ישיבת מליאה, כנסת 16, פרוטוקול מספר הישיבה המאתיים-וארבעים-וארבע של הכנסת השש-עשרה, 2005-05-09 00:00

ראובן ריבלין: רבותי, חברות וחברי הכנסת הנכבדים, היום יום שני, ל' בניסן התשס"ה, 9 בחודש מאי 2005.

ראובן ריבלין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת המיוחדת שנתכנסה בהמרצתם של 75 חברי כנסת.

ראובן ריבלין: אולם בטרם ניגש לסדר-היום - חברי הכנסת, אנו מקיימים ישיבה זו בפגרה ביום שבו מציין העולם החופשי את הניצחון הגדול על גרמניה הנאצית.

ראובן ריבלין: אווירת השמחה שגרפה את העולם היתה מלווה בהרבה כאב, כאבו של העם היהודי.

ראובן ריבלין: עבורו, עבור עמנו, הניצחון איחר לבוא, איחר מאוד.

ראובן ריבלין: בימי הזוועה, בגטאות ובמחנות הריכוז, בידיעה שהעולם התנכר להם והפקירם לגורלם, למדה שארית הפליטה שאסור עוד להיות מיעוט בארץ לא להם.

ראובן ריבלין: רק בארץ משלהם ויחד עם אחיהם, יוכלו לשקם את עצמם.

ראובן ריבלין: עם שובה מפגרת החורף, ביום שלישי הבא, תקיים הכנסת ישיבה מיוחדת לרגל מלאות 60 שנה לניצחון הגדול על גרמניה הנאצית.

ראובן ריבלין: חברי הכנסת, אני מודה לכם מאוד.

ראובן ריבלין: הודעה למזכיר הכנסת, בבקשה.

אריה האן: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבד להודיע, כי הונחו על שולחן הכנסת - דוח שנתי 55ב של מבקר המדינה לשנת 2004 ולחשבונות שנת הכספים 2003, והערות ראש הממשלה לדוח זה.

אריה האן: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה למזכיר הכנסת.

ראובן ריבלין: יישום דוח-דברת ומוכנות מערכת החינוך הערבית ליום לימודים ארוך

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, שלושה נושאים על סדר-היום בתחילת ישיבה זו, שמתייחסים כולם למשרד החינוך ולנושא של דוח-דברת ופיטורי המורים.

ראובן ריבלין: כמו כן, הטיפול בפרשת הקברים בכביש 6, שהוא נושא אחר, וגם עליו תשיב שרת החינוך.

ראובן ריבלין: ובכן, אנחנו נתחיל בשני הנושאים הראשונים: הפיטורים ההמוניים של המורים ויישום דוח-דברת.

ראובן ריבלין: אני מתכבד להזמין את חבר הכנסת יוסי שריד, ראשון הדוברים, על מנת שיביא את דברן של סיעות יחד--שינוי--חד"ש-תע"ל--בל"ד בנושא הפיטורים ההמוניים של המורים.

ראובן ריבלין: לכל אחד מהדוברים - עשר דקות.

אילן שלגי: אדוני היושב-ראש, מה עם מפלגת העבודה?

אילן שלגי: אף נציג מהמפלגה השנייה בגודלה בכנסת - - -

ראובן ריבלין: חבר הכנסת שלגי, השומר מפלגת העבודה אנוכי?

ראובן ריבלין: אני על כל פנים משתדל לשמור על כולם, ואני בטוח שמפלגת העבודה נמצאת במצב שהיא מוכנה לקראת הופעתה כאן במליאה.

גדעון סער: יש בחירות, פריימריס.

יוסי שריד: אדוני היושב-ראש, אני חושב ששאלתו של חבר הכנסת אילן שלגי דווקא במקומה.

יוסי שריד: אבל, היא צריכה לחול לא רק על מפלגת העבודה.

יוסי שריד: גם הנוכחות האחרת, בלשון המעטה איננה מרשימה באופן מיוחד.

יוסי שריד: אני במשקפי קריאה, אבל נדמה לי שגם ממפלגות עוד יותר גדולות יש נציג אחד.

גדעון סער: בוא נגיד שמבין אלה שביקשו את כינוס המליאה בנושא הזה, אני לא רואה את אלה שביקשו.

יוסי שריד: אני יכול לתאר לעצמי - - -

ראובן ריבלין: אדוני יושב-ראש הקואליציה, אם לאדוני יש אלו הוראות מקדמיות - - -

גדעון סער: אני יודע שתמיד חבר הכנסת שריד אוהב להטיף מוסר לאחרים.

ראובן ריבלין: אבל, עכשיו זה זמנו ואני אגן על זכותו לומר ולהטיף את כל מה שעולה על רוחו באותן דקות העומדות לרשותו.

ראובן ריבלין: בהחלט, יש לנו בעיה כאשר 75 חברי הכנסת מבקשים לכנס את הכנסת ואולי 10% מהם נמצאים במליאה.

ראובן ריבלין: זו בעיה, ואנחנו התרענו על כך פעמים מספר, אותם אלה שהם נאמני הבית.

ראובן ריבלין: אבל, זה דרכו של עולם וזו דרכה של הכנסת.

יוסי שריד: אדוני היושב-ראש, עוד הערה אחת בעניין זה, אם יורשה לי.

יוסי שריד: אני יכול לתאר לעצמי שלו לא היה מדובר במורים, אלא היה מדובר בציבורים אחרים, נניח ציבורים גדולים שיש להם מאחזים במרכזי מפלגות - מה דעתך על הרעיון?

גדעון סער: יש הרבה מורים במערכת - - -

יוסי שריד: אני מניח שהנוכחות כאן היתה יותר גדולה והתכונה וההתעניינות והמעורבות - - -

ראובן ריבלין: אנחנו יכולים להביא את חברי הכנסת למליאה?

ראובן ריבלין: לא יכולים להכריח אותם.

ראובן ריבלין: על כל פנים, יש 40 חברי כנסת בבניין.

יוסי שריד: אדוני היושב-ראש, מכל מקום, כאשר ביקשנו לכנס את הכנס המיוחד הזה, לא מעט אנשים שאלו אותנו, מה החיפזון הזה לכם?

יוסי שריד: הרי בשבוע הבא הכנסת בלאו הכי מתכנסת ואפשר לדחות את זה בשבוע.

יוסי שריד: אני שוב מרשה לעצמי להניח, שלו היה מדובר בציבורים אחרים בעלי אופי שונה, השאלה הזאת בכלל לא היתה נשאלת.

יוסי שריד: אבל מכיוון שמדובר במורים, ומורים הפכו להיות שק חבטות לאומי, ומשום שמדובר במורים ויש איזו הנחה מובלעת מיניה וביה שמורים הם מורות, ומורות בדרך כלל נחשבות משום מה מפרנסות שניות, אז זה לא כל כך נורא ואפשר לדחות.

יוסי שריד: אבל, אי-אפשר לדחות, משום שבינתיים הולכות ונקבעות עובדות מוגמרות בשטח, אדוני היושב-ראש.

יוסי שריד: האמת היא שהכנסת היתה צריכה להתכנס כבר בשבוע שעבר, אבל בגלל לוח זמנים מסוים זה לא יכול היה להתבצע.

יוסי שריד: אדוני היושב-ראש, אני מתקשה לעקוב אחרי הגרסאות של משרד החינוך, ואני עושה מאמץ; זה לא משום שאינני מתאמץ.

יוסי שריד: משרד החינוך מתקשה - זה אומנם ביטוי ששאול מתחומים אחרים, אבל משרד החינוך מתקשה לייצב גרסה, כך נגדיר את זה.

יוסי שריד: מה זאת אומרת?

יוסי שריד: משרד החינוך למשל אומר כל הזמן: אנחנו לא בעד הפיטורים, אנחנו לא בעד הקיצוצים - ותיכף נדבר על קיצוצים.

יוסי שריד: זו גזירה שנפלה על המשרד משמים.

יוסי שריד: אנחנו נגד קיצוצים.

יוסי שריד: אנחנו בעד קיצוצים, אנחנו בעד פיטורים?

יוסי שריד: מה פתאום?

יוסי שריד: אנחנו בעד המורים, אנחנו נגד קיצוצים.

יוסי שריד: יש איזה כוח עליון שמאלץ אותנו לקצץ, לפטר.

יוסי שריד: מיהו הכוח העליון הזה?

יוסי שריד: הממשלה.

יוסי שריד: מי בעיקר בממשלה?

יוסי שריד: משרד האוצר.

יוסי שריד: זאת אומרת, שגם משרד החינוך יודע ואומר, גם אם הוא לא אומר את זה במפורש, שהפיטורים האלה, כמו הקיצוצים, הם לרעת מערכת החינוך.

יוסי שריד: עכשיו, אין דבר כזה ממשלה ומשרד האוצר.

יוסי שריד: האחריות למערכת החינוך מוטלת בראש ובראשונה על משרד החינוך ועל שרת החינוך, והם לא יכולים לגלגל את זה לשום מקום.

גדעון סער: האחריות היא של הממשלה כולה.

יוסי שריד: ואם משרד החינוך משוכנע שהוא נאלץ, על-כורחו, לעשות מעשים שהם לרעת מערכת החינוך, הוא פשוט לא יכול לעשות אותם.

יוסי שריד: מה דעתכם על הרעיון?

יוסי שריד: מה דעתך, אדוני היושב-ראש, על הרעיון, ששרת החינוך, שכנראה חושבת שזה לא דבר טוב, תבוא למשרד האוצר ותגיד: אני פשוט לא עושה את זה, כי אני, כשרת החינוך האחראית על מערכת החינוך, לא רשאית לעשות את הדבר הזה?

