את חבר הכנסת אברהם רביץ לנמק את ההצעה.

אמנון כהן: בבקשה.

אברהם רביץ: אדוני היושב-ראש, רבותי השרים, אנחנו נמצאים בחג החנוכה.

אברהם רביץ: בחג חנוכה מסתמן מה שנאמר: "מסרת גיבורים ביד חלשים ורבים ביד מעטים".

אברהם רביץ: למה אני מזכיר את זה בדיוק?

אברהם רביץ: אני רוצה לבשר לחברי הכנסת, ומכאן לכל המעוניין, כי היום קרה דבר בוועדת העבודה והרווחה.

אברהם רביץ: משרד האוצר הגיע עם הצעה שהיתה מאוד-מאוד מקוממת.

אברהם רביץ: לא החריפות של תוכן ההצעה, אלא עצם הגשת ההצעה היה מקומם.

אברהם רביץ: הצעה שבאה לטרפד את חוק הטיפול בחולי פוליו.

רוני בר-און: זה היה של עזמי בשארה.

זהבה גלאון: זו הצעה ראויה.

אברהם רביץ: אתה לא מפחיד אותי אם זה במקרה היה של עזמי בשארה.

אברהם רביץ: אני הצבעתי בעדה.

רוני בר-און: צריך להגיד את זה לכנסת.

אברהם רביץ: בסדר, אני אגיד את הכול לכנסת.

אברהם רביץ: רוב חברי הכנסת חתמו על ההצעה הזאת, אף-על-פי שזו היתה הצעה של עזמי בשארה.

אברהם רביץ: זה לא הגיע מבית-המדרש של סוריה, זה הגיע מתוך החיים.

אברהם רביץ: העובדה שעזמי בשארה יזם אותה איננה מפחיתה את הצדק, את המוסריות ואת ההומניות של ההצעה הזאת.

אברהם רביץ: היתה הצעת חוק שהתקבלה על דעת חברי הכנסת במליאה, ובמסגרת חוק ההסדרים היו אמורים לדחות את ביצועה.

אברהם רביץ: בינתיים רוב הנכים הגישו את הבקשות ואכן גם קיבלו, אבל נותרו כמה מאות נכים שלא הספיקו לדון בעניינם.

אברהם רביץ: כאן הגיעה ההצעה של משרד האוצר: אלה שלא הספיקו, ידחו להם את זה לשני מועדים, האחד ב-2008 והשני ב-2009.

אברהם רביץ: זו אפליה מאוד מעניינת ומרגיזה.

אברהם רביץ: אני מוכרח לומר לך, אדוני שר האוצר, שזה נעשה בשיתוף פעולה של חברי הקואליציה, שהשתכנעו.

אברהם רביץ: עזמי בשארה כבר לא היה שם, וכל חברי הכנסת פה אחד הצביעו בעד דחיית הצעת החוק הזאת, שאין לה שום ידיים ורגליים – אלא אם היו באים ואומרים שאין כסף לאוצר; לגבי הצעת החוק הזאת האוצר אמר לנו שהם רוצים להוסיף כסף.

אברהם רביץ: לכן, אני רוצה לומר שהתקיים כאן נס חנוכה: מסרת גיבורים ביד חלשים ואולי רבים ביד מעטים.

אברהם רביץ: אני רוצה לדבר על נושא שבעיני הוא נושא חברתי ולא כל כך ממשלתי, הנושא של הטיפול באנשים עם מוגבלויות.

אברהם רביץ: לפי עניות דעתי, זהו נושא שטעות ביסודו – של החברה בכלל, כיצד היא מסתכלת על נושא המוגבלויות.

אברהם רביץ: אנחנו למדנו בבית-המדרש שהעולם כעולם חסד ייבנה.

אברהם רביץ: התפקיד של המין האנושי בעולם הוא לעשות חסד זה עם זה.

אברהם רביץ: גם כבוד שר האוצר מבין קצת באותיות הקטנות.

אברהם רביץ: מובא סיפור מאוד מעניין.

אברהם רביץ: לרבי עקיבא היה ויכוח עם טורנוסרופוס.

אברהם רביץ: טורנוסרופוס שאל את רבי עקיבא: אם הקדוש-ברוך-הוא אוהב אתכם, למה יש עניים בקרבכם?

אברהם רביץ: ענה לו רבי עקיבא, שהעניים, ובהקשר של מה שאנו מדברים – המוגבלים וכל אלה שהם חסרי ישע, הם בעצם קיימים בעולם כדי להעמיד את האדם בפני ניסיון, שאכן כל יצירתו בעולם הזה היא לעשות חסד עם הזולת.

אברהם רביץ: תתארו לעצמכם שהיינו חיים בעולם שבו אין צורך לעשות חסד, לכולם יש מעל ומעבר, או אין לאף אחד, כמו שכבר ראינו עולם כזה.

אברהם רביץ: לא היה עומד אדם במבחן, שהתפקיד העיקרי שיש לו בחיים הוא לעשות חסד עם הזולת.

אברהם רביץ: פה בחברה, כאשר מזכירים את המלה "חסד", זו כאילו מלת גנאי.

אברהם רביץ: הכול הממשלה.

אברהם רביץ: זה לא נכון.

אברהם רביץ: הממשלה צריכה לעשות את מה שהיא חייבת לעשות, אבל שום ממשלה בעולם לא תוכל לתת פתרון למצוקות של היחיד, למצוקות של קבוצות.

אברהם רביץ: לא תוכל לתת פתרון מלא.

אברהם רביץ: אין מדינה בעולם שיכולה לתת את זה.

אברהם רביץ: גם מדינת ישראל איננה יכולה.

אברהם רביץ: מה שחסר בחינוך הבסיסי שלנו, שאנחנו מכירים אותו מדורי דורות – כך היינו קיימים בכל הגלויות, בכל הארצות, בכל העיירות, כך היה עומד העם היהודי ומקומם את עצמו – עשיית החסד עם הזולת, לראות את מצוקתו של האחר.

אברהם רביץ: כאן אנחנו לא מדברים על כסף, אלא על לב שצריך להיות פתוח.

אברהם רביץ: אני רוצה לספר לך, אדוני שר האוצר, שהגיע אלי במסגרת היום הזה נכה שאני מכיר אותו שנים רבות וסיפר לי את סיפורו.

אברהם רביץ: הנכה הזה נעשה נכה כתוצאה מתאונה, והוא קיבל שיקום מהביטוח הלאומי.

אברהם רביץ: הוא אמר שהוא רוצה לעבוד.

אברהם רביץ: בעיקר מה שהם רוצים זה לעבוד ולהתפרנס בכבוד עד כמה שניתן.

אברהם רביץ: הנכה הזה אמר שהוא רוצה לעבוד במחשבים.

אברהם רביץ: הוא אמר: אני לא יכול ללכת, אני על כיסא גלגלים, אבל מחשבים זה כיף לי.

אברהם רביץ: הוא עבר בדיקה בביטוח הלאומי, ואמרו לו שהוא לא מתאים למחשבים.

אברהם רביץ: הוא אמר: אני רוצה, אני אתאים את עצמי.

אברהם רביץ: אמרו לו: אתה לא מתאים לפי הבדיקה, אנחנו לא יכולים.

אברהם רביץ: הוא אמר: אני רוצה לעבוד.

אברהם רביץ: אמרו לו: נעביר אותך קורס אופטיקה.

אברהם רביץ: הוא לא יודע בכלל מה זה אופטיקה, אבל זה מה שהיה.

אברהם רביץ: הוא אמר: טוב, אני אעבור קורס באופטיקה.

אברהם רביץ: הוא למד שנתיים על חשבון המדינה, סיים את השנתיים ויצא לשוק העבודה.

אברהם רביץ: הוא לא התקבל בשום מקום בארץ, בגלל הנגישות.

אברהם רביץ: יש להם חנויות פאר, והוא צריך להסתובב עם כיסא הגלגלים.

אברהם רביץ: הוא לא התקבל.

אברהם רביץ: יש לו מכונית ואן, והוא בא ואמר שהוא יסיע תלמידים נכים.

אברהם רביץ: הוא ניגש למשרד התחבורה, ומשרד התחבורה אמר לו: אתה לא יכול להסיע ילדים.

אברהם רביץ: למה?

אברהם רביץ: כי אתה נכה.

אברהם רביץ: הוא אמר: אז מה אם אני נכה?

אברהם רביץ: אני יודע לנסוע.

אברהם רביץ: אמרו לו: מה יהיה אם יהיה ילד שאתה צריך לעזור לו כי הוא לא יכול לטפס לבד לאוטו?

אברהם רביץ: הוא אמר: אין דבר כזה.

אברהם רביץ: ילד שזקוק לעזרה נוסע תמיד עם מישהו שמסייע בידו.

אברהם רביץ: אם לא יהיה לו, אני לא אקח אותו.

אברהם רביץ: אמרו לו: אין לך רשיון לעשות זאת.

אברהם רביץ: האיש מסתובב, רוצה להתפרנס בכבוד.

אברהם רביץ: מה חסר שם?

אברהם רביץ: שם חסר כסף, חסרה תודעה, חסרה מקצועיות?

אברהם רביץ: שם חסר לב.

אברהם רביץ: חסר לב, חסרה פתיחות.

אברהם רביץ: האנשים שעוסקים עם נכים לא יכולים לעבוד לפי הספר, לפי דף שהם קיבלו אי-פעם בחוזר מנכ"ל.

אברהם רביץ: כולם מזכירים כאן את ועדת-לרון.

אברהם רביץ: ועדת-לרון הוציאה דוח מצוין.

אברהם רביץ: לפי דעתי, זה יכול לתת תשובות נפלאות לציבור הנכים והמפגרים, כל אלה שזקוקים לשיקום.

אברהם רביץ: אני גם הייתי פעם במשרד הרווחה, ואני מכיר את זה.

אברהם רביץ: כבר כמה שנים מתמודדים אל מול פקידי האוצר.

אברהם רביץ: היום לנכה יש מינימום ההכנסה אם הוא לא עובד, 1,800 שקלים לחודש.

אברהם רביץ: באים אל הנכים ואומרים להם: אם תעבדו הרבה, בסופו של יום אתם תרוויחו הרבה יותר, ואנחנו למעלה ניתן לכם הנחות.

אברהם רביץ: בינתיים, אתם, אלה שלא עובדים, תורידו את הסף ל-1,200 שקלים.

אברהם רביץ: ניסיתי לעשות פשרות בין האוצר לבין ארגוני הנכים כאשר הייתי בתפקיד שר הרווחה, כך שלא יהיה 1,800 שקלים או 1,200 שקלים אלא 1,600 שקלים.

אברהם רביץ: היתה קשיחות בלתי מובנת.

אברהם רביץ: מה התוצאה?

אברהם רביץ: אני כבר שנתיים לא נמצא שם, ולפני זה עוד היה.

אברהם רביץ: התוצאה היא שאנשים לא יוצאים לשוק העבודה כי הם חוששים, הם רוצים את טיפת הביטחון האישי שלהם, שהם הורגלו לקבל, 1,800 שקלים.

אברהם רביץ: אדוני השר, אתה לא צריך חקיקה, נדמה לי.

אברהם רביץ: אתה יכול, על-ידי הוראה שלך, להודיע לפקידים שמי שעדיין לא עבד ולא מרוויח, יישאר בסף הזה למען הקנות לו ביטחון אישי.

אברהם רביץ: כאשר יהיה לו ביטחון אישי, הוא יוכל לצאת לשוק העבודה.

אברהם רביץ: עם כל מיני חישובים ומתמטיקה מסבירים שזה לא טוב בעצם.

אברהם רביץ: מה זה לא טוב?

אברהם רביץ: זה נותן לאלפי נכים במצב הכי קשה, שהם לא יכולים לעבוד, להשתכר בכבוד.

אברהם רביץ: אני רק רוצה לומר שיש עוד נושאים מסוימים, שאפשר, עם טיפה תשומת לב, לתקן אותם.

אברהם רביץ: למה אנחנו צריכים כל שנה להתמודד – הזכירו קודם את העיוורים.

אברהם רביץ: ברוך השם סידרו, לא יסגרו את הספרייה השנה.

אברהם רביץ: מה יהיה בשנה הבאה עם ספריית העיוורים בנתניה?

אברהם רביץ: עוד פעם מאבק.

אברהם רביץ: למה זה צריך לקרות?

אברהם רביץ: הדברים האלה הם דברים פעוטים.

אברהם רביץ: ועוד כהנה וכהנה, אבל זמני תם.

אברהם רביץ: כיוון שהיום חג החנוכה, אני, ברשותך, אדוני השר, מוכן להעביר את האי-אמון להצעה לסדר-היום, שנדון בה בוועדה, ולבטל את האי-אמון, אם אתה מסכים לכך.

רוני בר-און: מסכים.

אמנון כהן: הוא ישמח.

אמנון כהן: בבקשה, כבוד שר הרווחה והשירותים החברתיים יצחק הרצוג ישיב על הצעת האי-אמון.

יצחק הרצוג: אני מסכים להפוך אותה להצעה לסדר-היום, אז אין בעיה.

אמנון כהן: אנחנו ממשיכים בהצעות האי-אמון: הצעת סיעת הליכוד להביע אי-אמון בממשלה בנושא השביתות במערכת החינוך.

אמנון כהן: אני מזמין את חבר הכנסת סילבן שלום לנמק את ההצעה, בבקשה.

סילבן שלום: למה אתה משיב?

סילבן שלום: אתה עושה לי בעיה.

סילבן שלום: בשביל מה אתה פה?

רוני בר-און: עלי היו כולנה.

אמנון כהן: גם אתה תתייחס בסוף אם תהפוך את זה להצעה לסדר-היום, בגלל חג החנוכה, כך שהשר לא יצטרך להשיב.

אברהם רביץ: זה בסדר, הצעה לסדר-היום?

אמנון כהן: מצוין.

אמנון כהן: אם הוא יסכים.

סילבן שלום: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, 62 יום חיכינו לבשורה הגדולה.

סילבן שלום: 62 יום חיכינו לרפורמה האדירה במערכת החינוך, שתוציא את החינוך מהמשבר הגדול שבו הוא נמצא.

סילבן שלום: 62 יום, כאשר כולם דיברו גבוהה גבוהה על הצורך לחשוב על העתיד.

סילבן שלום: 62 יום שבהם כולם אמרו שמה שקורה היום, אסור שיקרה בשנים הבאות, לכן הפתרון חייב להיות פתרון יסודי, פתרון אמיתי, שיביא מזור לתחלואי מערכת החינוך, והדבר הזה יוכל להתבצע רק על-ידי רפורמה.

סילבן שלום: כולנו האמנו שהדברים נכונים, כולנו חשבנו שיש צדק בדרישה האמיתית להוציא אל הפועל סוף-סוף רפורמה בחינוך לכל ילדי ישראל.

סילבן שלום: ההמתנה היתה ארוכה.

סילבן שלום: ההורים כססו ציפורניים.

סילבן שלום: ילדים יצאו מביתם ב-24:00-23:00, חזרו ב-05:00-04:00 – לפנות בוקר – והתעוררו ב-14:00-13:00 – בצהריים.

סילבן שלום: והנה, היום אנחנו מתעוררים לשחר של יום חדש.

גדעון סער: למה אתה משתמש דווקא בביטוי הזה?

סילבן שלום: שחר של יום חדש, שמביא פתרון אדיר לתחלואים במערכת החינוך, מביא את הפתרון האמיתי למשבר האדיר שבו נמצאת המערכת הזאת.

סילבן שלום: הפתרון הוא רפורמה?

סילבן שלום: ודאי שלא.

סילבן שלום: הפתרון הוא לחשוב על העתיד?

סילבן שלום: ודאי שלא.

סילבן שלום: הפתרון הוא פתרון שייתן לישראל, לעם הספר, את ההזדמנות הנוספת לחזור ולהיות בצמרת העולמית?

סילבן שלום: ודאי שלא.

סילבן שלום: הפתרון הוא לתת תוספת שכר במתווה עופר עיני, דבר שכל אחד בארץ קיבל.

סילבן שלום: אולי יש אחוזים או שברירים מסוימים נוספים.

סילבן שלום: מדברים על צמצום מספר התלמידים בכיתה, כשכבר היום בסקטור היהודי – צריכים להתעסק בסקטור הערבי, ואני אתעסק בזה – מספר התלמידים בכיתה דומה מאוד למספר שקיים במדינות המערב.

סילבן שלום: ועל מה אנחנו מדברים?

