ישיבת מליאה, כנסת 17, פרוטוקול מספר הישיבה המאה-ותשעים-וארבע של הכנסת השבע-עשרה, 2008-01-14 00:00

דליה איציק: אדוני השר, חברי חברי הכנסת, הנני מתכבדת לפתוח את ישיבת הכנסת היום, יום שני, ז' בשבט, 14 בינואר.

דליה איציק: הודעה למזכיר הכנסת.

דליה איציק: מזכיר הכנסת, בבקשה.

איל ינון: ברשות יושבת-ראש הכנסת, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק שירות ביטחון (הגבלות קריאה לשירות מילואים של קצין – הוראת שעה) (תיקון מס' 6), התשס"ח–2008; הצעת חוק שירות ביטחון (תיקון מס' 7 והוראת שעה) (שירות במשטרה ושירות מוכר) (תיקון מס' 8), התשס"ח–2008 – שהחזירה ועדת החוץ והביטחון.

איל ינון: לוח תיקונים להסתייגויות להצעת חוק יחסי ממון בין בני-זוג (תיקון מס' 4), התשס"ח–2008.

איל ינון: לדיון מוקדם: הצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (אזור חלוקת הכנסות), התשס"ח–2008, מאת חבר הכנסת שי חרמש; הצעת חוק הגנת השכר (תיקון – פיצויי פיטורים בזמן אמת), התשס"ח–2008, מאת חברי הכנסת ויצחק גלנטי; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (הנחה באגרת רישוי לנהגים בעלי רישום נקי), התשס"ח–2008, מאת חבר הכנסת יולי יואל אדלשטיין; הצעת חוק טיפול לקטינים נפגעי עבירות מין, התשס"ח–2008, מאת חברות הכנסת לימור לבנת ונאדיה חילו וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק חובת אריזה סביבתית, התשס"ח–2008, מאת חבר הכנסת דני יתום; הצעת חוק חיוב בתי-עסק להשתמש בשקיות מתכלות, התשס"ח–2008, מאת חבר הכנסת אחמד טיבי; הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון – ביטול תשלומי השתתפות), התשס"ח–2008, מאת חבר הכנסת חיים אמסלם וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון – עדכון עלות סל הבריאות), התשס"ח–2008, מאת חבר הכנסת אופיר פינס-פז וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון – אשפוז סיעודי), התשס"ח–2008, מאת חבר הכנסת משה שרוני; הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון – ביטול הגבלת זכותו של תושב ששהה מחוץ לישראל), התשס"ח–2008, מאת חברת הכנסת סופה לנדבר וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק מגן-דוד-אדום (תיקון – אגרת הסעה), התשס"ח–2008, מאת חברת הכנסת קולט אביטל; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – מענק לימודים), התשס"ח–2008, מאת חברת הכנסת אורית נוקד; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – חובת נוכחות מתורגמן בדיוני ועדה רפואית), התשס"ח–2008, מאת חברי הכנסת ג'מאל זחאלקה, ואסל טאהא וסעיד נפאע; הצעת חוק בית-הדין לעבודה (תיקון – הרחבת סמכויות בית-הדין לעבודה לדון בענייניהם של לובשי מדים בצה"ל), התשס"ח–2008, מאת חברי הכנסת ישראל חסון ואפרים סנה; הצעת חוק שעות עבודה ומנוחה (תיקון – החלה על אגודה שיתופית), התשס"ח–2008, מאת חבר הכנסת זבולון אורלב וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק דמי מחלה (היעדרות בשל מחלת ילד) (תיקון – הוספת ימי היעדרות להורה יחיד), התשס"ח–2008, מאת חברת הכנסת אורית נוקד; הצעת חוק גיל פרישה (תיקון – הקדמת גיל הפרישה), התשס"ח–2008, מאת חברת הכנסת נאדיה חילו; הצעת חוק העונשין (תיקון – החמרת ענישה בעבירות של גרם חבלה חמורה ותקיפה כלפי קשישים),

איל ינון: התשס"ח–2008, מאת חבר הכנסת יורם מרציאנו וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק העונשין (תיקון – עונש מזערי על פגיעה בקשיש), התשס"ח–2008, מאת חבר הכנסת אפרים סנה; הצעת חוק העונשין (תיקון – החמרת ענישה על תקיפות קטין או חסר ישע), התשס"ח–2008, מאת חבר הכנסת יצחק לוי; הצעת חוק העונשין (תיקון – תקיפת מאבטח), התשס"ח–2008, מאת חבר הכנסת ניסן סלומינסקי; הצעת חוק העונשין (תיקון – נתינת משקה משכר לקטין), התשס"ח–2008, מאת חבר הכנסת יעקב מרגי; הצעת חוק העונשין (תיקון – איסור מכירת תרסיסי צבע לקטין), התשס"ח–2008, מאת חבר הכנסת ניסן סלומינסקי; הצעת חוק נושאי משרה ציבורית (חיוב בהוצאות), התשס"ח–2008, מאת חברי הכנסת משה גפני ודוד אזולאי וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק הדגל, הסמל והמנון המדינה (תיקון – חובת הנפת הדגל במוסדות ציבור), התשס"ח–2008, מאת חבר הכנסת דני יתום; הצעת חוק-יסוד: ירושלים בירת ישראל (תיקון – ירושלים בירת העם היהודי), מאת חבר הכנסת אליהו גבאי; הצעת חוק המפלגות (תיקון – הבטחת ייצוג), התשס"ח–2008, מאת חברת הכנסת אורית נוקד; הצעת חוק איסור במסחר בפריטים בעלי זיקה לשואה ולנאצים, התשס"ח–2008, מאת חבר הכנסת אופיר פינס-פז; הצעת חוק-יסוד: השפיטה (תיקון – הרכב הוועדה לבחירת שופטים), מאת חבר הכנסת אליהו גבאי; הצעת חוק בתי-המשפט (תיקון – חברי הוועדה לבחירת שופטים), התשס"ח–2008, מאת חבר הכנסת אליהו גבאי; הצעת חוק חופש המידע (תיקון – מתן תשובה שלילית ללא נימוק), התשס"ח–2008, מאת חברי הכנסת ג'מאל זחאלקה, ואסל טאהא וסעיד נפאע; הצעת חוק חובת המכרזים (תיקון – העדפת תוצרת הארץ), התשס"ח–2008, מאת חבר הכנסת יורם מרציאנו; הצעת חוק חובת המכרזים (תיקון – העדפת קנייה של טקסטיל מתוצרת ישראלית עבור מערכת הביטחון), התשס"ח–2008, מאת חבר הכנסת יעקב מרגי; הצעת חוק החוזים האחידים (תיקון – שינוי שער מטבע זר לטובת הספק בלבד כתנאי מקפח), התשס"ח–2008, מאת חברת הכנסת אורית נוקד וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק איסור לשון הרע (תיקון – ביזוי בשל גיל), התשס"ח–2008, מאת חברת הכנסת שרה מרום-שלו וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק הנחה בתחבורה ציבורית לאנשים עם מוגבלות,

איל ינון: התשס"ח–2008, מאת חבר הכנסת משה שרוני; הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – שימוש באמצעי מגן), התשס"ח–2008, מאת חבר הכנסת יורם מרציאנו; הצעת חוק מס הכנסה (פטור ממס על הכנסה מהשכרת דירת מגורים) (תיקון – העלאת תקרת הפטור), התשס"ח–2008, מאת חבר הכנסת יואל חסון; הצעת חוק צער בעלי-חיים (הגנה על בעלי-חיים) (תיקון – צמצום ההתרבות של בעלי-חיים משוטטים למניעת ההתעללות בהם), התשס"ח–2008, מאת חברי הכנסת רונית תירוש וגלעד ארדן; הצעת חוק המועצה הישראלית לחילופי נוער וצעירים, התשס"ח–2008, מאת חבר הכנסת יואל חסון; הצעת חוק תשלומים לפדויי שבי (תיקון – הרחבת זכאות), התשס"ח–2008, מאת חבר הכנסת וקבוצת חברי הכנסת.

איל ינון: תודה.

דליה איציק: תודה.

דליה איציק: האם אדוני מוכן להגיש את ההצעה אם השרה לא יושבת כאן?

יעקב כהן: לא.

דליה איציק: אנחנו נועלים את הישיבה.

דליה איציק: (הישיבה נפסקה בשעה 16:10 ונתחדשה בשעה 16:15.

דליה איציק: )

דליה איציק: 1.

דליה איציק: ההתנכלות וניתוק החשמל לבתי-הספר וגני-הילדים "מכתב מאליהו" באור-יהודה;

דליה איציק: 3.

דליה איציק: המצור על עזה, פעילות צה"ל ברצועה והמשך הרחבת ההתנחלויות בכלל ובהר-חומה בפרט

דליה איציק: אני מתנצלת בפניך, חבר הכנסת יעקב כהן, השרה לא ידעה, אולי היא לא שמעה שיש אי-אמון היום והיא צריכה להשיב.

דליה איציק: הצעת אי-אמון ראשונה, של סיעות יהדות התורה והאיחוד הלאומי – מפד"ל, להביע אי-אמון בממשלה בנושא ההתנכלות וניתוק החשמל לבתי-הספר וגני-הילדים "מכתב מאליהו" באור-יהודה.

דליה איציק: בבקשה, אדוני, יש לך עשר דקות.

דליה איציק: בפעם הבאה שהשר לא יהיה, נא להודיע לממשלה, לא תהיה בכלל ישיבה.

יעקב כהן: כבוד היושבת-ראש, כבוד השרה, חברי כנסת נכבדים, סיעתנו מגישה היום הצעת אי-אמון בגין ההתנכלות המתמשכת לחינוך החרדי, אשר הגיעה לשיאה בצעד החריג של ניתוק חשמל בבית-ספר קרוב לחודשיים ימים, בית-הספר "מכתב מאליהו" באור-יהודה, שבו לומדים 500 תלמידים.

יעקב כהן: אני חושב שאי-אפשר לתאר את האכזריות, את הנוקשות שטמונה בצעד כזה, שבמדינת ישראל, בשנות האלפיים, יושבים ילדים מכורבלים במעילים, ילדים לומדים בחושך, בקור.

יעקב כהן: חברי הכנסת, בימים האלה שורר בארץ מזג אוויר חריג.

יעקב כהן: אני חושב שזה נדיר.

דליה איציק: למה זה כך?

יעקב כהן: כי לא שילמו עבור החשמל.

יעקב כהן: העירייה הפסיקה לשלם עבור החשמל.

דליה איציק: זה לא השרה.

יעקב כהן: לא אמרתי שזה השרה, אבל זה שייך לחינוך; זה לא חקלאות, זה לא בית-ספר חקלאי.

יעקב כהן: עוד מעט נגיע לנקודה של השרה.

יעקב כהן: רבותי, אני חייב להגיד, אף שלאחרונה טיפלתי בזה שבועות ארוכים ואפשר לומר ששר הפנים נתן תקציב מיוחד עבור המטרה הזאת ומנכ"ל המשרד נתן אישור לחבר, גורמים שונים בעירייה, יועצים משפטיים בממשלה, עצרו והעסק נתקע.

יעקב כהן: אני חושב שלא יכול להיות יותר קלון, יותר בושה אצלנו במדינה מאשר דבר כזה.

יעקב כהן: חברי הכנסת, בפרשת השבוע היתה מכת חושך.

יעקב כהן: מכת החושך היתה אצל המצרים, ואצל כל בני ישראל היה אור במושבותם.

יעקב כהן: אבל במכת חושך כתוב: "ולא ראו איש את אחיו, ולא קמו איש מתחתיו".

יעקב כהן: אמר אחד מחכמינו ז"ל, שהמכה הכי גדולה היא כשאיש לא רואה את אחיו.

יעקב כהן: שלא רואים את הסבל ואת המצוקה של הזולת.

יעקב כהן: זו המכה הכי גדולה.

יעקב כהן: ואז, "ולא קמו איש מתחתיו" – אין לנו תקומה.

יעקב כהן: חברי הכנסת, אנחנו צריכים הרבה מזל, הרבה סייעתא דשמיא לנוכח המצוקות, הסכנות שאורבות לנו כאן במדינה.

יעקב כהן: ולשם כך אנחנו צריכים שיראו יותר איש את אחיו.

יעקב כהן: אני חייב לומר שזה לא נעצר אצל שרת החינוך, אבל זה נעצר בפקידות, ביועצים המשפטיים.

יעקב כהן: ואני שואל: עד היכן שוררת קהות החושים במדינתנו?

יעקב כהן: איפה ראש הממשלה שהצהיר מעל במה זו שהוא ידאג לחינוך החרדי?

יעקב כהן: איפה הדאגה?

יעקב כהן: שלחנו לו מכתב, מה הוא עשה בנדון?

יעקב כהן: מה הוא ידאג, שהם ילמדו בחושך?

יעקב כהן: שהם ילמדו בקור?

יעקב כהן: לזה הוא ידאג לנו?

יעקב כהן: מה האפליה הזאת ומה החטא של ההורים האלה?

יעקב כהן: אמרו להם ללכת לחינוך אחר, והם אומרים ועומדים על דעתם שהם רוצים חינוך איכותי יותר.

יעקב כהן: נקעה נפשם מהחינוך שנשא פרי באושים.

יעקב כהן: אני חייב לומר שהאירוע המכאיב הזה, שילדים לומדים בחושך, הוא לא אירוע חד-פעמי, אלא המשך של מדיניות השוררת בשנים האחרונות במשרד החינוך, אשר גוררת מסע רדיפות נגד החינוך החרדי, החינוך השורשי ברוח ישראל סבא.

יעקב כהן: יום-יום אנחנו עומדים על במה זו עם גזירות חדשות.

יעקב כהן: תעיד השרה שכל יום יש לנו דברים חדשים לפנות אליה.

יעקב כהן: כבוד השרה, האם גם ממגזרים אחרים פונים אלייך פעמים כה רבות?

יעקב כהן: וכל פעם דבר חדש – אם המצוקה של הישיבות, של המוסדות העל-יסודיים, אשר בשנה האחרונה הוצאו מהמערכת ונמצאים במצוקה כלכלית קשה, אם גני-הילדים שלא שולמה המשכורת, אם תלמידים שלומדים בתת-תנאים, בקרוונים, במרתפים, ואם דרישה חדשה, חדשות לבקרים, לאישורים של מהנדס, כדי לקבל רשיונות, דבר שלא קיים במגזר אחר.

יעקב כהן: ואני שואל, מדוע זה מגיע לנו?

יעקב כהן: למה מנצלים את העובדה שאנחנו לא שובתים?

יעקב כהן: אנחנו תמיד נתקלים בתירוצים כאילו זה בית-המשפט, יועצים חינוכיים, יועצים משפטיים, עירייה.

יעקב כהן: אבל, רבותי, אני לא רוצה לקטרג – גם במדינת סדום הכול התנהל על-ידי בית-המשפט ויועצים משפטיים.

יעקב כהן: זה התירוץ.

יעקב כהן: אנחנו חייבים למצוא את הפתח, את הדרך הנאותה, וכשרוצים, אפשר להתגבר על זה.

יעקב כהן: אני חייב לומר שמאוד כואב שבעידן של היום, כשאנחנו מחפשים לעשות שלום עם הגרועים שבאויבינו – ראשית, הבה נפסיק את ההתנכרות ואת המריבה כלפי הטובים שבאחינו.

יעקב כהן: חייבים אנחנו לשנות את הגישה ולחפש יותר שוויוניות, יותר ממלכתיות לכל ילדי ישראל.

יעקב כהן: חזקה עלי ששרת החינוך, אם היא תרצה – ובטוח שהיא רוצה – תיכנס בעובי הקורה והיא תוכל למצוא את שביל הזהב.

יעקב כהן: אף שהיא חתמה בספר התקנות של חוק נהרי, לצערי זה לא פותר את כל הבעיות.

יעקב כהן: כך הסתבר לי בשבועות האחרונים ובימים האחרונים.

יעקב כהן: נראה שזה לא סוגר את הכול.

יעקב כהן: הפרוץ מרובה על העומד, ואני רואה שזה נתקל בהרבה התנגדויות וחייבים לתת את הדעת על זה, לחשוב על זה.

יעקב כהן: אני חושב שחייב להיות שינוי בכל נושא הליבה, דבר שבשנים האחרונות מתנכרים בגללו וזה גורר את המצוקה של המגזר הזה.

יעקב כהן: רבותי, אי-אפשר להתעלם – החינוך הזה, החינוך המסורתי, החינוך התורני, הוא חינוך איכותי.

יעקב כהן: הוא איכותי בכל הפרמטרים – בטוהר המידות, באצילות, אי-אלימות וכו', אבל גם מבחינה לימודית.

יעקב כהן: הלוא לאחרונה התברר והתפרסם שהם עומדים ברמה גבוהה, הרבה יותר מבתי-ספר אחרים.

יעקב כהן: ידוע שלאחרונה התפרסם סקר שערך משרד החינוך שבו נבדקו שש שיטות לימוד וכן בדיקת ספרי לימוד בהערכת לימודי המתמטיקה – בתי-הספר של החינוך החרדי הגיעו לתוצאות הטובות ביותר.

יעקב כהן: למרבה התדהמה משרד החינוך העלים את הממצאים והתוצאות האלה.

יעקב כהן: נראה שהוא התבייש בזה, אבל בחסדי ה' התגלגל שהדבר התגלה וזה קצת הביך את צוות המשרד.

יעקב כהן: ואכן בית-המשפט קנס את משרד החינוך עקב כך.

יעקב כהן: אני חושב שזה דבר שמדבר בעד עצמו.

יעקב כהן: לכן אני חושב שאם רוצים לעשות פרמטרים איך ולמי לתת שירותים, אולי הייתי מציע לשרה לתת את זה לבית-הספר שאין בו אלימות; איפה שנמצא אלימות, לא ניתן חשמל, לא ניתן שירותי שרתות.

יעקב כהן: אבל כיוון שאת לא חושבת על זה, חס וחלילה, או כמו שהיושבת-ראש אומרת, אז חס וחלילה לכולם.

יעקב כהן: "כולם" פירושו כל ילד שלומד צריך לקבל את הדבר המינימלי.

יעקב כהן: את השירותים האלה מקבלים מהרשויות המקומיות.

יעקב כהן: כל האזרחים משלמים מסים, למה ייגרע חלקם?

יעקב כהן: אין לזה שום היגיון ושום סיבה.

יעקב כהן: לכן אני חושב שאנחנו חייבים לשנות את הגישה.

יעקב כהן: למען האמת אני חייב להגיד שבשעה זו חובר החשמל לבית-הספר, אבל, לצערי, הוא חובר לא בפתרון מעשי, שורשי, מהותי של הבעיה, אלא בגלל השתדלות – חברת החשמל הואילה בטובה לתת ארכה של חודש.

יעקב כהן: בקיץ כבר חיברתי את החשמל ושוב הוא נותק.

יעקב כהן: זה לא פתרון, זה פתרון זמני.

משה גפני: זה הישג גדול.

משה גפני: לחודש?

יעקב כהן: זה גם הישג.

יעקב כהן: אם היועצים המשפטיים לא מוכנים לנתק חשמל לילדי עזה – באור-יהודה מוכנים.

יעקב כהן: זו בושה, זה אות קלון בשבילנו.

משה גפני: מה זה בשבילנו?

משה גפני: אני לא בעניין הזה.

משה גפני: אות הקלון הוא בשבילם.

משה גפני: בשבילי אות קלון?

יעקב כהן: אני קורא לשרת החינוך – משרד החינוך לא קם בשנות האלפיים, אלא מאז קום המדינה.

יעקב כהן: אני חושב שהגענו להישגים יותר יפים ממה שמגיעים היום, עם התוצאות המבישות של המבחנים שהתפרסמו לפי פרמטר בין-לאומי.

יעקב כהן: הבה נתאחד כולנו להנהיג ממלכתיות, שוויוניות, להוריד את אות הקלון מעל מצחה של המדינה, להסיר את הקיפוח והאפליה ולהפסיק את ההתנכרות למגזר החרדי.

יעקב כהן: עד אז, אנחנו מגישים הצעת אי-אמון.

יעקב כהן: פשוט מאוד, אין לנו אמון בממשלה שאין לה דרך ואין לה חזון, רק מדיניות של התנכרות ואפליה.

יעקב כהן: תודה.

דליה איציק: חבר הכנסת יעקב כהן, אני מתנצלת בפניך על האיחור.

דליה איציק: השרה תשיב לך.

משה גפני: יישר כוח.

יולי תמיר: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, אני מתנצלת על האיחור.

יולי תמיר: חבר הכנסת כהן, אני מוכרחה קודם לברר אתך משהו.

יולי תמיר: סיימת את דבריך בקריאה לממלכתיות.

יולי תמיר: האם הבנתי אותך נכון?

יולי תמיר: האם אנחנו פותחים פה פרק חדש בחיינו, של ממלכתיות?

יולי תמיר: אני אשמח.

משה גפני: ממלכתיות, יש חשמל.

יולי תמיר: לגופו של עניין – מכיוון שאני מניחה שזו היתה פליטת פה מקרית – החשמל חובר, הבעיה היא בעיה של חוב עבר.

יולי תמיר: הסברתי את העניין הזה לך, לבית-הספר, לראש העיר, למשרד הפנים ולחברת החשמל.

יולי תמיר: יש כאן חוב של 30,000 שקלים שהוא חוב עבר.

יולי תמיר: הכסף – – –

משה גפני: אולי את מוכנה להסביר לבור ועם-הארץ כמוני, מה זאת אומרת חוב?

משה גפני: מישהו לקח שם הלוואה?

משה גפני: גמ"ח?

משה גפני: חוב ממה?

יולי תמיר: חבר הכנסת גפני, אם אתה סקרן, אני אתן סיפוק לסקרנותך.