יוסי שריד: לפעמים מרוב מורים לא רואים את המורה.

יוסי שריד: מדי יום ביומו מתפרסמים סיפורים כאלה ואחרים על מורים ומורות.

יוסי שריד: הבוקר קיבלתי מכתב – אני לא בטוח שאני יכול לציין את זהותו של הכותב, כי אני לא בטוח שזה חפצו – מאדם בן 46 מאחד המקומות בצפון הארץ.

יוסי שריד: הוא כותב מכתב שגרתי, אני בטוח שמכתבים כאלה נכתבים בהמונים: "בימים אלו הזמינה אותי המנהלת שלי לשיחה, כולי נרעד וחושש למהלכים הבאים בחיי.

יוסי שריד: 23 שנים, כמעט 24, אני במערכת החינוך.

יוסי שריד: אני בן 46.

יוסי שריד: זה עתה סיימתי את שירות המילואים, לא יקראו לי עוד, וכעת אני, שאת כל חיי עשיתי בצבא ובחיים האזרחיים בתחום החינוך, עשוי למצוא את עצמי מפוטר.

יוסי שריד: מה עלי לעשות בשלב הזה?

יוסי שריד: אני רואה את משפחתי מתרסקת.

יוסי שריד: אין לי את הכוחות לעמוד בכך.

יוסי שריד: לא פשעתי ולא עשיתי דבר-מה שחורג וגורם לי למצוא את עצמי מחוץ לשליחות המיוחדת בתחום החינוך".

יוסי שריד: אדוני היושב-ראש, מדובר באדם בן 46.

יוסי שריד: אינני מכיר אותו.

יוסי שריד: לזה אני אצרף סיפור של מורה שהתפרסם אתמול בעיתון "הארץ".

יוסי שריד: יערה פלג, בת 36, עבדה תשע שנים כמחנכת כיתות א'--ג' בבית-הספר היסודי "הר גילון" במועצת משגב.

יוסי שריד: היא בעלת תואר שני.

יוסי שריד: היא צעירה.

יוסי שריד: השחיקה שמאפיינת מורות בנות 50 ויותר עוד רחוקה ממנה, והיא אינה מצליחה להיזכר בתלונות או בטענות.

יוסי שריד: היא קיבלה מכתב מהמפקחת.

יוסי שריד: היא טוענת, וניכרים דברי אמת, שהמפקחת מעולם לא ביקרה אצלה באחד מן השיעורים.

יוסי שריד: אשה צעירה בת 36.

יוסי שריד: אין עליה שום טענות.

יוסי שריד: הרי לכל אחד יש תיק אישי.

יוסי שריד: היא שחוקה?

יוסי שריד: יערה פלג, בת 36, תשע שנים מחנכת, היא שחוקה?

יוסי שריד: ואז לא זו בלבד שמפטרים, מפטרים וגם מכפישים.

יוסי שריד: הרי האנשים האלה, שיצאו בגילם – ניחא בת 36, גם זה לא פשוט ולא קל – אדם בן 46 יבוא לאיזה מקום וירצה להתקבל לעבודה.

יוסי שריד: הוא לא שחוק.

יוסי שריד: הוא לא שחוק יותר מהרבה חברי כנסת, מהרבה חברי ממשלה.

יוסי שריד: הוא יגיש את קורות החיים שלו, יקראו שם – אה, אתה מורה מפוטר, זאת אומרת אתה המורה התשוש, השחוק, שתרומתו למערכת פחותה.

יוסי שריד: מי קובע מי המפוטרים בכלל?

יוסי שריד: איך יודעים בכלל?

יוסי שריד: אני שואל אותך, אדוני היושב-ראש, האם רק משום שאני חשדן חסר תקנה אני מעלה בדעתי שיש מורים שהם יותר מחוסנים – למה?

יוסי שריד: כי יש להם יותר מעמד בעיר; למה?

יוסי שריד: כי האח שלהם או האחות שלהם הם חברי מועצת העיר; למה?

יוסי שריד: משום שלמפקחת, שגם היא לא מלאך, או למפקח, יש חשבון אישי; למה?

יוסי שריד: כי המנהל לא כל כך מרוצה מהמורה הזה, ולאו דווקא בגלל הכישורים הפדגוגיים שלו.

יוסי שריד: מי בכלל קובע?

יוסי שריד: איך אפשר בכלל להתגונן?

יוסי שריד: מספרים לנו על ועדות הערר.

יוסי שריד: שם זה סרט נע, שלוש-ארבע דקות.

יוסי שריד: מי יכול בכלל לטעון?

יוסי שריד: מי יכול להגן על עצמו בנסיבות כאלה?

יוסי שריד: אולי שאלו פעם את פי התלמידים?

יוסי שריד: גם לתלמידים יש מה לומר בעניין זה.

יוסי שריד: לא רק את פי התלמידים, אבל גם את פי התלמידים.

יוסי שריד: מי קובע בכלל מי האנשים התשושים האלה?

יוסי שריד: אבל כל העניין, וגם כל מה שנקרא רפורמה, הפך להיות תעתוע.

יוסי שריד: זה בעברית יפה, תעתוע.

יוסי שריד: בעברית פחות יפה - הרי כל העניין הפך להיות בלוף.

יוסי שריד: כל עניין הרפורמה הפך להיות בלוף, והוא לא נועד להיות כזה.

יוסי שריד: אולי לא התכוונו שהוא יהיה כזה, אבל הוא הפך להיות בלוף.

יוסי שריד: איך אני יודע?

יוסי שריד: בארבע השנים האחרונות קוצצו במשרד החינוך 16 קיצוצים.

יוסי שריד: 16 קיצוצים בארבע שנים, קל אפילו לחלק את זה, זה ארבעה קיצוצים בשנה.

יוסי שריד: אפשר בכלל לנהל מערכת?

יוסי שריד: אבל זה האוצר, זה גורם חיצוני, זה כוח עליון, זה איתני טבע.

יוסי שריד: 16 קיצוצים.

יוסי שריד: אני חושב שקוצצו בין 3 ל-4 מיליארדי שקלים בבסיס התקציב, מי בכלל יכול לדעת?

יוסי שריד: כאשר מבצעים את הרפורמה הרי לא מחזירים אפילו את 3 או 4 מיליארדי השקלים של הקיצוצים.

יוסי שריד: בוודאי לא בשנים הראשונות, אין שום מחויבות לזה.

יוסי שריד: בוודאי לא בשנה הבאה.

יוסי שריד: זאת אומרת שלכאורה, לאחר שמבצעים את הרפורמה, המהפכה הגדולה, במקרה הטוב – וזה לא המקרה שלפנינו – חוזרים ל-2001-2002.

יוסי שריד: אז איפה הרפורמה?

יוסי שריד: הרי גם ב-2001 וב-2002 היו בעיות רציניות, ויש בעיות רציניות במערכת החינוך.

יוסי שריד: אז על מה מדובר כאן?

יוסי שריד: האם יכולה להיות רפורמה תוך כדי קיצוצים?

יוסי שריד: האם יכולה להיות רפורמה כאשר גורעים, לוקחים מתלמידי ישראל יותר ויותר שעות בכל שנה ושנה?

יוסי שריד: הרי בשנה האחרונה, למי שאינו יודע, וצריך להזכיר את זה בכל פעם, בפעם הראשונה בתולדות המדינה, במשך 57 שנים, לקחו שבע שעות מכל תלמיד ותלמידה.

יוסי שריד: ועכשיו, כאשר מבצעים את הרפורמה, מחזירים?

יוסי שריד: יש התחייבות להחזיר בשנה הבאה את שבע השעות?

יוסי שריד: יותר מזה, בשנה הבאה עומדים לקצץ פעם נוספת.

יוסי שריד: יש פה בכלל דבר מוזר.

יוסי שריד: אומרים למורים: אם תתיישבו למשא-ומתן, יכול להיות שנבטל את הפיטורים, או חלק ניכר מן הפיטורים.

יוסי שריד: אני לא מבין.

יוסי שריד: אם הפיטורים נחוצים - ממה נפשך?

יוסי שריד: אם הם נחוצים, אם המורים האלה תשושים, אם הם שחוקים, אם תרומתם למערכת פחותה – כל הדמגוגיה המזיקה הזאת, הרי זאת דמגוגיה מזיקה – אז למה פתאום יחזירו אותם?

יוסי שריד: אם זה לטובת המערכת, צריך להוציא אותם.

יוסי שריד: צריך להוציא אותם בתנאים הוגנים, בתנאים הגיוניים, אבל צריך להוציא אותם.

יוסי שריד: לא, הממשלה מאיימת על המורים ואומרת להם: אם תקבלו את הרפורמה - זה לא כניסה למשא-ומתן - לא נפטר.

יוסי שריד: שמעת פעם שמנהלים משא-ומתן בתנאים כאלה, אדוני היושב-ראש?

יוסי שריד: זה מתקבל על הדעת?

יוסי שריד: מהי כאן הגרסה של משרד החינוך, המורים האלה טובים או לא טובים?

יוסי שריד: הם שחוקים?

יוסי שריד: הם צריכים ללכת?

יוסי שריד: הם צריכים להישאר?

יוסי שריד: הם יכולים להישאר?

יוסי שריד: הממשלה נוקמת בציבור המורים אם לא יקבלו את הרפורמה?

יוסי שריד: אין נקמות בחינוך.

יוסי שריד: במי נוקמים בסופו של דבר?

יוסי שריד: הרי אם הנקמה תצא אל הפועל, ייגרעו עוד שעות.

יוסי שריד: פיטורי מורים זה פחות שעות.