סילבן שלום: שרפורמה תידון בהמשך.

סילבן שלום: אדוני שר האוצר, נכנסת לתפקידך לפני שישה חודשים.

גדעון סער: אבל מה יהיה עם כל המודעות בעיתונים?

סילבן שלום: אתה ממלא את תפקידך באופן ראוי, באופן טוב ומשביע רצון.

רוני בר-און: כשהייתי מקבל בתעודה על התנהגות "משביע רצון", שבועיים היו בוערות לי הלחיים.

סילבן שלום: כנראה שאתה לא זוכר את הציונים, כי היה "משביע רצון", "מניח את הדעת" ו"טעון שיפור".

סילבן שלום: "משביע רצון" זה תמיד היה הטוב ביותר, אבל כנראה אתה לא זוכר.

סילבן שלום: אנחנו מדברים על חינוך, אני אולי יותר צעיר, אני יותר זוכר, יש לי גם ילדים קטנים.

גדעון סער: הוא רמז שתשפר את הקומפלימנטים, זה הכול.

סילבן שלום: יש לי ילדים, אני רואה את הציונים.

סילבן שלום: לכן אני חוזר: "משביע רצון" זה הטוב ביותר.

סילבן שלום: הפרעת לי באמצע המחמאות.

סילבן שלום: אתה יודע מה?

סילבן שלום: נפסיק.

סילבן שלום: הייתי באמצע הגל לתת לך מחמאות.

סילבן שלום: בשביל מה?

סילבן שלום: אבל תמיד אמרנו מי לא יודע לקבל מחמאות.

סילבן שלום: נחזור על זה?

סילבן שלום: לא נגיד.

סילבן שלום: לעניין עצמו, אדוני היושב-ראש, מה התוצאה של ההסכם?

סילבן שלום: שכר המורים לא גדל משמעותית, מספר שעות הלימוד לא עולה, בוודאי לא באופן דרמטי, הרפורמה חוזרת למגירה ולהקפאה עמוקה, דור העתיד ישלם את המחיר, אבל יש דבר אחד שכבר השגנו: חצי מיליון ילדים הפסידו, והפסידו בגדול.

סילבן שלום: זאת התוצאה האמיתית של חתימת ההסכם.

סילבן שלום: לצערי הרב אנחנו מסיגים את מערכת החינוך לאחור לשנים רבות.

סילבן שלום: יכולה היתה להיות שעת רצון של כולם, יכולה היתה להיות שעת כושר, שמכאן ואילך נוציא את מערכת החינוך קדימה ונוביל אותה ליעדים שהיינו רוצים שהיא תגיע אליהם.

סילבן שלום: אבל במקום זאת העדפנו את היום על פני המחר.

סילבן שלום: אדוני שר האוצר, יש קורס שלם שלומדים סטודנטים לכלכלה, של העדפת הווה מול העדפת עתיד.

סילבן שלום: גם כאן יש העדפה מלאה של ההווה על פני העתיד.

סילבן שלום: לצערי הרב, ילדינו ונכדינו הם אלה שישלמו את המחיר בעקבות כך שהרפורמה הזאת לא יוצאת לדרך.

סילבן שלום: היתה רפורמה שהממשלה הקודמת ניסתה לעשות, רפורמת דברת, וגם היא נשחקה עד דק ובסוף נזרקה.

סילבן שלום: חשבנו שהפעם הזאת תהיה התעלות, וכל הצדדים יבינו שמה שצריך לעשות זה כן לעשות רפורמה.

סילבן שלום: אבל התוצאה היא תוצאה גרועה, התוצאה היא תוצאה פחדנית, התוצאה היא תוצאה שכולם רוצים לחיות את הרגע, ליהנות מזה שהתלמידים חוזרים ללמוד והמורים חוזרים ללמד, על פני הבנת הצרכים האמיתיים של עם ישראל.

סילבן שלום: מדובר בפארסה אמיתית, שלא תוביל אותנו לעתיד טוב יותר, שאליו אנחנו צריכים לשאוף.

סילבן שלום: אדוני היושב-ראש, אדוני שר האוצר, מדברים רבות על צמצום פערים חברתיים, על צמצום פערים בחברה.

סילבן שלום: אני מכיר רק נוסחה אחת שמאפשרת לנו באמת להגיע לצמצום פערים אמיתי.

סילבן שלום: הנוסחה אומרת: צמצום פערים בהשכלה שווה צמצום פערים בהכנסה שווה צמצום פערים חברתיים.

סילבן שלום: ההחלטה מהיום לא תוביל אותנו לאותו יעד שאנחנו שואפים אליו.

סילבן שלום: ההחלטה מהיום תנציח ואפילו תדרדר את מצבם של ילדי ישראל.

סילבן שלום: הרפורמה הזאת, שהיתה כל כך חיונית, שעם ישראל כולו ציפה לה, נזרקה הצדה מפני העדפת הרגע, העדפת ההווה על פני העתיד.

סילבן שלום: רק השקעה בחינוך תוביל לצמצום פערים בהשכלה, ורק צמצום הפערים בהשכלה, כמו שאמרתי, יוביל לצמצום הפערים בהכנסה, לצמצום פערים חברתיים ולשיפור אמיתי בכלכלת ישראל.

סילבן שלום: אדוני היושב-ראש, אנחנו מדברים על מערכת חינוך מדממת, מערכת חינוך שמשוועת למושיע, משוועת לזה שיוציא אותה מחושך לאור.

סילבן שלום: אבל לא רק ברמת הלימודים.

סילבן שלום: אדוני היושב-ראש, גם בנושא הגזענות במערכת החינוך.

סילבן שלום: הגיע הזמן לשים סוף לאותם מראות בלתי נסבלים, לאותם מראות מקוממים, שארבע ילדות אתיופיות מגיעות לבית-ספר בפתח-תקווה במונית נפרדת ולא מאפשרים להן ללמוד יחד עם שאר התלמידים.

סילבן שלום: אבל בפתח-תקווה יש בית-ספר נוסף, שבו שמים גדר בין הילדות האשכנזיות לילדות הספרדיות.

סילבן שלום: הדבר הזה הוא בלתי נסבל.

סילבן שלום: הדעת אינה סובלת שהדבר הזה עדיין מתקיים.

סילבן שלום: אדוני היושב-ראש, גם בעניין הזה מערכת החינוך צריכה לומר את דברה.

סילבן שלום: אם אכן היתה רפורמה, הרפורמה היתה צריכה לעסוק גם בדברים האלה.

סילבן שלום: אבל כשאין רפורמה, אין לנו טיפול, לא ברמת הלימודים, לא בעתידם של ילדי ישראל ולא בקיפוח המתמשך של קבוצות חלשות באוכלוסייה, שלא מצליחות לקבל את הדבר שהוא מובן מאליו, לקבל את האפשרות ללמוד שווה בשווה עם הקבוצות האחרות בחברה.

סילבן שלום: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, ציפינו כולנו לבשורה אמיתית, שנוכל להגיד: מעתה ואילך זה יהיה אחרת.

סילבן שלום: נעשו גם טעויות.

סילבן שלום: אמרתי לך גם בשיחתנו, אדוני היושב-ראש, האינטרס הגדול ביותר שתהיה הסתדרות חזקה הוא של שר האוצר ומשרד האוצר.

סילבן שלום: החתימה הזאת על הסכם נפרד עם הסתדרות המורים, אולי מטרתה היתה הפרד ומשול, אולי היה בלתי אפשרי לחתום עם שניהם; אבל עדיין, ברגע שנחתם הסכם עם ארגון אחד, ברור מאליו שארגון עובדים אחר צריך להצדיק את קיומו והוא יצא לשביתה כדי שיראה שיש תועלת בעצם קיומו.

סילבן שלום: והעובדה שהיתה שביתה ארוכה היא פועל יוצא של החתימה עם ארגון אחד בלבד.

סילבן שלום: החתימה הזאת לא אפשרה לראשי ארגון המורים העל-יסודיים, בראייה שלהם, אלא לצאת לשביתה ממושכת, כדי להגיד: הנה אנחנו כאן, הנה אנחנו קיימים.

סילבן שלום: אמרתי לך כבר לפני חודש ימים, האפשרות להגיע אתם להסכם כמעט לא קיימת, בגלל העובדה שהם צריכים להוכיח שיש להם עשירית אחוז יותר מהסתדרות המורים או הישג אחד נוסף.

סילבן שלום: לכן, אדוני היושב-ראש, כאשר אנחנו רואים את מה שאנחנו רואים, שהממשלה אינה מצליחה לטפל כראוי במערכת החינוך – ובמשך חודשיים ימים נתנו גיבוי לכל הפעולות שנעשו כדי להגיע לרפורמה, ולא פעלנו כאופוזיציה, שאמורה להקניט את הממשלה על כל דבר ועל כל נושא, ועשינו את הדברים כי אנחנו חרדים למערכת החינוך.

סילבן שלום: חשבנו שההמשלה תדע, יחד עם ארגון המורים, להתעלות מעל היום-יום, לחשוב גם על דור המחר, לחשוב גם על דור העתיד ולהביא בשורה אמיתית לעם ישראל, להביא רפורמה שתוציא את מערכת החינוך לדרך חדשה, תוציא את מערכת החינוך באמת למאה ה-21.

סילבן שלום: אבל ממשלה שאינה יודעת לטפל כראוי בנושאים המרכזיים והמהותיים שעל סדר-יומה, מוטב לה שתפנה את מקומה לאחרים שיעשו זאת במקומה.

סילבן שלום: תודה.

אמנון כהן: תודה.

אמנון כהן: בבקשה, שר האוצר רוני בר-און ישיב על הצעת האי-אמון.

רוני בר-און: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אדוני שר האוצר לשעבר, סגן ראש הממשלה ושר החוץ לשעבר, על חלק מהדברים שאמרת אני חותם – – –

סילבן שלום: לא רק על העניין האישי.

רוני בר-און: בעיקר על העניין האישי, אבל גם על הדברים המהותיים.

רוני בר-און: אבל הדברים שאתה גוזר מתוך הרצונות והשאיפות שמשותפות לך, לחבריך, לשרת החינוך לשעבר, חברת הכנסת לימור לבנת, משותפים גם לנו.

רוני בר-און: על הנגזרות שאתה גוזר מהעניין הזה אני חייב לחלוק.

רוני בר-און: כולנו מכירים אותך, לך אין בעיות זיכרון.

רוני בר-און: אתה יודע מה?

רוני בר-און: יכול להיות שיש לך, אתה זוכר יותר מדי טוב.

רוני בר-און: לפעמים אומרים עליך שאתה זוכר יותר מדי טוב.

רוני בר-און: אתה צריך לזכור את הדברים, ואם אתה לא זוכר יזכירו לך.

רוני בר-און: אותם השחקנים, אותם המקומות, רק הזמן זז.

רוני בר-און: שאל את חברת הכנסת לימור לבנת, היא לא רצתה רפורמה?

רוני בר-און: היא לא השקיעה את חלבה ודמה ברפורמה שהיא הובילה?

רוני בר-און: נתנו לה לעשות את זה?

רוני בר-און: אני לא יכול לדבר על ההסכם, שאני מקווה שייחתם – – –

לימור לבנת: אגב התחלנו את זה ב-34 רשויות.

רוני בר-און: אני מסכים, אין לי טענה, אני לא בפולמוס אתך.

לימור לבנת: שרת החינוך הנוכחית הפסיקה את זה, למרות דרישתן של 34 רשויות להמשיך את זה, כי זה הצליח.

רוני בר-און: חברת הכנסת לבנת, אני לא רוצה להתפלמס אתך.

לימור לבנת: אני לא מתפלמסת, זה היה בהערת סוגריים.

רוני בר-און: אני לא אומר מה את עושה, אני אומר מה אני לא רוצה לעשות.

רוני בר-און: אני לא רוצה לדבר על מה שיקרה או לא יקרה, אין לדעת.

רוני בר-און: אתמול היתה שעת רצון מסוימת, אני מקווה שהיא תשתכלל.

רוני בר-און: הדבר היותר חשוב כרגע הוא להחזיר את התלמידים לכיתות.

רוני בר-און: ובסדר העניינים הרגיל.

רוני בר-און: לי באופן אישי חשוב שהם לא יוחזרו תחת צווי המניעה, ועוד יותר חשוב לי שלא תקרה פה אותה אנדרלמוסיה או אנרכיה, שמאיימים עלינו – אני לא אומר מורים בישראל, אני אומר מחנכים בישראל – ליטול את החוק לידיהם ולא לכבד צווים של בית-משפט, בין על דרך של פלפולציה, שזה מחייב את הארגון ולא מחייב אותם כיחידים, בין על דרך שהם יתחלו ויביאו "סיקים".

רוני בר-און: אמרתי אתמול, אני באמת מוטרד קשות משאלת היכולת שלנו לנהל כאן

רוני בר-און: מדינה דמוקרטית אם אלה שניצבים בפני תלמידים מכוח כללים, מכוח הסדרים, מכוח משמעת מובנית או כתובה – כשהם ניצבים, הילדים יושבים ושותקים, כשהם מדברים, הילדים שותקים; הם המורים, הם המחנכים ואלה הילדים – יהיו כאלה בהם שיגידו: אני לא מכבד צווי בית-משפט.

רוני בר-און: מכוח מה הוא יוכל לחזור לכיתה ולבקש מהתלמיד את הסדר, את ההייררכיה, את המשמעת שמקיימת יחסי מורה–תלמיד, יחסי בית-הספר–תלמיד?

רוני בר-און: לכן אמרתי, החובה שלנו כממשלה היתה להביא את התלמידים לכיתות.

רוני בר-און: אחרי שהשביתה התמשכה, פנינו לבית-הדין.

רוני בר-און: ושוב היא התמשכה והתלינו את הבקשה לצווים במשך שלושה שבועות וביקשנו התערבות של יושב-ראש מרכז השלטון המקומי.

רוני בר-און: הייתי אומר, כמעט באופן היסטורי הסכמנו כאוצר – אתה היית שר האוצר ואתה מכיר את המערכת – למתווה של סוג של קישור-פישור-בוררות של יושב-ראש ההסתדרות הכללית.

רוני בר-און: זה לא הסתייע.

רוני בר-און: אני אומר לך, לא בגללנו.

רוני בר-און: אפשר להמשיך ולהחזיק במקל ולהגיד: רפורמה, רפורמה, רפורמה, ואף אחד לא מוכן להרים את הכפפה ממול, וזה ילך לעוד ימים, לעוד חודשים, ואנה אנו באים בעניין.

רוני בר-און: אני לא רוצה שתקבלו את מה שאני אומר.

רוני בר-און: בית-הדין הארצי לעבודה, שהוא לא המוסד הכי פייבוריטי למעסיק, הוא נוצר כדי להגן, בדרך כלל, על זכויות העובדים – אני אומר לך, הוא השקיע בתהליך הזה מאות שעות, הלוך וחזור והלוך וחזור והלוך וחזור.

רוני בר-און: אני רוצה לתת לך כמה ציטטות, כדי שלא תתרשם ממה שאני אומר לך וממה שאומרת לך שרת החינוך.

רוני בר-און: תראה מה אומר בית-הדין על ההתנהלות של המדינה בתהליך הזה.

רוני בר-און: קובע בית-הדין – אני מצטט מעמוד 28 להחלטה – נכונות המדינה לרפורמה בחינוך העל-יסודי: המדינה הפגינה רצון כן ועקבי ליישם רפורמה בחינוך העל-יסודי, לרבות על דרך אימוץ חלקים מתוכנית ארגון המורים "עוז לתמורה", בהתאמות הנדרשות לצורכי המערכת ולמסגרת התקציב.

רוני בר-און: בכלל זה, העמידה המדינה תקציב של מיליארדי שקלים ליישום הרפורמה, המעוגן בחלקו גם בתקציב המוצע בשנת 2008, המיועד אף ליעדים של הוספת שעות הוראה, הפחתת מספר התלמידים בכיתות.

רוני בר-און: בהתאם להחלטת הממשלה צריך לעשות – כך וכך.

רוני בר-און: מה קובע בית-המשפט, או בית-הדין, כשהוא שואל את עצמו מה הממצאים העובדתיים שלו בעניין הקושי להגיע להסכם?

רוני בר-און: זאת הכותרת: הקושי להגיע להסכם.