יולי תמיר: העירייה לא שילמה לבית-הספר במשך פרק זמן מסוים את חובות החשמל.

יולי תמיר: החוב שנפער – אפשר לכסות אותו.

יולי תמיר: הכסף הועבר על-ידי משרד הפנים לעירייה.

יולי תמיר: העירייה ביקשה מבית-הספר להגיש בקשה לתמיכה בגובה הסכום הנ"ל.

יולי תמיר: קדימה, התקנה החדשה פותרת את שאלת החשמל, ולכן החשמל חובר.

יולי תמיר: כדי לסגור את חוב העבר, צריך מנהל בית-הספר לפנות לעירייה ולהגיש בקשה לתמיכה, לפעם אחת, וכך הוא יקבל תשלום – –

יעקב כהן: הוא לא יכול לקבל, הוא לא עמותה.

יולי תמיר: – – וכך הוא יכול לקבל תשלום בעבור העבר, וקדימה – הוא יוכל לקבל את התמיכה מהעירייה.

יולי תמיר: המצב הזה מוכר לכולנו, הוא חד-פעמי, הוא קשור לבית-ספר מסוים שהתחיל ללא רשיון, שנבנה ללא תמיכת העירייה, קיבל רשיון מאוחר יותר.

יעקב כהן: 22 שנים בית-הספר הזה קיים.

משה גפני: עשרות שנים.

יולי תמיר: פרק זמן ארוך העירייה לא הכירה בבית-הספר.

יולי תמיר: כשהכירה בו היא הסכימה.

יולי תמיר: זה מה שנאמר לי בעירייה.

יולי תמיר: בינתיים כבר התחלף ראש העיר.

משה גפני: זה לא אותו בית-ספר – – –

יולי תמיר: זה אותו בית-ספר.

יולי תמיר: גם אני הייתי שם, ביקרתי, וגם אני ראיתי את ראש העיר – הקודם והנוכחי.

יולי תמיר: במקום להתרגש, כל מה שצריך עכשיו זה לבקש תמיכה בגובה חוב העבר, לקבל את כיסוי חוב העבר, להיות מעוגן בהסדר המכוון קדימה, שכרגע זה נחשב תקציב ולא תמיכה, ובא לציון גואל.

יולי תמיר: לעשות מהמקרה הזה עילה לאי-אמון – קטונתי.

יעקב כהן: חודשיים ימים.

דליה איציק: מונח על שולחני מכתב של שר התשתיות ובו הוא מסביר את השתלשלות המאורעות.

דליה איציק: גם אני לא הייתי רוצה שבית-ספר כלשהו בישראל יפעל בלי חשמל, ואני מציעה שתקרא את השתלשלות התהליכים המדויקת.

דליה איציק: השר הכין תשובה מפורטת, ואתה יכול לקבל העתק ממנה.

יעקב כהן: חייתי את הנושא חודשיים.

דליה איציק: תבדוק את העניין.

דליה איציק: תראו איפה הסתימה, ואני מניחה שאפשר לפתור את הבעיה.

דליה איציק: השרה השיבה בשמך, אבל אתה יכול לעלות ולדבר.

בנימין בן-אליעזר: גברתי היושבת-ראש, אני מבקש לתאר בפניכם את השתלשלות האירועים בנושא מתחם בית-הספר וגני-הילדים "מכתב מאליהו" באור-יהודה.

בנימין בן-אליעזר: ב-12 בפברואר 2007 הופסקה אספקת החשמל בפעם הראשונה, עקב חובות.

בנימין בן-אליעזר: ב-13 בפברואר, יום לאחר מכן, פנתה נציגת העירייה בבקשה להחזיר את אספקת החשמל עקב המצב המיוחד בעירייה – התפטרות ראש העיר מר בוקובזה.

בנימין בן-אליעזר: המתחם חובר מייד.

בנימין בן-אליעזר: ב-21 במרס ביקש ראש העיר עופר בוז'י ארכה, עקב החלטות הממשלה בדבר זרם החינוך העצמאי.

בנימין בן-אליעזר: ב-23 במרס הופסקה אספקת החשמל עקב אי-עמידה בהתחייבויות שמר בוז'י התחייב.

בנימין בן-אליעזר: ב-16 באפריל אספקת החשמל חודשה לבקשת העירייה, עקב אירועי יום העצמאות ויום הזיכרון.

בנימין בן-אליעזר: ב-25 באפריל נותק החשמל.

בנימין בן-אליעזר: ב-26 באפריל, עקב החום הכבד, הנחה מנהל מחוז דן בחברת החשמל להחזיר את אספקת החשמל עד 10 במאי.

בנימין בן-אליעזר: ב-9 במאי 2007 אישר מנהל מחוז דן בחברת החשמל מתן ארכה נוספת, עקב הדיונים בממשלה בנושא זרם החינוך העצמאי.

בנימין בן-אליעזר: ב-31 במאי 2007 הופסקה אספקת החשמל עקב אי-תשלום החוב.

בנימין בן-אליעזר: ב-5 ביוני 2007 שילם מר שרון אמסלם, מנהל בית-הספר, חובות מהעבר ואספקת החשמל חודשה.

בנימין בן-אליעזר: ב-9 ביולי 2007 התקבלה בקשת העירייה להפסיק את אספקת החשמל לבית-הספר.

בנימין בן-אליעזר: ב-19 ביולי הופסקה אספקת החשמל לבית-הספר.

בנימין בן-אליעזר: ב-30 באוגוסט התקבלה בקשת העירייה לחבר את בית-הספר לחשמל מחדש, ובה התחייבויות בכתב, ואספקת החשמל חודשה.

בנימין בן-אליעזר: ב-19 בספטמבר נמסרו לעירייה חשבונות החוב מאז חודש יוני 2007.

בנימין בן-אליעזר: ב-25 באוקטובר נמסרה לעירייה הודעה על אי-תשלום החוב.

בנימין בן-אליעזר: ב-15 בנובמבר 2007 נמסרה לעירייה הודעה נוספת על אי-תשלום החוב ועמה התראה לפני ניתוק זרם החשמל.

בנימין בן-אליעזר: ב-19 בנובמבר נמסרה הודעה אחרונה לפני ניתוק וב-25 בנובמבר הופסקה אספקת החשמל.

בנימין בן-אליעזר: ב-14 בינואר 2008 היה החוב 33,750.34 ש"ח.

בנימין בן-אליעזר: ב-19 בדצמבר 2007 הגיעה למשרדי חברת החשמל בקשת העירייה לנתק תשעה מוסדות חינוך מרשת החשמל – שימו לב, בקשת העירייה – בהם שישה גני-ילדים ושמונה בתי-כנסת ומועדוני נוער.

בנימין בן-אליעזר: אבל היום ניתנה הנחיה לחדש את אספקת החשמל ולתת ארכה נוספת עד סוף פברואר.

בנימין בן-אליעזר: משרד התשתיות הלאומיות, משרד החינוך והשר לשירותי דת היו מעורבים בתהליך, ופעם אחר פעם ביקשו מחברת החשמל לעכב או לבטל את הניתוק מרשת החשמל, לפנים משורת הדין, כדי שיהיה אפשר להסדיר את החוב.

בנימין בן-אליעזר: איני סבור שאפשר לבוא בטענות לממשלה או לחברת החשמל בעניין זה, וודאי שאין מקום להצעת אי-אמון בממשלה.

בנימין בן-אליעזר: תודה.

יעקב כהן: אז לפנות לבוש?

יעקב כהן: למי זה שייך?

יעקב כהן: לממשלת ישראל לא, אז לממשלת ארצות-הברית?

בנימין בן-אליעזר: הכתובת שלך היא העירייה.

בנימין בן-אליעזר: אתה רואה שאנו כל הזמן מחדשים.

יעקב כהן: היא אומרת שזה לא חוקי.

בנימין בן-אליעזר: יכול להיות שתציעו חוק שלפיו לא צריך לשלם על מים ולא צריך לשלם על חשמל.

בנימין בן-אליעזר: הממשלה היא לא כספומט.

דליה איציק: חבר הכנסת כהן, השר לא עומד פה בחקירה נגדית.

דליה איציק: אמרת את דבריך.

דליה איציק: הקשבנו לך.

דליה איציק: אני מציעה שאם יש לך שאלות נוספות תיגש לשר.

דליה איציק: אם יש כאן משהו שאני יכולה להירתם לו ולסייע בו, אשמח לעשות זאת.

משה גפני: שר התשתיות הוא בסדר.

משה גפני: הוא חיבר את החשמל.

דליה איציק: נעבור להמשך סדר-היום.

דליה איציק: חבר הכנסת מוחמד ברכה, יש לך עשר דקות.

דליה איציק: ההצעה שלכם היא הצעת הסיעות חד"ש, רע"ם-תע"ל ובל"ד להביע אי-אמון בממשלה בשל המצור על עזה, פעילות צה"ל ברצועה והמשך הרחבת ההתנחלויות בכלל ובהר-חומה בפרט.

דליה איציק: ישיב לך סגן שר הביטחון, חבר הכנסת מתן וילנאי.

מוחמד ברכה: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אתמול בישיבת הממשלה התגאה ראש השב"כ בקול תרועה שהשב"כ והצבא חיסלו 1,000 פלסטינים בשנתיים האחרונות.

מוחמד ברכה: קודמו בתפקיד השר לביטחון הפנים לא פיגר אחריו ואמר שזה בעצם רק 5% ממה שהיה צריך לחסל, כלומר דיכטר ודיסקין מדברים על חיסול בממדים של עשרות אלפי פלסטינים.

מוחמד ברכה: אם זה לא נקרא סוג של השמדה המונית, אני לא יודע מהי השמדה המונית.

בנימין בן-אליעזר: אני לא יודע על מה אתה מדבר.

בנימין בן-אליעזר: לא היה ולא נברא.

מוחמד ברכה: אדוני השר בן-אליעזר, הרי אתה יודע, ובטוח שאני לא הייתי שם – –

בנימין בן-אליעזר: היה נציג.

מוחמד ברכה: – – והמקור של האינפורמציה שלי בא מכלי התקשורת – –

בנימין בן-אליעזר: היה נציג.

מוחמד ברכה: – – זה פורסם ולא הוכחש.

בנימין בן-אליעזר: היה נציג מהמגזר הערבי – – –

מוחמד ברכה: לא, לא.

מוחמד ברכה: הוא נציג מפלגת העבודה, הוא לא נציג המגזר הערבי.

מוחמד ברכה: תעזוב את זה.

ראובן ריבלין: בעיתון "הארץ" פורסם כאילו אמר – – –

בנימין בן-אליעזר: – – – אתה עושה ממנו אשכנזי עכשיו?

מוחמד ברכה: אפילו אתה לא יכול להיות אשכנזי.

מוחמד ברכה: אבל בכל זאת השאלה שנשאלת – הממדים שמדובר בהם הם ממדים מפלצתיים, ואני לא אומר שאם המספר עולה או יורד, אז הדברים נעשים מוצדקים יותר.

מוחמד ברכה: העניין הוא לא עניין של סטטיסטיקה אלא עניין של תפיסה.

מוחמד ברכה: אבל בתוך אלה שחוסלו ודווח עליהם – כמה ילדים יש, כמה עוברי-אורח, כמה נשים, כמה אזרחים תמימים, ומי שנקרא מבוקש הוא לא בהחלט ובהכרח מבוקש על-פי אמות המידה.

מוחמד ברכה: הרי השב"כ הוא ששוקל מי זה מבוקש, השב"כ הוא שמחליט מי זה מבוקש, השב"כ הוא שמוציא להורג את המבוקשים.

מוחמד ברכה: על זה מעמידים לדין ועל זה עומדים לדין, גם ברמה של שר וגם ברמה של ראש השב"כ – על זה גם דיסקין ודיכטר, ושולחיהם ושליחיהם, עומדים לדין.

מוחמד ברכה: מדברים בממשלה הזאת על שלום ומשא-ומתן על נושאי הליבה.

מוחמד ברכה: אפילו ליברמן מלוהק באותה הצגה, ועושה תנועות מפונקות של ברוגז, אבל בעצם מה שקורה בשטח, מה שקורה על הקרקע, הוא אחר לחלוטין.

מוחמד ברכה: במסדרונות המצוחצחים של פוליטיקת השקר של הממשלה, מגדלים מראית-עין של תהליך מדיני; על הקרקע ובתוך השטח רומסים, מקעקעים והורסים כל סיכוי וכל תקווה לשלום.

מוחמד ברכה: גדר הקלון – גדר ההפרדה הגזענית – ממשיכה להתפתל בתוך השטחים הפלסטיניים הכבושים, ובמיוחד בירושלים המזרחית.

מוחמד ברכה: חברי הכנסת והציבור בישראל רואים את אותה גדר מבעד לחלונות הגבוהים של הממסד הפוליטי והצהרותיו, אבל מסרבים לראותה מבעד לשבילי המצוקה הפלסטינית, הנצורה בתוך אותה גדר נפשעת.

מוחמד ברכה: תצאו ותראו, אולי יתעורר האדם הרדום בכל אחד מכם.

מוחמד ברכה: כידוע, אחוז הריבוי הטבעי בישראל, גברתי היושבת-ראש, הוא 1.7%.

מוחמד ברכה: ממשלת ישראל מתחייבת קבל עם ועדה, כאילו באותו מיצג של "ישראבלוף" – לא מרחיבים את ההתנחלויות ולא בונים מעבר לגידול הטבעי.

מוחמד ברכה: אבל משום-מה הגידול הטבעי בהתנחלויות כאילו ממריא לשיאים שכמעט אינם קיימים בשום מקום על כדור-הארץ ומגיע ליותר מ-5%.

מוחמד ברכה: מדברים על שלום כאילו, ומפריחים תוכניות על הרחבת עוד יותר התנחלויות בג'בל אבו-ע'נים, מה שקרוי הר-חומה, ובקלנדיה, ובמעלה-אדומים, עד ים-המלח – במטרה לנתק את ירושלים המזרחית לחלוטין מהגדה, אבל גם בו-זמנית לבתר את הגדה לשני גושים נפרדים לחלוטין.

מוחמד ברכה: ובו-זמנית, ראש הממשלה מדבר על מדינה פלסטינית, ובוש מדבר על מדינה שיכולה להתקיים ולחיות.

מוחמד ברכה: אתם יכולים לקרוא למה שיוצא אחרי הגדר וההתנחלויות האימפריה הפלסטינית ולא המדינה הפלסטינית, אבל בשטח הזה לא יהיה יותר ממתכון עלוב לעירייה שרוצים למנות בראשה ועדה קרואה, ולא מדינת לאום פלסטינית.

מוחמד ברכה: אולמרט טורח לומר – בנוכחותו של סנדקו ג'ורג' בוש – שהדיבור על הפסקת ההתנחלויות אינו חל על ירושלים המזרחית הכבושה ועל גושי ההתנחלויות.

מוחמד ברכה: ואללה, מה אני אגיד לכם – זאת "אחלה אחלה" הפסקת התנחלויות.

מוחמד ברכה: ומה שאתה, אדוני ראש הממשלה, קורא לו, וחברי הממשלה, מה שאתם קוראים לו מאחזים בלתי חוקיים, בלשונכם – כבר פירקתם?

מוחמד ברכה: מפת הדרכים המחוררת – כבר ביצעתם בעניין הזה?

מוחמד ברכה: הדוח של טליה ששון – כבר כיבדתם?

מוחמד ברכה: אולמרט ובוש מדברים על מדינה יהודית ואינם מתכוונים בעצם להקים את המדינה הזאת מחדש, אלא באמת מתכוונים לעצב את המדינה שעוד לא קמה ולבטל כל אפשרות לגבי משא-ומתן על אחד מנושאי הליבה, והוא זכות הפליטים הפלסטינים.

מוחמד ברכה: אין זה סוד שאנו לא מסכימים ומגנים את הפגיעה באזרחים חפים מפשע.

מוחמד ברכה: זה לא נגזר מהשיח הפוליטי השגור בישראל, אלא מתפיסתנו את הצדק ומתפיסתנו את תהליך השלום וזכויות האדם.

מוחמד ברכה: זה הבסיס להתנגדותנו הנחרצת לאותן תקיפות על שדרות ועל היישובים הסמוכים.

מוחמד ברכה: אין זה סוד גם שאנו לא מסכימים עם הקו אשר מוביל "חמאס", בשום אופן, וזה לא נגזר מהשיח הפוליטי בישראל אלא זה חלק מתפיסתנו את המאבק הצודק של העם הפלסטיני ומהכרתנו בנציגותו הלגיטימית.

מוחמד ברכה: אבל בין "חמאס" לבין שדרות אין שום מקום ושום הצדקה למצור על עזה, שהוא מעין עונש קולקטיבי על אוכלוסייה שלמה.

מוחמד ברכה: המחסור במזון, בתרופות ובאנרגיה מוביל את חרפתו של הכיבוש בפועל לשיאים של שפלות וחוסר אנושיות.

מוחמד ברכה: לפגוע ולהטיל מצור על מיליון וחצי תושבים ברצועת-עזה זה לא מלחמה בטרור, אלא חממה מצחינה של גידול זעם ומצוקה ואומללות.

מוחמד ברכה: הנשיא בוש בא לכאן, בא לאזור, בעצם כדי לייצר אליבי ליציאה מהבוץ העירקי שהוא הכניס את עצמו אליו – שזה בעצם מהווה את הישגו העיקרי בכל שנות כהונתו.

מוחמד ברכה: והוא גם בא כדי ליצור קואליציה תוקפנית חדשה נגד אירן, אשר תטביע את האזור כולו בדם.

מוחמד ברכה: אבל באותה הזדמנות, בוש בא לכאן כדי לשמש שושבינו של אולמרט בתחזוק הכיבוש ותקיעת תהליך השלום על "חאזוק".

מוחמד ברכה: פגיעות אנושות מנחיתה הממשלה הזאת על זכויות העם הפלסטיני ועל האפשרות של יצירת תהליך השלום.

מוחמד ברכה: השלום אינו בפתח, גם אילולא היה ליברמן בממשלה.

מוחמד ברכה: אבל אין שום ספק, גברתי היושבת-ראש, כשליברמן עדיין יושב בממשלה, השלום יושב בחוץ.

מוחמד ברכה: תודה רבה.

דליה איציק: תודה לך, אדוני.

דליה איציק: סגן שר הביטחון.

דליה איציק: ואני רואה פה את מוריה – שלום לך, ברוכים הבאים; אמרו לי שאת מאוד אוהבת פוליטיקה, הנה יש לך הזדמנות לראות דמוקרטיה בפעולה.

דליה איציק: בבקשה, אדוני.

דליה איציק: אני רואה שיש פה תלמידים מבית-הספר "כרמל זבולון", שלום לכם.

מתן וילנאי: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מופתע וצר לי כי חברי הכנסת מהסיעות הערביות המגישים את הצעת האי-אמון הזאת, ויושבים בקרבנו, ויודעים היטב שאין שום סיכוי לטרור הפלסטיני מלבד הסבת נזקים לחברה הישראלית ולחברה הפלסטינית – בתגובות שלנו – הטרור הזה לא ישיג שום דבר.

מתן וילנאי: ואני הייתי מצפה שאתם – חבר הכנסת ברכה וחבריך – תפעלו לפי מה שאמרת כאן, ותסבירו לצד השני, ותפעילו את כל יכולת השכנוע שלכם, מדוע אין לזה תכלית, במקום להגיש כתבי אישום והצעת אי-אמון לממשלת ישראל, שאשמה בדבר אחד – היא מגינה על תושבי מדינת ישראל.

מתן וילנאי: אזרחי המדינה – גברים, נשים וילדים – חשופים יום-יום, שעה-שעה, למתקפות של טילי "קסאם" ומרגמות הפוגעים ללא הרף בגופם וברכושם בנגב המערבי.

מתן וילנאי: ממשלת ישראל קיבלה החלטה בנוגע לפעולות שיש לבצע נגד שלטון ה"חמאס", אשר לא מכיר בקיומנו, לשם מיגור וסיכול פעולות הטרור האלה.

מתן וילנאי: צה"ל פועל בהתאם להנחיות הדרג המדיני, נוקט צעדים על מנת לצמצם את הטרור חסר התכלית הזה, ככל שניתן.

מתן וילנאי: מערכת הביטחון עוקבת בדאגה ובקפידה אחר כל הצעדים של לחימה, מצד אחד, ויש הקפדה על האיזון הראוי, לשמירת אי-יצירת משבר הומניטרי ברצועה, שהיא אויבתנו, ולמרות זאת אנחנו עוסקים במניעת משבר הומניטרי שם.

מתן וילנאי: כל יום רביעי, ב-19:30 – וכולכם מוזמנים – אני יושב סעיף-סעיף כדי לוודא שנכנס לעזה המינימום הנדרש ולא יותר מזה, כי זאת ישות שפועלת נגדנו.

מתן וילנאי: אנחנו מחויבים לה, וכתוצאה מזה אנחנו פועלים על מנת למנוע את המשבר ההומניטרי שם.

מתן וילנאי: צריך לזכור שאין שום מגבלה על הכנסת תרופות לרצועה.

מתן וילנאי: כלום.

מתן וילנאי: אפשר להכניס תרופות ככל שנדרש וגם אמצעים אחרים, כדי לקיים שם חיים סבירים, אבל לא יותר מזה, מכיוון שכפי שציינתי, הטרור יוצא משם.

מתן וילנאי: צריך לשים לב לנתונים שהתפרסמו רק עתה, על מספר החולים והזקוקים לטיפול שיוצאים מרצועת-עזה לטיפול בישראל ובמקומות אחרים.

מתן וילנאי: המספר הזה גדל בהתמדה, אף שמדובר באויבינו, מתוך הבנה עמוקה של האחריות שלנו לשמירת קו מינימום מסוים, כדי שלא יהיה משבר הומניטרי ברצועת-עזה.