יוסי שריד: אז האוצר ומשרד החינוך מתנקמים בילדי ישראל על זה שציבור המורים, בתנאים הנוכחיים, איננו מסוגל – לפי דעתי בצדק – להתיישב ולנהל משא-ומתן ברצינות ובתום לב?

יוסי שריד: מהי הגרסה?

יוסי שריד: מה עומדים לעשות כאן?

יוסי שריד: הרפורמה הזאת היא תעתוע.

יוסי שריד: אדוני היושב-ראש, האם אתה יודע להגיד לי כמה הרפורמה הזאת עולה?

יוסי שריד: אף אחד לא יודע.

יוסי שריד: מה ההשקעה שצריך להשקיע ברפורמה הזאת?

יוסי שריד: אף אחד לא יודע.

יוסי שריד: מכיוון שאף אחד לא יודע מה ההשקעה, גם אף אחד לא יודע מה צריכה להיות ההקצאה.

יוסי שריד: אין שום מושג.

יוסי שריד: זאת אומרת, לא יודעים מה ההשקעה הכללית, סך הכול, ברפורמה, לא יודעים מהו לוח הזמנים ולא יודעים מהו מוקדם ומאוחר.

יוסי שריד: אני רוצה להגיד מה כן צריך לעשות.

יוסי שריד: קודם כול, משרד החינוך, שרת החינוך, צריכים להבהיר באופן חד-משמעי ובלא תנאי, שלא תהיה רפורמה בכפייה.

יוסי שריד: לא תהיה רפורמה בכפייה, פירושו של דבר – לא תהיה רפורמה בחקיקה.

יוסי שריד: בלי זה, לפי דעתי לא יהיה אפשר לפתח משא-ומתן משמעותי שיהיו לו תוצאות חיוביות.

יוסי שריד: לא תהיה רפורמה בכפייה.

יוסי שריד: לא תהיה רפורמה באיומים.

יוסי שריד: לא תהיה רפורמה בהכפשות.

יוסי שריד: הרי אי-אפשר לצאת למלחמה – להבדיל אלף אלפי הבדלות – בלי חיילים.

יוסי שריד: אי-אפשר לצאת לרפורמה במערכת החינוך בלי המורים, זה לא מתקבל על הדעת.

יוסי שריד: שנית, לא מתחילים בגזירות, שרת החינוך.

יוסי שריד: הרי מי מאמין לכם?

יוסי שריד: האמון בארץ מוצג באופן מיוחד ונותנים לממשלות אשראי כזה?

יוסי שריד: לא מתחילים בגזירות.

יוסי שריד: חובת הראיה היא לא על המורים, חובת הראיה היא על הממשלה.

יוסי שריד: אנחנו גם מכירים את מדיניות הממשלה בכללותה ואנחנו לא יכולים לנתק את הרפורמה הזאת מהשקפת העולם החברתית-החינוכית של הממשלה, כפי שהיא באה לידי ביטוי בכל יום בתחומים שונים.

יוסי שריד: משרד החינוך, שחובת הראיה היא עליו, צריך לקחת x מקומות – נניח 20 מקומות – בלי קשר למורים בכלל – את אחראית למערכת החינוך – ולהגיד: אני אראה לכם איך מבצעים רפורמה: באותם מקומות אני מחילה את חוק חינוך חובה חינם מגיל שלוש.

יוסי שריד: אהה, זה משהו, איש כמוני יגיד, הממשלה בסדר – היא לא פותחת בגזירות.

יוסי שריד: יכול להיות שלאחר הגזירות לא יקרה שום דבר.

יוסי שריד: מנין לנו?

יוסי שריד: למה, מכיוון שמישהו הבטיח הבטחות ערטילאיות שאין להן שום מימוש?

ראובן ריבלין: חבר הכנסת הנכבד, אין לי כל ספק שאדוני יכול לעמוד כאן ולדבר בנושא החינוך שעות רבות, כפי שגם שרת החינוך יכולה, אבל אנחנו מוגבלים בזמן.

יוסי שריד: משרד החינוך, שרת החינוך, יגידו: באותם מקומות אנחנו מוכיחים לכם שהוספנו שעות למערכת.

יוסי שריד: אחרי 16 קיצוצים, הנה – הוספנו שעות.

יוסי שריד: הרי ברור שרפורמה כרוכה בתוספת, היא לא יכולה להיות כרוכה בקיצוץ.

יוסי שריד: היא כרוכה בתוספת, הנה, אנחנו מוסיפים.

יוסי שריד: הנה, צמצמנו את מספר הילדים בכיתות, אנחנו מוכיחים לכם.

יוסי שריד: הנה, הכנו את כל התנאים הסביבתיים והפדגוגיים לקליטת יום חינוך ארוך.

יוסי שריד: הרי יום חינוך ארוך אינו יכול להיות מוברג אך ורק באופן מלאכותי; הוא צריך להיות מוברג לסביבה שמסוגלת לקלוט אותו.

יוסי שריד: הנה, הכנו לכם, בואו תראו דוגמה – תערוכה – לפניכם.

יוסי שריד: הנה, כל התנאים הוכשרו; הקרקע מוכשרת.

יוסי שריד: ואז תקראו למורים: תצטרפו לזה.

יוסי שריד: אני בטוח שאז גם המורים לא יוכלו לעמוד מנגד.

ראובן ריבלין: אני מודה מאוד לחבר הכנסת שריד.

ראובן ריבלין: האם גברתי מבקשת לענות על שני הנושאים יחד?

לימור לבנת: יש שלוש הצעות בנושא זה.

ראובן ריבלין: יש הצעה נוספת, אבל לא ממש באותו עניין.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, בבקשה.

ראובן ריבלין: לאחר מכן תשיב השרה על שני הנושאים האלה.

ראובן ריבלין: לגברתי השרה שלוש הצעות להשיב עליהן היום, הנושא של שתיים מהן הוא דוח-דברת.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת זחאלקה, בשם סיעות בל"ד—שינוי--יחד--חד"ש-תע"ל, בבקשה.

ג'מאל זחאלקה: כבוד היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, כאשר עלה לראשונה הדיון בכנסת בעניין דוח-דברת הבענו, חבר הכנסת יוסי שריד, אנוכי וגם אחרים, חשש שמא יתחילו ביישום ויסתפקו בפיטורי מורים ובקיצוצי שעות.

ג'מאל זחאלקה: את הדברים האחרים – יום חינוך ארוך, חינוך חינם לבני שלוש – לא נראה בקדנציה שלנו בכנסת, ואפילו לא בקדנציה הבאה.

ג'מאל זחאלקה: ואומנם אנחנו רואים שכך הם הדברים.

ג'מאל זחאלקה: יישום דוח-דברת, במיוחד יום חינוך ארוך, דורש השקעה בתשתיות.

ג'מאל זחאלקה: כלומר, אם אתה משאיר את התלמידים בשעות אחר-הצהריים, ואין תנאים פיזיים, אין תוכניות מתאימות, אין מורים שקיבלו הכשרה לצורך העניין, זה יהפוך למעמסה במקום לברכה.

ג'מאל זחאלקה: התלמידים לא יאהבו זאת, והמורים יצטרכו לעבור קורסים של גישור, כי לתלמידים לא יהיה מה לעשות, הם יהיו עצבניים בשעות אחר-הצהריים והמורים יעסקו בעיקר בהתמודדות עם ריבים בין התלמידים.

ג'מאל זחאלקה: אני אומר את הדברים לא מתוך נבואה, אלא מתוך ידיעה – במקומות שבהם תלמידים נשארים שעות ארוכות בבית-הספר בלי תנאים מתאימים, זה מה שמקבלים.

ג'מאל זחאלקה: לעומת זאת, בבתי-ספר שיש בהם תנאים נאותים, תוכניות מתאימות, התלמידים, גם אם הם חוזרים הביתה ב-15:30 או ב-16:00, הם חוזרים רעננים.

ג'מאל זחאלקה: אפשר לחזור מבית-הספר בשעה 12:00 עייף והרוס, ואפשר לחזור בשעה 16:00 רענן וחזק.

ג'מאל זחאלקה: הניסיון ליישם יום חינוך ארוך בבתי-הספר הערביים בלא שינוי, בלא תוכנית לשינוי של ממש בתשתיות – השקעה משמעותית בתשתיות: שיהיו אולמות ספורט, אולמות אמנות ומוזיקה, חצרות, פינות עבודה למורים וכו' – הדוח הזה, או שלא יישמו אותו כלל או שיישמו אותו והתוצאות תהיינה לא רצויות.

ג'מאל זחאלקה: הנבואה – זאת לא היתה נבואה, אפשר לנתח את הכוונות של משרד החינוך – הלוא בשיטה הבאה:

ג'מאל זחאלקה: קודם כול נפטר מורים ואחר כך נטפל בנושאים אחרים, כלומר, פיטורי מורים – סימן קריאה, שאר הנושאים – סימן שאלה.

ג'מאל זחאלקה: אי-אפשר לשים היום סימן קריאה או ליישר סימן שאלה כך שיהפוך לסימן קריאה בשום נושא בדוח-דברת, חוץ מפיטורי מורים.

ג'מאל זחאלקה: דרך אגב, מעולם לא היה בארץ גל פיטורים כזה בבת-אחת.

ג'מאל זחאלקה: ההחלטה לפטר 5,000 איש בבת-אחת – קמה שרת החינוך ומחליטה לפטר 5,000 מורים; השרה לבנת מכה שנית.

ג'מאל זחאלקה: יום בהיר אחד – בשום מגזר במשק לא היה דבר כזה.

ג'מאל זחאלקה: כשעושים פיטורים המוניים אלה פיטורים שרירותיים, הם אינם יכולים להיות אחרים.

ג'מאל זחאלקה: אתם יודעים מה?