רוני בר-און: אומר בית-הדין: עם זאת – כל מה שהוא אמר למעלה, כי זה רצף – וחרף ההתקדמות שהושגה במשא-ומתן, לא מצא ארגון המורים להקל את הצעדים הארגוניים שנקט – "צעדים ארגוניים" בלשון בית-הדין זה שביתה – או להשעותם, ולו באופן זמני, ולרכז את מירב המשאבים באפיק המשא-ומתן.

רוני בר-און: נראה כי ניתן היה להגיע להסכמות בדבר יישום השלב הראשון של הרפורמה, ולהמשיך, תוך השהיית השביתה, בניהול משא-ומתן אינטנסיבי בנוגע ליישומה המלא, תוך הסתייעות משותפת בצוותי עבודה פדגוגיים.

רוני בר-און: במצב דברים זה – קובע בית-הדין – קם חשש משמעותי כי ללא התערבות בית-הדין תימשך השביתה עוד זמן רב ותגרום נזקים בלתי הפיכים לתלמידים ולחברה.

רוני בר-און: וכאן אני אקרא ציטטה, ושרת החינוך לשעבר ודאי תגיד שהיא מזכירה לה נשכחות: נוסף על כך – קובע בית-הדין – אנחנו עדים לקושי "מסורתי" של המדינה וארגון העובדים להגיע להסכמה.

רוני בר-און: זאת אומרת, לא אומרים את זה על ארגון אחר.

רוני בר-און: יש קושי מסורתי.

רוני בר-און: זה לשון – איך הייתי אומר – מצוות אנשים מלומדה, של בית-דין שלא רוצה לשרוף את כל הגשרים עם אלה שעוד יבואו בפניו, אבל אלה דברים מאוד ברורים, מאוד נכוחים.

רוני בר-און: אני רוצה לבקש ממך להקשיב למלים הבאות: ניהול המשא-ומתן – אין ניתן להתעלם מאופן ניהול המשא-ומתן, מהתמשכות השביתה, הגדלת נזקיה לתלמידים.

רוני בר-און: זאת כתוצאה מדרישתו האולטימטיבית של ארגון המורים לקבל את שאין ניתן לקבל בהסכם קיבוצי – דהיינו, קביעת תקן מצומצם וקבוע למספר תלמידים בכיתה ולהוספת שעות הוראה, וכיוצא באלה.

רוני בר-און: מה אני בא ואומר?

רוני בר-און: הצענו רפורמה.

רוני בר-און: הרפורמה הוצעה לא תחת איומי שביתה.

רוני בר-און: לא היתה שביתה שהמדינה באה ואמרה: שמים 10 מיליארד שקלים, עושים רפורמה.

רוני בר-און: שנה וחצי – הלוך-חזור, הלוך-חזור.

רוני בר-און: לא הסתייע, קורה.

רוני בר-און: טובים, בקיאים וותיקים מאתנו ניסו ולא הצליחו.

רוני בר-און: אבל שמנו את הכסף, רצינו להיות שם.

רוני בר-און: לא הסתייע.

רוני בר-און: ואז פרצה השביתה, ואמרו לנו: צמצמו כיתות, תחזירו שעות.

רוני בר-און: ראיתי שעת רצון בבית-הדין, הודעתי לבית-הדין – בהצהרה, זה קיבל תוקף של החלטה: שרת החינוך ושר האוצר מודיעים שהמדינה רואה בצמצום מספר התלמידים בכיתות תכלית ראויה, ושהיא תחזיר שעות – והתחייבתי לשנה הבאה על השעות.

רוני בר-און: הסכם קיבוצי.

רוני בר-און: אתה לא עושה את זה בהסכם קיבוצי.

רוני בר-און: אלה דברים של מדיניות, אלה דברים של תקציב.

רוני בר-און: גם בגלל הדרישה הזאת קבע בית-הדין שהשביתה הזאת היא מעין פוליטית; היא לא שביתה כלכלית רק על תנאי עבודה.

רוני בר-און: היא שביתה שהפכה מעין פוליטית, כי היתה דרישה להתערב בענייני תקציב, בענייני תקצוב, בענייני מדיניות.

רוני בר-און: אפילו בית-הדין לא קיבל את זה.

רוני בר-און: והבאנו החלטת ממשלה.

רוני בר-און: כשהתחיל עוד פעם הדיון בבקשה לצווי מניעה, ישבנו כל הלילה והצהרנו הצהרות – זה היה בלילה בין חמישי לשישי – אמר לי בית-הדין: אפשר לקבל את זה בהחלטת ממשלה?

רוני בר-און: אמרתי: זה קשה, זה יום שישי, סדר-היום נסגר ביום רביעי.

רוני בר-און: ותוך כדי ישיבת הממשלה ביום ראשון הבאנו החלטת ממשלה מפורטת על ההתחייבויות שלה.

רוני בר-און: לא רצינו צווי מניעה.

רוני בר-און: רצינו שהארגון, פעם אחת, אחרי הרבה שנים של חוסר אמון עם האוצר ועם החינוך – יבוא ויגיד: אני מאמין, אני הולך קדימה.

רוני בר-און: אני מאוד מקווה שביום חמישי – אני יודע – אני מאוד מקווה שביום חמישי התלמידים יחזרו לבית-הספר, ואני מאוד מקווה שגם המורים יהיו שם, בלא צווי מניעה.

ראובן ריבלין: כבוד השר, אני מוכרח לומר: אני בטוח באינטליגנציה שלך, אני רק מתחיל לחשוש לאינטליגנציה שלי.

ראובן ריבלין: אולי תסביר לי – – – על הדברים שאמר חבר הכנסת סילבן שלום, מה אומר ההסכם הזה.

ראובן ריבלין: הרי אף אחד לא מבין.

ראובן ריבלין: אתה אומר לנו דברים שאני מוכרח לומר לך – אני לא מבין לאיזה הסכם הגעתם.

רוני בר-און: איזה הסכם?

ראובן ריבלין: ההסכם העומד להיות חתום – – –

רוני בר-און: בשעה זו מתדיינים עליו במשרד – – –

ראובן ריבלין: כל הזמן שואלים, אומרים – – –

רוני בר-און: אדוני חבר הכנסת ריבלין, השאלה מאוד ברורה.

רוני בר-און: מטעמים – איך אני אגיד – –

סילבן שלום: לא לפגוע במשא-ומתן.

רוני בר-און: – – מטעמים שברורים לך – –

לימור לבנת: ברורים.

לימור לבנת: ברורים.

רוני בר-און: – – וברורים לכל השומעים, כנראה, אני לא יכול כרגע לומר שום דבר.

רוני בר-און: א.

רוני בר-און: מכיוון שזה לא גמור ולא חתום ולא סגור; ב.

רוני בר-און: מכיוון שבאמת, נר לרגלי הצורך לסיים את העניין הזה.

רוני בר-און: ואני מאוד חושש שאם אני עכשיו ארחיב בנושא הזה – יש סכנה שזה ייכשל.

רוני בר-און: הערך העליון כרגע, התכלית הראשונה כרגע, היא לראות את התלמידים בכיתה, ולא להיות במצב שבו אנחנו נכנסים עוד פעם לאנדרלמוסיה.

לימור לבנת: נראה, עולה מתוך הדברים, שכנראה, ההסכם הזה – אין בו רפורמה.

סילבן שלום: זה בטוח.

לימור לבנת: זאת הנקודה המרכזית.

ראובן ריבלין: על זה בכה השר.

לימור לבנת: על זה בוכה הנביא.

ראובן ריבלין: לא – – –

רוני בר-און: לא נביא ולא בן נביא.

קריאות: – – –

ראובן ריבלין: – – – נמשכה שביתה עד היום – – – לא נכנסנו עכשיו – – –

רוני בר-און: לא, לא.

רוני בר-און: בואו.

רוני בר-און: שרת החינוך לשעבר, סליחה.

לימור לבנת: אפשר, ברשותך?

רוני בר-און: כן.

לימור לבנת: התיאור שתיארת הוא תיאור אמיתי.

רוני בר-און: אפשר לצלם את זה.

רוני בר-און: לא קראתי מלה שלא כתובה.

לימור לבנת: שר האוצר, אני לא מתווכחת – – – דברים נכוחים.

לימור לבנת: אין ויכוח על – – – אפילו אני מסכימה לחלק מהדברים שאמרת כאן בתוך הפרשנות.

לימור לבנת: אלא שככל שעולה מהדברים, ההסכם – – – שלוז הדברים, שאין רפורמה בהסכם, וזאת הבכייה לדורות.

רוני בר-און: אבל אני לא אומר – – –

גדעון סער: האם תוכל – – –

רוני בר-און: אני אשכח את השאלה של חבר הכנסת ריבלין – שכבר נהדפה בשאלתה של חברת הכנסת לבנת.

גדעון סער: כדי לא להפריע לך בשטף דיבורך.

גדעון סער: האם תוכל לעדכן את הבית אם יש חדש בנושא שביתת המרצים?

גדעון סער: בכל זאת, גם זה מעסיק את הציבור.

רוני בר-און: אני אנסה, כן, זה נכון.

רוני בר-און: אני אומר כך.

רוני בר-און: חבר הכנסת ריבלין, חברת הכנסת לבנת, היכולת ללכת לרפורמה כפי שהוצעה מלכתחילה – תחת השביתה ותחת המתווה של בית-הדין, או של יושב-ראש ההסתדרות הכללית, או של יושב-ראש מרכז השלטון המקומי – מלכתחילה לפי דעתי היתה כמעט חסרת סיכוי.

רוני בר-און: הרי כבר מהשליש הראשון של השביתה היה ברור לנו שאנחנו צריכים איזה מתווה שנלך בו, על דרך של הסכם קיבוצי לתקופה של חודשים, או קצת יותר מחודשים, כדי להיפגש עם הרפורמה, עם ההסכמה, עם הרפורמה המוצעת, עם הדרישות של ארגון המורים.

רוני בר-און: כך שהפתעה גדולה זה לא, כאב לב גדול זה כן – כמו לךְ, כמו לחבר הכנסת ריבלין, כמו לחבר הכנסת סילבן שלום, כמו לי – אבל בדלית ברירה – בדלית ברירה.

רוני בר-און: ננסה למצב את הטוב ביותר.

רוני בר-און: נסיים, אני מקווה, את הפרשייה הזאת וננסה להתחיל מהתחלה.

רוני בר-און: אין ברירה.

רוני בר-און: כנראה הגאולה הזאת של החינוך – נגזר עליה לבוא בייסורים.

רוני בר-און: לעניין המרצים – כן, אנחנו יושבים ומדברים, חבר הכנסת סער, אבל אני מניח שגם לך לא היה פשוט להתמודד עם פער של דרישה לשחיקה שאנחנו סופרים אותה בין 3% ל-6%, והמרצים סופרים אותה בין 35% ל-45%.

רוני בר-און: גם בזה נצטרך להתייגע וגם את זה נפתור בסוף.

רוני בר-און: אני אציע לבית לדחות את הצעת האי-אמון.

רוני בר-און: תודה.

דוד רותם: תודה לשר האוצר.

דוד רותם: אנחנו עוברים להצעת סיעות חד"ש, רע"ם-תע"ל ובל"ד להביע אי-אמון בממשלה בנושא מדיניותה המייצרת עימות צבאי ומעמיקה את המשבר החברתי.

דוד רותם: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה.

דוד רותם: עד עשר דקות, אבל לא צריך לנצל את כולן.

דב חנין: תודה.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, עמיתי חברי הכנסת, אני מתכבד להגיש הצעת אי-אמון נוספת, שמרחיבה קצת את ההיקף, או את ספקטרום האי-אמון שצריך לחוש כלפי הממשלה הנוכחית.

דב חנין: האי-אמון שלנו מתחיל בשאלות מדיניות ומסתיים בשאלות חברתיות, ויש קשר הדוק בין המדיניות הפוליטית של ממשלת אולמרט-ליברמן-ברק לבין המדיניות החברתית הבעייתית שלה.

דב חנין: ממשלת אולמרט מצטיינת בדיבורי שלום, אבל, עמיתי חברי הכנסת, מאחורי דיבורי השלום האלה יש מציאות של מלחמה.

דב חנין: קודם כול, כמובן, המלחמה בדרום.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, אנחנו לא מדברים על מקריות.

דב חנין: אנחנו מדברים על מדיניות.

דב חנין: אנחנו מדברים על מדיניות שבאופן שיטתי מעמיקה את מעגל הדמים ומחריפה את העימות בדרום הארץ.

דב חנין: בתקופה האחרונה יש עשרות הרוגים ברצועת-עזה, ורבים מהם אזרחים, נשים וילדים שנהרגים בהתקפות של צה"ל שמתרחשות שם כמעט באופן יומיומי.

דוד רותם: לפני ירי ה"קסאמים" או אחרי ירי ה"קסאמים"?

דב חנין: אדוני היושב-ראש, אנחנו דיברנו פה פעמים רבות, והבענו את התנגדותנו, ואנחנו חוזרים על זה בכל הזדמנות.

דב חנין: אנחנו כמובן מתנגדים לירי ה"קסאמים", ואנחנו כואבים את כאבם של תושבי שדרות.

דב חנין: אבל מה שממשלת ישראל עושה, ובזה פתחתי, הוא בפירוש מדיניות החרפת העימות, העמקת העימות – ובסופו של דבר לא פתרון למצוקת תושבי שדרות אלא יצירת מצב שיהיה הרבה יותר קשה והרבה יותר חמור גם בשדרות.

דב חנין: על כך צריך להוסיף גם את הענישה הקולקטיבית, את המערכת החדשה והיצירתית של הצעדים שמתחילים בחסימה של דלקים – בעצם התחילו בהפחתת כמות הסחורות שעוברת לרצועת-עזה – ובעצם רצועת-עזה נמצאת באיזה מין מצב של צינור אספקה דק מאוד, שעוברות בו מעט מאוד סחורות.

דב חנין: אין לרצועת-עזה צינורות אספקה אחרים חוץ מאלה שמגיעים מישראל, באופן מעשי, ומשם עוברת פחות ופחות אספקה.

דב חנין: היום חוסמים את הדלקים.

דב חנין: לממשלה יש גם רעיונות חדשים ובעייתיים במיוחד של צמצום חשמל.

דב חנין: אני מאוד שמחתי שבית-המשפט העליון עצר את המהלך הזה, ואני מקווה שהעצירה הזאת תימשך, מכיוון שהמהלך הזה מזיק, בעייתי ומסוכן, והוא מהלך שאסור לנקוט.

דב חנין: הסבל ברצועת-עזה הולך וגדל באופן יומיומי, כאשר מצד אחד יש התקפות צבאיות, מצד שני יש מצור כלכלי, מצד שלישי דלקים מפסיקים להעביר ומצד רביעי יש תוכנית או רעיונות לצמצום היקף אספקת החשמל.

דב חנין: הדברים האלה בעייתיים ופסולים.

דב חנין: קודם כול, הם פסולים במישור המוסרי והעקרוני.

דב חנין: גם במלחמה יש דיני מלחמה, ודיני המלחמה חלים על כל הצדדים, וודאי שהם חלים על מדינה ריבונית שאיננה יכולה להתנהג כמו ארגון עבריינים, שכאשר לא עונים לדרישותיו הוא פשוט חונק את הקורבן הפוטנציאלי.

דב חנין: הדברים האלה בעייתיים גם מבחינה משפטית.

דב חנין: אני חושב שכל הצעדים שממשלת ישראל נוקטת הם בגבול האי-חוקיות של המשפט הבין-לאומי.

דב חנין: אני חושב שטוב שבג"ץ התערב בענייני אספקת החשמל.

דב חנין: אבל אני מצטער על כך שממשלת ישראל לא ערה מספיק לעובדה שבעולם המודרני גם מעשים של מדינות צריכים לעמוד במבחן של חוקיות משפטית בין-לאומית.

דב חנין: הדברים האלה בעייתיים גם במבחן השכל הפשוט.

דב חנין: בפעולות כאלה ממשלת ישראל רק מגדילה את השנאה ואת העימות ומעמיקה את העימות ולא פותרת שום בעיה, ורק מייצרת יום-יום בעיות נוספות חדשות.

דב חנין: לא מזמן הוקרן בטלוויזיה הסרט "מיליון קליעים באוקטובר", על איך צה"ל בעצם יצר את מסלול העימות הנוכחי באוקטובר 2000.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, אני רוצה לומר לכם שהסרט הזה מלמד אותנו משהו על אמנות האסקלציה.

דב חנין: אפשר להפוך כל עימות לתבערה גדולה.