מתן וילנאי: ולכן, כל מה שאני מציע ומבקש מחברי חברי הכנסת הערבים, שמבינים את הדבר הזה, הוא לפעול בצד שלכם למנוע את הטרור, כדי לחסוך פגיעה באנשינו וכמובן פגיעה באנשיכם.

מתן וילנאי: וכל מי שאנחנו פוגעים בו, ככלל – ויש תקלות, אבל ככלל – הם משגרי – – –

מוחמד ברכה: הצד שלנו, הפוליטי, הוא קל.

מוחמד ברכה: אנחנו אומרים שם את מה שצריך לומר.

מוחמד ברכה: אבל, אנחנו – זה כאן.

מתן וילנאי: אתה אמרת את זה, חבר הכנסת ברכה.

מתן וילנאי: שמחתי לשמוע את זה.

מתן וילנאי: אני מצפה שזה יישמע גם שם, וזה יעבור גם – – –

מוחמד ברכה: ועוד איך זה נשמע שם.

מתן וילנאי: – – – שזה יעבור גם לדרג הביצוע שם.

מתן וילנאי: כי אתם הרי יודעים היטב שהטרור לא ישבור אותנו.

מתן וילנאי: אתם הרי יודעים היטב שהטרור יוצר דם, יזע ודמעות לריק, בלא שום תכלית.

מתן וילנאי: ואנחנו – אפשר להאשים אותנו בדבר אחד – נלחמים להגנת חייהם של תושבי מדינת ישראל בנגב המערבי.

מתן וילנאי: תודה רבה.

דליה איציק: תודה לך, אדוני.

דליה איציק: נעבור לחבר הכנסת מיכאל איתן – הצעת סיעת הליכוד להביע אי-אמון בממשלה בשל הודעתה על כניסה למשא-ומתן בנושאי הליבה בלא קבלת תמורה כלשהי ותוך כדי התגברות הטרור.

דליה איציק: חבר הכנסת איתן, יש לך עשר דקות.

דליה איציק: בבקשה, אדוני.

תודה רבה.

גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, הכול דיבורים.

הכול ברבורים.

הכול טקסים.

הכול הצגות.

כל מצג השווא הזה הוא אחיזת עיניים, במקרה הטוב.

אין מאחוריו שום דבר רציני, והוא רק גורם נזקים.

כך אני מכנה את כל ההתנהלות של הממשלה סביב המשא-ומתן על נושאי הליבה.

איזה משא-ומתן יכול להיות על נושאי הליבה כאשר מנהלים אותו שני ברווזים צולעים בחסותו של ברווז צולע שלישי שהגיע לאזור?

והביטוי "ברווז צולע", לאלה שאולי לא יודעים מהו, הוא לא ביטוי מעליב.

הוא כינוי למנהיג שנמצא בסוף דרכו, רמת הפופולריות שלו כבר לא כל כך גבוהה, או שהוא לא יכול לקיים את ההבטחות, כי עוד מעט הוא מסיים את תפקידו, אז עדיין הוא יכול להיראות כמו ברווז, אבל הוא לא ברווז – הוא לא יודע, הוא לא יכול לעשות שום דבר, ומתייחסים אליו בצליעה כשהוא יורד מהבמה.

ממשלת אולמרט, באמצעות הנושא הזה, של שיחות הליבה – הם יודעים שלא יהיה שום דבר – אבל הם רוצים לשרוד, כאילו אנחנו באיזו תוכנית טלוויזיה בערוץ א', ב', ג' או ד', תבחרו אתם, וכל פעם יש איזה פרק הישרדות נוסף שצריך לשרוד.

עכשיו המתכון הוא – בואו נקיים שיחות על נושאי הליבה.

ניתן תקווה.

מטבע הדברים, בני-אדם אוהבים לשמוע שהנה, עוד מעט יהיה שלום.

תחזית אופטימית.

מה יכול להיות?

נבטיח.

ניצור אשליות.

הבעיה היא שבינתיים אנחנו גורמים נזקים כבדים מאוד לאינטרסים הישראליים.

אין שום סיכוי בעולם שאבו מאזן יוכל להביא אפילו שבריר של אחוז ממה שאתם מכנים הסכמה בנושאי הליבה, אלא בתנאי אחד – שאתם, ממשלת אולמרט, תסכימו לכול.

והוא יבקש עוד ועוד.

אין שום סיכוי בעולם שהממשלה הזאת תביא שלום.

ואם יש עוד מישהו שמפקפק בכך, אני מציע לו – וגם לך, שרת החוץ ציפי לבני – לקרוא את המאמר שכתב אחמד סמיח' ח'אלידי, חוקר פלסטיני בכיר, בעל עמדה, שהיה יועץ מדיני של הפלסטינים, והוא כותב – בתגובה על התנהלות הממשלה שלך, שרת החוץ – תשמעו – הוא אומר: מה אנחנו בכלל צריכים את כל התנאים שמעמידים לנו?

תודה, אבל אנחנו בכלל לא צריכים מכם עכשיו את המדינה הפלסטינית.

למה?

– הוא אומר – כי קראנו שאהוד אולמרט אומר שבלי הסכמה פלסטינית לקיומה של מדינת ישראל, בלי הסכמה ומדינה פלסטינית, אין למדינת ישראל זכות קיום.

היא לא יכולה להתקיים.

אז הוא אומר: אם זה המצב, אם ראש ממשלת ישראל עצמו אומר שאנחנו, בהסכמתנו להקים מדינה, נותנים זכות קיום למדינת ישראל, הרי מותר לנו להעמיד תנאים.

אין לנו מה למהר כל כך.

והוא אומר: תודה, אבל לא, תודה.

תודה על הרעיון להקים מדינה פלסטינית ועל כל הוויתורים של אולמרט, אבל זאת רק נקודת ההתחלה.

והבעיה שלנו היא לא עידן אולמרט, שאנחנו יודעים שייגמר בלי שום דבר.

הבעיה שלנו היא שאתם מייצרים מציאות פוליטית שמכניסה אותנו למצב קשה בהמשך.

אני שומע היטב, במה שכתב ח'אלידי – שומע את זה גם מפלסטינים אחרים – איזה נזק.

איך עושים דבר כזה, איך?

מה המסר לתושבי מדינת ישראל?

שראש ממשלה ישראלי, במקום להילחם – ציפי ידידתי, אם מותר לי לומר ביטוי לא פרלמנטרי, שנים את ואני נלחמנו על קונספט – –

ציפי לבני: נכון.

– – פרגמטי.

ציפי לבני: נכון.

פרגמטי.

קיר הברזל.

נוכל להגיע לשלום – מתי?

כשהערבים יתייאשו.

כשהערבים ירצו לגרש אותנו, ירצו להשמיד אותנו, אנחנו נקים קיר ברזל.

ברגע שהם יתייאשו, הם יבואו למשא-ומתן אתנו, ואז נוכל גם לוותר.

והסכמנו לוויתורים, אבל הסכמנו לוויתורים כשאמרנו להם: לכם לא יעזור כלום.

הוויתורים באים מעמדת עוצמה, מעמדה של כוח, מאחורי קיר ברזל שאתם לא תקעקעו, וככל שתרצו לפגוע בקיר הברזל הזה, אתם עצמכם תינזקו.

והנה בא ראש הממשלה שלנו ואומר: קיומנו מותנה בכך שהפלסטינים ברמאללה ובעזה יסכימו.

היו תפיסות כאלה בעבר, של "ברית שלום", של השמאל הקיצוני.

ראובן ריבלין: הוא מתכוון לקיומו האישי.

הוא מתכוון להישרדותו האישית, אתה אומר.

מה זה?

ראובן ריבלין: כן.

ראובן ריבלין: מדינת ישראל יותר חזקה ממנו.

אחר כך אני רואה – מגיע נשיא ארצות-הברית לישראל.

מתכנסים, קבוצה מצומצמת מאוד – ובאמת, אני מבין, וככה זה צריך להיות.

התנאים היו כאלה.

אני חשבתי שהוא צריך להופיע גם בכנסת, ואני מקווה שהוא יגיע גם לכנסת.

יושבים בארוחה, בשבילנו זה מעמד חשוב מאוד, מגיע המשנה לראש הממשלה ויכול להגיד שם שני משפטים.

שלחנו אותו – כל עם ישראל עומד מאחוריו.

ומה הוא מסביר לנשיא ארצות-הברית?

שהכיבוש הוא הבעיה.

אני לא מבין, שלחו אותו לשם מהפרלמנט הפלסטיני?

נכון, הכיבוש הוא בעיה, אבל על זה הוא צריך לדבר עכשיו?

זה המסר של עם ישראל?

זה המסר של הממשלה הזאת, שכל הזמן מחפשת – במקום לדאוג לעצמנו, אנחנו כאילו חושבים שאם נדבר יפה הפלסטינים יתרצו ויוותרו לנו על משהו.

על מה הם ויתרו?

על מה הם מוותרים?

הם מוותרים על משהו בזה שהם יורים על שדרות?

איך אתם מפסיקים את ה"קסאמים"?

אל תביאו שלום.

לא צריך שלום.

צריך הפסקת אש.

אתם מדברים על מפת הדרכים.

כאשר אהוד אולמרט מדבר כיום על נושאי הליבה, הוא פוגע במפת הדרכים.

כי במפת הדרכים – את מכירה אותה בעל-פה, אני לא צריך להגיד לך – הסעיף הראשון מדבר על כך שבשלב הראשון הפלסטינים מתחייבים, מייד, להפסקה בלא תנאי של האלימות, לפי הצעדים המפורטים וכו'.

מדובר במאי 2003.

הם צריכים לעשות משהו מייד.

עד היום הם לא עשו כלום.

כלום.

אז אנחנו, במקום להגיד להם: זה וזה וזה – תקראו ותעשו, תקראו ותעשו – אנחנו לא אומרים להם כלום.

בואו נדבר עכשיו על מה שנוח לכם.

על זכות השיבה.

נחליט.

נביא 50,000, 100,000.

מבטיחים להם כל מיני הבטחות.

את אומרת לי שזה לא נכון, אבל אני יודע מה מחלחל.

אני לא בקיא במידע כמוך, מטבע הדברים, אבל כשאני שומע מנציגים פלסטינים מה הם מקבלים – אולי מכלי שני ושלישי – אני יודע מהי רמת הציפיות.

אני יודע מהי רמת הציפיות, וזה גם לא משנה לי, כי אבו מאזן, גם אם יסכים על מיליון, לא מסוגל להעביר את ההחלטה הזאת.

ומדובר בהשמדת מדינת ישראל.

השמדת מדינת ישראל – הכרה בזכות השיבה.

ואתם יכולים לקרוא לזה איחוד משפחות, ותמצאו כל מיני מלים, תגידו: אנחנו לא מכירים בזכות השיבה, אבל יבואו עשרות אלפים ככה ויבואו עשרות אלפים ככה.

אין מקום, גברתי שרת החוץ – באמת, אני לא יודע.

אני לא רוצה לחלוק בפומבי את ההערכה שיש לי אלייך, אבל את יודעת יפה מאוד: המרחק בינינו ובין יכולת להגיע להסכמה על נושא הפליטים הוא מרחק של שנות דור.

זה לא רלוונטי.

אל תבלבלו – זה לא ילך, אנחנו לא נגיע להסכמה.

בואו נטפל בבעיות הקיומיות, המיידיות.

ניצור תנאים שבהם בעיות כל כך קרדינליות כמו ירושלים וכמו זכות השיבה יהיו אפשריות לדיון בכלל.

אבל אתם, מה זה מעניין אתכם בכלל?

אתם אומרים: בואו נלך לשם.

כמו שאהוד ברק הלך לקמפ-דייוויד; חשב שבמוח אנליטי ובמעשה מרכבה של שעונים הוא יחזור משם עם הסכם שלום שעשרות שנים – מאות שנים, זה כבר מגיע למאות שנים – לא פתרו.

הוא יבוא לשם – עד היום הם לא שמעו את ברק – יבוא ברק, ייתן להם נוסחת קסם.

עד היום הם לא שמעו את אולמרט.

עכשיו אולמרט יביא להם נוסחת קסם איך אבו מאזן, שלא יכול היום ללכת חופשי בעזה, מפסיק את ה"קסאמים" מעזה.

קודם כול נראה איך הוא מגיע לשם בכלל.

איך הוא יפסיק את ה"קסאמים"?

קודם כול נראה איך הוא הולך בשכם, בג'נין, בחברון, בלי אבטחה אדירה – לא מפני ישראלים; תל-אביב בטוחה בשבילו יותר מכל מקום אחר שהזכרתי.

אז הוא יביא לכם שלום?

הוא יביא לכם את הסחורה?

שיקום אדם אחד ריאלי ויגיד לי שזה הגיוני בכלל.

אז אתם אומרים: טוב, נדבר אתו.

אולי בזה שנדבר אתו ונגיד לו שבקץ כל הדורות לפלסטינים תהיה זכות להביא 50,000, 100,000 או 200,000 איש זה ייתן לו כוח.

זה לא ייתן לו כלום.

מה שייתן לו כוח זה שהוא יעקור את הטרור – שהוא לא רוצה; שיהיו לו אפשרויות כלכליות, שבשטח יהיו תנאים נורמליים – שאנחנו צריכים לסייע להם לקרות; שתתחיל הידברות בשטח ויתחיל שינוי המציאות.

ואנחנו דורשים ותובעים דבר אחד: הפסקת ירי ה"קסאמים".

בזה צריך להתחיל ולגמור.

אין דיבורים, ואין שום דבר, ויש מכות כואבות נגד.

מציעים דיבורים, אבל יש מכות כואבות נגד.

ולא לוותר.

דליה איציק: תודה, אדוני.

מיכאל איתן: אני מסיים.

מיכאל איתן: המשפט האחרון שלי הוא – ואני אגיד אותו בקיצור רב.

מיכאל איתן: אני רק אתן לו רעיונות איך אפשר לפתח.

מיכאל איתן: אביגדור ליברמן – לפני יותר משנה עמדתי פה וביקרתי את הצטרפותו לממשלה.

מיכאל איתן: עשיתי אפילו ככה, קצת גימיק כזה, אולי ליצני, ואמרתי: "ליברמן, ליברמן, צא החוצה".

מיכאל איתן: כך אמרתי לו אז.

מיכאל איתן: והוא אמר: לא, אני רוצה – באתי בשביל חמישה דברים.

מיכאל איתן: רשמתי מה הם חמשת הדברים שבשבילם ליברמן נכנס לממשלה.

מיכאל איתן: האחד, הוא אמר, באתי להקים ועדת חקירה ממלכתית.

מיכאל איתן: לא קרה.

מיכאל איתן: השני, הוא אמר, באתי לסדר את ברית הזוגיות – שום דבר לא קרה.

מיכאל איתן: השלישי, הוא אמר, בתוך 30 יום יתחילו בשינוי שיטת המשטר.

מיכאל איתן: לא קרה.

מיכאל איתן: הרביעי, הוא אמר, יהיה שינוי בתוכנית המדינית.

מיכאל איתן: זה קרה, אבל השינוי היה לרעה.

מיכאל איתן: הרבה יותר גרוע מהכיוון שהוא הציע.

מיכאל איתן: והחמישי והאחרון, הוא אמר, אי-פינוי מאחזים.

מיכאל איתן: בזה הוא צדק.

מיכאל איתן: עד עכשיו באמת היה אי-פינוי, כי הממשלה הזאת, בכל מה שקשור באי-עשייה היא מצוינת.

דליה איציק: תודה, אדוני.

דליה איציק: צריך לציין שחבר הכנסת מיקי איתן עבר לגור בשדרות.

דליה איציק: בבקשה, גברתי.

ציפי לבני: יושבת-ראש הכנסת, חברי חברי הכנסת, חבר הכנסת מיקי איתן, גם אני יודעת שאתה מדבר גם מנהמת לבך וגם מתוך שטובת המדינה לנגד עיניך, ולכן אני אקיים את הדיון הזה כדיון ענייני ולא כהצעת אי-אמון מתגרה שאין לה בסיס, והדברים צריכים להיאמר קודם כול לכנסת.

ציפי לבני: קודם כול, אם הצעת האי-אמון היא על עצם קיומו של משא-ומתן בינינו לבין הפלסטינים, התשובה היא כן.

ציפי לבני: כן, מתנהל משא-ומתן בינינו לבין הפלסטינים.

ציפי לבני: המטרה שלו היא להגיע לסיום הסכסוך.

ציפי לבני: סיום הסכסוך דורש מעבר דרך כל הסוגיות הפתוחות, התלויות ועומדות, בינינו לבין הפלסטינים, דהיינו גם נושאי הליבה.

ציפי לבני: סוכם שיושב-ראש צוות המשא-ומתן הפלסטיני ואני ניפגש כדי לדון בכל הנושאים האלה ובסוגיות האלה.

ציפי לבני: גם היום התקיימה פגישה בינינו, ויתקיימו פגישות נוספות.

ציפי לבני: אין לי כוונה לנהל את המשא-ומתן הזה באור הזרקורים, בדרמות, להיכנס לחדר סגור ולחכות עד שיצא עשן לבן.

ציפי לבני: ניסיון העבר מלמד שהדרך הזאת לא הניבה תוצאה.

ציפי לבני: ולכן, בבחירה שלי בין כותרות, דרמות, זרקורים, כניסה לחדר עד שיצא עשן לבן ובין תוצאה, קודם כול אני מעדיפה את הניסיון להגיע לתוצאה.

ציפי לבני: ואם מישהו חושב שאם אין כותרות ואין פוטו-אופים ואין זרקורים המשמעות של זה היא שאין משא-ומתן, אני לא רוצה להטעות מישהו בכנסת: המשא-ומתן והתהליך מתקיימים.

ציפי לבני: זאת האמת, והיא צריכה להיאמר.

ציפי לבני: זאת היתה המטרה וזה היה המצע של קדימה בטרם נבחרנו.

ציפי לבני: הצגנו את זה לציבור.

ציפי לבני: בשביל זה הממשלה – או בעיני, זה חלק מהרצון שלי להיות חלק מהתהליך, חלק מהממשלה – לקדם את הנושאים שקדימה הציגה לציבור.

ציפי לבני: נכון, זה אינו מצע הליכוד, זה המצע של קדימה, אבל זה הבסיס; אלה קווי היסוד של הממשלה, ולשם אנחנו מבקשים להוביל.

ציפי לבני: לא כדי לייצר יציבות לממשלה, אלא גם במחיר יציבותה.

ציפי לבני: עכשיו, העיקרון הבסיסי למשא-ומתן נקבע באנאפוליס, וכאן אני רוצה להתייחס לדברים שאמרת.

ציפי לבני: נכון, על-פי מפת הדרכים, בשלב הראשון – בשלב הראשון הפלסטינים היו אמורים לקיים – – –

דליה איציק: חבר הכנסת זאב.

ציפי לבני: על-פי מפת הדרכים הפלסטינים היו אמורים בשלב הראשון לקיים את ההתנערות מהטרור, מלחמה בארגוני הטרור, ועוד כהנה וכהנה דברים שהם מחויבים בהם גם היום.

ציפי לבני: גם ישראל קיבלה על עצמה מחויבויות במסגרת מפת הדרכים – בין היתר המאחזים, ההתנחלויות וכו' – – –

מיכאל איתן: אבל היא פינתה יישובים שלמים.

ציפי לבני: וישראל פינתה, דרך אגב, יישובים שלמים, אף שהדבר לא היה כלול במפת הדרכים, ואף שהפלסטינים, גם כשיישמנו את תוכנית ההתנתקות, לא בדיוק נלחמו בטרור.

ציפי לבני: אנחנו החלטנו שהקיפאון אינו משרת את האינטרס של מדינת ישראל, ולכן החלטנו על ההתנתקות.

ציפי לבני: ומאותה סיבה, שבעינינו הקיפאון אינו משרת את האינטרס של מדינת ישראל, החלטנו להיכנס לחדר המשא-ומתן בלי לוותר בכך על דרישה כלשהי מהדרישות שהצגנו לפלסטינים.

ציפי לבני: איך זה מתיישב?

ציפי לבני: זה מתיישב כך, שהבסיס שנקבע באנאפוליס הוא שכל תוצאות הדיאלוג, המשא-ומתן וההסכמות שנגיע אליהן – אם נגיע, ואני מקווה שנגיע – עם הפלסטינים, יהיו כפופות ליישום מלא ושלם של מפת הדרכים.

ציפי לבני: אז תאמר: לשם מה להיכנס לחדר?

ציפי לבני: אולי עדיף לחכות?

ציפי לבני: ישראל לא מתכוונת בסוף המשא-ומתן לזרוק את המפתח לצד השני ולקוות לטוב, אלא לדאוג שבתוך התקופה הזאת יהיו שינויים בשטח, שאולי ייצרו בצד השני כתובת אפקטיבית שנלחמת בטרור, שאפשר למסור בידיה את המפתח, ואם לא, המפתח לא יימסר.

ציפי לבני: זה הבסיס שנקבע באנאפוליס; זה הבסיס שגם הפלסטינים חתמו עליו, זה הבסיס שסביבו ישבו בחדר נציגי כל הקהילה הבין-לאומית, גם המדינות הערביות, מתוך הבנה שאנחנו עובדים עכשיו בשני מהלכים מקבילים, ולא – המשא-ומתן עכשיו לא יפתור את בעיית הטרור בעזה, ומחובתנו כממשלה לפעול ולעשות כל מה שאפשר כדי להילחם – ולהמשיך להילחם – בטרור, ואני לא אשלה אף אחד ואגיד שבעצם הכניסה לחדר המשא-ומתן נביא להיעלמות הטרור, אבל גם באי-כניסה לחדר המשא-ומתן אתה לא נלחם בטרור.

ציפי לבני: כשאתה לא מדבר, הטרור לא נעלם.

ציפי לבני: ניסינו גם את זה.