ג'מאל זחאלקה: לא מפטרים את המורים, בועטים בהם.

ג'מאל זחאלקה: לא מפטרים מתוך כאב, אלא מפטרים בחדווה.

ג'מאל זחאלקה: מפטרים אותם עם קללות: אתם גרועים, אתם לא ראויים, אתם לא תורמים, אתם לא שווים.

ג'מאל זחאלקה: מוציאים אותם מהמערכת עם אות קין על מצחם.

ג'מאל זחאלקה: על מורה שיפוטר יגידו כולם: אה, בזה שמשרד החינוך פיטר אותך, הוא קבע שאתה גרוע.

ג'מאל זחאלקה: אלה לא מלים שלי, אלה מלים של מנכ"לית המשרד, של השרה ושל דוברי משרד החינוך.

ג'מאל זחאלקה: הם השתמשו בביטויים: "מורים גרועים", "לא ראויים", "לא נחוצים", "לא תורמים", "תרומתם למערכת מועטה".

ג'מאל זחאלקה: לך תחפש עבודה אחרי שמפטרים אותך בצורה כזאת.

ג'מאל זחאלקה: מפטרים אותך עם המלצה כאילו זה אדם שנכשל.

ג'מאל זחאלקה: כל אחד בציבור הישראלי יודע, כי בוודאי משרד החינוך בדק אותם, הוא מכיר אותם לא יום אחד, אלא 20 שנה.

ג'מאל זחאלקה: 20 שנה עבד אותו מורה, 20 שנה הוא הזיע, 20 שנה הוא תרם, ועכשיו הוא מקבל ממשרד החינוך המלצה כזאת שלא יקבלו אותו בשום מקום עבודה אחר - חוץ מהבושה.

ג'מאל זחאלקה: ראיתי ושמעתי מורים שמתביישים.

ג'מאל זחאלקה: מתביישים.

ג'מאל זחאלקה: אפילו מורים, אדוני היושב-ראש, שביקשו לצאת לפנסיה, אתה חושב שנתנו להם פנסיה, שישבו אתם וסיכמו שיתפטרו או שיגמרו את עבודתם בכבוד?

ג'מאל זחאלקה: לא, מה פתאום.

ג'מאל זחאלקה: מכתב פיטורים, אתה לא תצא לבד, אלא תקבל מכתב פיטורים.

ג'מאל זחאלקה: זו אטימות, זה זלזול, לא רק במורים, אלא גם בחינוך.

ג'מאל זחאלקה: אני בטוח, אדוני היושב-ראש, שחלק גדול מהמורים שיפוטרו ימצאו איזו עבודה, אבל מה עם התלמידים?

ג'מאל זחאלקה: לא בפיטורי מורים עסקינן.

ג'מאל זחאלקה: יש כאן קיצוץ של 90,000 שעות הוראה.

ג'מאל זחאלקה: מי ישלם את המחיר?

ג'מאל זחאלקה: אלה התלמידים ואולי גם הוריהם שיצטרכו לממן חינוך אפור.

ג'מאל זחאלקה: הפיטורים האלה מחזקים את השוק האפור בחינוך.

ג'מאל זחאלקה: הפיטורים האלה לא רק שאינם ראויים, אלא נעשו בחוצפה, באטימות, לא רק בפגיעה בפרנסת המורים, אלא גם בכבודם.

ג'מאל זחאלקה: אבל באים ואומרים שמאז פרסום דוח ועדת-דברת המטרה, שרת החינוך, היא לשפר את מעמדו של המורה.

ג'מאל זחאלקה: איזה ביטחון יש למורה כשהוא יודע שיום אחד הוא עשוי לקבל תעודה שאומרת "אתה גרוע", "אתה לא ראוי" וכו'?

ג'מאל זחאלקה: משקרים במצח נחושה.

ג'מאל זחאלקה: אומרים שרוב המורים המפוטרים הם מורים למקצועות לא נחוצים היום, כמו ספנות, מורים לספרות, לחקלאות, לנגרות.

ג'מאל זחאלקה: אלה בוודאי לא נחוצים, אבל זה לא נכון, זה פשוט שקר, כי אלה מיעוט שולי בקבוצת המפוטרים.

ג'מאל זחאלקה: המקצועות האלה כמעט שלא קיימים.

ג'מאל זחאלקה: זה לא נכון, זו דמגוגיה.

ג'מאל זחאלקה: זה כמו ללכת למפעל שכולם שם מרוויחים 2,000 שקל בחודש ויש אחד עם מכונית חדשה, ואז לומר שהנה יש להם מכוניות חדשות.

ג'מאל זחאלקה: פחות מ-10% הם מורים מהקטגוריה הזאת; וגם את זה אפשר לעשות בצורה ראויה, אולי לעשות להם הסבה מקצועית.

ג'מאל זחאלקה: מעל לכול, לא מדובר כאן ביחסים רגילים בין משרד החינוך לנציגי המורים.

ג'מאל זחאלקה: מדובר ברפורמה ענקית בחינוך; איך אפשר לעשות את זה בלי המורים, איך אפשר לעשות את זה במלחמה?

ג'מאל זחאלקה: זו הכרזת מלחמה על המורים.

ג'מאל זחאלקה: זו הכרזת מלחמה על התלמידים.

ג'מאל זחאלקה: גם אין לנו שום ביטחון, אדוני היושב-ראש, שהשרה הנוכחית תעמוד ותגן על מערכת החינוך.

ג'מאל זחאלקה: 16 פעמים תפסנו אותה נרדמת בשמירה.

ג'מאל זחאלקה: 16 פעמים לא עמדה על רגליה האחוריות ולא השתמשה בכוחה הפוליטי – ויש לה – כדי להגן על מערכת החינוך בארץ.

ג'מאל זחאלקה: 3.5 מיליארדי שקלים קוצצו מתקציב החינוך, איפה היתה השרה?

ג'מאל זחאלקה: היא פשוט נרדמה בשמירה, היא אפילו לא איימה במשבר.

ג'מאל זחאלקה: היתה תחרות בינה לבין השר פורז, מי השר שמקבל את הקיצוצים בהכנעה, בשקט.

ג'מאל זחאלקה: היא ניצחה אותו בגדול.

ג'מאל זחאלקה: איפה פורז ואיפה לבנת?

ג'מאל זחאלקה: כל הקיצוצים של פורז הם כסף קטן לעומת מה שהיא קיבלה.

ג'מאל זחאלקה: דווקא את הקיצוצים היא מקבלת בהכנעה.

ג'מאל זחאלקה: בכל דבר היא לוחמנית גדולה.

ראובן ריבלין: חברי סיעת שינוי, אי-אפשר לערוך ישיבת סיעה בתוך אולם המליאה.

ראובן ריבלין: עכשיו אנחנו מדסקסים ברוב עם, ושרת החינוך כאן כדי להשיב על כל אותם דברים שהושמעו כאן.

ג'מאל זחאלקה: מר דברת עצמו ואפילו הנשים הקשוחות באגף התקציבים באוצר אמרו שלא יהיו פיטורים של מורים ערבים, כי יש שם מחסור.

ג'מאל זחאלקה: אתם יכולים ללכת לפרוטוקולים של ישיבת ועדת החינוך לאחר פרסום הדוח ולראות שנאמר שלא יהיו פיטורים, והנה יש כאן פיטורים.

ג'מאל זחאלקה: איננו יודעים את המספר, כי המנהלים מסרבים לחלק את מכתבי הפיטורים, אבל אנחנו יודעים שמתכוונים לפטר מאות מורים ערבים, וזה בניגוד להבטחה.

ג'מאל זחאלקה: אבל, זה לא מפליא, כי שום הבטחה לא מקיימים.

ג'מאל זחאלקה: אדוני היושב-ראש, המצב קשה.

ג'מאל זחאלקה: אני רואה שעשוי להיות כאן כדור שלג שיתגלגל, יהיו השבתות של מערכת החינוך ולאחר מכן יבואו למורים בטענות.

ג'מאל זחאלקה: יש לפתוח מייד, אבל מייד, כבר היום, במשא-ומתן בין נציגי המורים לבין משרד החינוך ללא תנאים מוקדמים.

ג'מאל זחאלקה: תסירו את חרב הפיטורים.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת זחאלקה, רק כדי להבין, בתור אדם שגם הוא אזרח בישראל, האם אדוני קורא לארגוני המורים לפתוח במשא-ומתן?

ג'מאל זחאלקה: אמרתי שזה צריך להיות בלי תנאים מוקדמים.

ג'מאל זחאלקה: צריך להסיר את חרב הפיטורים.

ג'מאל זחאלקה: אני בטוח שבתנאי כזה המורים יוכלו להגיע לסיכומים עם משרד החינוך.

ג'מאל זחאלקה: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת זחאלקה.

ראובן ריבלין: אני מתכבד להזמין את שרת החינוך, חברת הכנסת לימור לבנת, על מנת להשיב על שתי ההצעות.

ראובן ריבלין: גברתי רשאית להרחיב כמידת הצורך, כי רבים בישראל מאזינים לך היום.

לימור לבנת: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אורחים ביציע, חברי הסתדרות המורים, אני מדברת גם אליהם ולכל מי שמאזינים לנו היום.

לימור לבנת: אני מבקשת להשיב על דברי הדוברים.

לימור לבנת: אני אנסה להשיב באופן ענייני ולהתעלם מאותן קריאות קרב ששמעתי כאן, ואני שומעת לפרקים.

לימור לבנת: אני אתייחס כמובן גם לנושא שעומד על הפרק, אבל לפני כן אני רוצה להתייחס למצב של מערכת החינוך, שהלך והידרדר במהלך השנים האחרונות.