דב חנין: זה מה שנעשה באוקטובר 2000, וזה מה שממשלת ישראל הנוכחית עושה היום ברצועת-עזה וסביב רצועת-עזה.

דב חנין: כמובן, לאוקטובר 2000 ולמה שקורה היום בעזה יש מכנה משותף ברור מאוד שיש לו אפילו שם: אהוד ברק.

דב חנין: האיש שניצח על האסקלציה אז מנצח על האסקלציה היום, והוא עושה זאת בתנופה רבה ובאמונה רבה.

דב חנין: על כך, אדוני היושב-ראש, צריך להוסיף את ההידברות הישראלית-האמריקנית בנושא תוכניות כלפי אירן.

דב חנין: התפרסם בשבוע שעבר דוח רשויות המודיעין האמריקניות, אבל מסתבר שאצלנו יש כאלה שלא מסכימים שיבלבלו אותם עם העובדות.

דב חנין: אני לא מכיר את הפרטים המודיעיניים, אדוני היושב-ראש, אבל אני אומר לך ולציבור שהשאלה הבסיסית איננה שאלה מודיעינית אלא שאלה פוליטית.

דב חנין: השאלה הגדולה היא השאלה מה עושים עם פצצת פוטנציאל החימוש הלא-קונבנציונלי במזרח התיכון.

דב חנין: האם אנחנו עושים כדי לפוצץ אותה או שאנחנו עושים כדי לפרק אותה?

דב חנין: תוכניות המלחמה נגד אירן – שאני מבין שהאמריקנים לא רוצים לעשות אותן בעצמם והם מצפים שמישהו יעשה עבורם את המלחמה או את העבודה המלוכלכת – תוכניות המלחמה הזאת הן סכנה גדולה מאוד לאזור כולו והימור על חייהם ועל עתידם גם של הישראלים וגם של ישראל.

דב חנין: מאחורי דיבורי השלום של הממשלה נמצא גם מפעל בנייה – בנייה עצומה – הר-חומה בירושלים, שכונה שהולכת ונבנית במהירות עצומה.

דב חנין: בהתנחלויות יש בנייה גדולה.

דב חנין: רק לפני שבועיים התפרסם הדוח של "שלום עכשיו" על השיטות החדשות של הבנייה בשטחים, שעוקפים בהן את הקשיים הקיימים על-ידי הובלת חלקי מבנים והרכבתם בשטח.

דב חנין: הבנייה היא בהיקפים גדולים.

דב חנין: מועצת יש"ע מגיבה על הדוח הזה ואומרת: "כן, אתם רק מספרים על המפעל הציוני הגדול והחשוב שאנחנו עושים".

דב חנין: כמובן, צריך להזכיר את פרשת המאחזים.

דב חנין: דוח-ששון ממתין עד בוש, והתחושה הברורה, שהולכת ומתחזקת, היא שהדוח הזה יצטרף לעוד שורת דוחות על המדף, שלא יעשו אתם שום דבר.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, נאמר במקורותינו שאמר אלכסנדר ינאי לאשתו שלומציון על ערש דווי שלו: היזהרי לא מן הפרושים ולא מן הצדוקים אלא מן הצבועים, מאלה שעושים מעשה זמרי ומבקשים שכר כפנחס.

דב חנין: יש לנו שר ביטחון שאמור להיות מנהיג מפלגת מרכז.

דב חנין: הרי מפלגת העבודה נבחרה עם אג'נדה של שלום.

דב חנין: אבל שר הביטחון הזה הוא שר של התנחלויות, הוא שר של בניית חומת ההפרדה באופן שמחלק את הגדה המערבית לשני אזורים נפרדים ובעצם מונע הקמת מדינה פלסטינית עצמאית.

דב חנין: דיברתי על מה שיש בסדר-היום של הממשלה הזאת.

דב חנין: יש העמקת הכיבוש, העמקת ההתנחלויות וחומת הפרדה.

דב חנין: בואו ונגיד כמה מלים על מה שאין בסדר-היום האמיתי של הממשלה הזאת.

דב חנין: אין בסדר-היום האמיתי של הממשלה הזאת תשובה על הבעיות החברתיות.

דב חנין: דיברו לפני על משבר מערכת החינוך.

דב חנין: מבתי-הספר ועד האוניברסיטאות, מערכת החינוך נמצאת במשבר קשה.

דב חנין: אנחנו רואים את הנתונים המספריים ואיך תלמידי ישראל הולכים ויורדים מבחינת מיקומם בהישגים לימודיים.

דב חנין: התמונה מדאיגה במיוחד כאשר אנחנו מדברים על בתי-ספר באוכלוסייה הערבית, ששם המצב קשה במיוחד, וכן בפריפריה ובשכונות העוני, ששם ההזנחה רבה וגדולה עוד יותר.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, איזו החמצה יש לנו כאן בכל נושא מערכת החינוך.

דב חנין: איך הוחמצה התנופה הגדולה והרצון של הציבור לעשות שינוי?

דב חנין: איך במקום התנופה הזאת אנחנו בעצם חוזרים וממשיכים את מצבה ומשמרים את מצבה של מערכת החינוך כמערכת שוקעת?

דב חנין: מערכת החינוך נמצאת במשבר, אבל לא פחות חמור הוא משבר מערכת הבריאות.

דב חנין: גם כאן יש נסיגה של המדינה מאחריותה בתחומים רבים ומגוונים.

דב חנין: היום קיימנו בוועדת העבודה והרווחה דיון על הרפורמה בתחום בריאות הנפש.

דב חנין: המדינה נסוגה מאחריותה לבריאות הנפש.

דב חנין: ראו את פרשת סל התרופות.

דב חנין: במקום להרחיב את סל התרופות ולהעלות אותו, מוציאים תרופות מצילות חיים ומשאירים לנו להתווכח אם זה יהיה בביטוח המושלם או בביטוחים פרטיים לגמרי.

דב חנין: משפט על סביבה, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: דיבורים ירוקים הם זולים.

דב חנין: הם עד כדי כך זולים שהתקציב הסביבתי של מדינת ישראל הולך ושוקע.

דב חנין: מאז ימי נתניהו 2003 תקציבי הגנת הסביבה בישראל נמצאים במגמת ירידה.

דוד רותם: נא לסיים.

דב חנין: אני מסיים.

דב חנין: התקציבים שלנו לאנרגיה מתחדשת יורדים, לשימור אנרגיה – יורדים, לטיפול בחומרים מסוכנים – יורדים.

דב חנין: למרות הממצאים הקשים ועליית התחלואה בסרטן, בריאותו של הציבור מופקרת.

דב חנין: יש אזורים של הזנחה סביבתית וחצרות אחוריות באוכלוסייה הערבית ובפריפריה שהם אזורים שבהם ישראל נראית כמו העולם השלישי.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, מכל הסיבות האלה ומסיבות רבות נוספות שלא הספקתי לנמקן – –

דוד רותם: יש גם השבוע הבא.

דב חנין: – – הממשלה הזאת אכן ראויה לאי-אמון של הכנסת.

דב חנין: אני מקווה שלא ניפגש בשבוע הבא, כי אני מקווה שהכנסת תעשה את המעשה הנכון ותשלח את הממשלה הזאת הביתה.

דב חנין: תודה רבה.

דוד רותם: אני רואה את מיעוט חברי הכנסת שנמצאים, אז אני מבטיח לך שניפגש גם בשבוע הבא.

דוד רותם: השר חיים רמון, בבקשה.

ראובן ריבלין: יש לשער.

ראובן ריבלין: לא צריך להיות נחרץ כל כך.

חיים רמון: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, חבר הכנסת חנין אמר שיש מלחמה בדרום.

חיים רמון: יש מלחמה.

חיים רמון: ארגוני טרור החליטו להילחם נגד אוכלוסייה אזרחית בכוונת מכוון.

חיים רמון: ב-2005 עשתה ממשלת ישראל דאז מעשה קשה מאוד מבחינה מדינית פנימית, ובאופן חד-צדדי היא אמרה שהיא איננה רוצה להיות בעזה ולשלוט בעזה.

חיים רמון: פירקנו יישובים, הורדנו מעל אדמתם או מביתם קרוב ל-8,000 מתנחלים, ועסקנו – מכיוון שעסקתי בכך אישית, אני יכול אפילו להגיד שעסקתי – באיך משפרים את רמת החיים ברצועת-עזה, כולל על חשבון משלם המסים הישראלי.

חיים רמון: זה היה בימי ממשלת שרון.

חיים רמון: הייתי אחראי למשא-ומתן האזרחי עם הפלסטינים בתקופת ההתנתקות, ודרשתי חצי מיליארד שקל בתקופה שבה המצב הכלכלי היה פחות טוב, על מנת לשדרג את המעברים עבור שיפור ברמת חייהם של הפלסטינים החיים ברצועה והמשתמשים במעברים.

חיים רמון: זה מה שביקשתי.

דוד רותם: אם אינני טועה, זה מה שחבר הכנסת חנין אמר.

דוד רותם: הוא אמר שמאוקטובר 2005 – והגיע להתקפות על שדרות.

חיים רמון: שר האוצר דאז נתניהו התנגד בכל תוקף ואמר: "שהעולם יביא חצי מיליארד.

חיים רמון: מה פתאום שמשלם המסים הישראלי ישדרג את רמת החיים של הפלסטינים".

חיים רמון: אני מוכרח לומר שאפילו היה איזה שהוא היגיון.

חיים רמון: אמר ראש הממשלה והכריע בוויכוח, והוא רצה לעשות את זה.

חיים רמון: לצערי הרב, התשובה על הרצון הזה, הרצון לשדרג, היתה מתקפה בלתי פוסקת על אנשים, נשים וטף, בכוונה להרוג בהם ולא לאפשר לאוכלוסייה אזרחית לנהל את חייה.

חיים רמון: אלה הם פשעי המלחמה היחידים שמתנהלים בדרום.

חיים רמון: מי שלא מאמין, אני משוכנע שאם הפלסטינים, ארגוני הטרור, היו מפסיקים לירות על האוכלוסייה האזרחית, צה"ל לא היה צריך לעשות ולא היה עושה דבר וחצי דבר.

חיים רמון: כל מה שנעשה ברצועה הוא כתגובה – ויש אומרים, ואני ביניהם: תגובה לא סבירה, לא מבחינת חומרתה אלא מבחינת קלותה ביחס לאוכלוסייה האזרחית.

חיים רמון: שום מדינה בעולם לא היתה סובלת מתקפה שנמשכת כבר שבע שנים בכלל ושנתיים מאז שיצאנו מרצועת-עזה בפרט על אוכלוסייה אזרחית.

חיים רמון: אין סרט כזה.

חיים רמון: וזאת כאשר בו-זמנית ממשיכים לספק לאותה אוכלוסייה שתוקפת אותנו חשמל, מים, דלק וכל מה שצריך.

חיים רמון: אין דבר כזה.

חיים רמון: אין בתולדות העמים דבר מהסוג הזה.

חיים רמון: אני משוכנע שאם היתה נורבגיה והיו יורים מנורבגיה על שבדיה, שבדיה היתה מגיבה, ואם היא היתה מספקת דלק או חשמל – באותו יום שבו היו תוקפים, היו מפסיקים לספק את זה.

חיים רמון: חבר הכנסת חנין, אני לא מבין למה אתה בא בתלונה על הממשלה.

חיים רמון: היית צריך לבוא לכאן בתלונה על הממשלה שהיא לא עושה ככל יכולתה על מנת להגן על תושבי מדינת ישראל מפני התקפות טרור שבאות מהרצועה.

חיים רמון: זה מה שהיית צריך לעשות.

חיים רמון: אם היית בא ומגיש אי-אמון על זה, אני מוכרח לומר שהייתי מתקשה להגן על הממשלה במידה מסוימת.

חיים רמון: אל תדאג, הייתי מגן, אבל היה לי יותר קשה.

דוד רותם: לא, אני לא דואג.

חיים רמון: אבל היה לי קשה.

חיים רמון: אז מה אתה מתלונן על הממשלה?

חיים רמון: על מה אתה מתלונן?

חיים רמון: שהיא עושה – – –

דב חנין: אתם הולכים בדרך שלא – – –

חיים רמון: אנחנו לא הולכים בשום דרך.

חיים רמון: אנחנו מנסים למנוע, ולהגן על אוכלוסייה אזרחית מפני ירי "קסאמים".

חיים רמון: מה שהייתי מצפה הוא שתעמוד פה על הדוכן – – –

מוחמד ברכה: אתם – – – עם שלם.

מוחמד ברכה: אל תיתמם, ואל תצטייר כמי – – –

חיים רמון: חבר הכנסת ברכה, מי שמרעיב עם – – –

מוחמד ברכה: – – – עם שלם.

מוחמד ברכה: אל תחזיק – – –

חיים רמון: חבר הכנסת ברכה, מי שמרעיב עם שלם, מי שפוגע בעם שלם, זה ה"חמאס" וזה "הג'יהאד האסלאמי", שפוגע בפלסטינים.

חיים רמון: הם אלה שפוגעים.

מוחמד ברכה: לא.

מוחמד ברכה: זה הכיבוש הישראלי.

דוד רותם: חבר הכנסת ברכה, אתה רשום לנאום.

חיים רמון: הם האויבים הכי גדולים של העם הפלסטיני.

חיים רמון: היינו פותחים מעברים – את המעברים לשם העברת חומרי גלם ומזון לתוך הרצועה.

חיים רמון: מי היה פועל בפעולות טרור נגד המעברים?

חיים רמון: "הג'יהאד האסלאמי", ה"חמאס".

חיים רמון: הם היו תוקפים את המעברים כדי שנסגור אותם.

חיים רמון: היו אומרים "למה אתם לא פותחים?

חיים רמון: " אמרנו שכל פעם שאנחנו פותחים החיילים שפותחים נמצאים בסכנת מוות, כי רוצים שנסגור.

חיים רמון: הם אלה שאחראים להרעבת העם הפלסטיני.

חיים רמון: נגדם אתה צריך לצאת – נגד ה"חמאס" ונגד ה"ג'יהאד" וכל מי שפועל בטרור כנגד אוכלוסייה אזרחית חפה מפשע.

חיים רמון: נגדם ורק נגדם.

מוחמד ברכה: הממשלה שלך היא שהטילה עונשים קולקטיביים על עם שלם.

חיים רמון: רק נגדם.

מוחמד ברכה: על עם שלם.

דוד רותם: חבר הכנסת ברכה, תודה.

חיים רמון: יש עונש קולקטיבי אחד, שמוטל על תושבי שדרות, והוא שמנסים לרצוח אותם כל יום.

חיים רמון: זה העונש הקולקטיבי היחיד.

חיים רמון: המדינה, חובתה להתגונן, ואני לא משוכנע – ואני חבר ממשלה – אני מתלבט ואומר ביושר שלא בטוח שאנחנו מגינים בכל עוצמתנו על התושבים שם, ואנחנו צריכים להגן.

חיים רמון: אני גם רוצה להבטיח לך שהמצב הזה לא יימשך.

חיים רמון: הוא לא יימשך והוא לא יכול להימשך.

חיים רמון: הוא לא סביר.

חיים רמון: אם לא ייפסק ירי ה"קסאמים" והמרגמות על אוכלוסייה אזרחית, בסוף נגיב, ונגיב במלוא העוצמה.

חיים רמון: אני בעד להגיב לפחות בשלב הראשון בסנקציות כלכליות, כי אם לא נגיב בסנקציות כלכליות בסוף נגיב באופן צבאי, ואופן צבאי יפגע באוכלוסייה האזרחית הרבה יותר מאשר סנקציות כלכליות.

חיים רמון: הפסקת חשמל זה לא נעים, אבל לא מתים מזה, ומפעולה צבאית מתים.

חיים רמון: מישהו חושב שניכנס לרצועה ולא ייהרגו אזרחים ולא ייהרגו ילדים תוך כדי פעולה צבאית בשטח כל כך צפוף ולא בכוונת מכוון?

חיים רמון: לא יהיה הרבה יותר רע?

חיים רמון: אז אני מצפה מכל חברי הכנסת, גם מסיעת חד"ש, לבוא ולגנות ולפעול להפסקת – – –

מוחמד ברכה: באמת, אל תטיף לנו בעניין הזה.

מוחמד ברכה: עמדתנו היא חד-משמעית נגד הפגזת שדרות ונגד הפגזת אזרחים.

מוחמד ברכה: אני מדבר על הממשלה, שאתה חבר בה, שהיא מטילה מצור על עם שלם ומטילה עונשים קולקטיביים.