ציפי לבני: גם לאי-דיבור יש מחיר.

ציפי לבני: ומחיר האי-דיבור הוא תהליך שקורה – – –

מיכאל איתן: היה טרור בג'נין.

מיכאל איתן: נלחמנו בטרור בג'נין.

ציפי לבני: וגם היום אנחנו עושים פעולות, בין השאר בשכם ובין השאר בעזה, כדי להמשיך להילחם בטרור, ואני לא מאלה שיגידו לעם ישראל: הנה, עכשיו אנחנו יושבים לשולחן והכול הולך להיות בסדר, ואינני עוצמת עיניים.

ציפי לבני: בגיל צעיר הפסקתי לעצום עיניים ולחשוב שאם אני לא מסתכלת הכול בסדר, וגם אתם צריכים לחשוב מהי החלופה ומה המחיר שאנחנו משלמים באפס מעשה.

ציפי לבני: אוקיי?

ציפי לבני: ובבחירה בין שתי האפשרויות אנחנו בחרנו ללכת באסטרטגיה של הבדלה בין ההתנהלות שלנו לעומת הגורמים הפרגמטיים ברשות הפלסטינית, שנכון, נתת כאן תיאור – אולי לא מחמיא, אבל תיאור שאני לא יכולה להתווכח אתו ויכוח אמיתי – של היכולת שלהם באמת לייצר היום שינוי מהותי בשטח.

ציפי לבני: אבל האם התהליך עצמו מאפשר את זה או יכול לאפשר את זה בעתיד?

ציפי לבני: התשובה היא כן.

ציפי לבני: האם היום אנחנו עובדים בשטח כדי לייצר את השינוי?

ציפי לבני: התשובה היא כן.

ציפי לבני: אנחנו לא עוצרים, לא את הדרישות שלנו ולא את השינוי בשטח, להיפך, גם הם יודעים היום שביטחון ישראל הוא אינטרס שלהם, כי גם נגיע להסכמות, אם בשטח לא יהיה השינוי המיוחל, אנחנו לא מתכוונים לצאת מבלי שיהיה גורם אחראי, מבוגר אחראי, גורם שגם יכול ליישם.

ציפי לבני: בסיס הצעת האי-אמון מדבר על זה שאנחנו נכנסים למשא-ומתן על סוגיות הליבה תוך ויתור על עצם המשא-ומתן.

ציפי לבני: אני לא רואה בעצם המשא-ומתן סוג של ויתור.

ציפי לבני: אני מודה שאני לא נכנסת לחדר המשא-ומתן מתוך ראייה תבוסתנית של אם אני נכנסת לדבר, משמע אני הולכת להיפרד מכל נכסי.

ציפי לבני: לי יש גם דרישות מהפלסטינים.

ציפי לבני: אנחנו מדברים על ביטחון, מפת הדרכים אינה מספיקה מבחינת הביטחון.

ציפי לבני: מה יהיה בצד השני של הגבול?

ציפי לבני: האם זאת תהיה מדינה מפורזת?

ציפי לבני: מה יקרה עם המעברים?

ציפי לבני: מה יקרה עם כל הנושאים שהם סוגיות ביטחון של ישראל שלא עוגנו עד היום בשום הסדר בר-תוקף.

ציפי לבני: האם אין לנו עניין להניח את זה על השולחן?

ציפי לבני: מיקי, ידידי, דיברת כאן על נושא הפליטים, אתה יודע מה עמדתי ואתה יודע שלא אתן את ידי, אלא לעיגון עיקרון שקובע שכל הסדר שהוא שמביא לסיומו של הסכסוך, מהווה את הפתרון הלאומי השלם והמלא לפלסטינים באשר הם, אלה שנמצאים היום ביהודה, שומרון ועזה, וכולל גם את הפליטים שמוחזקים במחנות הפליטים כקלפי מיקוח.

ראובן ריבלין: השלב הזה יגיע אחרייך.

ציפי לבני: כשהייתי בליכוד העליתי את הנושא הזה, אבל אמרתי, הדרך היחידה לשכנע את העולם תהיה רק אם נגיד להם – כן, אנחנו מקבלים את עקרון שתי המדינות.

ציפי לבני: כי כל מדינה תהיה פתרון לאומי שלם ומלא לבני עמה, כשבליכוד צעקו, אסור להגיד את המלים "מדינה פלסטינית".

ציפי לבני: אני לא מחפשת את הוויכוח בינינו, אני יודעת גם מה המכנה המשותף בינינו.

ציפי לבני: שנינו יודעים, שאחרי כל הצעקות ואחרי כל המחאות במרכז הליכוד, שלא תקום מדינה פלסטינית, כל חברי הבית הזה, כמעט, מבינים שזה חלק מהעיקרון שאמור לשרת את מטרת העל של מדינת ישראל והקיום שלה כמדינה יהודית ודמוקרטית, שהערכים האלה שלובים זה בזה.

ציפי לבני: רוב חברי הבית הזה ירצו – ומבינים – שהתהליך אמור לקדם את המטרה הזאת.

ציפי לבני: ואני מאמינה, שהכניסה שלי לתוך חדר המשא-ומתן נועדה לעגן ולקבע עקרונות יסוד.

ציפי לבני: אני נכנסת, לתחושתי ולהבנתי, לא מתוך תחושת חולשה, אלא מתוך רצון לקבע את אותם אינטרסים שחשובים לי, ונכון, אני מוכנה לוותר ויתורים טריטוריאליים משמעותיים על מנת לעשות את זה.

ציפי לבני: נדמה לי שרוב חברי הבית, בסתר לבם, גם אם על במות הם אומרים אולי אחרת, יודעים שלשם לא נצטרך להגיע כי ידחפו אותנו, אלא לשם טוב שנגיע.

ציפי לבני: אני מעדיפה להגיע לשם כשאני שולטת במשא-ומתן, שאני מנהלת אותו ולא כשמניחים לי תוכניות על השולחן שאותן אני צריכה להחליט אם אני מקבלת או לא, על הטוב והרע שבהן.

ציפי לבני: דרך אגב, מפת הדרכים שהיום כולנו נאחזים בה, היתה מסוג הדברים האלה; להזכירך, מיקי, גם את זה אתה יודע.

ציפי לבני: וגם אתם יודעים שיש מחיר למה שאנחנו לא עושים, מה עושה או מה עושים מבחוץ ומה קורה ולאיפה מבקשים להוביל.

ציפי לבני: אז נכון, במסגרת הזאת אכן יש טרור ואנחנו מחויבים להמשיך להילחם בו.

ציפי לבני: נכון, הגורמים הפרגמטיים ברשות הפלסטינית עדיין צריכים להתחזק על מנת להתגבר וליישם את המחויבות שלהם במפת הדרכים, אבל ההסכמות התיאוריות שאני מקווה שנשיג, ייושמו רק בכפוף ליישום מפת הדרכים.

ציפי לבני: כל התהליכים האלה עדינים ורגישים ומורכבים, בוודאי לא ניתן להשיגם בקלות, אני יודעת רק איך אני הולכת לנהל את זה, במלוא האחריות המתבקשת, במלוא העמידה על עקרונות היסוד של מדינת ישראל, על מנת לקבע את אותם עקרונות שגם אתם שותפים להם.

ציפי לבני: אני מקווה שנוכל למצוא את אותו מכנה משותף עם הגורמים הפרגמטיים, שבמהלך התקופה שזה ייקח, יהיה כזה שינוי בשטח שגם נוכל ליישם בפועל.

ציפי לבני: אני יודעת רק דבר אחד, אני לא יכולה להרשות לעצמי לשבת בצד, לחכות שהדברים יעברו על פנינו, לחכות שהגורמים שיחליפו את הגורמים הפרגמטיים יהיו הגורמים האידיאולוגיים, הקיצוניים, הטרוריסטים, אלה שרואים בזה מלחמת דת – –

מיכאל איתן: ואלה לא טרוריסטים?

ציפי לבני: – – אלה שרואים בזה מלחמת דת שאין בה פשרה.

מיכאל איתן: אבל הם טרוריסטים, אלה עם אידיאולוגיה כזאת ואלה עם אידיאולוגיה כזאת.

מיכאל איתן: הם טרוריסטים משני המחנות.

ציפי לבני: כשהסכסוך הוא סכסוך לאומי, זה סכסוך שניתן לפתרון על-ידי הקמת שתי מדינות לאום; כשהסכסוך הוא סכסוך דתי, אין לו פתרון.

ציפי לבני: אינני יודעת אם נצליח לתת את הפתרון הזה.

ציפי לבני: אינני יודעת.

ציפי לבני: אני לא עומדת כאן על הבמה ומבטיחה הבטחות מהסוג של מחר בבוקר נקום אל עולם חדש, מזרח תיכון חדש, הכול יהיה טוב.

ציפי לבני: זאת לא דרכי, אני לא מאמינה בזה.

ציפי לבני: אבל אני כן חושבת שהחובה שלי היא לנסות, האחריות שלנו לנסות.

ציפי לבני: אני חושבת שאם לא נעשה את זה, מי שלא יעשה את זה לא יסלח לעצמו כשיראה גם את תוצאת האי-מעשה.

ציפי לבני: תודה רבה.

יצחק זיו: תודה רבה לכבוד שרת החוץ ציפי לבני.

יצחק זיו: אני מזמין לדיון את ראשון הדוברים, חבר הכנסת ראובן ריבלין.

יצחק זיו: בבקשה.

ראובן ריבלין: אדוני היושב-ראש, גברתי שרת החוץ, רבותי חברי הכנסת וחברות הכנסת, שרת החוץ אמרה לחברי מיקי איתן שהיא רוצה להתייחס לעניין לא מתוך רצון להתווכח, כאילו מדובר בהצעת אי-אמון תגרנית.

ראובן ריבלין: אחרי ששמעתי אותך, שרת החוץ – – –

ציפי לבני: אמרתי מפורש, כפי שזה הוצג – – –

ראובן ריבלין: לא ביקשתי להעליב, אני רק רוצה לומר לך, גברתי שרת החוץ הנכבדה, ואת באמת נכבדה, שמעולם לא עליתי לבקש אי-אמון בממשלה כמו שאני מבקש זאת עכשיו אחרי ששמעתי אותך.

ראובן ריבלין: שהרי את כבר משנת 1999 חברה בכנסת, כאשר ביקשת את אמון הציבור, יכולת לפי הדברים שאמרת כאן, מתוך אמונה עמוקה, להיבחר במרצ.

ראובן ריבלין: נהפוך הוא, נדמה לי שמרצ הציבה קווים אדומים מפורשים; למשל, על סדר-היום לא תהיה זכות השיבה.

ראובן ריבלין: מרצ היא זאת שעד 1999 חשבה שלא צריך לחלק את ירושלים, וכך היה גם מצעה.

ראובן ריבלין: ב-1999 היא נסוגה בה, אבל הודיעה מראש לציבור על מה היא הולכת לדבר.

ראובן ריבלין: שם יש ציונים שאני חושב שהם טועים, אבל לפחות אני חושב שהם יודעים על מה הם מדברים.

ראובן ריבלין: כאן אני שומע, שרת חוץ בממשלה של ראש ממשלה, איש תנועת החרות שהתנגד לשלום עם מצרים, שהתנגד לשלום עם מצרים, שזעק חמס נגד מנחם בגין אשר הביא שלום מתוך אינטרס הדדי בינינו לבין המצרים ומתוך אינטרס לאומי של כל אחד ואחד מאתנו.

ראובן ריבלין: והביקורת היתה רבה, הזעקה הגדולה ביותר נגד מנחם בגין היתה של ראש הממשלה דהיום – ולא עוד להרבה זמן.

ראובן ריבלין: רבותי, יצחק שמיר, כאשר הגיע בוש האבא, אמר שאנחנו כידידים – דבר שעליו מתרעם חבר הכנסת ברכה, אבל אמריקה היא באמת ידידת אמת של מדינת ישראל, יש לפעמים חילוקי דעות ביני לבין ברכה בכל הקשור לתפיסה של הדרך שבה צריכה להיות מוגדרת ההתנהלות של מדינת ישראל – אבל אמר שמיר לנשיא האמריקני, בין ידידים צריכים לדעת, שאנחנו מסכימים שלפעמים לא נוכל להסכים.

ראובן ריבלין: שכן דבר שאתה לא היית מוותר עליו אם הוא היה נוגע לקיומה של ארצות הברית, כך אל תבקש מאתנו ואל תלחץ עלינו לוותר על דברים שאנחנו חושבים שקיומה של מדינת ישראל, שהיא המדינה, בעיקרה היא מדינה יהודית, אבל לא פחות דמוקרטית – בעניינים אלה ביקשנו מארצות-הברית להבין, שלא תמיד נסכים אתה.

ראובן ריבלין: יותר מכך, כאשר יצאנו למפת הדרכים, ואז גם חברי גדעון עזרא היה בליכוד, והוא אז סגן שר הביטחון וחבר בקבינט, אמר לנו ראש הממשלה, כאשר הסביר לנו את המהלכים, שמפת הדרכים מותנית קודם כול בכך שיתקיימו תנאים מוקדמים, ולאחר מכן שלא יועלו על סדר-היום נושאים שהם חיוניים לקיום ביטחונה של מדינת ישראל, ובכלל זה גם נושא ירושלים, שבלעדיה – אין.

ראובן ריבלין: כך אמר זאת ראש הממשלה.

ראובן ריבלין: כך היו 14 ההסתייגויות.

ראובן ריבלין: אבל הדבר הראשון, המוקדם, זה קיום התנאים המוקדמים על-ידי הצד האחר.

ראובן ריבלין: היום בקלות בלתי נסבלת עומדת כאן שרת החוץ ומסבירה לנו גם שהיא לא תגלה לנו מה הולך שם, כי זה לא יהיה בכותרות ולאור השמש, אלא שם במסתרים, היא תחליט אתו, היא תחליט על גורלי, היא תחליט על עשרות דורות של אנשים המתגוררים כאן

ראובן ריבלין: בארץ ואשר הגיעו לארץ רק כי התפללו אלפיים שנה "לשנה הבאה בירושלים".

ראובן ריבלין: כל מוצאי יום כיפור, נהרי, אתם אמרתם "לשנה הבאה בירושלים".

ראובן ריבלין: בכל הגדה של פסח אתם אמרתם "לשנה הבאה בירושלים".

ראובן ריבלין: הציונות כולה – לבה הוא ירושלים.

ראובן ריבלין: היום אי-אפשר לבוא ולומר: אנחנו נסדר זאת בלי כותרות, אנחנו נביא לכם דברים מוכנים; אני זאת שידעתי, עוד כאשר נבחרתי לראשונה לכנסת, שאני בכלל מרצ, אבל איך יכולתי להיכנס דרך מרצ?

ראובן ריבלין: אני אלך לליכוד ואומר להם את תורת אבי ואת תורת אמי, שאכן אני דור שני למקימי תנועת החרות, ממאמיני תורת ז'בוטינסקי, והם אותם אלה אשר האמינו באמת בשלום, כאשר מבעד לקיר הברזל, דרך צוהר, יסביר לנו שאכן בני-דודינו, שכנינו ושותפינו כאן בארץ הזאת יסכימו לחיות אתנו, ויראו בחיים אתנו לא רק כורח אלא גם ערך.

ראובן ריבלין: אבל הדברים האלה לא הגיעו, וכאן עומדים אותם אנשים אשר או טעו או הטעו.

ראובן ריבלין: אם הם טעו, איך הם רוצים להוביל אותנו היום?

ראובן ריבלין: שייתנו לביילין, שייתנו לג'ומס, שייתנו לשלי יחימוביץ לנהל את המשא-ומתן.

ראובן ריבלין: אם הם טעו כל כך הרבה שנים, מה הם מבקשים היום את שרביט ניהול המשא-ומתן?

ראובן ריבלין: כי אם הם טעו אז, אולי הם טועים גם היום.

ראובן ריבלין: ואם הם הטעו, אוי לנו כעם אם הנהגתנו היא הנהגה שהטעתה ציבור שלם אשר נתן בה אמון, והיום הם באים ומסבירים לנו מדוע הצורך החיוני שלנו הוא בכלל ההיבט משמאל.

ראובן ריבלין: ראש הממשלה לא שינה את דעתו מאז התנגד למנחם בגין.

ראובן ריבלין: לא שהוא התנגד למנחם בגין כי בגין לא רצה שלום, אלא כי עשה שלום עם מצרים.

ראובן ריבלין: היחיד שהתנגד להסכם השלום עם מצרים.

ראובן ריבלין: הוא לא שינה את דעתו מאז, הוא גם לא שינה את דעתו היום.

ראובן ריבלין: לראש הממשלה מעולם לא היתה דעה, אלא דעתו על עצמו.

ראובן ריבלין: לכן, אנשי ש"ס, אני חושב שיפה שעה אחת קודם, כי היא בנפשנו.

ראובן ריבלין: האיש הזה צריך מייד להיות מודח מראשות הממשלה בהצבעת אי-אמון אשר תבוא, והיא תבוא מוקדם הרבה יותר, משום שהציבור, בעיקר הציבור שלכם, לא ייתן שבכותל המערבי לא יוכלו להתפלל כפי שלא מתפללים בקבר יוסף.

יצחק זיו: תודה רבה לחבר הכנסת ריבלין.

יצחק זיו: אני מזמין את חבר הכנסת אברהם מיכאלי.

אברהם מיכאלי: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, אני רוצה להתייחס לשני נושאים חשובים בסדר-היום לגבי האי-אמון בממשלה, ואתחיל דווקא בנושא של משא-ומתן על הליבה ללא קבלת תמורה כלשהי.

אברהם מיכאלי: חברי חברי הכנסת, ממשלת ישראל עוד לא עושה שום דבר שמגיע לה אי-אמון על תחילת שיחות או דיבור על נושאים שיכולים לפחות לפתוח הידברות עם הצד השני בדרגת השטח.

אברהם מיכאלי: ואם החשש הוא שאנחנו נרדמים בשמירה ולא דואגים לשמירה על ירושלים ואנחנו נאפשר לפגוע, אפילו במאומה, בחיזוק ירושלים, חבר הכנסת ריבלין, שלא תהיה טעות.

אברהם מיכאלי: עם ישראל לדורותיו חלם להגיע לארץ-ישראל, והחלום הכי גדול היה להגיע לירושלים.

אברהם מיכאלי: הפסוק שאני כילד זוכר בחוץ-לארץ, בברית-המועצות הקשה והסגורה, הפסוק שהיה מנחה לא רק בחתונות אלא בכל אירוע, הוא "אם אשכחך ירושלים תשכח ימיני".

אברהם מיכאלי: הפסוק הזה לא נשכח בחוץ-לארץ, הפסוק הזה נמצא אתנו ובתוכנו, ואנחנו עומדים ונעמוד איתנים, חבר הכנסת ריבלין.

אברהם מיכאלי: בקטע הזה שלא יהיה ספק למישהו, אפילו לא קל שבקלים.

אברהם מיכאלי: לכן כרגע, כל עוד מדברים – – –

ראובן ריבלין: ירושלים על סדר-היום.

ראובן ריבלין: מדברים זה בסדר?

אברהם מיכאלי: לא מדברים על ירושלים היום, מדברים על נושא של לשבת ולפתוח דלת, כפי ששרת החוץ תיארה פה.

אברהם מיכאלי: לשבת ולדבר עם הצד השני זה לא החזרת ירושלים, זה לא פגיעה בירושלים ולא הקפאה והגבלה בירושלים.

אברהם מיכאלי: אם כן יהיה כך, אנחנו פה על המשמר.

אברהם מיכאלי: הנושא השני שאני רוצה להתייחס אליו, והוא עלה פה מטעם סיעת יהדות התורה, זה הנושא של התנכלות וניתוק החשמל לבית-הספר באור-יהודה, "מכתב מאליהו".

אברהם מיכאלי: אני רוצה לתאר פה דבר שהפתיע אותי, אף שבמהלך שנותי כאיש מקצוע מול רשויות נתקלתי בהרבה אטימות.

אברהם מיכאלי: אבל הפעם נתקלתי במשהו שלא היה מובן לי, ואני לא יודע למה נגררו בתירוצים ביורוקרטיים כאלה או אחרים, שאחד גלגל לאחר, מהעירייה למשרד הפנים וממשרד הפנים לעירייה, את ההאשמות למה ניתקו שם את החשמל.

אברהם מיכאלי: אחרי שהגענו לסיכומים כאלה או אחרים עם משרד הפנים, ברגע האחרון מי שטרפדו את הפתרון המעשי של חיבור החשמל היו כל מיני פקידים זוטרים ובכירים וכל מיני יועצים משפטיים, שבמקום לשים מול עיניהם שיש בעיה וצריך לפתור אותה, הם עשו כל דבר כדי לטרפד את הפתרון של הבעיה.

אברהם מיכאלי: ואם בסוף לא היה אותו חוק שלפני כחצי שנה קיבלנו אותו בכנסת, ובעקבות אותו חוק הובלנו בסיעת ש"ס, בעידודו של השר נהרי, בתמיכה מלאה, את אישור התקנות שנחתמו לפני כמה ימים, הפתרון של חיבור החשמל היום כנראה גם לא היה קורה.

אברהם מיכאלי: אני מופתע מאותה אטימות של הביורוקרטיה הממשלתית, שלפעמים לא שמה מול עיניה את הבעיה, איך לפתור אותה.

אברהם מיכאלי: העניין הוא לא להעלות בעיות, אבל עורכי-הדין והיועצים המשפטיים גם יודעים לתת פתרונות, ולא יום אחד אני במקצוע הזה.

אברהם מיכאלי: אם רוצים להקשות ולהכביד על השר או על המנכ"ל או על מקבל ההחלטות, קל לסבך את העניין.

אברהם מיכאלי: אבל אני מצפה ממי שמחליט את ההחלטה שימשול ולא יובל על-ידי כל מיני יועצים.