לימור לבנת: אינני מדברת על ארבע השנים האחרונות, אלא על שני העשורים האחרונים, ואת השיא ראינו במבחנים הבין-לאומיים שהתקיימו לפני ארבע-חמש שנים והתוצאה שלהם היתה תולדה של ההישגים הנמוכים שהושגו בהם, תולדה של שנים שבהן – אני לא באה להאשים איש, אלא להצביע על אותה בעיה שכולנו צפינו בה וכולנו מודאגים ממנה.

לימור לבנת: אין איש שמודאג יותר מרעהו, ואין שר שמודאג יותר משר אחר, ואין חבר כנסת שמודאג יותר מחבר כנסת אחר, ואין מורה שמודאג יותר ממורה אחר.

לימור לבנת: כולנו מודאגים באותה מידה, כי אין מי שלא מעוניין בהצלחת תלמידינו ובהצלחת מערכת החינוך שלנו, כי המשמעות היא הצלחת מדינת ישראל, המשמעות היא ביטחון לאומי ותשתית לאומית שחשובה לא פחות מהתשתית הביטחונית של מדינת ישראל.

לימור לבנת: לא אטעה אם אומר שהרוב המכריע של אזרחי ישראל והרוב המכריע של מורי ישראל מבינים שצריך להיות שינוי משמעותי במערכת החינוך.

לימור לבנת: שינוי משמעותי משמעו לא רפורמה כזאת או אחרת, או תיקון כזה ואחר בתוכנית לימודים או במקום כזה או אחר.

לימור לבנת: כל אלה נעשו במהלך השנים על-ידי שרי החינוך לדורותיהם, אבל אין בזה די.

לימור לבנת: גם אם תיקנו – אני בתקופת כהונתי וגם שרי חינוך אחרים עשו שינויים ותיקונים רבים מאוד – אין בכך די.

לימור לבנת: השינוי שצריך הוא שינוי יסודי הרבה יותר, הוא שינוי מערכתי.

לימור לבנת: צריך להפוך כל אבן ולהסתכל באומץ על המציאות.

לימור לבנת: אסור לאטום כאן את האוזניים, אסור לכסות את העיניים, אסור לעשות את מה שנוח, אסור להתחמם בתוך הישן והמוכר והנוח ואולי הנעים.

לימור לבנת: בוודאי כל כך נעים לקבל מחמאות, לעשות מה שאינו מעורר מחלוקת, כל כך נעים לחסות בצל אותן מחמאות של ארגוני המורים, להיות חביב ארגוני המורים, לקבל מהם מחמאות, להיות מי שכל היום מקבל חיזוקים מהארגונים.

לימור לבנת: כל כך לא נעים וכל כך לא פופולרי לבוא באומץ, להסתכל נוכח המציאות ולתבוע ולהציג פתרונות שאולי אינם פופולריים, שאולי אינם מציגים שינויים שארגוני המורים יכבדו, שארגוני המורים ירצו לקבלם, שיש צורך להחליף בהם דיסקט, שמעוררים או מציגים את ההכרח להביא לשינוי משמעותי, שמשמעו שינוי בהרגלים, שמשמעותו שינוי בתנאי העבודה, שמשמעותו לומר שאנחנו מודיעים באופן ברור שאי-אפשר שמה שהיה הוא שיהיה, כי מה שהיה לא מספיק טוב, כי מה שהיה דרדר את הישגי תלמידי ישראל באופן שמדינת ישראל רוצה לשנותו, כי הוא מהווה סכנה של ממש לביטחון הלאומי שלנו.

לימור לבנת: אין זה אומר בשום פנים ואופן ש-130,000 מורי ישראל אינם מורים טובים.

לימור לבנת: אין זה אומר בשום פנים ואופן שמיליון וחצי תלמידי ישראל אינם תלמידים טובים.

לימור לבנת: אין זה אומר בשום פנים ואופן שמיליון וחצי תלמידי ישראל אינם מסוגלים להגיע להישגים טובים יותר.

לימור לבנת: כמו שאין זה אומר ש-130,000 מורי ישראל אינם מסוגלים להביא את התלמידים להישגים יותר טובים.

לימור לבנת: מובן שאלה גם אלה, מורים כתלמידים, תלמידים כמורים, יכולים להביא את המערכת, את התלמידים, להישגים נפלאים, למקומות הראשונים בעולם.

לימור לבנת: הרי אנחנו יודעים שעם ישראל, מדינת ישראל והתלמידים כבר הגיעו להישגים נפלאים.

לימור לבנת: כבר הראו איך הם יכולים ואיך מסוגלים.

לימור לבנת: אנחנו יודעים שטובי המוחות וטובי המוצלחים והמצליחים יצאו מתוכנו.

לימור לבנת: זה יכול לקרות גם בעתיד.

לימור לבנת: אנחנו יכולים להגיע להישגים האלה, אבל השינוי המערכתי הזה חייב לקרות.

לימור לבנת: לכן, כפי שאמרתי, אנחנו מוכרחים - ואת זה עשינו - להעלות את נושא החינוך לראש סדר-היום הלאומי.

לימור לבנת: זה אינו מספיק, מובן שזו רק התחלה שיש לה חשיבות בפני עצמה, אבל זה לא מספיק.

לימור לבנת: באופן שהוא בוודאי לא פופולרי, החלטתי שלהיות חביבת הארגונים או חביבת הקהל או חביבת הציבור, אינו במסגרת תפקידי ותהיה בכך משום מעילה בחובתי.

לימור לבנת: זה קשה לאיש פוליטי, אבל אני חייבת לבצע את תפקידי.

לימור לבנת: דרך אגב, לא מיותר להעיר כאן בהערת סוגריים, שכולם – גם אנשי מפלגת העבודה, גם חברי הכנסת של שינוי, גם חברי הכנסת מהמפד"ל – חוץ מחברי הכנסת של שינוי שגם הם למען ההתנתקות היו מוכנים בסופו של דבר, בשם ההתנתקות, להצביע בעד התקציב, כל אחת מהמפלגות שהזכרתי כאן, בתקופתה, הצביעה בעד תקציב המדינה שהיה כלול בו הקיצוץ של 700 מיליון שקל.

מל פולישוק-בלוך: - - - אחרי שהוספנו 500 מיליון שקל להשכלה הגבוהה.

גאלב מג'אדלה: הצבענו ביודעין בעד התקציב, ידענו את זה - - - הצבענו ביודעין - - - שזה תקציב אכזרי ופושע.

גאלב מג'אדלה: אל תנצלי את זה.

גאלב מג'אדלה: ידענו שזה תקציב אכזרי, שזה תקציב פשע.

גאלב מג'אדלה: ידענו את זה מראש.

גאלב מג'אדלה: העדפנו את זה בשל ההתנתקות.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מג'אדלה, אדוני יושב-ראש הוועדה, אני קורא אותך לסדר.

גאלב מג'אדלה: ידענו את זה מראש - - -

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מג'אדלה, אני קורא לך לסדר פעם ראשונה.

גאלב מג'אדלה: נצלנית.

ראובן ריבלין: אני קורא לך לסדר פעם שנייה.

גאלב מג'אדלה: - - -

גדעון סער: - - - חצוף.

גאלב מג'אדלה: חוצפן וחצוף.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מג'אדלה, עוד קריאה אחת ואדוני ייאלץ להיות מחוץ לישיבה.

לימור לבנת: אני לא אגרר לכל הקריאות הללו ובכל זאת אומר את דברי.

לימור לבנת: כשאני מדברת על שינוי מערכתי, הכרחי וקריטי למערכת החינוך וכשדיברתי על החלפת דיסקט אני באה לומר כאן - ושמעתי את הדברים, אני מכירה את הטענות למיניהן של חברי כנסת ושל אחרים, טענות שאין להן כל בסיס – שהשינוי המערכתי שממשלת ישראל בהרכביה השונים החליטה עליו, וגם בפעם האחרונה, ב-20 בינואר השנה, כשאימצה את דוח-דברת והחליטה ליישמו, זה היה בהרכב ממשלתי של מפלגת העבודה והליכוד, הליכוד ומפלגת העבודה - - -

גדעון סער: הם אף פעם לא יודעים על מה הם מצביעים, או שיש להם תירוצים.

גדעון סער: הם אף פעם לא מתייצבים מאחורי הצבעתם.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת סער, למה אדוני מוצא לנכון לעזור לשרה?

ראובן ריבלין: היא מסתדרת בעצמה טוב מאוד.

גאלב מג'אדלה: חסר לנו אדריכל כמוך.

גאלב מג'אדלה: אנחנו לא יודעים אם הוא - - -

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מג'אדלה, אדוני גמר את קריאות הביניים שלו.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת סער, נא לא להלהיט את הרוחות.

ראובן ריבלין: הנושא יותר מדי חשוב, הוא בנפש כל עמנו.

ראובן ריבלין: גברתי השרה, בבקשה.

לימור לבנת: בישיבה שבה אימצה הממשלה את דוח-דברת והחליטה ליישם אותו, ב-20 בינואר, היו 21 מחברי הממשלה, מהליכוד ומהעבודה.

לימור לבנת: 20 שרים תמכו, מהליכוד ומהעבודה, ושר אחד התנגד.

לימור לבנת: כאמור, 20 תמכו.

לימור לבנת: במה הם תמכו בעצם?

לימור לבנת: בואו נראה במה הם תמכו.