ראובן ריבלין: שדרות מופגזת.

ראובן ריבלין: מה לעשות?

חיים רמון: חבר הכנסת ברכה, האחריות – – –

מוחמד ברכה: דבר לא מוסרי לא מגיבים עליו בדבר לא מוסרי עוד יותר.

דוד רותם: חבר הכנסת ברכה, אנא.

חיים רמון: חבר הכנסת ברכה, האחריות היחידה, באמת היחידה, ואני מציע לך לנסות את זה, בעיקר אחרי שיצאנו מעזה – כשהיינו בתוך עזה יכולת לטעון כך.

חיים רמון: יצאנו מעזה.

חיים רמון: רצינו – – –

ראובן ריבלין: שתפסיק לדבר אתו.

מוחמד ברכה: – – –

חיים רמון: לא שמעת על זה ש-7,000 איש פונו מעזה?

חיים רמון: לא שמעת?

מוחמד ברכה: לא שמענו על זה.

חיים רמון: מה אתה, עיוור?

חיים רמון: חירש?

חיים רמון: לא שמעת?

מוחמד ברכה: לא.

מוחמד ברכה: לא שמענו.

מוחמד ברכה: מחזיקים את הצבא ככה בשתי הידיים.

מוחמד ברכה: יצאתם עם הצבא?

מוחמד ברכה: מחזיקים עם שתי הידיים – – –

דוד רותם: חבר הכנסת ברכה, אדוני, אנא לא דו-שיח.

חיים רמון: אני מסיים.

חיים רמון: חבר הכנסת ברכה, גם לא הפסקנו שום דבר.

חיים רמון: כאשר יצאנו מהרצועה, לא הפסקנו את הדלק והחשמל.

חיים רמון: המשכנו לספק את הכול.

חיים רמון: פתחנו את המעברים ושדרגנו, והטרור העזתי המשיך במלוא עוזו כנגד מדינת ישראל הריבונית.

חיים רמון: לכן, אני מבקש מכם ומציע לכם להביע ולפעול כולנו יחד נגד מי שמאיים על האוכלוסייה האזרחית.

חיים רמון: אם פעולות הטרור כנגד האוכלוסייה האזרחית יימשכו, מדינת ישראל, ממשלת ישראל, תפעל ביתר עוצמה וביתר תקיפות כנגד הטרור שבא משם, כי המצב כפי שהוא לא יכול להימשך והוא גם לא יימשך.

חיים רמון: תודה.

דוד רותם: אדוני השר, תודה.

דוד רותם: רבותי, אנחנו עוברים לדיון, והוא דיון משולב.

דוד רותם: שלוש דקות – חבר הכנסת ראובן ריבלין, בבקשה.

דוד רותם: אדוני השר, למה יש לי הרגשה שאני צריך להגיד לך: אבל הרי הזהרנו אתכם?

חיים רמון: גם על זה אני יכול לענות לך כמו לו, אבל – – –

דוד רותם: אבל אתה הולך לעשות לי את זה עוד פעם.

ראובן ריבלין: בארבעת או בחמשת החודשים האחרונים אני מזהיר אותך.

ראובן ריבלין: כבוד היושב-ראש, אדוני השר, לפני שאגע בנושא שלשמו ביקשתי להשתתף בדיון, אני רוצה לומר שקשה לי פעמים לשמוע דברים שאני מסכים אתך לגביהם, כי אני יכול מאוד לחבב אותך, אבל לא תמיד להסכים אתך.

ראובן ריבלין: אני רק רוצה לומר לך, מעניין לעניין שלא באותו עניין, שלא מי שלא מדבר על וולאג'ה סופו שידבר על הר-חומה.

ראובן ריבלין: אני אומר לך בצורה מפורשת, כבוד השר היקר, שאתה עקבי מאוד, שכל מי שמדבר על וולאג'ה, סופו שידבר על הר-חומה, ולאחר מכן על חומת ירושלים.

ראובן ריבלין: אדוני היושב-ראש, תוצאות השביתה הקשה, שפקדה אותנו והשפיעה על כולנו במדינה, הן תוצאות שיביאו לבכייה לדורות, תוצאות שהן בבחינת מכה קשה ללאום.

ראובן ריבלין: המורים יסיימו בקול ענות חלושה, כאשר מקצת תאוותם בידם.

ראובן ריבלין: הדבר העיקרי הוא ששר האוצר, שהופיע כאן בפנינו וגילה פתיחות מרבית כאשר הוא אמר שרפורמה לא תהיה, למעשה אמר את הכול.

ראובן ריבלין: שהרי אם אנחנו מגיעים לתוצאות – שאותן אנחנו יכולים לנחש – שלא זה ולא זה, נוצר מצב ששביתה כל כך קשה, שהביאה לוויכוח כל כך נוקב, לשאלה מי צודק ומה עומד בראש מעיינינו – שאלה שהפכה להיות עקרונית, על נושאים ערכיים של רמת החינוך בארץ – הפכה להיות חוכא ואטלולא, כאשר אנחנו אפילו לא מבינים מהן תוצאות השביתה ומדוע הסתיימה היום ולא הסתיימה לפני 60 יום.

ראובן ריבלין: אלה דברים שלי קשה לקבל אותם, מהטעם הפשוט שהתלבטתי קשות אם באמת נושא החינוך עומד לפנינו, אם לא רק מאבק מקצועי או רצון להשיג הישגים כאלה או אחרים – שהם מאבקים לגיטימיים בחברה דמוקרטית.

ראובן ריבלין: באמת שאלנו את עצמנו, והמורים כיוונו אלינו את החובה לבוא ולהכריע, אם אנחנו רוצים מדינה יותר טובה, חינוך יותר טוב, רפורמה.

ראובן ריבלין: וזה מה שאנחנו מקבלים היום.

ראובן ריבלין: אני מוכרח לומר שכאשר אמר שר האוצר כאן "רפורמה לא תהיה", הוא התכוון לומר – אם אני מכיר אותו, ואני מכיר אותו – שהתוצאות אינן משביעות רצון.

ראובן ריבלין: משום שהרי כולנו מבינים – על כל פנים כולנו משלמים מס שפתיים – את הצורך בזעזוע של מערכת החינוך.

ראובן ריבלין: ממערכת חינוך שאנחנו כיוונו אליה, שהיא ערכית, בעלת רמה, אנחנו חוזרים לכל מה שהיה.

ראובן ריבלין: מה שהיה הוא שיהיה ומה שהווה.

ראובן ריבלין: עוד אנחנו מדברים והנה 1,000 מפגינים באוניברסיטת תל-אביב תומכים במרצים, אשר גם הם עומדים בפתח על מנת להשיג הישגים, אשר אינני יודע אם הם מכוונים כל כולם לרמת החינוך בארץ.

דוד רותם: תודה לחבר הכנסת ריבלין.

דוד רותם: חבר הכנסת אברהם מיכאלי, בבקשה.

אברהם מיכאלי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רוצה להתייחס לשני הנושאים שהועלו היום בהצעות האי-אמון.

אברהם מיכאלי: אני אתחיל דווקא מהנושא של המוגבלויות, שהיום ציינו יום מיוחד לו.

אברהם מיכאלי: אסור לנו לתת את ההרגשה שאנחנו בכנסת דנים בנושאים של מוגבלים ומוגבלויות רק ביום מיוחד כזה.

אברהם מיכאלי: אני חושב שהכנסת עושה דברים רבים ושונים בתחום הזה ובהתייחסותה למוגבלים בוועדות שונות.

אברהם מיכאלי: היום זה היה ביתר שאת בכמה ועדות שהשתתפנו בהן, וראינו את הנושאים הכאובים שהמוגבלים סובלים מהם כתוצאה מחוסר התייחסות אליהם או כתוצאה מכך שיש חוקים שהכנסת חוקקה אבל לצערנו הם לא מיושמים.

אברהם מיכאלי: משום שהם לא מיושמים, מי שסובל הם אותם מוגבלים, שאצלם זה לא מותרות, אלא זה הכרח, זה חלק מהחיים שלהם ובהיעדרם הם אינם מסוגלים לתפקד.

אברהם מיכאלי: אם אנחנו מדברים על נושאים שונים, אני אתייחס דווקא לשני נושאים שנתקלתי בהם היום בשתי ועדות שהשתתפתי בהן.

אברהם מיכאלי: בוועדת העלייה והקליטה דנו בדירות נ"ר, דירות שהמדינה אמורה להעמיד לרשות מוגבלים, ובין היתר לרשות מוגבלים עולים.

אברהם מיכאלי: הפער שהתגלה בנתון שנמסר לנו – כמה המדינה מסוגלת להעמיד לרשות אותם מוגבלים – הוא עצום.

אברהם מיכאלי: כששאלנו על הסיבה לפער, כל הזמן חזרו לנימוק שהיה קיצוץ בשיעור 66% בתקציב שהיה לטובת אותן דירות.

אברהם מיכאלי: בתקציב הנוכחי, אחרי אותו קיצוץ שהיה לפני שנתיים או שלוש שנים, לא רק שזה לא מתוקן, אלא אפילו מנסים לקצץ יותר, וב-2007 קיצצו אותו בקיצוץ הרוחבי שהיה.

אברהם מיכאלי: זו דוגמה אחת לחוסר רגישות, ואפילו מעבר לזה.

אברהם מיכאלי: וזה אנשים שלא יכולים לגור בדירה נורמלית בגלל המוגבלות שלהם.

אברהם מיכאלי: אם נגיד שהמדינה מעמידה לרשותם שכר דירה, בסכום שלדעתי לא מספיק – הרי הוא לא נותן פתרון של שכירת דירות לאותם מוגבלים.

אברהם מיכאלי: לצערנו אנחנו יודעים שהמוגבלים האלה אמורים להתאים את הדירות למוגבלותם, ולא כל בעל נכס מוכן להשכיר דירה לאדם מוגבל, שיצטרך להתאים את הדירה למצבו.

אברהם מיכאלי: זה נושא כאוב שעלה בוועדה, ופה אנחנו צריכים לחדד את הקריאה לגורמים בממשלה שאמורים לטפל בתיקון העוול הזה – הן במשרד האוצר והן במשרד השיכון, ואחר כך זה ירד גם למשרד העלייה והקליטה – שלא יכול להיות שפער כזה יהיה בתחום כה רגיש, ואי-אפשר לעשות קיצוצים רוחביים בלי לחשוב איפה אתה מקצץ או איפה הקיצוץ הזה גורם לעוול.

אברהם מיכאלי: דבר אחר שדנו בו, בוועדת החוקה, הוא הדיווח של נציבות שירות המדינה ונציבות לאנשים עם מוגבלויות.

אברהם מיכאלי: ראינו שהחוק שחוקק בכנסת לפני כמה שנים אינו מיושם בצורה מלאה, מסיבות כאלה או אחרות, והפערים עדיין גדולים.

אברהם מיכאלי: ביקשנו ותבענו שהדבר הזה יבוצע בצורה טובה יותר.

אברהם מיכאלי: הרגישות שלנו צריכה להיות רגישות יתירה כלפי אוכלוסיות מסוימות.

אברהם מיכאלי: אנחנו לא יכולים כל הזמן לומר להם שאין כסף.

אברהם מיכאלי: את חוסר הכסף אפשר יהיה להסביר במקומות שבהם ניתן לתת פתרון אחר, אבל, לצערנו, בהעדר תקציבים, אותם מוגבלים אינם יכולים להשתלב במגורים או בתעסוקה, ובסוף גם אין להם תנאים נורמליים למחיה.

אברהם מיכאלי: על כך, כחברה, נשלם ביוקר.

אברהם מיכאלי: תודה.

דוד רותם: תודה לחבר הכנסת מיכאלי.

דוד רותם: חבר הכנסת אלכס מילר.

אלכס מילר: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, חברי חברי הכנסת, כשראיתי היום את הפרסום הראשוני בתקשורת הישראלית על כך שמתגבש הסכם בין ארגון המורים לבין הממשלה, הייתי מאוד מופתע, כי בסופו של דבר אזרחי מדינת ישראל לא קיבלו את הדבר העיקרי שהיה אמור לצאת מהשביתה הזאת.

אלכס מילר: הם לא קיבלו שום שינוי באותם היעדים, שאולי לא משרד החינוך קבע, אולי אנחנו קבענו לעצמנו, ברמה של ההשכלה של הילדים, בהשקעה שאנחנו כהורים חושבים שהמדינה צריכה להשקיע בחינוך לעומת מה שקורה היום.

אלכס מילר: אנחנו רואים שהדברים המינימליים, המשכורת של המורה ואולי הקטנת מספר הילדים בכיתות, הולכים להיכנס להסכם, ואת זה היה אפשר לעשות הרבה לפני השביתה.

רונית תירוש: כבר לפני שנה.

אלכס מילר: כן.

אלכס מילר: החוק שלך.

אלכס מילר: היה אפשר לעשות את זה הרבה לפני הכניסה לשביתה.

אלכס מילר: מי היה צריך את 60 הימים האלה?

אלכס מילר: והילדים היום, אלוהים יודע איך הם ישלימו חומר של חודשיים שהם איבדו.

אלכס מילר: איך הם יוכלו להתמודד עם מבחני הבגרות?

אלכס מילר: אותה רפורמה שכולם מדברים עליה, שיש כאלה שמסכימים לה ויש כאלה שלא מסכימים לה, אני יכול לחלוק על הרפורמה הזאת, אבל בסופו של דבר אנחנו כן צריכים בצורה כזאת או אחרת לשנות את הפעילות של משרד החינוך, כי אנחנו לא יכולים למצוא את עצמנו מידרדרים משנה לשנה במבחנים הבין-לאומיים.

אלכס מילר: אנחנו רואים שישראל מידרדרת משנה לשנה ממקום נמוך למקום יותר נמוך.

אלכס מילר: איפה אותם יעדים שרצינו לשמוע עליהם, כשמשרד החינוך מצהיר שכל שנה נעלה את מספר הילדים שיוצאים ממערכת החינוך עם בגרות?

אלכס מילר: יכולים לבוא ולהגיד שמשרד החינוך או מערכת החינוך זה לא בית-חרושת לציונים, אז לפחות תיתנו ערכים, לפחות שנראה את אותם בוגרים יוצאים מבית-הספר עם מוטיבציה להגן על מדינת ישראל, אבל גם את זה אנחנו לא רואים.

אלכס מילר: מה בעצם היום שונה ממה שהיה לפני חודשיים?

אלכס מילר: כלום.

אלכס מילר: אדוני היושב-ראש, אני באמת מאמין שבסופו של דבר הממשלה תביא את אותה רפורמה בכל מערכת החינוך, ולא רק משהו שמכבה שרפה כזאת או אחרת.

אלכס מילר: אני מקווה מאוד שנוכל למצוא את עצמנו בתהליך של צמיחה ולא צניחה, עם אחוז גבוה יותר של תלמידים עם בגרות ועם מקומות גבוהים יותר במבחנים הבין-לאומיים.

אלכס מילר: אנחנו מדברים על מדינה שצריכה להוביל במחקר ופיתוח.

אלכס מילר: עם ציונים כאלה שאנחנו מקבלים במבחן הבין-לאומי במתמטיקה, איפה נמצא את עצמנו בעוד 10–15 שנה?

אלכס מילר: אדוני היושב-ראש, אני קורא למשרד החינוך להציב יעדים משמעותיים, שהם חד-משמעיים, לכל שנה, שנוכל גם לבחון את המשרד.

אלכס מילר: ולא לדבר על דברים באוויר, אלא לבוא ולהראות לנו מה אפשר לעשות, בדרך שתהיה מקובלת על כולם.

אלכס מילר: תודה.

דוד רותם: תודה לחבר הכנסת אלכס מילר.

דוד רותם: חבר הכנסת ניסן סלומינסקי, ואחריו – חבר הכנסת יצחק גלנטי.

ניסן סלומינסקי: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, חברי חברי הכנסת, התורה אומרת: כי אם צעוק יצעק אלי, שמוע אשמע צעקתו.

ניסן סלומינסקי: וחרה אפי, והרגתי אתכם בחרב; והיו נשיכם אלמנות ובניכם יתומים.

ניסן סלומינסקי: ספר שמות.

ניסן סלומינסקי: אומר לנו הקדוש-ברוך-הוא: אם אתם תתאכזרו, לא תשמעו את צעקת היתומים, האלמנות, המוגבלים, הנכים, אותם אלה שלא יכולים לדאוג לעצמם – אני אטפל בזה, והעונש יהיה קשה עשרת מונים, עד כדי – והרגתי אתכם בחרב.