אברהם מיכאלי: וזה מה שקרה פה לגבי "מכתב מאליהו" באור-יהודה.

אברהם מיכאלי: לצערנו, הדבר הזה הוא לא שבוע ולא חודש, ועלה לכאן שר התשתיות ותיאר את ההשתלשלות של הדברים בחברת החשמל.

אברהם מיכאלי: אבל הבעיה לא היתה בחברת החשמל, הבעיה היתה בהחלטה של עיריית אור-יהודה לנתק בהוראה של משרד הפנים, ואחר כך כששאלו את משרד הפנים למה הם נותנים את ההוראה הזאת לאור-יהודה, הם האשימו את עיריית אור-יהודה.

אברהם מיכאלי: לכן, לדעתי, שניהם אשמים בזה – גם ראש העיר של אור-יהודה וגם הנהלת משרד הפנים – שלא מצאו פתרון לדבר הזה ונתנו לילדים הקטנים האלה, 500 ילדים, שיסבלו מקור ומכפור בימים האלה, ואסור שיקרה כדבר הזה – ילדים שאין להם חשמל; אסור שראש העיר יישן ושר הפנים יישן ומנכ"ל משרד הפנים ישב בבית שלו.

אברהם מיכאלי: כי לא יכול להיות שתהיה בעיה כזאת אקוטית ולא ימצאו לה אפילו פתרון חירום, גם אם הוא קשה או נראה שלא קל למצוא אותו.

אברהם מיכאלי: לכן אני חושב שהממשלה לא ראויה לאי-אמון בגלל זה, אבל צריך להשתפר ולפתור את הבעיות הביורוקרטיות האלה שלא תקרינה שוב.

יצחק זיו: תודה רבה.

יצחק זיו: חבר הכנסת אורי אריאל, בבקשה.

אורי אריאל: ישראל, אתה רוצה לעלות?

אורי אריאל: אני מסכים.

יצחק זיו: בבקשה, חבר הכנסת ישראל חסון.

ישראל חסון: אדוני היושב בראש, רבותי השרים, חברי חברי הכנסת, אני הייתי רוצה מעל הבימה הזאת לקרוא לראש הממשלה, לשר הביטחון, לצה"ל ולממשלה לנסות לעשות את המעשה, שלטעמי הוא החשוב ביותר שיוכל להבטיח כל דבר בהמשך המדיניות של הממשלה הזאת, וזה לנסות להביא להכנעה – אני לא קורא לזה הכרעה – של ה"חמאס" ברצועת-עזה.

ישראל חסון: אני חושב שכל דבר שהממשלה עושה היום בתחום המדיני לא יצלח אם הדבר הזה לא יבוא לסיומו.

ישראל חסון: אני לא מדבר על האספקט המוסרי של מה שאנחנו חייבים אחרי שבע שנים לתושבי עוטף-עזה – אני לא מדבר על זה, זה ברור מאליו בעיני.

ישראל חסון: אני מדבר על כך שמי שלא מבין שבעזה צומחת לנו לא ישות, אלא מנגנון הרס אזורי, אני לא מבין איך הוא לא רואה את זה, ואיך הוא לא מנסה לעשות הכול – אבל הכול – כדי להכניע את הדבר הזה.

ישראל חסון: בקטע הזה אני מאוד לא מרוצה ממה שאנחנו עושים, ואסביר למה.

ישראל חסון: אנחנו מתחילים ליצור ברצועת-עזה נכון להיום מין מצב של הרתעה הדדית מול ה"חמאס".

ישראל חסון: ה"חמאס" לא יורים "קסאמים", אנחנו רואים אותם שולטים בעזה, מסתובבים חמושים בעזה, מנחילים את כל "מורשתם", נקרא לזה, בעזה, ואנחנו משחקים אתם בהרתעה הדדית: אנחנו לא תוקפים אותם, הם לא יורים עלינו "קסאמים", הם יורים רק פצצות מרגמה.

ישראל חסון: מי שרוצה באמת ובתמים להגיע להידברות כלשהי, על-פי משנתו, חייב להכניע.

ישראל חסון: חייב להכניע.

ישראל חסון: לא יכול להיות שאנחנו נלך במסלול שאומר שאנחנו מדברים על הפרמטרים ל"דם על הידיים"; אנחנו מדברים על שחרור אסירי "חמאס"; אנחנו מדברים על מאזן הרתעה הדדי – ואנחנו חושבים שדרך זה נצליח להשיג משהו במגרש אחר.

ישראל חסון: רבותי, מי שישחרר 350 או 400 אנשי "חמאס" ימחק את כל המאמץ הבין-לאומי לסיוע לאבו מאזן וממשלתו ביהודה ושומרון.

ישראל חסון: ימחק.

ישראל חסון: מי שלא יחדד את ההבדל הברור שצריך להיות בין מי שמדבר אתנו למי שנלחם בנו, ירסק את הרצון לדבר אתנו.

ישראל חסון: אני חושב שמדינת ישראל עושה נכון בזה שהיא לא מענישה ענישה קיבוצית; ואני חושב שמדינת ישראל לא צריכה להגיע למצב של משבר הומניטרי – אבל מדינת ישראל, אסור לה ליצור מאזן הרתעה הדדי מול ה"חמאס".

ישראל חסון: מדינת ישראל חייבת להבהיר שמי שהולך בקו הזה, דמו בראשו; ומי שמחזיק בני ערובה ומנסה לסחוט דרכם, דמו בראשו.

ישראל חסון: החיים לפנינו, ואם נעשה את זה, ונעשה את זה ביתר נחישות ונעשה את זה באופן ממוקד ונעשה את זה באופן עקבי ונחרץ, אני מבטיח לו שהסיכוי שלו לממש את המדיניות שהוא מנסה להוביל יהיה הרבה יותר גדול ממה שאנחנו עושים עכשיו באופן מגומגם.

ישראל חסון: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

יצחק זיו: תודה רבה.

יצחק זיו: חבר הכנסת אורי אריאל, בבקשה.

אורי אריאל: אדוני היושב בראש, חברי חברי הכנסת, אנחנו נמצאים לקראת סופה של תקופה, סופה של הממשלה הזאת והליכה אל העם לבחירות.

אורי אריאל: זה המצב כשראש הממשלה אינו מוכן לקבל אחריות בעצם לשום דבר; התפרקות כוללת בכל נושא ועניין, ללא קשר כמעט עם ימין ושמאל, סדר-יום – פשוט לא לוקחים אחריות.

אורי אריאל: וכשלא לוקחים אחריות צריך ללכת הביתה, אדוני השר גדעון עזרא, לפנות לעם ולקבל מנדט מהעם.

אורי אריאל: ראש הממשלה שלנו, מר אולמרט, מסרב לקחת אחריות לכישלון במלחמה בלבנון.

אורי אריאל: בניגוד לרמטכ"ל ובניגוד לשר הביטחון, מי שלא מוכן לקחת אחריות זה ראש הממשלה.

אורי אריאל: יש בעיות – ראש הממשלה איננו; הוא איננו במשבר החינוך, הוא איננו במשבר המרצים.

אורי אריאל: הוא נותן עצות טובות, מסביר שלא בכל סכסוך הוא יתערב, ושוב לא לוקח אחריות.

אורי אריאל: ראש הממשלה לוקח אחריות במקרה הזה, בכך שהוא איננו מזיז את מיגון שדרות והיישובים העוטפים אותה.

אורי אריאל: גם פה, לצערנו, הוא בורח מאחריות ומסביר הסברים במקום לתת ביטחון לתושבי הארץ הזאת.

אורי אריאל: ראש הממשלה איננו לוקח אחריות לירושלים, איננו מאפשר בנייה, מייבש את עיר הבירה, זו שהוא היה ראש העיר שלה והסביר למה תמיד יבנו בה ותמיד חשוב לבנות בה.

אורי אריאל: הוא מייבש אותה.

אורי אריאל: ראש הממשלה איננו מוכן לקחת אחריות בנושא המאחזים הבלתי-מורשים ביהודה ושומרון.

אורי אריאל: בניגוד להצעת שר הביטחון שלו, בניגוד להצעת אנשיו הוא פועל כדי להגיע לעימות עם אזרחיו.

אורי אריאל: פעם אחת עשה זאת בעמונה אף שהסברנו, ביקשנו והצענו הצעות שהיו יכולות להוריד את העימות המיותר הזה, אבל ראש הממשלה, כדי להסיח את דעת הציבור מהבעיות שלו – מווינוגרד ודרך חקירות ואחרות – מחפש עימות בכוח עם אזרחיו בניגוד לדעת השר הממונה, שר הביטחון אהוד ברק.

אורי אריאל: ראש הממשלה בורח מאחריות ומאפשר למצב הכללי במדינת ישראל להגיע למקומות שעליהם אמר הנביא: "בימים ההם אין מלך בישראל; איש הישר יעשה".

אורי אריאל: וכשזה המצב הולכים אל העם כדי לקבל מנדט.

אורי אריאל: אני שומע את קולו המהדהד של הסופר גרוסמן בכיכר העיר בתל-אביב: בימים ההם אין מלך בישראל.

אורי אריאל: ההנהגה שלנו חלולה.

אורי אריאל: כך אמר גרוסמן בכיכר העיר: "אחד הדברים הקשים שחידדה המלחמה האחרונה הוא התחושה שבימים האלה אין מלך בישראל.

אורי אריאל: ההנהגה הצבאית והמדינית שלנו חלולה.

אורי אריאל: אני לא מדבר כעת על המחדלים הגלויים לעין של ניהול המלחמה, של הפקרת העורף, גם לא על השחיתויות הקטנות והגדולות, אני מדבר על כך," אומר גרוסמן, "שאנשים המנהיגים את ישראל כיום אינם מסוגלים לחבר את הישראלים אל זהותם ובוודאי לא אל החלקים הבריאים והמחיים והמפרים של הזהות הזאת לאותם חלקי זהות וזיכרון וערכים מכוננים שייתנו לנו תקווה וכוח, שיהיו נוגדנים להיחלשות של הערבות ההדדית של הזיקה לארץ, שיעניקו משמעות כלשהי למאבק הקיום המתיש והמייאש".

אורי אריאל: גרוסמן אינו ממחנה הימין, אינו מתנחל, אבל הוא אומר את הדברים האלה: "אדוני ראש הממשלה, אני לא אומר את הדברים האלה מתוך רגשות של זעם ונקם.

אורי אריאל: ודאי שאני שרוי בצער, אבל יותר משאני כועס, כואב לי.

אורי אריאל: כואבת לי הארץ הזאת, ומה שאתה, ראש הממשלה, וחבריך מעוללים לה.

אורי אריאל: בימים האלה", הוא חוזר ואומר, "אין מלך בישראל.

אורי אריאל: ההנהגה שלנו חלולה".

אורי אריאל: לפני שבועיים כתב איש אחר, במילותיו – מכתבו של הראשון לציון הרב מרדכי אליהו שליט"א.

אורי אריאל: הוא כותב לנשיא ארצות-הברית בוש: "אלוקים הבטיח לאברהם, ונתתי לך ולזרעך אחריך את ארץ מגוריך, את כל ארץ כנען לאחוזת עולם והייתי להם לאלוהים".

אורי אריאל: והוא מסיים במלים האלה, ובכך אסיים גם אני: "התוכניות שמתפרסמות היום הן נגד דברי אלוקים.

אורי אריאל: הן מדברות על מסירת ירושלים ומקום המקדש לאנשים שנושאים את שם השם לשווא בשעה שהם רוצחים אנשים, נשים וטף.

אורי אריאל: התוכניות הללו הן נגד עם ישראל".

אורי אריאל: אני מקווה שבזמן הכי קרוב נתאחד כולנו בהחלטה ללכת לבחירות, ויפה שעה אחת קודם.

אורי אריאל: תודה.

יצחק זיו: תודה רבה.

יצחק זיו: חבר הכנסת אלחנן גלזר, בבקשה.

אלחנן גלזר: אדוני היושב-ראש, שרים, חברי חברי הכנסת, לאחר עיון בהצעות האי-אמון ובהנמקות להגשתן אני שואל את עצמי אם ההצעות הן עדות לתפקודה של דמוקרטיה פרלמנטרית חיה ותוססת, או שהן סוג מסוים של טרחנות וריטואל שבועי.

אלחנן גלזר: האם סיעות יהדות התורה, המפד"ל והאיחוד הלאומי באמת ובתמים סבורות שניתוק חשמל בבית-ספר בשל אי-תשלום חוב הוא עילה להפלת ממשלה?

יעקב כהן: אין חשמל, לא נראה לך?

אלחנן גלזר: בגלל זה מפילים ממשלה?

אלחנן גלזר: משלמים את החשבון ומחברים את החשמל.

יעקב כהן: לממשלה אטומה כזאת אין זכות קיום.

יעקב כהן: אני מתפלא עליך.

יצחק זיו: חבר הכנסת יעקב כהן, עוד מעט ידבר חבר הכנסת גפני, והוא יגיד את התשובה.

אלחנן גלזר: צריך לשלם את החשבון ולחבר את החשמל – נושא כל כך פשוט.

יעקב כהן: ככה נראה לך שצריך לחבר בית-ספר לחשמל?

אלחנן גלזר: נראה לי שבמדינת ישראל יש לשלם מסים וחשבונות – פרט למי שאין לו.

אלחנן גלזר: אלה פונים למערכת הרווחה ומערכת הרווחה צריכה לפתור את הבעיה.

יעקב כהן: הרשות המקומית משלמת על החשמל בכל בתי-הספר בארץ.

יצחק זיו: עוד מעט יעלה חברך וידבר.

יצחק זיו: תשאיר את זה לו.

אלחנן גלזר: אבל זאת לא סיבה להפיל ממשלה.

אלחנן גלזר: זאת בעיה קשה וכבדה, אבל לא סיבה להפיל ממשלה.

אלחנן גלזר: זה רציני?

אלחנן גלזר: זה באמת כבד משקל?

אלחנן גלזר: נדמה לי שכדאי שתהיה קצת פרופורציה בין הבעיה ובין התגובה על הבעיה.

אלחנן גלזר: אי-אמון הוא כלי פרלמנטרי שראוי לשמור לשעות מאוד מסוימות ולמחלוקות אמת.

יעקב כהן: לאילו שעות?

אלחנן גלזר: לשעות קשות באמת.

אלחנן גלזר: תחת זאת אנו שוחקים אותו ומשתמשים בו לשם זוטות, וחבל.

אלחנן גלזר: הליכוד נזעק להגיש הצעת אי-אמון בשל נכונות הממשלה לדון בסוגיות הליבה.

אלחנן גלזר: בעניין זה כדאי להזכיר לליכוד שסוגיות הליבה נמצאות כל הזמן בשיח הציבורי, ואין מפלט מהעיסוק בהן.

אלחנן גלזר: לו היינו במשא-ומתן עם שווייץ, לא היו סוגיות ליבה.

אלחנן גלזר: אבל אם הפלסטינים על מה נדבר, על מזג האוויר אולי?

אלחנן גלזר: לכן אני מציע לדחות את הצעות האי-אמון על הסף.

אלחנן גלזר: תודה רבה.

יצחק זיו: תודה רבה.

יצחק זיו: חבר הכנסת משה גפני, בבקשה.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אדוני השר, חבר הכנסת גלזר, באמת לא ראוי להגיש הצעת אי-אמון על כך שאין חשמל בבית-ספר.

משה גפני: אתה ממש צודק, במאה אחוזים.

משה גפני: נכון, הכנסת גם לא הסמיקה מבושה כשעלו לכאן שני שרים ותיארו לפני הכנסת את מה שהתרחש בבית-הספר.

משה גפני: אגב, אני רוצה שתדע במה מדובר.

משה גפני: מדובר בבית-ספר שמתקיים עשרות שנים – לומדים בו יותר מ-500 תלמידים, עשרות שנים.

משה גפני: בית-ספר עם רשיון, עם הכול.

משה גפני: מסודר.

יצחק זיו: "מכתב מאליהו".

משה גפני: "מכתב מאליהו".

משה גפני: במשך שבועות ארוכים, כשאנחנו יושבים פה בכנסת המחוממת, יושבים ילדים בני שש, בני שבע, בני שמונה ובני תשע בקור אימים, בלי חשמל.

משה גפני: אני לא אומר בלי מחשבים ובלי שום דבר.

משה גפני: אני שואל אותך שאלה, ומבקש שתענה לי בכנות: אם היה מדובר בבית-ספר ממלכתי, האם עולה בדעת מישהו האפשרות שלא היו פותחים בזה את מהדורות החדשות?

משה גפני: מדינה שמפתחת טילים, מדינה שיש בה מדענים, שהיא אור לגויים בכל העניין הזה, לא יודעת לחבר לחשמל?

משה גפני: עומדת פה שרה, שרת החינוך, ואומרת: יש בעיה, יש חוב.

משה גפני: כאילו בית-הספר לקח איזה גמ"ח, איזו הלוואה, ויש לו חובות.

משה גפני: יש בעיות עם הרשיון של בית-הספר, היא אומרת.

משה גפני: היא אפילו לא יודעת על מה היא מדברת.

משה גפני: בית-ספר שפועל כבר עשרות שנים.

משה גפני: חוב של מה?

משה גפני: חוב, מכיוון שהרשות המקומית לא שילמה את חשבונות החשמל.

משה גפני: את חשבונות החשמל.

משה גפני: להגיש הצעת אי-אמון במי?

משה גפני: שרת החינוך לא נוגעת בעניין הזה, ואם היא נוגעת בו היא לא מצליחה לפתור את הבעיה.

משה גפני: אגב, אני גם לא מבין למה אנחנו צריכים לדבר על ההשכלה הגבוהה.

משה גפני: יש בנושא הזה ות"ת, יש המועצה להשכלה גבוהה, מה זה קשור בכלל לממשלה?

משה גפני: למה הממשלה נכנסת לזה?

משה גפני: יש במדינה בעיות בכל מיני נושאים, בעצם בשביל מה בכלל צריך ממשלה?

משה גפני: לאיזה צורך?

משה גפני: אומר לי מנכ"ל משרד הפנים ביום חמישי אחר הצהריים: גפני, הוריתי לחתום על צ'ק של 30,000 שקל כדי לחבר את החשמל.

משה גפני: לא מיניה ולא מקצתיה.

משה גפני: יושבת הממשלה במועצה הזאת, נציג הממשלה הוא חשב מלווה.

משה גפני: אומר לי מנכ"ל משרד הפנים: נתתי הוראה לחתום על הצ'ק.

משה גפני: תשאל את חבר הכנסת מיכאלי.

משה גפני: החרדים, לא מגיע להם חשמל.

משה גפני: למה?

משה גפני: כי הם לא לומדים את תוכניות הליבה.

משה גפני: הם לא לומדים אנגלית, מתמטיקה, עברית.

משה גפני: לא לומדים.

משה גפני: בבית-הספר הזה לומדים הכול.

משה גפני: לומדים אנגלית, לומדים מתמטיקה, לומדים עברית, לומדים מדעים, לומדים מחשבים, לומדים הכול.

משה גפני: למה בבית-הספר הזה אין חשמל?

משה גפני: למה?

משה גפני: כי התלמידים הם חרדים.

משה שרוני: לא, לא.

משה גפני: לומדים את הליבה, לומדים הכול, כמו כל ילד במדינת ישראל.

משה גפני: הכול.

משה גפני: בית הספר הזה קיים עשרות שנים, למעלה מ-500 תלמידים.

משה גפני: למה אין חשמל?

משה גפני: אז עולה פה שר התשתיות – באמת, אני חייב לציין לשבח, במצב הנורא שאנחנו נמצאים, עדיין לא הגענו לזה שמי שלומד בחינוך חרדי בכלל ילך לבית-סוהר, עוד לא הגענו לעידן הזה – והוא מגולל בפנינו את התאריכים במשך שנה; שנה הממשלה לא מצליחה לפתור את הבעיה.

משה גפני: למי שייך בית-הספר?

משה גפני: למי?

משה שרוני: לחרדים.

משה גפני: הכול לומדים שם, ואומרת שרת החינוך: אין רשיון לבית-הספר.

משה גפני: פשוט לא האמנתי למשמע אוזני.

משה גפני: אין לו רשיון.

משה גפני: כל אדם חרדי יודע שבית-הספר "מכתב מאליהו" הוא אחד מבתי-הספר הוותיקים של החינוך העצמאי, מסודר כדת וכדין.

משה גפני: אגב, השרה היתה שם לפני כמה שבועות.

משה גפני: מה זה אין רשיון?

משה גפני: אז על מה להגיש אי-אמון?

משה גפני: על מה?

משה גפני: מה אחריותה של הממשלה לילדי ישראל, מי אחראי לזה שחלק מהילדים שם נזקקו להגיע לקופת-חולים מפני שהם קיבלו שפעת, מי?

משה גפני: עשרות ילדים.

משה גפני: וזה לא סיפורי בדים.

משה גפני: אור-יהודה זה לא בסוף העולם, זה במרכז הארץ.

משה שרוני: אבל מטפלים בהם טוב.

משה גפני: מטפלים בהם חבל על הזמן, פשוט מטפלים בהם.

משה גפני: הרופא מטפל בהם כמו שצריך, אפילו שהם חרדים.

משה גפני: עומדת ממשלה חסרת אונים, על מה?

משה גפני: היה עולה בדעת מישהו שכאן היה מתקיים כזה דיון על בית-ספר שאיננו חרדי?

משה גפני: אני אגיד לך על מה הגשנו אי-אמון: הגשנו אי-אמון על גזענות של הממשלה.

משה גפני: על גזענות.

משה גפני: על זה שיש הבדל במדינת ישראל בין ילד חרדי לילד שאיננו חרדי.

משה גפני: אין שום תירוץ במקרה הזה.

משה גפני: החוק אומר שצריך לתקצב את החינוך העצמאי באופן שווה.