לימור לבנת: הם תמכו ביישום דוח שהמשמעות שלו היא שתלמידי ישראל ילמדו יום לימודים מלא, שייכללו בו, חוץ משעות הוראה שאנחנו קוראים להן פרונטליות – באותו מספר שלומדים היום, שיעורים רגילים שלומדים היום - מעבר לזה, שעה יומית של הכנת שיעורי-בית עם סיוע, בתקצוב דיפרנציאלי לבתי-הספר, על-פי המצב הסוציו-אקונומי של התלמידים – של בתי-הספר ושל התלמידים – כך שבית-ספר חלש יותר, בית-ספר שלומדים בו תלמידים משכבות סוציו-אקונומיות נמוכות יותר, אם מדובר בערי פיתוח בפריפריה, אם מדובר במגזר הערבי, שהמצב הסוציו-אקונומי שלו חלש יותר, אם מדובר בשכונות חלשות יותר בערים הגדולות – התקצוב שלו יהיה גדול יותר, וכך יוכל מנהל בית-הספר לחלק את הכיתות – לקבוע שיהיו בו מורים רבים יותר ולחלק את הכיתות לקבוצות מצומצמות ורבות יותר ולקבוע שבשיעורים מסוימים יהיו יותר מורים, לתת טיפול אישי יותר, יחס אישי יותר, סיוע אישי יותר וליותר תלמידים.

לימור לבנת: אגב, לא רק לתלמידים חלשים, גם לתלמידים מצטיינים, שיהיה אפשר לקדם אותם מהר יותר.

לימור לבנת: כאשר אני מדברת על יום לימודים מלא, אני מדברת על שעה יומית של הכנת שיעורי-בית בסיוע לתלמידים חלשים ובקידום תלמידים מצטיינים.

לימור לבנת: אני רוצה להוסיף על כך שיעורי העשרה - - -

יולי תמיר: - - -

לימור לבנת: אני מבקשת לא להפריע לי.

לימור לבנת: אני רוצה להוסיף על כך שיעורי העשרה, שיעורי אמנות, שיעורי מוזיקה, שלוש שעות לפחות בשבוע של כישורי חיים, של פעילות בקהילה, של פעילות יחד עם הקהילה, עם בתי-ספר לחינוך מיוחד, עם בתי-אבות, בשילוב עם הרשות המקומית, וכל זה יהיה חלק מתוכנית הלימודים.

לימור לבנת: אני מדברת על יותר שעות איכות של מורה--תלמיד ותלמיד--מורה, מצב שבו מורה שנכנס לבית-הספר, לכיתה, מכיר את הילדים שהוא רואה; הוא לא רץ רק משיעור לשיעור, לשיעור מתמטיקה מכיתה לכיתה, לשיעור היסטוריה מכיתה לכיתה.

לימור לבנת: הוא מצליח לשבת עם הילדים, הוא יכול לשבת עם ילד בכיתה, הוא יכול לשבת עם ילד בזמן שלו.

לימור לבנת: באותן שעות, ביום הלימודים הזה, ביום העבודה המלא שלו, בשבוע העבודה המלא שלו, שיהיה בן 40 שעות, הוא יוכל להספיק לעשות זאת.

לימור לבנת: כי מורה ישהה בבית-הספר לא רק בשעות ההוראה, אלא בין 08:00 ל-16:00, ובשעות האלה הוא יוכל לשבת עם תלמידים, להקדיש זמן להכנת שיעורים, לבדיקת שיעורים, לבדיקת מבחנים – כל אותן פעולות שהוא עושה כיום בבית, על-פי עדות ארגוני המורים.

לימור לבנת: הוא עושה אותן ממילא, אבל אינו מתוגמל בגינן, כי היום המורה מתוגמל תגמול נמוך מדי.

לימור לבנת: שכר המורים נמוך מדי, משום שהיום מורה מתוגמל רק בגין עבודתו בבית-הספר, ואינו מקבל שכר בגין עבודתו בבית.

לימור לבנת: מה מורה עושה בבית?

לימור לבנת: מה מורָה עושה בבית?

לימור לבנת: היום מורָה בודקת שיעורים בבית, בודקת מבחנים, מכינה מערכי שיעורים – הכול בבית.

רן כהן: - - -

יולי תמיר: אין קשר בין הדברים האלה לבין מה שאתם עושים עכשיו.

ראובן ריבלין: רבותי, בלי מקהלה.

ראובן ריבלין: אין צורך במקהלה.

לימור לבנת: לא מפריעה לי המקהלה, אדוני היושב-ראש.

ראובן ריבלין: אבל לי היא מפריעה.

לימור לבנת: אדוני היושב-ראש, המקהלה לא מפריעה לי.

ראובן ריבלין: אבל לי היא מפריעה.

ראובן ריבלין: רבותי, אם השרה מקשיבה ורוצה לענות, בבקשה.

ראובן ריבלין: קריאת ביניים – בבקשה, אבל לא במקהלה.

יולי תמיר: אנחנו רוצים שהיא תענה.

ראובן ריבלין: זה לא תפקידה לענות.

לימור לבנת: שמעתי את הדברים ואשיב עליהם.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת שריד פירט פירוט מלא במשך יותר מעשר דקות וחצי, ואמר את כל מה שהיה לו לומר.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת זחאלקה אף הוא, ב-12 דקות, הצליח לומר את כל אשר על לבו, וייצג את כל הסיעות.

ראובן ריבלין: בפעם הבאה, אם את חושבת - - -

רן כהן: אדוני היושב-ראש, בכל זאת - - -

לימור לבנת: לכן אני אענה.

רן כהן: - - -

ראובן ריבלין: אני אחראי לתקנון הכנסת, לא ללוגיקה.

ראובן ריבלין: אני לא אחראי ללוגיקה של אף אחד מחברי הכנסת.

לימור לבנת: אדוני היושב-ראש, אני אשיב, ואומר את דברי, וכמו שאמרת שאתה לא אחראי ללוגיקה, גם אני לא אחראית ללוגיקה של הדוברים לפני, וגם לא למי שהעלה כאן את ההצעות לסדר-היום.

לימור לבנת: לכן אומר את דברי, וקריאות הביניים של חברי הכנסת לא יפריעו לי לומר את דברי.

ראובן ריבלין: לי הן מפריעות.

לימור לבנת: זה עניין אחר, אדוני.

לימור לבנת: אני לא אתערב בזה, אבל אומר את דברי, משום שראוי שהציבור הרחב, וגם ציבור המורים, שלא תמיד יודעים במה מדובר, מהטעם הפשוט שארגוני המורים לא תמיד נתנו לנו להגיע אל ציבור המורים, הם אפילו קצת מנעו את הגעתנו אל ציבור המורים: הם לא אפשרו להעביר למורים חומר הסברה, הם לא אפשרו להגיע אל המורים עצמם – חשוב מאוד שהמורים ישמעו את הדברים, ואני חושבת שחשוב שהציבור עצמו ישמע את הדברים, ואולי אפילו – תרשה לי, אדוני היושב-ראש, לומר – שחשוב שחברי הכנסת ישמעו את הדברים.

ראובן ריבלין: ודאי.

לימור לבנת: לכן חשוב שהם יאזינו להם.

ראובן ריבלין: לכן, כאשר הגישו חברי הכנסת הנכבדים את ההצעה לסדר-היום, מייד אישרתי דיון בפגרה.

ראובן ריבלין: אני חושב שחשוב שכולם ישמעו את הדברים.

לימור לבנת: ובצדק רב.

לימור לבנת: בהחלט.

לימור לבנת: מכל מקום, אני חוזרת למקום שבו הפסקתי קודם: חשוב עד מאוד שהמורים, שבמסגרת בית-הספר עובדים כ-24 שעות בשבוע, ובגין זה מקבלים שכר נמוך, ועובדים מעבר לשעות האלה בבית, כפי שציינתי, בהכנת מערכי שיעור, בבדיקת מבחנים, בבדיקת שיעורי-בית, בבדיקת מחברות – חשוב מעבר לכול ששעות אלה, שבגינן המורים אינם מקבלים גמול ואינם מקבלים שכר, יהיו בבית-הספר, כי עצם השהות של מחנך, של מורה, בבית-הספר, יש לה חשיבות רבה, ובגין כל אלה יקבלו המורים גם שכר – שהם אינם מקבלים היום.

לימור לבנת: אגב, אני רוצה להדגיש כאן - -

יוסי שריד: אבל לקחתם שעות.

לימור לבנת: - - שמחקרים מוכיחים, שלעצם העובדה שמחנך נמצא בבית-הספר ביום הלימודים יש השפעה גם בכיוון של ירידה ברמת האלימות בבתי-הספר.

לימור לבנת: עצם השהות של מחנך בבית-הספר במשך כל יום הלימודים מורידה את רמת האלימות.

לימור לבנת: זה נכון על-פי כל המחקרים.

ראובן ריבלין: גברתי השרה, ברשותך, אני חייב לקדם בברכה את החיילים המצטיינים הנוכחים באודיטוריום, לכן תחליף אותי מנהלת בית-ספר בעבר וסגנית יושב-ראש הכנסת דהיום, חברת הכנסת גילה פינקלשטיין.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: נא להקפיד על דיון בלא הפרעות.

לימור לבנת: גברתי, אמשיך בדברי.

לימור לבנת: כפי שאמרתי, המעבר ללימודים ביום חינוך ארוך, או ביום חינוך מלא, דורש כמובן גם מעבר של עבודת המורים ליום עבודה מלא, וכמובן - תגמול בשכר המורים בהתאמה.

לימור לבנת: ועל כל אלה התחלנו לשבת עם המורים למשא-ומתן.

לימור לבנת: מייד אחזור לעניין המשא-ומתן עם ארגוני המורים, וכמובן גם לעניין פיטורי המורים.

לימור לבנת: לפני כן אני רוצה להדגיש עוד שתיים-שלוש נקודות חשובות ביותר בדוח-דברת.