ניסן סלומינסקי: במלים פשוטות, האחריות לאלה מוטלת על החברה היהודית.

ניסן סלומינסקי: אלה שלא יכולים לדאוג לעצמם, לשם כך קיימת החברה היהודית ולשם כך יש ממשלה בישראל שצריכה לדאוג לאלה שלא יכולים לדאוג לעצמם.

ניסן סלומינסקי: מצד אחד, אנחנו רואים שהמצב הכלכלי במדינה עולה ועולה, יש שפע אדיר של כספים שנמצאים מחוץ לתקציב, 12 מיליארד שקלים שנמצאים מחוץ לתקציב, והם הולכים אולי למטרות חשובות כמו הפחתת החוב, ויסבירו לנו כל הכלכלנים וכן הלאה, אבל בתוך התקציב יש כמה בעיות כל כך קשות, שאפשר היה לפתור אותן בהעברה של 2–3 מיליארדי שקלים ולהקל חלק גדול מהבעיות האלה.

ניסן סלומינסקי: והמדינה מתעקשת, הממשלה מתעקשת, שר האוצר וראש הממשלה מתעקשים שהכסף הזה יישאר בחוץ ולא ייכנס פנימה.

ניסן סלומינסקי: כשהיינו בקואליציה, הרגישות של מפלגתי היתה כל כך גדולה, שהשר שהיה ממונה על העניין, שר הרווחה, היה זבולון אורלב, ולקחנו את הוועדה, ועדת העבודה והרווחה, שהיושב-ראש שלה היה שאול יהלום, וגם אנחנו עסקנו בזה, ובכל מאודנו ניסינו לעסוק – עכשיו אני חוזר לנושא של הנכים – כדי לטפל ולעזור.

ניסן סלומינסקי: כולם זוכרים את חוק השילוב, את הנושא של הנכים, כל אותו חוק אדיר שעבר בסופו של דבר בכנסת.

ניסן סלומינסקי: מה יצא מכל זה?

ניסן סלומינסקי: כשאתה מדבר עם הנכים, הם אומרים לך שהיה נפלא, העברת החוק, אבל הוא לא מתממש, משום שמשרדי הממשלה הרלוונטיים לא מתקינים את התקנות כדי לממש אותו.

ניסן סלומינסקי: כשאנחנו נותנים להם את הקצבאות או את הגמלאות וכל הדברים האחרים, אנחנו מצמידים את זה למדד, כשכולנו יודעים שזה הולך ונשחק יחד עם השכר הממוצע במשק.

ניסן סלומינסקי: הם, כדי לחיות, צריכים את השכר הממוצע במשק, ואנחנו לא נותנים להם את זה.

ניסן סלומינסקי: עכשיו, בחוק ההסדרים, רוצים להקפיא את ההצמדה בכלל.

ניסן סלומינסקי: על מי אנחנו מדברים?

ניסן סלומינסקי: על מי אנחנו חזקים?

ניסן סלומינסקי: על אותם חלשים?

ניסן סלומינסקי: משום שהממשלה לא עושה את המינימום שנדרש לאותן אוכלוסיות, מפלגתי קוראת ומבקשת מכל חברי הכנסת להצביע אי-אמון בממשלה, ולו רק בנושא הזה, כדי שאנחנו לפחות נראה שאנחנו עושים מה שמוטל עלינו כמדינה וכשלטון.

דוד רותם: תודה לחבר הכנסת סלומינסקי.

דוד רותם: חבר הכנסת יצחק גלנטי, ואחריו – חבר הכנסת יעקב כהן.

יצחק גלנטי: כבוד היושב-ראש, שרים, חברי כנסת נכבדים, על מצבה הרעוע של מערכת החינוך הישראלית למדים אנו מדי יום ביומו מנתונים קשים המתפרסמים בכלי התקשורת.

יצחק גלנטי: עוד ועוד מדדים בין-לאומיים מוכיחים כי רמת ההשכלה של ילדינו הולכת ויורדת משנה לשנה.

יצחק גלנטי: רק בשבוע שעבר פורסמו תוצאות מבחני "פיזה" העולמיים.

יצחק גלנטי: נוער ישראל דורג במקום ה-40 מתוך 57 מדינות, וקשה לי לומר שזה מקום של כבוד.

יצחק גלנטי: בעבר הלא-רחוק נקראנו "עם הספר", והיום אנחנו מדשדשים בין מדינות נחשלות עם הישגים זוועתיים בכל הקשור לחינוך ילדינו.

יצחק גלנטי: ולא רק בהשכלת ילדינו חוטאים אנו.

יצחק גלנטי: יש בעם תחושה של אובדן הערכים והאידיאלים, תחושה של פריקת כל עול בקרב הציבור.

יצחק גלנטי: האלימות חוגגת, לא עובר יום שבו לא שומעים על מקרה מזעזע של פגיעה בקשישים.

יצחק גלנטי: "והדרת פני זקן" איננו רק משפט אנכרוניסטי, זוהי דרך חיים.

יצחק גלנטי: חייבים אנו להחזיר את הערכים הישנים לנוער, אותו נוער שהיום, צר לי לומר, משתמט משירות בצה"ל, דואג אך ורק לעצמו וחי על-פי המנטרה של "אני ואפסי עוד".

יצחק גלנטי: לאן נעלמה הסולידריות?

יצחק גלנטי: איפה גאוות העם והרצון לתת למדינה?

יצחק גלנטי: איך הפכנו למדינה עוכרת יושביה?

יצחק גלנטי: אנו מידרדרים לתהום של בורות ואובדן ערכים בקצב מסחרר.

יצחק גלנטי: חייבים לעצור את הנפילה לפני שיהיה זה מאוחר מדי.

יצחק גלנטי: וליושב-ראש האופוזיציה, חבר הכנסת בנימין נתניהו, אני קורא לקום ולעשות מעשה.

יצחק גלנטי: הישועה לא תגיע מהצעות אי-אמון, ובוודאי לא ממאבקים בקואליציה ובממשלה.

יצחק גלנטי: בל נשכח כי תחילת ההידרדרות החינוכית החלה עוד בימיו של חבר הכנסת בנימין נתניהו, כאשר כיהן כשר האוצר וכאשר קיצץ נרחבות את תקציב משרד החינוך.

יצחק גלנטי: אז מספיק עם ההתמקחות, שאין לה מקום בקרבנו.

יצחק גלנטי: הגיע הזמן למעשים.

יצחק גלנטי: טוב יעשה אם יביא הצעות קונקרטיות לשינוי דרסטי של המצב, כי בכל הקשור לחינוך ילדינו, אחד אנו, קואליציה ואופוזיציה, שמאל וימין, דתיים וחילונים.

יצחק גלנטי: אין לנו ארץ אחרת, ואסור לנו לאבד את הדרך.

יצחק גלנטי: תודה רבה.

דוד רותם: תודה לחבר הכנסת גלנטי.

דוד רותם: חבר הכנסת יעקב כהן, ואחריו – חבר הכנסת חיים אורון.

יעקב כהן: כבוד היושב-ראש, חברי כנסת נכבדים, סיעתנו הגישה היום הצעת אי-אמון עקב הדוח החמור שהתפרסם לקראת היום הבין-לאומי לזכויות אנשים עם מוגבלות.

יעקב כהן: הדוח הוגש על-ידי נציבות השוויון לאנשים עם מוגבלות, אשר אומרת שהמצב של אנשים עם מוגבלות בישראל הידרדר והוא היום מהקשים ביותר בארצות המערב.

יעקב כהן: מדובר על אוכלוסייה קשה, אוכלוסייה של כרבע מאזרחי ישראל, שהם כ-1.3 מיליון אזרחים, המתמודדים קשות עם מגבלותיהם הן בתחום התעסוקה, הן בהכרה בזכויותיהם, הן ברמת ההשכלה והן בסיוע שהם מקבלים ממשרד החינוך.

יעקב כהן: בדוח מופיע נתון, שהכנסותיהם של אנשים עם מוגבלויות הן פחות מ-70% מהכנסותיהם של אנשים בלי מוגבלויות.

יעקב כהן: שיעור המועסקים בקרב האוכלוסייה הזאת נמוך ביותר.

יעקב כהן: הדוח מציין גם ש-70,000 אזרחים עם מוגבלות אינם מועסקים ואינם מקבלים קצבה מהביטוח הלאומי.

יעקב כהן: רבותי, האומה הישראלית היתה ידועה תמיד כאומה שמידת החסד והרחמים היתה דגלה, ולצערנו הפער בין האוכלוסיות גדל והולך.

יעקב כהן: המצב הוא שכל נכה שבא לקבל סיוע נהפך לחשוד ולגנב.

יעקב כהן: כאחד שמתמקד בנושא הזה אני חייב לומר שבאים אלי אזרחים נכים, אזרחים שיש להם ילדים נכים, ומספרים על הסחבת ועל היחס ועל הסבל שהם עוברים עד שהם מגיעים לוועדות רפואיות, וכן על העיוותים המתמשכים בוועדות האלה.

יעקב כהן: ואני רוצה לציין כמה נקודות.

יעקב כהן: הסחבת – עד שמזמינים אותם לוועדות ועד שמגיעות תשובות.

יעקב כהן: ההתנכרות והאי-רצון להכיר בנכותם.

יעקב כהן: יש מחלות, יש אנשים שלא מסוגלים להתמודד בכוחות עצמם, ומשום-מה לא מכירים במחלה שלהם – חולים בעמוד השדרה, חולים כרוניים, דלקת פרקים, חולים עם מחלות מיוחדות.

יעקב כהן: אי-אפשר להבין למה, בכל אופן לא מכירים במחלה שלהם, ואלה עיוותים שחייבים לתקן.

יעקב כהן: אי-אפשר לעבוד רק לפי הספר.

יעקב כהן: כמו כן, יש עיוותים בתחום הניידות, הוצאה שאינה מוכרת להורים שיש להם ילד מוגבל מבחינה נפשית או ילד מיוחד שלא מסוגל לנסוע בתחבורה הציבורית, אבל הוא לא נייד ולא מכירים בסיוע שלו.

יעקב כהן: כן בנושא הציוד הרפואי: קשיים בקבלת עגלות נכים.

יעקב כהן: עיוות נוסף הוא שמי שמכירים במחלה שלו, אף שבטוח שהמחלה מקננת בו שנים, לא מכירים בכך רטרואקטיבית, והוא מקבל רק מעכשיו, מקסימום שנה קודם.

יעקב כהן: זה הגיע למצב שמי שצריך סיוע מבקש מחברות ייעוץ, שלוקחות אחוז מהנכות.

יעקב כהן: נושא נוסף הוא הדוח הקובע שיש ריכוז גדול של אנשים עם מוגבלות בעלי השכלה נמוכה.

יעקב כהן: זה הגיע למצב ש-50% מהתלמידים לא סיימו בית-ספר תיכון.

יעקב כהן: כמו כן, הצמצום בסיוע ובסייעות.

יעקב כהן: ממצא חמור הוא שהשנה הוציאו את בתי-הספר העל-יסודיים מהחינוך הממלכתי, וכך הגיע מצב שילדים בחינוך שחייבים סיוע, ילדים בעלי ליקוי שמיעה שאני מכיר – שום מוסד לא רוצה לקבל אותם, כיוון שהם לא מקבלים שום סיוע, כיוון שהוציאו אותם מהממלכתי והעבירו אותם למוסדות פטור.

יעקב כהן: זה עיוות, ולא ייתכן שגם ילדים נכים יכו בהם ויפלו אותם כי מוסדות פטור לא מקבלים סיוע.

יעקב כהן: אני קורא לשרת החינוך להסיר את החרפה מעל ראשינו.

יעקב כהן: אני קורא לממשלה ולשר הרווחה, הרי המשפחות האלה מתמודדות עם קשיים שאי-אפשר לתארם.

יעקב כהן: יש ללכת לקראתן, הן בנושא המחיה והסיוע והן בנושא ההשכלה.

יעקב כהן: הבעיה היא שהממשלה, שסובלת ממוגבלות, איננה מסוגלת לסייע לנכים ולמוגבלים.

יעקב כהן: לצערנו מתברר שוב שהממשלה איבדה כל רגישות בכל נושא הקשור לחמלה, ולכן איננה ראויה לתמיכה ולאמון.

יעקב כהן: תודה.

דוד רותם: תודה לחבר הכנסת יעקב כהן.

דוד רותם: חבר הכנסת חיים אורון, ואחריו – חבר הכנסת אברהים צרצור.

חיים אורון: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, הריטואל הזה של הצעות האי-אמון שחוזר כל יום שני, והפעם ביום שלישי – כל מי שעולה על הדוכן בוחר אחד מהנושאים במסגרת של שלוש דקות, ואני רוצה להתייחס עכשיו למשבר במערכת החינוך, אולי לפתרונו היום, ובעיקר למה שהיה סביבו.

חיים אורון: בשבוע שעבר עברה בין חברי הכנסת – אגב, גברתי שרת החוץ, ביוזמה של חברה בכירה בקואליציה, יש הרבה המצאות בכנסת הנוכחית – הצעה להדיח את שרת החינוך.

חיים אורון: הנימוק המרכזי היה נטילת אחריות.

חיים אורון: ואני רוצה לשאול אותך, אדוני היושב-ראש, אחריות במקומותינו עד היכן מגעת?

חיים אורון: זה לשבוע?

חיים אורון: זה לחודש?

חיים אורון: זה לקדנציה?

חיים אורון: שמעתי אתמול את שר האוצר לשעבר, יושב-ראש הליכוד, נואם בוועידת ישראל לעסקים על החינוך: תוסיפו כסף למורים, צריך להוסיף כסף למורים; תוסיפו כסף לכיתות, צריך להוסיף כסף לכיתות; יש בעיות בתחום הזה.

חיים אורון: איפה הוא היה?

חיים אורון: הוא אבי-אבות המשבר הזה.

חיים אורון: משבר שנמשך כבר כמה שנים, עכשיו הצטברו כל התופעות סביבו – של שכר בלתי אפשרי למורים, של גודל כיתות בלתי אפשרי.

חיים אורון: אני לא אומר שהבעיה היא רק תקציבית, אבל מי שמשלה את עצמו שניתן להתמודד עם השאלה הזאת ללא היבטים תקציביים, איננו יודע מה הוא סח.

חיים אורון: מנכ"לית משרד החינוך – טוב שנכנסת, חברת הכנסת תירוש – מפטרת את שרת החינוך.

חיים אורון: בסדר גמור.

חיים אורון: מצדי כל הממשלה הזאת צריכה להתפטר, עם שר האוצר וראש הממשלה.

חיים אורון: הם, אגב, אחראים יותר ממנה.

חיים אורון: אבל בכל זאת, איפה את היית לפני שלוש שנים?

חיים אורון: היית שם בסביבה.

חיים אורון: את כל זה לא ראיתם?

חיים אורון: את כל זה לא שמעתם?

חיים אורון: אמרו לכם את זה, ידעתם, בתוך הכנסת, באקדמיה.

חיים אורון: "פיזה" וסקרים אחרים היו גם קודם.

חיים אורון: זה תהליך של שנה אחת?

חיים אורון: למה אני אומר את זה, אדוני היושב-ראש?

חיים אורון: לא בשביל להתחשבן אחורנית, אלא כי שום דבר מהותי לא השתנה.

חיים אורון: בתקציב המדינה, שאנו נדון בו בעוד שבועיים, אין שום שינוי מהותי.

חיים אורון: המסלול שהביא אותנו לשורת משברים בחינוך, בבריאות, ברווחה – קודמי דיבר גם על אנשים עם מוגבלויות – המסלול הזה נמשך.

חיים אורון: לא רק שהוא נמשך, אלא שיש אידיאולוגיה שמקיפה חלק גדול מהבית הזה, מהליכוד דרך קדימה, ולצערי לפעמים גם מפלגת העבודה, שזה מסלול מוצלח.

חיים אורון: אנחנו מקבלים כל פעם פתק ממישהו אחר שהמסלול הזה מוצלח.

חיים אורון: מדובר על שיעורי צמיחה ועל העלאת רמת החיים.

חיים אורון: בטח שהוא מוצלח, כי הוא רק בחצי מדינה.

חיים אורון: הבית הזה הוא הגורם היחיד שיכול לחבר בין שני חצאי המדינה, זו שצומחת וזו שאיננה צומחת, והוא לא ממלא את תפקידו הבסיסי, כי חלק גדול מהבית הזה לא מקבל שזה תפקידו.