משה גפני: החוק נקבע על-ידי היועצים המשפטיים של הממשלה, בלי להזכיר שמות, שצריכים ללמוד את הליבה, לומדים את הליבה בבית-הספר הזה.

משה גפני: הכול.

משה גפני: על מה להגיש אי-אמון?

משה גפני: זו ממשלה מתפקדת?

משה גפני: זאת ממשלה פושעת, זאת ממשלה גזענית, שאני לא יודע למה דתיים יושבים בה.

יצחק זיו: תודה רבה, חבר הכנסת רן כהן, בבקשה.

אלחנן גלזר: גם לי ניתקו את החשמל בבית, לא שילמתי את החוב אז ניתקו לי.

משה גפני: לילדים שלך לא ניתקו את החשמל.

אלחנן גלזר: הם משלמים.

משה גפני: מה אתה מיתמם?

רן כהן: אני מבקש בתור יושב-ראש השדולה למען הילד שלכל הילדים יחברו את החשמל.

רן כהן: כל ילדי ישראל מגיע להם שיחברו להם את החשמל, גם לחרדים, גם לערבים, גם ליהודים, לכולם.

רן כהן: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברות וחברי הכנסת, הממשלה הזאת היא באמת ממשלה, אני חייב לומר, מאוד מאוד משונה.

רן כהן: מחשיבים אותנו כאילו אנחנו, מרצ, מפני שהממשלה מדברת על שלום, חס וחלילה נותנים לראש הממשלה מעמד של אתרוג.

רן כהן: לא היה ולא נברא.

רן כהן: רבותי חברי הכנסת, ישבנו עם ראש הממשלה לפני שבועיים כמעט, על-פי הזמנתו.

רן כהן: אני חייב לומר שראש הממשלה אולמרט מדבר על שלום; האמינו לי, הוא מזכיר לי את עצמי לפני 30 שנה כשקראו לי בוגד: שתי מדינות.

רן כהן: בלי פתרון של שתי מדינות לא תהיה תקווה למדינת ישראל, לא תהיה יציבות.

רן כהן: זה האינטרס הישראלי.

רן כהן: פשוט שפתיים יישק.

רן כהן: באמת, אין לי מלים לומר לכם.

רן כהן: אלא מה?

רן כהן: כשאתה מגיע לראות מה מעשי הממשלה זה פשוט יום ולילה.

רן כהן: כלומר, זה בעיקר לילה.

רן כהן: למה אני מתכוון?

רן כהן: אני שואל את ראש הממשלה – גם היום שאלתי אותו בוועדת חוץ וביטחון – מה עם מעשים?

רן כהן: הרי כל הזמן בוכים אצלנו כמה אבו מאזן חלש.

רן כהן: אבל אבו מאזן יישאר חלש לעולם כל זמן שאנחנו שולטים מיומו של התינוק הראשון שנולד בשטחים ועד יום מותו.

רן כהן: הוא יישאר חלש, הוא לא יוכל להיות חזק.

רן כהן: מתי הוא יוכל להיות חזק?

רן כהן: רק בתנאי אחד, שתהיה בידיו היכולת לבוא לעם שלו ולומר: לי יש הסכם עם אולמרט, ראש ממשלת ישראל, שבו אני מביא לכם שלום ישראלי-פלסטיני, מדינת פלסטינית לצד מדינת ישראל.

רן כהן: נו, אז איפה המשא-ומתן?

רן כהן: עברו כבר עוד מעט חודשיים מאנאפוליס.

רן כהן: היום מתחילים, עם ציפי לבני, לדבר על סוגיות הליבה.

רן כהן: אז מה קורה?

רן כהן: יש לנו שר לעניינים אסטרטגיים, איווט ליברמן, שמטעמים אסטרטגיים הוא נגד שידברו על סוגיות הליבה.

רן כהן: אז אני שואל אתכם בכל הרצינות, יש שפיות במדינה הזאת?

רן כהן: מה הוא רוצה השר הזה?

רן כהן: מישהו מעלה בדעתו שמצבה האסטרטגי של מדינת ישראל ישתנה לטובה מבלי לדבר על סוגיות כמו ירושלים, הפליטים, הגבולות, ההתנחלויות?

רן כהן: אבל הוא לא רוצה שידברו.

רן כהן: בכלל שלא ידברו.

רן כהן: כלומר, הוא יודע שכשלא מדברים יש וקום ולווקום נכנסים רק טרוריסטים ואלימים.

רן כהן: אבל השר לעניינים אסטרטגיים של הממשלה הזאת נגד ומאיים שיפרוש מהממשלה.

רן כהן: מה עושה ראש הממשלה?

רן כהן: מתמזמז, כי יותר טוב לתחזק את הממשלה מאשר לריב עם איווט ליברמן, ועם ישראל שילך לעזאזל, העיקר הממשלה, לא העם.

רן כהן: העיקר הממשלה, לא השלום.

רן כהן: העיקר הממשלה לא התקווה.

רן כהן: במצב הזה, אדוני היושב-ראש, מה נאמר ומה נגיד אם תחזוק איווט ליברמן וש"ס יותר חשוב מאשר להביא למדינת ישראל סיכוי של שלום – והסיכוי של השלום הוא מאוד ברור לכל בר-דעת.

רן כהן: הסיכוי הוא בזה שנגיע לפתרון שיביא את מדינת ישראל להיות מדינה שכנה למדינה הפלסטינית ואותם מדינה שכנה לנו; על בסיס הגבולות של ה-4 ביוני, עם תיקונים הדדיים לטובתנו, לטובתם, עם ירושלים המזרחית שממילא היא פלסטינית, בירת פלסטין, עם ירושלים המערבית שממילא היא יהודית – בירת מדינת ישראל; עם פתרון בעיית הפליטים בלי חזרתם לישראל אלא תוך יישובם במדינה הפלסטינית או במדינות ערב או במקומות שבהם הם נמצאים.

רן כהן: אלה הפתרונות.

רן כהן: עם זה יכול אבו מאזן לעשות רפרנדום גם בעזה ולנצח את ה"חמאס".

רן כהן: אבל לא רוצים.

רן כהן: למה?

רן כהן: כי איווט ליברמן יותר חשוב מהשלום.

רן כהן: כי איווט ליברמן יותר חשוב לקואליציה מאשר שתהיה פה תקווה לפתרון אמיתי וארוך טווח.

משה שרוני: ברגע שליברמן יצא מהקואליציה אתם נכנסים לקואליציה.

רן כהן: אנחנו לא נכנסים לקואליציה, יש לי בשורה בשבילך; בוודאי לא לקואליציה בראשות אהוד אולמרט.

רן כהן: אהוד אולמרט לא יכול להיות ראש ממשלה, עם כל הכבוד, לאחר מה שהיה במלחמת לבנון השנייה ולאחר כל החשדות נגדו.

רן כהן: אם קדימה תחליט לבחור ראש ממשלה אחר ולנהל משא-ומתן אחר בלי ליברמן, אני הייתי ראש צוות המשא-ומתן ואני מתנדב לחזור למשא-ומתן; אבל לא עם אהוד אולמרט.

רן כהן: אני לא יכול, אדוני היושב-ראש, שלא לומר משפט אחד, ואני אחזור לומר את זה פה גם בשביל לדבר על חוק שרוכי הנעליים.

רן כהן: הפשע של הממשלה הזאת באי-פתרון בעיית ההשכלה הגבוהה הוא פשע להריסת הרקמה הקיומית של מדינת ישראל.

רן כהן: קרוב ל-80 יום כל מערכת החינוך של ההשכלה הגבוהה מתרסקת.

רן כהן: הצעתי לפני שבועיים לראש הממשלה לקחת שלושה שרי חינוך לשעבר, להציע להם להיות בוררים בין האוצר לבין המרצים.

רן כהן: לא רוצה.

רן כהן: אז שהוא ייכנס בעצמו, לא רוצה.

רן כהן: היתה כבר ישיבת ממשלה אחת מאז שדנה בפרשת ההשכלה הגבוהה?

רן כהן: לא.

רן כהן: מה יהיה?

רן כהן: חורבן.

רן כהן: לכן אין שום סיבה להצביע בעד הממשלה הזאת אלא רק נגדה.

רן כהן: תודה רבה.

יצחק זיו: תודה רבה.

יצחק זיו: חבר הכנסת טלב אלסאנע – אינו נוכח.

יצחק זיו: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, אדוני השר, עמיתי חברי הכנסת, בכל שבוע הממשלה הזאת מספקת לנו סיבות טובות נוספות להצבעת אי-אמון בה.

דב חנין: מה שקורה בתחום ההשכלה הגבוהה הוא משבר מדאיג ומסוכן שהיה צריך לגרום לכל פעמוני האזהרה לצלצל בקול רם.

דב חנין: האוניברסיטאות עומדות בסכנה של אובדן שנה אקדמית – יש לזה משמעות קשה לגבי ציבור הסטודנטים; יש לזה משמעות קשה לגבי ציבור המרצים; יש לזה משמעות קשה לגבי האוניברסיטאות, לגבי מערכת ההשכלה הגבוהה בישראל; יש לזה משמעות קשה לגבי החברה הישראלית.

דב חנין: אבל ממשלת ישראל כאילו מושלת במדינה אחרת.

דב חנין: נראה שהמשבר הזה לא מגיע אליה ולא נוגע בה.

דב חנין: היא נמצאת באיזו ספירה אחרת, וכנראה בספירה שבה היא נמצאת ממש לא צריך להתעסק באוניברסיטאות ובשביתת המרצים.

דב חנין: המרצים מנהלים מאבק צודק.

דב חנין: הם נאבקים נגד שחיקת שכרם.

דב חנין: צריך לתמוך בהם, צריך להיענות לתביעותיהם וצריך להביא לסיום המשבר הקשה הזה של האוניברסיטאות ושל ההשכלה הגבוהה.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, כבר אמרתי מעל הדוכן הזה, ואני שב ואומר את הדברים היום – יש לנו בעיה עם ממשלת אולמרט.

דב חנין: זאת ממשלה שדיבוריה דיבורי שלום ומעשיה מעשי כיבוש והתנחלות.

דב חנין: הרחבת ההתנחלויות שנעשית יום-יום בכל השטחים הכבושים נעשית בידיעה, בסמכות וברשות של הממשלה; הרחבת המאחזים, הכשרת המאחזים הבלתי-מורשים, הפרסומים האחרונים על ההסכם ששר הביטחון ברק מגיע אליו עם ראשי המתנחלים – הסכם שהוא הסכם מביש, הסכם שפשוט מראה שברק נחוש ברצונו להוביל את מפלגת העבודה אל השוליים הסהרוריים ביותר של הימין.

דב חנין: אהוד ברק מקיים תחרות עם ביבי נתניהו על השאלה מי יוביל את הימין הישראלי.

דב חנין: אני חושב שיש לו סיכוי די טוב לנצח בתחרות הזאת, אבל מצער מאוד שזו דמותה של הממשלה שלנו.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לגעת בנקודה קשה במיוחד.

דב חנין: היום התפרסמה בדיקת "הארץ" בנושא דמותם של ההרוגים הפלסטינים ברצועת-עזה בשנתיים האחרונות.

דב חנין: זה סיפור שאנחנו לא מרבים לשמוע, אבל זה סיפור קשה, סיפור מדאיג, סיפור שצריך לעורר כל בעל מצפון בחברה הישראלית.

דב חנין: בשנתיים האחרונות נהרגו ברצועת-עזה 815 פלסטינים, בהם – לפי הספירה שעושה "הארץ" – כ-360 אזרחים שלא היו חברים בשום ארגון חמוש ולא השתתפו בלחימה כלל.

דב חנין: לפי הנתונים של ארגון "בצלם", 152 מההרוגים היו קטינים, ובהם 48 מתחת לגיל 14.

דב חנין: אני חושב שאלה נתונים מזעזעים.

דב חנין: הייתי מצפה שראש הממשלה יעלה פה לדוכן – או שר הביטחון – ויאמר משהו בשם מדינת ישראל על כך שצבאה הורג ילדים, הורג קטינים, הורג אזרחים כמעט יום-יום ברצועת-עזה.

חיים כץ: הוא עושה את זה בכיף?

דב חנין: המעשים האלה הם מעשים חמורים, הם מעשים אסורים לפי הדין הבין-לאומי, והם גם פסולים מבחינת האינטרס הישראלי.

דב חנין: התנהגות כזאת לא מקדמת אותנו לשלום, לא מקדמת אותנו להבנה, אלא רק מעמיקה את השנאה, מעמיקה את הזעם, מרחיקה את היום שבו נחיה במציאות של שלום צודק ואמיתי עם העם הפלסטיני, העם השכן שחי בארץ הזאת אתנו.

דב חנין: לכן, אדוני היושב-ראש, הממשלה הזאת לא ראויה לכהן אפילו יום אחד נוסף.

דב חנין: היא צריכה לפנות את מקומה, והיא צריכה לפנות את המקום לממשלה שתלך בכיוון אחר לגמרי, לממשלה שתלך בכיוון של שלום ושל שינוי חברתי; ממשלה שתיתן לציבור הישראלי את מה שהבטיחו אבל לא קיימו: התקדמות אמיתית לשלום – לא רק בדיבורים אלא גם במעשים – וסדר-יום חברתי אמיתי של שינוי, של שוויון, של עשיית צדק עם העניים ועם שכבות הביניים הנשחקות, דברים שהבטיחו לציבור הישראלי ולא קיימו עד היום.

דב חנין: תודה רבה.

יצחק זיו: תודה רבה.

יצחק זיו: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה – אינו נוכח.

יצחק זיו: חבר הכנסת סעיד נפאע ידבר במקומו.

יצחק זיו: בבקשה.

סעיד נפאע: כבוד היושב-ראש, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, האמת היא שלא יכולתי – לא אני, ונדמה לי שגם לא זולתי – לצפות ליותר מהתשובה שנתן סגן השר בנושא הזה, שמי שאשם במצור הקיים היום הוא למעשה ה"חמאס".

סעיד נפאע: יכולנו להשיב לו בקלות, שהרי כל המצב הזה הוא תולדה של הכיבוש הקיים.

סעיד נפאע: אבל כשחיפשתי איך להתייחס להצעות אי-האמון היום, ונזכרתי שבפעם הראשונה למדתי איזו שורה בעברית שנאמרה מעל הדוכן הזה: "נקמת ילד קטן לא ברא השטן" – הפעם הראשונה ששמעתי אותה היתה מפי איש רם מעלה שעמד מעל הדוכן הזה ואמר אותה.

סעיד נפאע: בכל זאת ראיתי לנכון לצטט מה נאמר על המצור שקיים היום בעזה.

סעיד נפאע: לא פלא ששמענו לפני כמה רגעים זעקה אמיתית וכואבת על כך שמנתקים את החשמל לילדים, ולא משנה מה מוצאם של הילדים.

סעיד נפאע: כך נאמר בעיתון די מכובד בארץ: "המחזה שנראה שלשום בטלוויזיה היה מהקשים והמחפירים שנראו כאן באחרונה: פעוט בן שנתיים וחצי, אחמד סמוט מח'אן-יונס, וילדה בת תשע וחצי, סאוסן ג'עפרי מרפיח, חוצים לבדם את מחסום ארז לאחר שנקרעו מחיק הוריהם הדומעים.

סעיד נפאע: שני הילדים הקטנים הם חולי לב שיש לנתחם בדחיפות כדי להציל את חייהם.

סעיד נפאע: בית-החולים 'וולפסון' בחולון ניאות לטפל בהם במסגרת מבצע 'הצל לבו של ילד' שהוא מקיים להצלת חייהם של ילדים מכל העולם".

סעיד נפאע: בית-החולים ראוי לכל שבח על פועלו.

סעיד נפאע: גם עורכי החדשות של ערוץ-10 והכתב שלומי אלדר, ששידרו את הכתבה, ראויים לשבח.

סעיד נפאע: ישראל ומערכת הביטחון שלה, לעומת זאת, ראויים לאות של קלון.

סעיד נפאע: "תמונות הילדים הפוסעים לבדם בדרכם אל הניתוח המפחיד היו צריכות להדהד מקצה הארץ ועד קצה, להטריד את מנוחת הישראלים כולם, בלי קשר להשקפה הפוליטית.

סעיד נפאע: כל הורה בישראל היה צריך לשים את עצמו במקומם של ההורים האומללים הללו.

סעיד נפאע: ישראל אינה יכולה להתהדר יתר על המידה בעצם הענקת הטיפול הרפואי לשני הילדים החולים.

סעיד נפאע: במצב המצור שהטיל על עזה, ישראל נושאת באחריות מוסרית כבדה לשלום התושבים הנצורים ולבריאותם.

סעיד נפאע: ישראל נושאת את שם הביטחון לשווא.

סעיד נפאע: שום שיקול ביטחוני אינו יכול לתרץ את סגירת המעבר להורי ילדים חולים, נקיים מכל חשד, שהכניסה נמנעת מהם רק בגלל גילם הצעיר.

סעיד נפאע: לא מדובר בביטחון, לא מדובר רק בגורל המשפחות הללו: מדובר בדיוקן המוסרי של ישראל.

סעיד נפאע: הדיוקן שנשקף שלשום בטלוויזיה מעורר מחשבות נוגות מאוד.

סעיד נפאע: " אסיים במה שהתחלתי: שום טענה אינה יכולה להצדיק מצב כזה.

סעיד נפאע: המצב הזה הוא תולדה של המצור.

סעיד נפאע: מדובר לא רק בניתוק מינימלי של חשמל.

סעיד נפאע: אסיים ואומר: נקמת ילד קטן לא ברא השטן.

סעיד נפאע: תודה.

יצחק זיו: תודה.

יצחק זיו: חבר הכנסת טלב אלסאנע, בבקשה.

טלב אלסאנע: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני מודה לך, אדוני היושב-ראש, על שאפשרת לי לעלות לפנים משורת הדין.

טלב אלסאנע: שמעתי את הנאום של שרת החוץ.

טלב אלסאנע: כאשר אני שומע את הנאום שלה, ולאחר מכן שומעים גם את הדברים שאומר השר אבי דיכטר, ולאחר מכן שומעים את דברי ליברמן, אני שואל אם יש כאן ממשלה אחת, אם יש כאן מדיניות אחת, אם יש כאן עם מי לדבר בכלל, בצד הישראלי, או שכל אחד הוא ראש ממשלה ולכל שר יש מדיניות משלו, ולאחר מכן יודעים רק דבר אחר – איך לגלגל את האחריות.

טלב אלסאנע: ציפיתי מראש הממשלה – מאחר שכולנו יודעים מה הבעיה, ויודעים גם מהו הפתרון – שיראה מנהיגות.

טלב אלסאנע: הנה, סוף-סוף מגיע נשיא ארצות-הברית לאזור, וזו הזדמנות היסטורית – גם בשבילו, אך גם למען השלום באזור – להוביל מהלך ותהליך מדיני אמיתי כדי לשים סוף למעגל האלימות באזור ולא להתהדרות במספר הילדים הפלסטינים שנהרגו בשנתיים האחרונות.

טלב אלסאנע: מה זאת אומרת, האם הדם הפלסטיני והגופות של הפלסטינים צריכים להיות צל"ש שצריך להתהדר בו?

טלב אלסאנע: מדובר בקניבלים שחושבים על הדם, וזה צריך להיות מאזן ההישגים של הממשלה?

טלב אלסאנע: בושה וחרפה לממשלה או לזרוע שיכולה לראות בזה כאילו הישג.

טלב אלסאנע: זה מצער מאוד.

טלב אלסאנע: צריך להראות את ההישגים שהיו – כמה חיים נחסכו וכמה צעדים נעשו לקראת עתיד טוב יותר.

טלב אלסאנע: מצד אחד ראש הממשלה אומר לנו שיש פרטנר למשא-ומתן, אבו מאזן, סלאם פיאד, ומצד שני אומרים שלא בטוח שאם נגיע עם הפרטנר הזה להסכם הוא יוכל לעמוד בהסכמים ובהתחייבויות.

טלב אלסאנע: זה דבר והיפוכו – הוא שותף, אבל אנחנו לא מאמינים לו.

טלב אלסאנע: המסר הוא שמדובר באנשים שאינם ראויים לאמון.

טלב אלסאנע: אז מי כן?

טלב אלסאנע: אולי ה"חמאס"?

טלב אלסאנע: אם כן, דברו אתו.

טלב אלסאנע: כשהיה יאסר ערפאת, מנהיג פלסטיני לכל הדעות, אמרו שהוא לא רלוונטי, שהוא לא שותף.

טלב אלסאנע: הגיע אבו מאזן, שיש לו מחויבות עמוקה מאוד לתהליך המדיני – אומרים שהוא לא יכול.

טלב אלסאנע: הם רוצים לתפור מנהיגות פלסטינית על-פי הרצון הישראלי?

טלב אלסאנע: מנהיגות פלסטינית שתגיד כן לתכתיבים הישראליים, שתראה בכיבוש הישג?

טלב אלסאנע: אין מנהיגות כזאת ולא תהיה.

טלב אלסאנע: כולנו יודעים, לאחר שנים, מה הבעיה ומה הפתרון.

טלב אלסאנע: דבר אחד חסר: מנהיגות אמיצה שתעמוד מעל הדוכן הזה ותגיד מכאן לכל העם בישראל שיש פתרון אחד – סיום הכיבוש עד תום, הכרה בזכות העם הפלסטיני לעצמאות מוחלטת במדינה שבירתה מזרח-ירושלים.

טלב אלסאנע: וכך אפשר לומר לפלסטינים: אתם מקבלים את מה שמגיע לכם, ואנו מקבלים את מה שמגיע לנו.

טלב אלסאנע: הם יקבלו את העצמאות שלהם, הם יקבלו את המדינה שלהם, ומדינת ישראל תקבל את הביטחון שאליו היא שואפת.

טלב אלסאנע: אי-אפשר לדרוש ביטחון בלי שלום.