לימור לבנת: לא אקיף כרגע את כל הנקודות שקשורות לדוח-דברת, אבל אדגיש כאן את נושא הכשרת המורים, כי אני חושבת שגם הוא חשוב מאין כמותו.

לימור לבנת: ובכן, גם הכשרת המורים צריכה לעבור שינויים מסוימים.

לימור לבנת: היום יש כ-27 מכללות להכשרת מורים – עובדי הוראה.

לימור לבנת: המספר הזה הוא גדול מדי, ועל כן אנחנו מצמצמים את מספר המכללות – מאחדים מכללות להכשרת עובדי הוראה.

לימור לבנת: אני מדברת על רישוי מורים, שהוא חלק מהעלאת רמת הכשרת המורים, ואני חושבת שגם זה חשוב מאוד, ויש כאן עוד שורה של נושאים.

לימור לבנת: אני רוצה לומר כאן באופן הברור ביותר: קראנו לארגוני המורים, גם על-פי החלטת הממשלה, לשבת למשא-ומתן עם הממונה על השכר ועם משרד החינוך.

לימור לבנת: משא-ומתן כזה התנהל, אבל לצערי הרב הוא התקיים מתוך גרירת רגליים של ארגוני המורים.

לימור לבנת: ארגוני המורים בחרו, כאסטרטגיה – ואני אומרת את זה בצער ובכאב – שלא לקיים משא-ומתן של ממש, אלא לגרור את המשא-ומתן כדי שלא יהיה אפשר ליישם שום רפורמה בשנת הלימודים תשס"ו.

לימור לבנת: חבל, כי זה נעשה בעצם על גבם של תלמידי ישראל.

לימור לבנת: גם ההשבתה הבוקר היא למעשה על גבם של תלמידי ישראל.

יוסי שריד: הקיצוץ בשעות לא נעשה על גבם של הילדים?

לימור לבנת: פיטורי המורים נגזרים מהעובדה שארגוני המורים מסרבים לשבת עם משרד החינוך ועם הממונה על השכר ולקיים רפורמה, והקיצוץ, שכפי שאמרתי, כמעט כל הסיעות בבית בתקופה כזאת או אחרת הצביעו בעדו.

לימור לבנת: הקיצוץ הזה ואי-יישום הרפורמה אינם מאפשרים לקבל תוספת תקציבית של יותר מ-2 מיליארדי ש"ח לשנה, שהיה בה כדי למנוע את פיטורי כמעט כל המורים.

לימור לבנת: תוספת תקציבית כזאת תינתן על-פי החלטת הממשלה רק בגין יישום הרפורמה.

לימור לבנת: תוספת תקציבית כזאת שדרושה ותינתן לצורך יישום הרפורמה נחוצה ויכולה להינתן ותינתן.

לימור לבנת: אבל כל אלה תלויים בשיתוף פעולה עם ארגוני המורים.

לימור לבנת: אני רוצה כאן לקרוא משפט מהדברים שאמרה שופטת בית-הדין לעבודה בעקבות פנייה של הסתדרות המורים ביום שישי האחרון.

לימור לבנת: שופטת בית-הדין לעבודה קבעה את הפרוצדורה לפיטורי המורים, ולאחר שהיא קבעה את הפרוצדורה, למעשה עשתה החלפה של יומיים בתוך הפרוצדורה עצמה.

לימור לבנת: בסעיף 6 היא קובעת כך: "בין לבין" – כלומר, בין התהליכים הפרוצדורליים של הפיטורים – "ובלא קשר לקיום ההליכים הנדונים בהליך זה, בית-הדין ממליץ כי הצדדים ינהלו ביניהם משא-ומתן כן ואינטנסיבי, על מנת להגיע לפתרון במכלול הבעיות העומדות על הפרק ביניהם זה חודשים מספר".

לימור לבנת: למעשה השופטת אומרת – וזה היה הסכם פשרה שקיבל תוקף של פסק-דין, שחתומים עליו גם מנכ"לית המשרד רונית תירוש וגם מזכ"ל הסתדרות המורים יוסי וסרמן – למעשה היא קובעת ש"בין לבין" כאמור, "ובלא קשר לקיום ההליכים הנדונים", היינו, הליכי פיטורים – ממליצה השופטת – היא לא יכולה לחייב, היא ממליצה – לקיים משא ומתן.

לימור לבנת: היא אומרת בלי קשר לפיטורים: אל תתנו את זה, שבו למשא-ומתן.

לימור לבנת: והנה, ארגוני המורים אינם מקבלים את המלצתה.

לימור לבנת: ואף שלאחר מכן שוב הזמנו את ארגוני המורים למשא-ומתן, אומרים ארגוני המורים אתמול: אנחנו לא באים למשא-ומתן.

לימור לבנת: מנכ"לית המשרד הציעה להסתדרות המורים, לארגון המורים, כמעט שבועיים לפני חג הפסח: בואו נשב ביחד, ונוכל יחד להגיע לצמצום הפיטורים ולכך שחלק גדול מהמורים יצאו בהסכמי פרישה.

לימור לבנת: הם סירבו להצעה, סירבו גם אז לשבת.

לימור לבנת: אני מצטערת על זה.

לימור לבנת: כל מהלך של פיטורי מורים הוא מהלך קשה – הוא קשה למורים, קשה לכל אחד, ואני אומרת כאן באופן ברור, הוא קשה גם לנו.

לימור לבנת: אף אחד לא שמח על זה, אף אחד לא רוצה בזה, אין שום הנאה ואין שום רצון לפטר מורים.

לימור לבנת: אבל מהרגע שבו המהלך הזה נגזר עלינו, ואגב, עדיין אפשר להידבר, ועדיין אפשר לשבת יחד, ואני קוראת לארגוני המורים גם עכשיו, כאן, מעל הבמה הזאת, מעבר לפנייה שהיתה אליהם בשבוע שעבר והם סירבו לה, לאורך כל השבועות האחרונים אגב, ומעבר לפנייה שהיתה אליהם אתמול, והם סירבו לה, בעקבות פניית השופטת שוב ושוב, ומעבר לפנייה שהיתה אליהם הבוקר, שוב בכתב, בעקבות דברי השופטת באותו סעיף 6, בלי קשר להליך הפיטורים – לשבת אתנו, ואני חוזרת וקוראת להם גם עכשיו - - -

מל פולישוק-בלוך: למה בלי קשר להליך הפיטורים?

לימור לבנת: כי אין ברירה.

מל פולישוק-בלוך: יש ברירה.

יולי תמיר: למה אין ברירה?

לימור לבנת: אני אסביר למה.

לימור לבנת: אין ברירה, מכיוון שהתאריך האחרון לפיטורים, על-פי ההסכמים הקיבוציים, הוא 31 במאי, ומכיוון שהשופטת הרי הציעה ביום שישי למזכ"ל הסתדרות המורים לדחות בהסכמה את ה-31 במאי בשבוע ימים, והוא סירב בבית-הדין לעבודה – אנחנו הסכמנו והוא סירב – ומכיוון שהשופטת בפסק-הדין שלה, שהוא בעצם הסכם פשרה שהיא הציעה, והוא קיבל תוקף של פסק-דין, ממליצה כפי שקראתי עכשיו בסעיף 6, אני חוזרת: "בין לבין ובלא קשר לקיום ההליכים הנדונים בהליך זה" – הליך זה, זה עניין הפיטורים, על-פי פנייתה של הסתדרות המורים, לא אנחנו פנינו; ויש לזה סעיפים ראשונים, 1-5, שדנים בפיטורים – "בית-הדין ממליץ כי הצדדים ינהלו ביניהם משא-ומתן כן ואינטנסיבי".

לימור לבנת: למעשה, היא אומרת, אל תחברו את זה, שבו יחד.

לימור לבנת: ואנחנו פנינו שוב ושוב.

לימור לבנת: ובכן, בגלל ה-31 במאי, שהוא המועד האחרון, אין לנו ברירה, אנחנו לא יכולים להפסיק את ההליך כרגע, שהוא ועדות שימוע, ועדות פריטטיות וכן הלאה.

לימור לבנת: אנחנו לא יכולים להפסיק את ההליך, אנחנו קוראים להם לבוא ולשבת בצוותא.

לימור לבנת: ולכן אני חוזרת וקוראת גם עכשיו: בואו ונשב יחד; ההליך חייב להימשך, אבל ברגע שבו נשב יחד יהיה אפשר לדבר עליו, יהיה אפשר לדבר על הכול.

ג'מאל זחאלקה: את יכולה להקפיא אותו.

יוסי שריד: למה הוא חייב?

לימור לבנת: ולכן, גברתי היושבת-ראש, אני חוזרת ואומרת: הצענו אין-סוף הצעות, גם עכשיו אנחנו חוזרים ואומרים, ואני חוזרת ואומרת: שינוי במערכת חייב להיות.

לימור לבנת: ארגוני המורים והמורים צריכים לדעת.

לימור לבנת: אנחנו חוזרים ואומרים: אנחנו מעוניינים, אנחנו רוצים להגיע להסכמות.

לימור לבנת: לא ניתן להגיע להסכמות אם מסרבים חזור וסרב לאורך שבועות ארוכים לשבת.

לימור לבנת: אגב - גם לפני הפיטורים, גם אז הרי לא ישבו בתום לב, אלא גררו רגליים, בכוונת מכוון, כדי שלא להגיע לשום תהליך של שום רפורמה.

לימור לבנת: כל מי שלא רוצה לבצע רפורמה, כל מי שגורר רגליים בכוונה – אני מדברת על ארגוני המורים – בעצם, בלי לומר זאת, מביא לכך שמה שהיה במערכת החינוך הוא שיהיה, לא יהיה שינוי, ונישאר עם אותה מערכת החינוך שהיתה, ללא שינוי, ללא רפורמה.