חיים אורון: למרות אמירות מאוד יפות מעל הדוכן, אם זה ביום לאנשים עם מוגבלות ובשבוע הבא ביום זכויות האדם – לא מקבלים את מלוא האחריות לפער הזה שהולך ונוצר, והוא המשמעותי והמשותף לכל המערכות.

חיים אורון: הפער בחינוך הוא הרבה יותר מסוכן, אפילו מהתוצאות הנמוכות; הפער בין אלה שיש להם לאלה שאין להם הוא יותר מסוכן מאשר עצם המציאות של אנשים עם מוגבלויות; הפער בין מרכז לפריפריה הוא יותר מסוכן מעצם הנתונים; הפער בין יהודים לערבים – גם כן.

חיים אורון: הייתי יכול להמשיך כך ולמנות, ולמנות, ולמנות את הפערים בחברה הישראלית.

חיים אורון: בעצם המסלול שבו אנו הולכים נמשך באותו כיוון שבו הלכנו בשנים האחרונות, שיצר והעצים את הפער הזה.

חיים אורון: חלק גדול מהמגלגלים עיניים לשמים עכשיו היה שם, תמך בזה, ולצערי תומך בזה גם עכשיו.

דוד רותם: תודה לחבר הכנסת אורון.

דוד רותם: חבר הכנסת אברהים צרצור, בבקשה.

דוד רותם: אחריו – חבר הכנסת מוחמד ברכה.

אברהים צרצור: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, בדקות הקרובות אני אתמקד בנתונים המזעזעים שפורסמו בימים האחרונים במסגרת הדוח של האגודה לזכויות האזרח בישראל, תחת הכותרת "זכויות האדם בישראל – תמונת מצב 2007".

אברהים צרצור: הדוח המזעזע הזה מכסה מגוון רחב של נושאים הקשורים למצב בתוך מדינת ישראל וגם למצב בשטחים הכבושים.

אברהים צרצור: בין התופעות, המגמות והתהליכים שעליהם מצביע הדוח בולטת מגמה גוברת של אי-שוויון בנגישות של שירותי בריאות; יחסו של הרוב היהודי אל המיעוט הערבי בישראל מאופיין בדרך כלל בסטריאוטיפים, פחד ודה-לגיטימציה; התמשכות תופעות של סחר בבני אדם, ובהן כבילת עובדים וגביית דמי תיווך; הקשחה במדיניות ההגירה כלפי זרים שאינם יהודים, ואף כלפי פליטים או מבקשי מקלט; הזנחה ואפליה מכוונת ומתמשכת של תושבי ירושלים הערבית המזרחית ושל תושבי הכפרים הבלתי-מוכרים בנגב; איומים על הדמוקרטיה הישראלית ועל הזכות לפרטיות.

אברהים צרצור: בשטחים הכבושים מצביע הדוח על הפרות גורפות וחמורות של כל זכויות האדם הבסיסיות, השמות לאל כל ניסיון לנהל חיים תקינים.

אברהים צרצור: מהדוח הזה עולות שתי שאלות.

אברהים צרצור: מהן הסיבות לנתונים המזעזעים האלה שהועלו בדוח הזה?

אברהים צרצור: כנראה יש שתי סיבות בסיסיות ועקרוניות.

אברהים צרצור: הסיבה הראשונה היא המדיניות של ממשלת ישראל או של ממשלות ישראל השונות, אם באי-שמירה על זכויות האדם ואם בהפרתן הישירה.

אברהים צרצור: הסיבה השנייה היא השתיקה הרועמת של האוכלוסייה במדינת ישראל אל מול התעצמות תופעות הגזענות, הפחד וההשפלה של הזולת.

אברהים צרצור: לשתי הסיבות האלה צריכים להתייחס במלוא כובד משקלן.

אברהים צרצור: לגבי הממשלה, הגיע הזמן שהיא תחליט פעם אחת ולתמיד שיש מקום ויש צורך מוסרי, וגם חוקי, לשנות באופן דרסטי את מדיניותה כלפי האוכלוסייה הערבית במדינת ישראל.

אברהים צרצור: הדבר השני, הקשור לכלל האוכלוסייה במדינה הזאת, הוא שיש צורך באימוץ תוכנית חינוכית, שתגדל דור חדש של ישראלים.

אברהים צרצור: מהנתונים שאנו קוראים בדוח הזה, יותר מ-75% מצעירי מדינת ישראל מסתכלים על ערביי ישראל לא רק כעל גורם מאיים או איום אסטרטגי, אלא ברמה נמוכה, זולה ונבזית ביותר, כעל אנשים לא משכילים, לא תרבותיים, אפילו שאינם נקיים.

אברהים צרצור: אני מעלה נקודה אחת.

אברהים צרצור: כולם יודעים שאנחנו כערבים וכמוסלמים מתרחצים או רוחצים את האיברים החיצוניים שלנו וגם האינטימיים שלנו חמש פעמים ביום.

אברהים צרצור: אני לא יודע מי יותר נקי, זה שרוחץ את איבריו חמש פעמים יום, או אלה שאינם עושים את אותו דבר.

אברהים צרצור: לכן יש צורך, באמת מכריע ומיידי, שמדינת ישראל תאמץ תוכנית לימודית-חינוכית, שתיכלל בתוכנית הלימודים בבתי-הספר במדינת ישראל, שתגדל דור צעיר שיאמין במעמקי לבו בזכויות אדם, בכבוד האדם, בכבוד הזולת, בכיבוד מוחלט של השוני שיש באחר לעומתך כרוב במדינת ישראל.

אברהים צרצור: אני חושב ששני הדברים האלה נחוצים כדי להגיע לפחות לתחילתו של מירוץ לכיוון של חברה אנושית ולא חברה ברוטלית, כפי שזה עולה מהדוח הזה.

דוד רותם: תודה רבה לחבר הכנסת אברהים צרצור.

דוד רותם: חבר הכנסת מוחמד ברכה, ואחריו – חבר הכנסת ואסל טאהא.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, רבותי חברי הכנסת, הבוקר דהרו דחפורי מדינת ישראל היהודית והדמוקרטית בחולות הנגב על מנת להרוס בתים רעועים בארבעה יישובים בלתי מוכרים של ערביי הנגב.

מוחמד ברכה: הדבר קורה דווקא היום, אבל זה לא היה אירוע יוצא דופן.

מוחמד ברכה: אנו עדים מדי שבוע לאותה מלאכת הרס שמבצעות רשויות המדינה, שאינן מאפשרות לבנות, אינן מאפשרות תחליפים, אינן מאפשרות לאדם להתקיים באדמתו שהיה קיים בה מאז ומתמיד, אבל מזדרזות להרוס לא רק מבנים, אלא להרוס חיים.

מוחמד ברכה: דווקא היום, בשבוע השני של דצמבר, בפתחו של החורף, לסלק אנשים מביתם ולזרוק אותם לחולות?

מוחמד ברכה: אני חושב שזה מעשה נפשע שבעתיים.

מוחמד ברכה: מדינת ישראל, על ממשלותיה, לא יכולה להצטעצע במלים על דמוקרטיה ועל זכויות אדם, ובו זמנית לשלול מאזרחים את הזכות לקורת גג.

מוחמד ברכה: אני אומר כאן שוב בפעם האלף, בין השמירה על חוק עושק לבין הזכות לקורת גג, הזכות לקורת גג היא הגוברת.

מוחמד ברכה: שאף אחד לא יספר סיפורים על שלטון חוק ועל יישום החלטות ותוכניות.

מוחמד ברכה: אם החוק והתוכניות נועדו לנשל את האדם מאדמתו ומביתו, הם בלתי חוקיים בעליל.

מוחמד ברכה: תגידו מה שתגידו, תתרצו מה שתתרצו.

מוחמד ברכה: האזרחים הערבים בנגב היו קיימים עוד לפני קום המדינה באותם המקומות, באותו החלל של חולות הנגב.

מוחמד ברכה: אם מישהו חושב שעצם העובדה שהם נמצאים במקומם זה מהווה סיכון למדינה, אני חושב שהמדינה צריכה לבדוק את עצמה ואת נקודות חולשתה אם בית מסוים, ביישוב מסוים, במקום מסוים הוא הסכנה, או שמא מדיניות הממשלה היא הסכנה לאזרחיה.

מוחמד ברכה: מדינות לא קמות על מנת שאזרחים יסגדו להן.

מוחמד ברכה: מדינות קמות על מנת לאזן בין האינטרסים של כלל האזרחים, לדאוג לרווחתם, לחייהם, לפתור את מצוקותיהם, לאפשר להם את המינימום של חיים בכבוד, על אחת כמה וכמה כאשר מדובר בקורת גג, כאשר מדובר בבית, שהוא הזכות הבסיסית והאלמנטרית של כל אזרח.

מוחמד ברכה: המדינה אינה מתבקשת לתת אדמות לאזרחים הערבים.

מוחמד ברכה: היא מתבקשת שלא לנשל אותם מאדמתם.

מוחמד ברכה: המדינה לא מתבקשת אפילו לבנות לאותם אזרחים, אלא לא להרוס את ביתם.

מוחמד ברכה: על כן אני חושב שהמחזה הזה, שחוזר מדי שבוע גם בנגב וגם במקומות אחרים, זה ביטוי של הנפשעות הבלתי-מוגבלת של מדיניות הממשלה הזו והממשלות שלפניה.

יצחק זיו: תודה רבה.

יצחק זיו: חבר הכנסת ואסל טאהא, בבקשה.

ואסל טאהא: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, מי ששמע את השר ממשרד ראש הממשלה, חיים רמון, ודאי הוציא את המטפחת וניגב את הדמעות שלו על ישראל המסכנה, שהיא הקורבן.

ראובן ריבלין: בשביל להיות קורבן לא צריך להיות מסכן.

ואסל טאהא: שוכח כבודו או שהוא מתעלם, שמייד לאחר כינוס ועידת אנאפוליס ישראל הסלימה את תוקפנותה נגד הפלסטינים בשטחים הכבושים.

ואסל טאהא: היא פגעה ופוגעת בתשתיות חשובות, מנתקת מים וחשמל, מונעת הגעת מזון לרצועה.

ואסל טאהא: שיא האטימות והרוע, גברתי שרת החוץ, מתגלם בחוסר ההתחשבות הישראלי בכל הנוגע – על הנקודה הזו אני צריך לעמוד.

ואסל טאהא: דיברו על החינוך, דיברו על כל הדברים שבגללם יש צורך להביע אי-אמון בממשלה זו.

ואסל טאהא: אני רוצה לעמוד על הנקודה האנושית הזאת: החולים ברצועת-עזה.

ואסל טאהא: אני חייב לומר שחבר הכנסת רביץ הראה הבדל בין עדר לבין בני אדם.

ואסל טאהא: הוא אמר שלבני האדם יש מאפיינים.

ואסל טאהא: אחד המאפיינים של בני אדם זה רגישות, חמלה, גמילות חסד כלפי הקבוצות החלשות.

ואסל טאהא: מה יותר חלש מקבוצת חולים, שמונעים מהם טיפול נאות?

ואסל טאהא: שמונעים מהם לקבל טיפול גם בחוץ-לארץ?

ואסל טאהא: זו נקודה חשובה, גברתי שרת החוץ, שמראה עד כמה הממשלה הזאת אטומה, מראה עד כמה היא רצינית בתהליך השלום.

ואסל טאהא: לפי הדיווחים, 33 חולים נפטרו בעזה מחוסר טיפול.

ואסל טאהא: בתוך אלה יש תינוקת בת שנה שמנעו ממנה טיפול.

ואסל טאהא: לפי הדיווחים יש 1,500 חולים במצב קשה, ש-350 מהם במצב אנוש, ומונעים מהם טיפול.

ואסל טאהא: השר חיים רמון בא ומטיף לנו מוסר, כדי לעמוד נגד הטרור הפלסטיני.

ואסל טאהא: אם זה לא טרור נגד חולים, מה זה?

ואסל טאהא: איך אפשר לקרוא לזה?

ואסל טאהא: לכן, אדוני היושב-ראש, אני רואה שהממשלה הזאת לא ראויה מהסיבה הזאת, מה עוד שיש סיבות נוספות.

ואסל טאהא: חבר הכנסת סילבן שלום דיבר על המחיצות שיש בבית-ספר בפתח-תקווה.

ואסל טאהא: אני שואל אותו, אדוני שר האוצר לשעבר, האם המדיניות הזאת נולדה אתמול?

ואסל טאהא: המדיניות הזאת היתה כל הזמן שהיית שר בכיר בממשלת ישראל.

ואסל טאהא: מה עשית, אדוני שר האוצר לשעבר?

ואסל טאהא: את המחיצות האלה אני לא רוצה לראות בין ספרדים לאשכנזים, מפני שאני נאבק שזה לא יהיה גם בין ערבים ליהודים.

ואסל טאהא: לכן, אדוני היושב-ראש, הממשלה הזאת לא ראויה.

יצחק זיו: אחרונת הדוברים, חברת הכנסת רונית תירוש.

רונית תירוש: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, חברי חברי הכנסת, אני מודה לסיעה על שאפשרה לי להגיב על הצעת האי-אמון הקשורה בנושא החינוך, ליושב-ראש הקואליציה וליושב-ראש ועדת הכנסת, משום שדעתי הביקורתית ידועה, ולמרות זאת חשוב שאני אומר את הדברים כאן.

רונית תירוש: ההישגים הלימודיים של תלמידי ישראל, שהתפרסמו לאחרונה, קצת הפתיעו אותי, אני חייבת לומר, משום שבתקופת כהונתי כמנכ"לית משרד החינוך, כאשר חשפנו את הכשלים במערכת, ובעצם היינו בבחינת השגריר שמביא את ה"בשורה", ידענו שצריכים לעשות כמה מעשים, וניסינו.

רונית תירוש: אף אחד לא יכול לומר שלא ניסינו.

רונית תירוש: התוצאות מראות שחלק מהניסיונות לפחות לא צלחו.

רונית תירוש: אני עדיין מייחלת לאותם גורמים מקצועיים שימצאו את המתכון שיסייע לפתור את הבעיה הזאת של אובדן אתוס הלמידה, קדושת הלמידה של תלמידי ישראל.

רונית תירוש: הזלזול שהם מפגינים כאשר הם נדרשים להיבחן במבחנים בין-לאומיים, מתוך ידיעה שהם לא מקבלים את הציונים של הבחינה הזאת לתוך תעודת סוף השנה או אמצע השנה, הוא גדול.

רונית תירוש: הם ממש מזלזלים במבחן, שלא כמו חבריהם מיתר מדינות העולם, שמתייחסים ברצינות יתירה לכל מבחן.

רונית תירוש: זה מסביר חלק מהתוצאות.

רונית תירוש: עם זאת, אני חייבת לומר שנקודת אור אחת כן ראיתי, כאשר כיתות ב' זכו לציון ממוצע של 85.

רונית תירוש: אומנם, זה לא בר השוואה, כי לא היה מצב שבו כיתות ב' נבחנו קודם לכן, אבל ציון 85 הוא ציון ראוי ויפה, בעיקר לילדים שנמצאים בתחילת דרכם האקדמית, שצריכים לרכוש את מיומנויות השפה.

רונית תירוש: אני תולה את ההצלחה הזאת, ואני מקווה שלא אתבדה, בכמה מהלכים שעשינו, ואני מקווה שהם יימשכו.

רונית תירוש: הדבר הראשון הוא שאנחנו בזמנו הכנסנו נושא של מוכנות לקריאה וכתיבה בגני-ילדים, מה שלא היה קודם לכן, שהביא אותם יותר מוכנים לאתגרים של כיתות א' וב'.

רונית תירוש: הדבר השני שעשינו היה ביטול שיטות הוראה שזכו לביקורת עצומה, כמו השפה כמכלול.

רונית תירוש: בשיטות הללו רבים מהילדים הלכו לאיבוד ולא מצאו ידיים ורגליים, ואיבדו את היכולת להקנות לעצמם את יסודות הקריאה, מה שהפריע להם אחר כך להגיע להישגים טובים במקצועות אחרים.

רונית תירוש: אני מקווה שזו אכן בשורה.

רונית תירוש: זה דור חדש שצומח במערכת החינוך, ואני מקווה שהדור הזה אכן לא יאכזב בהמשך הדרך.