טלב אלסאנע: הביטחון הישראלי הוא אחד ממרכיבי השלום.

טלב אלסאנע: השלום משמעו גם עצמאות וחירות לפלסטינים וגם ביטחון לישראלים.

טלב אלסאנע: וכל עוד מבקשים שלום עם התנחלויות, שלום עם מתנחלים, שלום לפי הרצון של מועצת יש"ע, כלומר השתעבדות ליצר הכיבוש וההתנחלויות – ולצערי אנו שומעים דברים ודיבורים, שומעים הצהרות על שלום ורואים מעשים של מלחמה; ממשלה שאמורה לפרק מאחזים מקימה התנחלויות.

טלב אלסאנע: ממשלה כזאת אינה ראויה לאמון.

טלב אלסאנע: תודה.

דליה איציק: תודה.

דליה איציק: יעלה ויבוא חבר הכנסת יוחנן פלסנר.

דליה איציק: בבקשה, אדוני.

יוחנן פלסנר: גברתי היושבת-ראש, תודה רבה.

יוחנן פלסנר: רבותי השרים, חברי חברי הכנסת, יושב-ראש האופוזיציה מספר לנו ולעם ישראל שיש אלטרנטיבה לתהליך המדיני הקיים: פיתוח כלכלי ובניית מוסדות ברשות.

יוחנן פלסנר: על פניו זה נשמע מצוין.

יוחנן פלסנר: מי יכול להתנגד לפיתוח כלכלי ולבניית מוסדות?

יוחנן פלסנר: הרעיון הוא ליצור פרטנר חזק ואמין בצד הפלסטיני, שיהיה לו מספיק כוח להתחייב ולעשות ויתורים מדיניים.

יוחנן פלסנר: חברים, אין מחלוקת בבית הזה על כך שאנו צריכים פרטנר חזק ואמין ושהצד הפלסטיני צריך להתפתח מבחינה כלכלית ולבנות מוסדות, אך מנגד אנו צריכים לומר לציבור הישראלי את האמת: אי-אפשר לבוא עם כל מיני נוסחאות על פיתוח כלכלי שאינן מבוססות על מה שבאמת מאפשר לפתח כלכלה.

יוחנן פלסנר: התפתחות כלכלית מחייבת ליצור תנאים של מעבר חופשי של אנשים ושל סחורות, וזה חייב להיות מלווה בצעדים ביטחוניים ומדיניים.

יוחנן פלסנר: אי-אפשר לומר שנעשה פיתוח כלכלי אלא אם כן מדברים על הזרמת כסף לטובת המנגנון המושחת בצד השני, הזרמת עוד כסף והעסקת עוד אנשים ועוד עובדים, אבל לא פיתוח כלכלי אמיתי שיהיה עוגן ומקור של עוצמה ובנייה של הצד השני.

יוחנן פלסנר: לדבר על פיתוח כלכלי בלי לבנות אזורים בצד הפלסטיני שבהם יהיה מעבר חופשי של אנשים ושל סחורות – אפשר להתחיל באזורים יותר קטנים, סביב שכם למשל, ולאט-לאט לקחת סיכונים מחושבים שבהם אולי נסיר חלק מהמחסומים, וניתן יותר אחריות – – –

דליה איציק: תמתין.

דליה איציק: אנו מצטערים שאנו מפריעים לכם.

דליה איציק: קצת הגזמתם, כאילו אתם בטיילת.

דליה איציק: אדוני שר האוצר, נא לשבת.

יוחנן פלסנר: חברים, כדי ליצור תנאים לפיתוח כלכלי אנו חייבים במקביל גם לייצר תנאים של התקדמות ביטחונית בשטח, להגדיר אזורים הולכים וגדלים שבהם הרשות הפלסטינית יכולה לפעול ולקיים חיים כלכליים.

יוחנן פלסנר: בשביל זה צריך לקחת סיכונים מחושבים.

יוחנן פלסנר: אי-אפשר לדבר על התפתחות כלכלית – – –

דליה איציק: סליחה, תמתין בבקשה.

דליה איציק: חברי הכנסת, נא לשבת.

דליה איציק: אנו תיכף עוברים להצבעה.

דליה איציק: תמתין בסבלנות, אני אוסיף לך את הדקות האלה.

דליה איציק: אדוני שר החקלאות, השלום והברכה לך.

דליה איציק: אנא שב.

דליה איציק: בבקשה, אדוני.

יוחנן פלסנר: חברי חברי הכנסת, אדוני ראש הממשלה, הממשלה לוקחת סיכונים מחושבים, שאמורים לאפשר פיתוח כלכלי אמיתי ושינוי מציאות אמיתי, ולא פיתוח כלכלי שהוא בלוף.

יוחנן פלסנר: לכן, אני מבקש מחברי באופוזיציה לדבר אל הציבור ביושר.

יוחנן פלסנר: מה שאתם מציעים – בפועל, אתם נגד יצירת תנאים להתפתחות כלכלית; אתם נגד יצירת תנאים להתפתחות מוסדות; אתם נגד יצירת תנאים שיביאו לכך שבאמת יהיה פרטנר פלסטיני שנוכל לעמוד מולו.

יוחנן פלסנר: מה שאתם כן מציעים – ואנחנו הרי מבינים דבר או שניים בכלכלה – מה שאתם כן מציעים זה בעצם להמשיך, אם אתם מתכוונים לפיתוח כלכלי בלי שינוי בשטח – זה להמשיך ולהזרים כסף למוסדות שלא נבנים והם לא חזקים, ולא אלה המוסדות שיביאו לנו את הפרטנר החזק שאותו אנחנו רוצים.

יוחנן פלסנר: גבירותי ורבותי, לקיחת סיכון מחושב עדיפה על פני הסכנה הברורה והמוחשית, שהיא בהמשך המצב הקיים.

יוחנן פלסנר: לוקחים סיכון מחושב, מסירים עוד מחסום, מחזקים את הכוחות הפלסטיניים במקומות שבהם צריך – בלי לקחת סיכונים ביטחוניים שהם לא נחוצים – וכך אנחנו באמת נביא לחיזוק כלכלי.

יוחנן פלסנר: זה ההיגיון שמדריך את פעולת הממשלה – פעילות שמשלבת את ההיבט הכלכלי, הממשלי, הביטחוני והמדיני.

יוחנן פלסנר: זאת האלטרנטיבה האמיתית.

יוחנן פלסנר: אין אלטרנטיבה אחרת.

יוחנן פלסנר: האלטרנטיבה האחרת היא פשוט אלטרנטיבה שהיא או לא סבירה מבחינה מדינית, או שזאת פשוט אלטרנטיבה שמוּנעת משיקולים אחרים.

דליה איציק: נא לשבת.

דליה איציק: האם אנחנו יכולים לעבור להצבעה?

דליה איציק: האם כולם יושבים?

יוחנן פלסנר: גברתי היושבת-ראש.

דליה איציק: אדוני, אני חוששת שאתה לקראת סיום.

יוחנן פלסנר: אני אסיים את דברי באמירת משפט על המשא-ומתן על נושאי הליבה במסגרת מפת הדרכים.

יוחנן פלסנר: אני לא מצליח להבין מה החשש הגדול.

יוחנן פלסנר: על מה ויתרנו?

יוחנן פלסנר: לא ויתרנו על חברון, לא ויתרנו על דבר.

יוחנן פלסנר: אנחנו מדברים עם ההנהגה הפלסטינית המתונה ביותר, שאולי נצליח לחלץ ממנה ויתורים בנושאי הליבה.

יוחנן פלסנר: אם נצליח – מה טוב, נשמור את הוויתורים האלה ונממש אותם כשהם יתחילו לממש את מפת הדרכים.

יוחנן פלסנר: אם לא – לפחות ניסינו.

יוחנן פלסנר: מה החשש הגדול הזה מביצוע משא-ומתן מדוד, זהיר, וזאת מדיניות הממשלה – התקדמות בשטח על מנת להשיג התפתחות כלכלית, חיזוק הפרטנר ובדיקת האפשרויות המדיניות שלנו.

יוחנן פלסנר: אני קורא לכם לתמוך בממשלה ולהסיר את הצעות האי-אמון.

דליה איציק: תודה רבה.

דליה איציק: אנחנו עוברים להצבעה, נא לשבת.

דליה איציק: חברי חברי הכנסת, הצבעה.

דליה איציק: שלוש הצעות נפרדות.

דליה איציק: חבר הכנסת ברוורמן, שלום לך.

דליה איציק: אנחנו מצביעים עתה על ההצעה של סיעות יהדות התורה והאיחוד הלאומי: התנכלות וניתוק החשמל.

דליה איציק: הצבעה.

דליה איציק: הצבעה מס' 1 בעד הצעת סיעות יהדות התורה – האיחוד הלאומי – מפד"ל להביע אי-אמון בממשלה – 28 נגד – 64 נמנעים – 6 הצעת סיעות יהדות התורה – האיחוד הלאומי – מפד"ל להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

דליה איציק: אני קובעת שהצעת האי-אמון מטעם סיעות יהדות התורה – האיחוד הלאומי – מפד"ל לא התקבלה.

דליה איציק: אנחנו עוברים להצעה של סיעת הליכוד: הודעתה של הממשלה על כניסה למשא-ומתן בנושאי הליבה.

דליה איציק: הצבעה.

דליה איציק: הצבעה מס' 2 בעד הצעת סיעת הליכוד להביע אי-אמון בממשלה – 20 נגד – 58 נמנעים – 8 הצעת סיעת הליכוד להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

דליה איציק: אני קובעת שהצעת האי-אמון מטעם סיעת הליכוד לא התקבלה.

דליה איציק: אנחנו עוברים להצעת סיעות רע"ם-תע"ל, חד"ש ובל"ד בנושא: המצור על עזה.

דליה איציק: הצבעה.

דליה איציק: הצבעה מס' 3 בעד הצעת סיעות חד"ש–רע"ם-תע"ל–בל"ד להביע אי-אמון בממשלה – 13 נגד – 73 נמנעים – 7 הצעת סיעות חד"ש–רע"ם-תע"ל–בל"ד להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

דליה איציק: אני קובעת שהצעת האי-אמון לא התקבלה.

דליה איציק: ["דברי הכנסת", חוב' י"ד, עמ' 13996.

דליה איציק: ]

דליה איציק: חברי חברי הכנסת, נא תשומת לבכם, נא לשבת.

דליה איציק: אנחנו עוברים להצבעה על החלטות הממשלה כדלקמן – הקשבה.

דליה איציק: בהתאם לסעיף 31(ג) לחוק יסוד: הממשלה, להקים משרד חדש אשר ייקרא "המשרד לשירותי דת"; לפי סעיף 31(א) לחוק-יסוד: הממשלה, קובעים כי השר יצחק כהן יעמוד בראש המשרד לשירותי דת; לפי סעיף 31(ב) לחוק-יסוד: הממשלה, להעביר לשר לשירותי דת סמכויות שנתונות לראש הממשלה, כמפורט במכתבו של מזכיר הממשלה שמונח לפניכם.

דליה איציק: בשבוע שעבר התקיים דיון בנושא, ולכן אנחנו עוברים להצבעה.

דליה איציק: יש לנו פה הצבעה אישית – נכון, גברתי?

יעקב ליצמן: גברתי היושבת-ראש – – –

דליה איציק: אני רק רוצה להקשיב לך, חבר הכנסת ליצמן.

דליה איציק: יש פה יותר מדי רעש.

דליה איציק: בבקשה, אדוני.

דליה איציק: אני מבינה שרצית להקניט אותי.

יעקב ליצמן: לא.

יעקב ליצמן: שאלתי.

יעקב ליצמן: בשם החוק כתוב שהשר כהן יהיה – – –

חיים רמון: כן, כל ימי חייו.

חיים רמון: המשרד יתבטל רק אם – – –

שלום שמחון: – – –

דליה איציק: אני אתן לך להצביע לפנים משורת הדין, בסדר?

דליה איציק: אתה צריך לצאת?

דליה איציק: המזכיר יאפשר לך לפנים משורת הדין להצביע, אבל אני לא אוכל בשום אופן – זה לא הוגן – מה אני אעשה, גם אני אל"ף, אני איציק.

שלום שמחון: רק עלי.

דליה איציק: רק עליך, אוקיי.

דליה איציק: בבקשה.

דליה איציק: בבקשה, חבר הכנסת אורלב.

זבולון אורלב: גברתי היושבת-ראש – –

דליה איציק: חבר הכנסת ריבלין רוצה להקשיב לך, רק רגע.

זבולון אורלב: – – לפי חוק-יסוד: הממשלה, סעיף 13, אם יש הסכמים שקשורים בהצבעה שקשורה למבנה הממשלה, לכאורה, הם צריכים פרסום.

זבולון אורלב: על-פי הידוע לי ועל-פי השמועות שמתהלכות, יש הסכמים עם חברי כנסת באופן אישי ועם סיעות.

זבולון אורלב: שאלתי היא אם הממשלה מוכנה להצהיר מה היו ההסכמים עם סיעות ועם חברי כנסת לפני ההצבעה הזאת.

דליה איציק: תודה.

דליה איציק: יש מי שמשיב בשם הממשלה?

רוחמה אברהם-בלילא: לא היה שום הסכם.

דליה איציק: הממשלה לא מקשיבה.

דליה איציק: בבקשה, גברתי, את רוצה לומר משהו?

רוחמה אברהם-בלילא: לא היו שום הסכמים.

דליה איציק: לא היו שום הסכמים.

דליה איציק: תודה.

דליה איציק: אנחנו עוברים להצבעה אישית.

דליה איציק: הצבעה, חברי חברי הכנסת, בבקשה.

דליה איציק: אנחנו נתחיל עם השר שלום שמחון, שמבקש לטוס מכאן.

איל ינון: (קורא בשמות חברי הכנסת) שלום שמחון – בעד קולט אביטל – נגד רוחמה אברהם-בלילא – בעד יולי יואל אדלשטיין – נגד יעקב אדרי – בעד יצחק אהרונוביץ – אינו נוכח אהוד אולמרט – בעד חיים אורון – נגד זבולון אורלב – נגד דוד אזולאי – בעד אריאל אטיאס – בעד עמיחי אילון – אינו נוכח רוברט אילטוב – נגד דליה איציק – בעד אפי איתם – אינו נוכח מיכאל איתן – נגד רפי איתן – בעד אריה אלדד – נגד בנימין אלון – אינו נוכח טלב אלסאנע – אינו נוכח זאב אלקין – אינו נוכח חיים אמסלם – בעד אלי אפללו – בעד גלעד ארדן – נגד אורי אריאל – נגד זאב בוים – בעד יוסף ביילין – נגד בנימין בן-אליעזר – בעד יעקב בן-יזרי – בעד יצחק בן-ישראל – בעד שלמה בניזרי - בעד מנחם בן-ששון – אינו נוכח רוני בר-און – בעד אבישי ברוורמן – נגד מוחמד ברכה – אינו משתתף בהצבעה אליהו גבאי – אינו נוכח זהבה גלאון – נגד אלחנן גלזר – בעד יצחק גלנטי – אינו נוכח משה גפני – בעד עמירה דותן – בעד אברהם דיכטר – בעד אברהם הירשזון – בעד שמואל הלפרט – בעד צחי הנגבי – בעד צבי הנדל – אינו נוכח יצחק הרצוג – בעד מגלי והבה – בעד אבשלום וילן – נגד מתן וילנאי – בעד יצחק וקנין – בעד נסים זאב – בעד ג'מאל זחאלקה – אינו נוכח יצחק זיו – בעד עבאס זכור – בעד נאדיה חילו – נגד דב חנין – אינו נוכח יואל חסון – בעד ישראל חסון – אינו נוכח שי חרמש – בעד ואסל טאהא – אינו נוכח אחמד טיבי – אינו נוכח דוד טל – אינו נוכח אסתרינה טרטמן – אינה נוכחת שלי יחימוביץ – נגד אביגדור יצחקי – אינו נוכח אליהו ישי – אינו נוכח דני יתום – אינו נוכח איתן כבל – נגד אמנון כהן – אינו נוכח יעקב כהן – בעד יצחק כהן – בעד רן כהן – נגד משה כחלון – נגד חיים כץ – נגד ישראל כץ – נגד ציפי לבני – בעד לימור לבנת – נגד יצחק לוי – נגד אביגדור ליברמן – אינו נוכח יעקב ליצמן – בעד סופה לנדבר – אינה נוכחת גאלב מג'אדלה – אינו נוכח שאול מופז – בעד אברהם מיכאלי – בעד אלכס מילר – נגד סטס מיסז'ניקוב – נגד מיכאל מלכיאור – נגד יעקב מרגי – בעד שרה מרום-שלו – אינה נוכחת יורם מרציאנו – בעד משולם נהרי – בעד מיכאל נודלמן – בעד אורית נוקד – נגד סעיד נפאע – אינו נוכח בנימין נתניהו – נגד חנא סוייד – אינו נוכח מרינה סולודקין – נגד ניסן סלומינסקי – נגד אפרים סנה – אינו נוכח גדעון סער –

איל ינון: נגד גדעון עזרא – בעד אופיר פינס-פז – נגד יוחנן פלסנר – בעד – אינו נוכח עמיר פרץ – אינו נוכח אברהים צרצור – אינו נוכח אברהם רביץ – בעד דוד רותם – נגד ראובן ריבלין – נגד חיים רמון – בעד יוסף שגאל – נגד יובל שטייניץ – נגד מאיר שטרית – בעד סילבן שלום – אינו נוכח חבר הכנסת שלום שמחון הצביע.

איל ינון: ליה שמטוב – נגד עתניאל שנלר – בעד משה שרוני – בעד רונית תירוש – בעד יולי תמיר – בעד אקרא בשמות חברי הכנסת שלא נכחו בסיבוב הראשון:

איל ינון: יצחק אהרונוביץ – אינו נוכח עמיחי אילון – אינו נוכח אפי איתם – אינו נוכח בנימין אלון – אינו נוכח טלב אלסאנע – אינו נוכח זאב אלקין – אינו נוכח מנחם בן-ששון – אינו נוכח מוחמד ברכה – אינו נוכח אליהו גבאי – אינו נוכח יצחק גלנטי – אינו נוכח צבי הנדל – אינו נוכח ג'מאל זחאלקה – אינו נוכח דב חנין – אינו נוכח ישראל חסון – אינו נוכח

דליה איציק: כאן ביקש חבר הכנסת גדעון סער – הוא טוען שהוא נשמע – – –

גדעון סער: – – –

איל ינון: (קורא בשמות חברי הכנסת) חבר הכנסת ישראל חסון אינו נוכח.

איל ינון: ואסל טאהא – אינו נוכח אחמד טיבי – אינו נוכח דוד טל – אינו נוכח אסתרינה טרטמן – אינה נוכחת אביגדור יצחקי – אינו נוכח אליהו ישי – אינו נוכח דני יתום – אינו נוכח אמנון כהן – אינו נוכח אביגדור ליברמן – אינו נוכח סופה לנדבר – אינה נוכחת גאלב מג'אדלה – אינו נוכח שרה מרום-שלו – אינה נוכחת סעיד נפאע – אינו נוכח חנא סוייד – אינו נוכח

גדעון סער: – – –

דליה איציק: אתה מפריע.

דליה איציק: זה אמצע ההצבעה.

איל ינון: (קורא בשמות חברי הכנסת) אפרים סנה – אינו נוכח

גדעון סער: – – –

דליה איציק: לא, לא.

דליה איציק: זה אמצע ההצבעה.

גלעד ארדן: – – –

איל ינון: (קורא בשמות חברי הכנסת) – אינו נוכח

דליה איציק: חבר הכנסת ארדן, אנחנו באמצע ההצבעה.

דליה איציק: בבקשה.

איל ינון: (קורא בשמות חברי הכנסת) – אינו נוכח

דליה איציק: פעם ראשונה ופעם שנייה.

דליה איציק: אנחנו באמצע הצבעה.

איל ינון: (קורא בשמות חברי הכנסת) עמיר פרץ – אינו נוכח אברהים צרצור – אינו נוכח סילבן שלום – אינו נוכח האם יש מישהו מבין חברי הכנסת הנמצאים באולם שלא קראתי בשמו ורוצה להצביע?

ישראל חסון: – – –

איל ינון: (קורא בשמות חברי הכנסת) ישראל חסון – נגד

דליה איציק: יש מישהו שלא קראו את שמו?

דליה איציק: כולם קראו.

דליה איציק: בבקשה, אדוני.

דליה איציק: תעברו לספירה.

איל ינון: תמה ההצבעה.

דליה איציק: התוצאה היא כזו: בעד – 51, נגד – 37.

דליה איציק: אין נמנעים?

דליה איציק: – אין נמנעים.

דליה איציק: כבוד השר כהן, אנחנו מאחלים לך בהצלחה.

זהבה גלאון: – – –

דליה איציק: אנחנו עוברים עכשיו להצבעה נוספת.

דליה איציק: נא לשבת.

דליה איציק: גברתי השרה, נא לשבת.

דליה איציק: אדוני ראש הממשלה, יש הצבעה נוספת.

דליה איציק: כבוד השר כהן.

דליה איציק: תודה שאתה מתקן אותי.

דליה איציק: אני צריכה הרי להושיב אותם.

דליה איציק: לא? השרה, נא לעלות.

קריאה: הודעה.

דליה איציק: מה נראה לכם, שאני לא יודעת?

דליה איציק: מי זה עומד שם?

דליה איציק: חבר הכנסת דוד אזולאי.

דליה איציק: השר כהן, זה במקרה גם קשור אליך – ההודעה הזאת.

דליה איציק: נא להקשיב.

דליה איציק: בבקשה.

רוחמה אברהם-בלילא: גברתי היושבת-ראש, אדוני ראש הממשלה, רבותי השרים, ראשית, הצלחה לך, השר איציק כהן.

רוחמה אברהם-בלילא: עם זאת אני מבקשת להביא בפני הכנסת הודעה – – –

דליה איציק: השר לשירותי דת.

רוחמה אברהם-בלילא: על ההודעה אין הצבעה.

רוחמה אברהם-בלילא: אני מתכבדת להודיע לכנסת, בהתאם לסעיפים 9(א), 9(ב) ו-11 לחוק הממשלה, התשס"א-2001, שהממשלה החליטה, בהתאם לסעיף 31(ד) לחוק-יסוד: הממשלה, להעביר ממשרד ראש הממשלה למשרד לשירותי דת את שטח הפעולה של הרשות הארצית לשירותי דת.

רוחמה אברהם-בלילא: העברת שטח הפעולה של הרשות הארצית לשירותי דת ממשרד ראש הממשלה למשרד לשירותי דת תיכנס לתוקפה לאחר שהכנסת תאשר את החלטת הממשלה בדבר הקמת המשרד לשירותי דת כאמור לעיל.

רוחמה אברהם-בלילא: ואנחנו הרגע, גברתי, הצבענו על ההקמה, כך שזו רק הודעה.

רוחמה אברהם-בלילא: אני מודה לך.

רוחמה אברהם-בלילא: תודה.

דליה איציק: ובכן, תודה.

דליה איציק: כאמור, אין צורך בהצבעה.

דליה איציק: [מס' מ/268; "דברי הכנסת", מושב שני, חוב' כ', עמ' 7412; נספחות.

דליה איציק: ]

דליה איציק: אנחנו עוברים להצעת חוק להסדרת תוצרת אורגנית (תיקון).

דליה איציק: מי מחליף אותי?

קריאה: – – –

דליה איציק: קריאה שנייה וקריאה שלישית.

דליה איציק: עכשיו אפשר להפריע ליושב-ראש הוועדה שמפריע באמצע ההצבעה.

גלעד ארדן: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, אני מתכבד להציג לפניכם את הצעת חוק להסדרת תוצרת אורגנית (תיקון), התשס"ח–2007.

גלעד ארדן: החוק להסדרת תוצרת אורגנית, התשס"ה–2005, נועד להסדיר את הייצור והשיווק של תוצרת חקלאית המשווקת כתוצרת אורגנית.

גלעד ארדן: הוא פורסם ב-9 ביוני 2005, ונקבע כי תחילתו תהיה שנה מיום פרסומו.

גלעד ארדן: החוק אוסר הצגה ומכירה של תוצרת חקלאית כתוצרת אורגנית אלא אם כן התקיימו התנאים שנקבעו בחוק.

גלעד ארדן: סעיף 15 של החוק מסמיך את שר החקלאות ופיתוח הכפר להתקין תקנות לביצוע החוק, ובכלל זה לעניין הנוהל האורגני, התנאים להקמת גוף אישור ובקרה שתפקידו לאשר כי בתוצרת מתקיימות ההוראות שנקבעו בחוק, נוהלי עבודתו והסדרת בדיקת תוצרת אורגנית.

גלעד ארדן: סעיף 20 של החוק קובע כי תקנות ראשונות לפי החוק, ובכלל זה תקנות הטעונות אישור ועדת הכלכלה של הכנסת, יותקנו בתוך שמונה חודשים מיום פרסומו, דהיינו עד 8 בפברואר 2006.

גלעד ארדן: מתברר שמלאכת התקנת התקנות הראשונות לפי החוק טרם הושלמה, דבר שקורה רבות לממשלת ישראל – שהיא לא עומדת בלוח הזמנים שהחוק מכתיב לה – ולמשרד החקלאות ופיתוח הכפר נדרש זמן נוסף כדי להשלימה.

גלעד ארדן: לאחר השלמת התקנת התקנות כאמור יידרשו עוד כמה חודשים להיערכות לקיום הוראות החוק בהתאם לתקנות שיותקנו.

גלעד ארדן: מוצע, לפיכך, לתקן את סעיף 20 של החוק ולדחות את מועד התקנת התקנות הראשונות לפי החוק, כך שיהיה אפשר להביא לאישור ועדת הכלכלה תקנות לעניין תוצרת מן הצומח עד 1 במרס 2008 ולעניין תוצרת מן החי עד 1 במרס 2009.

גלעד ארדן: ההבחנה בין שני סוגי התוצרת, מן הצומח ומן החי, נחוצה משום שצפוי שמלאכת התקנת התקנות בדבר תוצרת מן החי תימשך זמן רב יותר והיינו רוצים למנוע עיכוב בהתקנת התקנות לעניין תוצרת מן הצומח.

גלעד ארדן: כן מוצע כי תחילת החוק, למעט סעיף 20 האמור, תהיה ב-1 בספטמבר 2008, כלומר שישה חודשים לאחר המועד להבאת תקנות ראשונות לעניין תוצרת מן הצומח לאישור ועדת הכלכלה.

גלעד ארדן: נוסף על כך, שר החקלאות ופיתוח הכפר יהיה רשאי, באישור ועדת הכלכלה של הכנסת, לדחות, בצו, את מועד תחילתו של החוק בתקופה שלא תארך משישה חודשים, אם יתברר שיש צורך בתקופה נוספת כדי להשלים את אישור התקנות ואת ההיערכות ליישומן.

גלעד ארדן: להצעת החוק לא הוגשו הסתייגויות, ואני מבקש מכם לתמוך בה בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

גלעד ארדן: תודה.

יצחק זיו: תודה רבה.

יצחק זיו: מאחר שאין הסתייגות, אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שנייה.

יצחק זיו: הצבעה מס' 4 בעד סעיפים 1–3 – 18 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–3 נתקבלו.

יצחק זיו: בעד – 18, אין מתנגדים ואין נמנעים.

יצחק זיו: החוק התקבל בקריאה שנייה.

יצחק זיו: אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שלישית.

יצחק זיו: הצבעה מס' 5 בעד החוק – 16 נגד – אין נמנעים – אין חוק להסדרת תוצרת אורגנית (תיקון), התשס"ח–2008, נתקבל.

יצחק זיו: בעד – 16, אין מתנגדים ואין נמנעים.

יצחק זיו: אני קובע שהצעת החוק להסדרת תוצרת אורגנית (תיקון), התשס"ח–2008, התקבלה בקריאה שלישית.

יצחק זיו: הודעה לממלא-מקום יושב-ראש ועדת הכנסת, חבר הכנסת יעקב מרגי.

יצחק זיו: בבקשה.

): אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ועדת הכנסת החליטה בישיבתה ביום רביעי, י' באב התשס"ז, 25 ביולי 2007, להעביר את הצעת חוק זכויות הסטודנט בשירות מילואים, התשס"ו–2006, שמספרה פ/1139/17, לדיון בוועדת החוץ והביטחון לשם הכנתה לקריאה ראשונה.

): חבר הכנסת אלכס מילר, יוזם הצעת החוק, ביקש להעביר את הצעת החוק האמורה לדיון בוועדת החינוך, התרבות והספורט בנימוק שעניינה של הצעת החוק סוגיות אקדמיות הנדונות דרך קבע בוועדת החינוך.

): יושב-ראש ועדת החוץ והביטחון נתן את הסכמתו להעברת הצעת החוק.

): ועדת הכנסת ממליצה לכנסת לשנות את החלטתה ולהעביר את הצעת החוק האמורה מוועדת החוץ והביטחון לוועדת החינוך, התרבות והספורט, לשם הכנתה לקריאה ראשונה.

): אבקש את אישור הכנסת להמלצה זו.

): תודה.

יצחק זיו: תודה.

יצחק זיו: נעבור להצבעה.

יצחק זיו: הצבעה מס' 6 בעד הצעת ועדת הכנסת – 17 נגד – אין נמנעים – אין הצעת ועדת הכנסת להעביר את הצעת חוק זכויות הסטודנט בשירות מילואים, התשס"ו–2006, מוועדת החוץ והביטחון לוועדת החינוך, התרבות והספורט נתקבלה.

יצחק זיו: בעד – 17, אין מתנגדים ואין נמנעים.

יצחק זיו: ההצבעה אושרה.

יצחק זיו: הודעה לסגנית מזכיר הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה ראשונה, מטעם הכנסת:

ירדנה מלר-הורוביץ: הצעת חוק נכי המלחמה בנאצים (תיקון מס' 16) (חישוב הכנסה לנכה נצרך ולנכה נזקק), התשס"ח–2008; הצעת חוק להסדר ההימורים בספורט (תיקון מס' 5) (שימוש ביתרת הכנסות), התשס"ח–2008.

ירדנה מלר-הורוביץ: לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק מסחר אלקטרוני, התשס"ח–2008.

ירדנה מלר-הורוביץ: לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק העמותות (תיקון מס' 11), התשס"ח–2008, שהחזירה ועדת הפנים והגנת הסביבה.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יצחק זיו: תודה רבה.

יצחק זיו: [מס' כ/192; "דברי הכנסת", חוב' י"ב, עמ' 13216; נספחות.

יצחק זיו: ]

יצחק זיו: אנחנו עוברים להצעת חוק אגרה עבור רשות השידור (שינוי שיעורי הפחתת האגרה) (תיקוני חקיקה) (הוראת שעה), התשס"ח–2008, קריאה שנייה וקריאה שלישית.

יצחק זיו: אני מזמין את יושב-ראש ועדת הכלכלה, חבר הכנסת גלעד ארדן, להציג את הצעת החוק.

גלעד ארדן: אדוני היושב-ראש, תודה, כנסת נכבדה, אני מתכבד להביא לפני הכנסת את הצעת חוק אגרה עבור רשות השידור (שינוי שיעורי הפחתת האגרה), התשס"ח–2008, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

גלעד ארדן: הצעת החוק נועדה להקפיא את הפחתת תשלומי האגרה לרשות השידור בשנת 2008, כדי לעזור לרשות השידור להמשיך להתקיים ולעמוד ברפורמה הארגונית המתוכננת בשורותיה.

גלעד ארדן: בשנת 2003 תוקן חוק רשות השידור, התשכ"ה-1965, בסעיף 30 לחוק התוכנית להבראת כלכלת ישראל (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב והמדיניות הכלכלית לשנות הכספים 2003 ו-2004), התשס"ג–2003 (להלן: חוק תוכנית ההבראה), כך שסכום האגרה בעבור החזקת מקלט טלוויזיה הופחת בשיעור 10% בשנת 2004, בשיעור 11% בשנת 2005, בשיעור 12% בשנת 2006 ובשיעור 5% משנת 2007 ואילך.

גלעד ארדן: עקב כך, פחתה האגרה מ-515 ש"ח בשנת 2003 ל-350 ש"ח בשנת 2007.

גלעד ארדן: למי שלא זוכר, זה נעשה ביוזמתו של שר האוצר דאז, בנימין נתניהו.

גלעד ארדן: הוא שיזם את ההפחתה של האגרה מ-515 ש"ח ל-350 ש"ח בשנה.

גלעד ארדן: הוא לא ייקר את הלחם האחיד, אלא הפחית את סכום אגרת רשות השידור, אדוני יו"ר סיעת ש"ס.

גלעד ארדן: בסעיף 31 של חוק תוכנית ההבראה תוקנה גם פקודת התעבורה לעניין תוספת לאגרה בעבור רשות השידור המשולמת כחלק מאגרת הרשיון לרכב מנועי, ונקבעה בו הפחתה מקבילה של התוספת האמורה.

גלעד ארדן: לפיכך, אגרה זו פחתה מ-131 ש"ח בשנת 2003 ל-108 ש"ח בשנת 2007.

גלעד ארדן: מובן שבאחוזים ההפחתה משמעותית יותר, ובבקשה הביאו בחשבון שגם המדד עלה בשנים האלה.

גלעד ארדן: כאמור, ההפחתה באגרות האמורות, בשיעור של 5%, היתה אמורה להימשך גם בשנת 2008.

גלעד ארדן: בהקשר זה ראוי לציין, כי לפי מחקר שהוזמן על-ידי ועדת הכלכלה ממרכז המחקר והמידע של הכנסת, גובה האגרה הנוכחי בישראל, 350 שקלים בשנה, הינו הנמוך ביותר לעומת האגרות של 13 מדינות מערביות שנבחנו, ביניהן גרמניה, צרפת, אירלנד, בריטניה, צ'כיה, יפן ואחרות, זאת לאחר ניכוי ההבדלים הקיימים ברמות המחירים ובכוח הקנייה בין המדינות השונות.

גלעד ארדן: תיקוני החקיקה, שעיגנו את ההפחתות באגרות בעבור רשות השידור, נועדו להביא לייעול הרשות, ואין לי ספק שגם אם לא זכינו, לצערי, לראות בשנים שעברו התייעלות מספקת ברשות, הם היו יותר ממוצדקים.

גלעד ארדן: עם זאת, אין ספק שהפחתות אלה, שצמצמו משמעותית את הכנסות רשות השידור, העמיקו את הגירעונות הגבוהים של הרשות והקשו על רשות השידור למלא את תפקידיה, המוטלים עליה על-פי חוק רשות השידור.

גלעד ארדן: עתה נראה כי המצב הכלכלי הנוכחי של רשות השידור, בשילוב עם המשך ההפחתה, עלול להביא לקריסה מוחלטת של רשות השידור בטווח המיידי ולסגירתו של השידור הציבורי, וכמובן, כתוצאה עקיפה גם לשליחתם של אלפי עובדים אל מעגל האבטלה.

רונית תירוש: – – –

גלעד ארדן: כל השאלות האלו, המוצדקות, חברת הכנסת תירוש, נשאלות ויישאלו במסגרת הדיונים שיתקיימו בשבועות הקרובים בחוק רשות השידור החדש וברפורמה הנדרשת ובמבנה הניהולי החדש וקבלת ההחלטות והתקציב והתקציב לשעה והשכר – כל השאלות האלה טובות וחשובות, ואני מבטיח לך שנשאל אותן ונקבל תשובות.

גלעד ארדן: חברי חברי הכנסת, נוכח חשיבות קיומו של השידור הציבורי, וייחודו לעומת השידור המסחרי, ובהתחשב בכך שבימים אלה ממש מבוצעים מהלכים שונים שמטרתם להביא להבראתה של רשות השידור, מוצע בהצעת חוק זו להקפיא, אך ורק כהוראת שעה, את ההפחתה של האגרות בשנת 2008 ולהמשיך בהפחתות משנת 2009 ואילך.

גלעד ארדן: בעת הכנת הצעת חוק זו לקריאה הראשונה קיבלה הוועדה את הצעתי וקבעה כי ההפחתה בשנת 2009 תהיה בגובה של 8% במקום 5%.

גלעד ארדן: זאת כפיצוי לציבור על הקפאת ההפחתה לשנת 2008, שנעשית אך ורק כדי להציל את רשות השידור ואת השידור הציבורי מהקריסה הכלכלית שכל אנשי המקצוע צופים לה בטווח המיידי.

גלעד ארדן: עם זאת, השר הממונה על רשות השידור, באישור ועדת הכלכלה של הכנסת, יהיה רשאי לקבוע, בצו, כי שיעור ההפחתה בשנת 2009 יעמוד שוב על 5%.

גלעד ארדן: הוראה זו מטרתה להוציא מבית זה מסר ברור, שלפיו אנו נעמוד על המשמר ולא נאפשר הזרמת כסף נוסף לרשות השידור – אני חוזר, לא נאפשר הזרמת כסף נוסף לרשות השידור – אלא אם כן הכנסת תיווכח שאכן מבוצעים צעדים אמיתיים ורציניים, גם אם כואבים לכולנו, להבראת הרשות, שוב, מתוך ראיית חשיבותו של השידור הציבורי וחשיבות המשך קיומה של רשות השידור לטובת אזרחי המדינה ולטובת הערכים שכולנו רוצים להנחיל לאזרחי המדינה ולדור הבא של מדינת ישראל.

גלעד ארדן: אבקש מחברי הכנסת לקבל את הצעת החוק בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

גלעד ארדן: תודה רבה.

יצחק זיו: תודה רבה.

יצחק זיו: להצעת החוק הסתייגויות.

יצחק זיו: אני מזמין את חבר הכנסת חיים אורון לנמק את הסתייגותו.

חיים אורון: מוותר.

יצחק זיו: תודה רבה.

יצחק זיו: אני מזמין את חבר הכנסת איתן כבל – אינו נוכח.

יצחק זיו: אם כך, אין הסתייגויות.

יצחק זיו: אנחנו מצביעים על החוק בקריאה שנייה.

יצחק זיו: הצבעה מס' 7 בעד סעיפים 1–3 – 16 נגד – 6 נמנעים – אין סעיפים 1–3 נתקבלו.

יצחק זיו: בעד – 16, נגד – 6, אין נמנעים.

יצחק זיו: ההצעה אושרה בקריאה שנייה.

יצחק זיו: אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שלישית.

יצחק זיו: הצבעה מס' 8 בעד החוק – 19 נגד – 4 נמנעים – אין חוק אגרה עבור רשות השידור (שינוי שיעורי הפחתת האגרה) (תיקוני חקיקה) (הוראת שעה), התשס"ח–2008, נתקבל.

יצחק זיו: 19 בעד, ארבעה נגד, אין נמנעים.

יצחק זיו: החוק אושר בקריאה שלישית.

יצחק זיו: חבר הכנסת חיים אורון, בבקשה.

חיים אורון: אני רוצה להודות לחברי הכנסת שחברו להגשת החוק: זבולון אורלב, דב חנין, שלי יחימוביץ ואיתן כבל.

חיים אורון: אני רוצה להודות ליושב-ראש ועדת הכלכלה – אף-על-פי שיכול להיות שהוא לא אוהב את התודה הזאת – חבר הכנסת גלעד ארדן, על כך שקידם את החוק בקצב שיאפשר לרשות לממש את האגרה בנזק מינימלי מייד בראשית השנה.

חיים אורון: ובעיקר אני רוצה לומר לחברי הכנסת שזה צעד ראשון, ואני לא בטוח שהגדול והקשה מצעדים שאם הכנסת לא תהיה שותפה להם בחודשים הקרובים, גם בצד חקיקת החוק, שהעבודה עליו למיטב הבנתי תתחיל מחר, וגם בוועדה וגם בגיבוי למשא-ומתן שמתנהל עכשיו בין ציבור העובדים של הרשות למשרד האוצר ולהנהלת רשות השידור כך שהרפורמה תצא אל הפועל; אם לא נלך במקביל לכל הנושאים הללו, הסכנה שיושב-ראש הוועדה תיאר אותה היא מוחשית מאוד, ואז עלול להיווצר מצב שהסעיפים שמופיעים בחוק שקיבלנו עכשיו, של הפחתה גדולה יותר, יהפכו למיותרים.

חיים אורון: אני מקווה מאוד שמה שיובא לכאן במסגרת חוק רשות השידור יהיה אגרה סבירה ברמה סבירה לאורך שנים.

חיים אורון: תודה רבה.

יצחק זיו: תודה רבה לחבר הכנסת חיים אורון.

יצחק זיו: [מס' כ/111; "דברי הכנסת", ה-16, מושב רביעי, חוב' ח', עמ' 27410.

יצחק זיו: ]

יצחק זיו: הודעת ועדת החינוך, התרבות והספורט על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק לתיקון פקודת הכלבת (מס' 5) (בידוד בעל-חיים), התשס"ו–2005.

יצחק זיו: אני מזמין את יושב-ראש ועדת החינוך, התרבות והספורט, חבר הכנסת מיכאל מלכיאור, למסור את ההודעה.

יצחק זיו: בבקשה.

מיכאל מלכיאור: כבוד היושב-ראש, עמיתי חברי הכנסת, הריני מתכבד להודיע כי בהתאם להוראות חוק רציפות הדיון בהצעות חוק, התשנ"ג–1993, החליטה ועדת החינוך של הכנסת ביום כ"ג בטבת התשס"ח, 1 בינואר 2008, להודיע לכנסת שברצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק לתיקון פקודת הכלבת (מס' 5) (בידוד בעל-חיים), התשס"ו–2005, של חברי הכנסת יולי יואל אדלשטיין, אחמד טיבי ואיתן כבל.

מיכאל מלכיאור: הצעת חוק לתיקון פקודת הכלבת (מס' 5) (בידוד בעל-חיים), התשס"ו–2005, התקבלה בקריאה הראשונה ביום כ' בכסלו התשס"ו, בעת כהונתה של הכנסת השש-עשרה.

מיכאל מלכיאור: בהתאם להצעת החוק, בידוד של בעל-חיים בשל נשיכת אדם יימשך עשרה ימים מאירוע הנשיכה ולא עשרה ימים מיום התחלת המעצר, כפי שקובעת הפקודה כיום.

מיכאל מלכיאור: כן מוצע לקבוע, כי החובה להביא בעל-חיים שנשך אדם למאורת בידוד תהיה במשך 24 שעות מיום אירוע הנשיכה ולא 24 שעות מיום שנודע לבעלים של בעל-החיים על אירוע הנשיכה.

מיכאל מלכיאור: לאור הדברים האמורים, אני מבקש מחברי הכנסת לתמוך בהצעת הוועדה להחיל דין רציפות על הצעת החוק.

מיכאל מלכיאור: אני מקווה שלא יהיה חוק גם על מקרה שאדם נושך בעל-חיים, אבל זה כבר סיפור אחר.

יצחק זיו: תודה רבה לחבר הכנסת מיכאל מלכיאור.

יצחק זיו: להזכירכם, על-פי חוק רציפות הדיון בהצעת חוק, רשאית סיעה להציע בתוך שבועיים שדין הרציפות לא יחול על הצעת החוק.

יצחק זיו: חברי הכנסת, תם סדר-היום.

יצחק זיו: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום שלישי, ח' בשבט התשס"ח, 15 בינואר 2008, בשעה 16:00.

יצחק זיו: ישיבה זו נעולה.