רונית תירוש: אין לי להלין על התוצאות הנוכחיות, בטח לא כלפי שרת החינוך הנוכחית, לא הקודמת וגם לא שלפניה, משום שבכל העת נעשים המאמצים, כפי שציינתי, ועוד לא נמצאה התרופה האולטימטיבית לכך.

רונית תירוש: אני רוצה להזכיר לרבים מחברי הבית הזה שהיו בכנסות קודמות, שהיו שותפים להצבעה – אני מתייחסת פה לחבר כנסת חיים אורון, שכרגע אני לא רואה אותו, שביקר את המושב הקודם, הקדנציה הקודמת, של קיצוצים במערכת החינוך.

רונית תירוש: אגב, היו קיצוצי flat – אדוני היושב-ראש, אני לא שומעת את עצמי.

קריאות: – – –

אמנון כהן: אני מבקש מחברי הכנסת הנכנסים לשבת במקומותיהם.

אמנון כהן: כמובן, כולל השרים.

אמנון כהן: שר האוצר, בבקשה לשבת, שרת החוץ, בבקשה לשבת.

אמנון כהן: תיכף היא מסיימת ואנחנו עוברים להצבעה.

אמנון כהן: אפשר כבר לסיים, גברתי.

אמנון כהן: אני רואה פה נוכחות מכובדת מאוד של חברי כנסת, שרוצים להצביע וללכת הביתה להדליק נרות חנוכה.

רונית תירוש: אני רוצה להגיע לעיקר.

רונית תירוש: הרפורמה שנחתמה עם הסתדרות המורים, "אופק חדש", היא רפורמה שהתשתית שלה, חבר הכנסת חיים אורון, זהה לחלוטין לתשתית שהציע בזמנו דברת, רק האחוזים שם כנראה לא דומים, ולכן אני מקווה שברגע שייחתם הסכם, ואנחנו נברך על ההסכם שייחתם, אני מקווה, עם המורים העל-יסודיים, ימצאו גם את הדרך לתקן את העיוותים שהיו בחתימה על ההסכם עם הסתדרות המורים ועם מורי החינוך היסודי.

רונית תירוש: אני רוצה לברך את ראש הממשלה, שהחליט להיכנס בעובי הקורה, וכנראה גם בזכותו – וגם אולי בזכות המאמצים שעשה שר האוצר ואולי גם עשתה שרת החינוך, אינני יודעת, קודם לכן – אבל בעיקר בזכותו, כנראה המשבר הזה הולך להיפתר, ואני מקווה שהוא ייפתר טוב.

רונית תירוש: רק אם שר האוצר יהיה מוכן להקשיב לשתי הצעות שאני מעלה אותן כאן, ואני גם אעשה את זה – באמת חשוב לי לדבר.

רונית תירוש: לא באתי לארגן שירה בציבור עד שנארגן את כל הקואליציה, מה גם שאני מזייפת בשירים.

רונית תירוש: אני רוצה להציע, בצניעות, דבר אחד – אין לי למי להציע, שר האוצר יוצא.

אמנון כהן: תציעי את זה לפרוטוקול של הדיונים במליאה ואנחנו נעבור להצבעה.

רונית תירוש: חברים, אנחנו חווינו משבר מאוד קשה, שלא היה כמותו במדינת ישראל מאז הקמתה.

רונית תירוש: חבל מאוד יהיה אם המשבר הזה לא יביא את הפירות הנדרשים לפתרון הבעיות האמיתיות במערכת החינוך.

רונית תירוש: כדי שזה יקרה, מעבר לשכר המורים, שאני לא רוצה להיכנס אליו, יש שתי נקודות שאני עוד לא רואה להן בדיוק מענה.

רונית תירוש: האחת זה באמת להתמודד עם הצפיפות בכיתות ולא להתפשר באמצע על מספרים שלא יביאו את התוצאות המקוות.

רונית תירוש: זה דבר אחד.

רונית תירוש: הדבר השני, שלא ראיתי אותו לא ברפורמה של היסודיים, וכנראה גם לא בעל-יסודיים, זה הטיפול בנושא של הגיל הרך.

רונית תירוש: אם לא ייכנסו לרפורמה בגני-הילדים מול הגננות, לא עשינו כלום.

רונית תירוש: לעולם נימצא במצב של כיבוי שרפות, במצב שאנחנו מנסים לצמצם פערים, וזה לא נכון.

רונית תירוש: פעם אחת, בראייה אסטרטגית, בתכנון אסטרטגי, צריכים לעבוד נכון, לפעול נכון.

רונית תירוש: דהיינו, להשקיע נכון כבר בגיל הרך, עם כיתות גן קטנות, עם גננות מומחיות במקצוען, כדי שהפערים בכלל לא ייווצרו, וכך נחסוך הרבה מאוד כסף לתיקונים בעתיד.

רונית תירוש: אני מקווה שהדברים שלי נופלים על אוזניים קשובות ואני אשמח להיות שותפה, יחד עם חברים אחרים כאן, לפתרונות למען מערכת החינוך.

רונית תירוש: תודה רבה.

אמנון כהן: תודה רבה.

אמנון כהן: חברי חברי הכנסת, רבותי השרים, נעבור להצבעה על הצעת סיעת הליכוד להביע אי-אמון בממשלה בנושא השביתות במערכת החינוך.

אמנון כהן: אני מבקש להצביע.

אמנון כהן: הצבעה מס' 4 בעד הצעת סיעת הליכוד להביע אי-אמון בממשלה – 22 נגד – 43 נמנעים – אין הצעת סיעת הליכוד להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

אמנון כהן: בעד – 22, נגד – 43, אפס נמנעים.

אמנון כהן: אנחנו מוסיפים את קולו של חבר הכנסת יצחק זיו.

אמנון כהן: אני קובע שהצעת האי-אמון מטעם סיעת הליכוד לא התקבלה.

אמנון כהן: נעבור להצבעה על הצעת סיעות חד"ש, רע"ם-תע"ל ובל"ד להביע אי-אמון בנושא: מדיניות הממשלה המייצרת עימות צבאי ומעמיקה את המשבר החברתי.

אמנון כהן: אפשר להצביע.

אמנון כהן: הצבעה מס' 5 בעד הצעת סיעות חד"ש–רע"ם-תע"ל–בל"ד להביע אי-אמון בממשלה – 11 נגד – 46 נמנעים – 6 הצעת סיעות חד"ש–רע"ם-תע"ל–בל"ד להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

אמנון כהן: בעד – 11, נגד – 47, שישה נמנעים.

אמנון כהן: אני קובע שהצעת אי-האמון מטעם סיעות חד"ש, רע"ם-תע"ל ובל"ד לא התקבלה.

אמנון כהן: הצעת האי-אמון של יהדות התורה והאיחוד הלאומי – מפד"ל הפכה להצעה לסדר-היום, בתיאום עם כבוד השר.

אמנון כהן: אנחנו נצביע אם להעבירה לוועדה לדיון.

אמנון כהן: מי שבעד – לוועדה, מי שנגד – מסיר מסדר-היום.

אמנון כהן: הצבעה מס' 6 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 38 נגד – 27 נמנעים – 1 ההצעה להעביר את הנושא לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

אמנון כהן: בעד – 38, נגד – 27, אחד נמנע.

אמנון כהן: אני קובע שהצעת האי-אמון שהפכה להיות הצעה לסדר-היום תעבור לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות לדיון.

אמנון כהן: אני מזמין את יושב-ראש ועדת הכנסת להודיע הודעה למליאת הכנסת.

אמנון כהן: בבקשה, אדוני .

): אדוני היושב-ראש, שר הדתות, ועדת הכנסת קבעה את הוועדות הבאות לדיון בהצעות חוק לשם הכנתן לקריאה ראשונה כדלקמן: ועדת החינוך, התרבות והספורט תדון בהצעת חוק איסור אלימות בכדורגל, התשס"ח–2007, של חברי הכנסת רונית תירוש ואבשלום וילן.

): הוועדה לקידום מעמד האשה תדון בהצעת חוק עבודת נשים (תיקון – איסור עבודת יולדת במשמרות), התשס"ו–2006, של חבר הכנסת דוד טל.

): כמו-כן קבעה ועדת הכנסת כי ועדת הפנים והגנת הסביבה תדון בהצעה לסדר-היום בנושא: אסירים ביטחוניים ערבים אזרחי המדינה, של חבר הכנסת עבאס זכור.

אמנון כהן: הכרזה למזכיר הכנסת.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיע, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – החלטות ועדת הכנסת בדבר שעת שאלות ושאילתות דחופות.

נאזם בדר: הצעת ועדת הכנסת להקמת ועדת חקירה פרלמנטרית בנושא קליטת ערבים בשירות הציבורי.

נאזם בדר: הצעת ועדת הכנסת לתיקון סעיף 106ו לתקנון הכנסת.

נאזם בדר: החלטת ועדת הכספים לגבי צו היטלי סחר (היטל יבוא הנובע מהסכם העדפה) (הוראת שעה) (תיקון מס' 3), התשס"ז–2007.

נאזם בדר: מסקנות ועדת הפנים והגנת הסביבה בנושאים: ניתוקי מים באיחוד הרשויות אל-שגור וניתוק אספקת מים ליישובים הערביים בכלל ולמג'ד-אל-כרום בפרט; עבירות בנייה בלתי חוקית ופלישה לקרקעות המדינה.

נאזם בדר: לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק מס הכנסה (תיאומים בשל אינפלציה) (תיקון מס' 20) (הגבלת תקופת התחולה), התשס"ח–2007.

נאזם בדר: לקריאה ראשונה, מטעם הכנסת:

נאזם בדר: הצעת חוק חובת המכרזים (תיקון מס' 20) (חובת שיתוף עסקים קטנים ובינוניים), התשס"ח–2007; הצעת חוק העונשין (תיקון מס' 96) (תקיפת קשיש), התשס"ח–2007; הצעת חוק העונשין (תיקון מס' 97) (גנבת ציוד חקלאי ותוצרת חקלאית), התשס"ח–2007.

נאזם בדר: לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (מס' 110), התשס"ח–2007, שהחזירה ועדת הפנים והגנת הסביבה; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (מס' 81), התשס"ח–2007, שהחזירה ועדת הכלכלה.

נאזם בדר: תודה.

אמנון כהן: תודה רבה.

אמנון כהן: [מס' כ/111; הכנסת ה-16, מושב רביעי, חוב' ח', עמ' 27308.

אמנון כהן: ]

אמנון כהן: נעבור להודעה של ועדת החינוך, התרבות והספורט על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק חינוך ממלכתי (תיקון מס' 7) (ספרי לימוד), התשס"ו–2005.

אמנון כהן: חבר הכנסת מיכאל מלכיאור, יושב-ראש ועדת החינוך, התרבות והספורט, ימסור את ההודעה.

אמנון כהן: בבקשה, חבר הכנסת מלכיאור.

מיכאל מלכיאור: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני מבין שיש כאן התרגשות רבה אחרי הצעות האי-אמון.

מיכאל מלכיאור: על-פי חוק רציפות הדיון בהצעות חוק, התשנ"ג–1993, אני מתכבד להודיע במליאת הכנסת על רצונה של ועדת החינוך, התרבות והספורט להחיל את דין הרציפות על הצעת חוק החינוך הממלכתי (תיקון מס' 7) (ספרי לימוד), התשס"ו–2005 – הצעות חוק כ/111.

מיכאל מלכיאור: על -פי הוראות חוק רציפות הדיון בהצעות חוק, כל סיעה הרוצה בכך, או הממשלה, רשאית להציע, בתוך שבועיים, שדין הרציפות לא יחול על הצעת החוק.

מיכאל מלכיאור: אם תוגש הצעה כזאת, תחליט הכנסת בעניין.

מיכאל מלכיאור: אם לא תוגש הצעה כזאת, תחליט הכנסת בהצבעה, ללא דיון, על החלת דין הרציפות.

מיכאל מלכיאור: הוחל דין הרציפות – תמשיך ועדת החינוך, התרבות והספורט לדון בהצעת החוק, ורשאית היא לנהוג בדיונים שהתקיימו בכנסת הקודמת כאילו היו אלה דיונים שלה.

אמנון כהן: תודה רבה.

אמנון כהן: הצעה בדבר הסמכת ועדת הכספים לקבוע את משכורתו של מנהל בתי-הדין השרעיים [נספחות.

אמנון כהן: ]

אמנון כהן: אנחנו ממשיכים בסדר-היום: הצעה בדבר הסמכת ועדת הכספים, לפי סעיף 16(ב) לחוק בתי-הדין הדתיים הדרוזיים, התשכ"ג–1962, לקבוע את משכורתו של מנהל בתי-הדין הדתיים הדרוזיים.

אמנון כהן: אנחנו צריכים לשמוע את יושב-ראש ועדת הכספים סטס מיסז'ניקוב, ואנחנו צריכים גם להצביע.

סטס מיסז'ניקוב: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אני מתכבד להביא בפני הכנסת החלטה בדבר הסמכת ועדת הכספים לקבוע את משכורתם של מנהל בתי-הדין הדתיים הדרוזיים ומנהל בתי-הדין השרעיים.

סטס מיסז'ניקוב: לאחרונה נחקק חוק בתי-הדין הדתיים (מנהלי בתי-הדין) (תיקוני חקיקה), התשס"ח–2007, באופן שמסמיך את הכנסת לקבוע את משכורתם וגמלאותיהם של מנהלי בתי-הדין הדרוזיים והשרעיים.

סטס מיסז'ניקוב: לפי החוק, רשאית הכנסת להסמיך את ועדת הכספים לקבוע כי משכורתם של מנהלי בתי-הדין הדרוזיים והשרעיים והתשלומים האחרים שישולמו להם בתקופת כהונתם יהיו מקבילים בדרגה ובתפקיד לנושאי המשרה השיפוטית המכהנים בבית-הדין של הערכאה העליונה של מערכת בתי-הדין הרלוונטית.

סטס מיסז'ניקוב: אבקשכם לאשר את הסמכתה של ועדת הכספים לעניין זה, על מנת שהוועדה תוכל בהמשך לבחון ולהשוות את הסדר המשכורות והתשלומים הראוי לעניין מנהלי בתי-הדין הדרוזיים והשרעיים.

סטס מיסז'ניקוב: תודה רבה.

משה גפני: מי מוסמך היום?

אמנון כהן: מי שהיה לא רלוונטי, אנחנו מסמיכים חדשים היום.

אמנון כהן: חברי חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה, יש פה שני נושאים בנפרד, יושב-ראש ועדת הכספים הסביר את שני הנושאים, נצביע נושא נושא.

אמנון כהן: הצבעה על הנושא הראשון, בנוגע לחוק בתי-הדין הדתיים הדרוזיים, התשכ"ג–1962, לקבוע את משכורתו של מנהל בתי-הדין הדתיים הדרוזיים.

אמנון כהן: אפשר להצביע.

אמנון כהן: הצבעה מס' 7 בעד ההצעה – 17 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה בדבר הסמכת ועדת הכספים לקבוע את משכורתו של מנהל בתי-הדין הדתיים הדרוזיים נתקבלה.

אמנון כהן: בעד – 17, אין מתנגדים, אין נמנעים.

אמנון כהן: אני קובע שההחלטה בדבר הסמכת ועדת הכספים לקבוע את משכורתו של מנהל בתי-הדין הדתיים הדרוזיים אושרה.

אמנון כהן: אנחנו עוברים להצבעה בנושא השני: החלטה בדבר סמכות ועדת הכספים לקבוע את משכורתו של מנהל בתי-הדין השרעיים.

אמנון כהן: אפשר להצביע.

אמנון כהן: הצבעה מס' 8 בעד ההצעה – 20 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה בדבר הסמכת ועדת הכספים לקבוע את משכורתו של מנהל בתי-הדין השרעיים נתקבלה.

אמנון כהן: בעד – 20, אין מתנגדים, אין נמנעים.

אמנון כהן: אני קובע שההחלטה בדבר הסמכת ועדת הכספים לקבוע את משכורתו של מנהל בתי-הדין השרעיים נתקבלה, על-פי מה שמסר לנו יושב-ראש ועדת הכספים.

אמנון כהן: חברי חברי הכנסת, תם סדר-היום.

אמנון כהן: הישיבה הבאה תתקיים, בעזרת השם, מחר, יום רביעי, ג' בטבת התשס"ח, 12 בדצמבר 2007, בשעה 11:00.

אמנון כהן: ישיבה זו נעולה.

אמנון כהן: חג חנוכה שמח לכל עם ישראל.