לימור לבנת: מכיוון שכבר נכפה עלינו, אנחנו נתנו את אותם קריטריונים שאנחנו חייבים לתת.

לימור לבנת: אמרתי, כפי שנכפה עלינו.

לימור לבנת: והקריטריונים הם מי שצריך לצאת מהמערכת, וכך גם היו ההנחיות למנהלים, שהם אלה שקבעו מי הם המורים שצריך לפטר, והקריטריונים שהיו הם מורים שתרומתם למערכת פחותה.

לימור לבנת: אלה הם הקריטריונים.

לימור לבנת: כל מנהל יודע מי הוא המורה או המורים בבית-הספר שלו שתרומתם למערכת פחותה.

מל פולישוק-בלוך: למה אין פיטורי ביורוקרטיה?

מל פולישוק-בלוך: למה רק מורים, אלה שבשטח?

לימור לבנת: זה לא רק מורים.

מל פולישוק-בלוך: זה מה שאנחנו שומעים.

יולי תמיר: למה שלא יפטרו חברי כנסת - - -

ג'מאל זחאלקה: גם שרים - - -

לימור לבנת: אני לא מתכוונת להתייחס לדמגוגיה.

מל פולישוק-בלוך: לא דמגוגיה.

מל פולישוק-בלוך: חלק מהרפורמה זה - - -

לימור לבנת: מכל מקום, מורים שתרומתם למערכת פחותה בין 130,000 מורים.

לימור לבנת: יש אלפי מורים שלאורך שנים נמצאים במערכת ותרומתם למערכת פחותה - - -

אילן שלגי: כמה מפקחים יש וכמה מהם פוטרו?

אילן שלגי: כמה מפקחים יש במערכת?

לימור לבנת: המורים האלה הם מורים שתרומתם למערכת פחותה.

לימור לבנת: הוצאתם מהמערכת לא תפגע.

לימור לבנת: היא לא נעימה ברמה האישית, אבל תרומתם למערכת פחותה.

אילן שלגי: מה עם איחוד מחוזות במשרד החינוך?

אילן שלגי: אפשר לאחד את מחוז המרכז ומחוז תל-אביב.

לימור לבנת: כל אחד מאותם מורים הוא עולם ומלואו - - -

גילה פינקלשטיין: חבר הכנסת אילן שלגי.

לימור לבנת: כל אחד מאותם מורים הוא עולם ומלואו.

לימור לבנת: אף אחד לא שמח, אבל אם כבר נגזר עלינו, אנחנו דואגים שאותם מורים שנאלצים לפטר, לא יהיו מורים שתרומתם למערכת גדולה וחיובית, אלא מורים שתרומתם פחותה.

לימור לבנת: כדי למנוע גם את המהלך הזה, וכדי לפרוס אותו לאורך שנים ולעשות אותו בצורה שתהיה כמה שפחות פוגעת, כמה שיותר מכובדת, כמה שיותר בכבוד, אנחנו קוראים וחוזרים וקוראים, ואני קוראת וחוזרת וקוראת מכאן - -

רשף חן: איזה לחזור.

רשף חן: השפלתם אותם.

רשף חן: יותר נמוך מזה אי-אפשר.

לימור לבנת: - - לשבת עם ארגוני המורים, לשבת ולדבר, לשבת ולהיכנס למשא-ומתן.

לימור לבנת: כל עוד ארגוני המורים יסרבו וישיבו בשלילה שוב ושוב, ועוד פעם ועוד פעם, ויתנגדו להיכנס לאיזה משא-ומתן ויתנגדו ויסרבו לשבת כלל ועיקר, לצערי הרב לא נוכל להתקדם לשום מקום, ורק נלך לאחור ולאחור.

לימור לבנת: מערכת החינוך ממילא כבר נמצאת היום במקום רע מאוד.

לימור לבנת: אנחנו יודעים שבשנת 1994 היתה תוספת של 35% לתקציב החינוך – 7 מיליארדי שקלים, 35% אז מכלל תקציב החינוך.

לימור לבנת: זה לא עזר למערכת החינוך להתקדם.

לימור לבנת: אדרבה, התלמידים שלמדו באותן שנים במערכת החינוך לא הצליחו.

לימור לבנת: העובדה היא שבמבחנים הבין-לאומים שעשו יותר מאוחר התלמידים שאז למדו במערכת החינוך הם הגיעו להישגים פחותים וירודים, למקומות 28-29-30, במדעים, במתמטיקה, במבחנים הבין-לאומיים.

לימור לבנת: ובכן, השאלה איננה בהכרח שאלה תקציבית.

לימור לבנת: היא שאלה מערכתית.

לימור לבנת: היא שאלה שונה לחלוטין.

לימור לבנת: היא איננה שאלה תקציבית.

לימור לבנת: תוספת של 7 מיליארדי שקל שניתנה בשנת 1994 לא הועילה במאומה, ולכן כל אחד צריך לשאול את עצמו, מה הוא רוצה.

לימור לבנת: האם אנחנו רוצים שמה שהיה הוא שיהיה?

לימור לבנת: מי שעומד כאן היום, בדמגוגיה, ושוב ושוב תוקף במלים דמגוגיות, כנראה מוכן תמורת הדמגוגיה הזאת, תמורת ההתקפה הזאת, שמה שהיה הוא שיהיה.

לימור לבנת: אני, עם יד על הלב, אומרת כאן, אני לא רוצה להיות חביבת אף אחד.

אילן שלגי: את חביבה?

אילן שלגי: - - -

לימור לבנת: מתוך האחריות ומתוך החובה שלי, אני לא מוכנה שמה שהיה הוא שיהיה.

לימור לבנת: מה שהיה, אסור שיחזור, אסור שהוא מה שיהיה.

לימור לבנת: זאת חובתי, זאת חובת כל אחד מכם כאן, זאת חובת הממשלה, זאת חובת מדינת ישראל.

לימור לבנת: תודה רבה, אדוני.

חמי דורון: מה גברתי מציעה?

לימור לבנת: אפשר להעביר את זה לוועדת החינוך והתרבות, אפשר לדון בזה במליאה.

לימור לבנת: היינו בוועדת החינוך והתרבות כמה וכמה פעמים, אבל אין לי התנגדות לכל הצעה שתעלה כאן.

מל פולישוק-בלוך: ועדת החינוך והתרבות.

לימור לבנת: ועדת החינוך והתרבות זה בסדר מבחינתי, אדוני היושב-ראש.

חמי דורון: יש לנו הצעות אחרות.

חמי דורון: חברת הכנסת פינקלשטיין, בבקשה, הצעה אחרת.

גילה פינקלשטיין: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, בדוח-דברת יש המלצות ראויות רבות, אבל למה להתחיל דווקא בפיטורי מורים?

גילה פינקלשטיין: בואו נתחיל בבנייה ולא בהרס.

גילה פינקלשטיין: אכן, יש מחלוקות בנושא בין הגורמים, שני הצדדים חייבים ללכת צעד אחד קדימה, שני צעדים אחורה, ועוד שני צעדים גדולים קדימה ביחד.

גילה פינקלשטיין: הרי מדובר בעתיד ילדינו, וחייבים למצוא דרך לפשרה בהסכמה.

גילה פינקלשטיין: צריך להרים הרבה אבנים כבדות, צריך לשנות הרבה נהלים מאובנים, צריך לשכנע הרבה אנשים שכדאי להם לשנות ולהשתנות, וזה בהחלט לא קל.

גילה פינקלשטיין: אבל תמיד צריך לזכור שמורי ישראל הוכיחו זה שנים רבות, שהם יודעים להתחבר ולהישאר מחוברים יחד עבור מטרות משותפות.

גילה פינקלשטיין: המורה בישראל מעולם לא אמר - "רחוק בשבילי", או "לא מתאים לי".

גילה פינקלשטיין: המורים בישראל היו לאבני דרך בחיי המדינה, ואף משימה לאומית לא נראתה להם פחותת ערך לעסוק בה בכל מקום, בכל עת - - -

חמי דורון: חברת הכנסת פינקלשטיין, זאת הצעה אחרת, זה לא נאום.

גילה פינקלשטיין: לכן, אני פונה בבקשה אישית לשרת החינוך ולמנכ"לית למצוא את הדרך להגיע אליהם עוד היום, ליזום משא-ומתן עם משפחת המורים, כאשר ועדה מצומצמת בוועדת החינוך והתרבות מגשרת, יוזמת ביחד להביא את הרפורמה לחינוך, שללא ספק כולנו יודעים שאנחנו זקוקים לה.

חמי דורון: תודה רבה.

חמי דורון: חבר הכנסת רשף חן, הצעה אחרת.

רשף חן: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, אני חושב שצריך לעשות הפרדה מסוימת בין המה לבין האיך.

רשף חן: אני רוצה לדבר רגע על האיך.

רשף חן: יש כאלה שחושבים שדוח-דברת הוא טוב ויש כאלה שחושבים שהוא פחות טוב, ויש כאלה שחושבים שאולי מבצעים ממנו רק חלקים, וזה מה שהופך אותו ללא-טוב, אבל זה לא מה שמפריע לי.

רשף חן: מפריע לי מאוד, גברתי השרה, שמודיעים בעיתונות ש"אנחנו מפטרים את 4,500 האנשים שמיותרים למערכת".

רשף חן: זה נורא יפה להגיד שכבוד האדם נר לרגלינו ואדם הוא עולם ומלואו - שפתותינו אומרות שירה ובתינו עולים באש, מפני שמה שעושים לאנשים האלה, זאת פשוט השפלה פומבית נוראית.

רשף חן: אלה אנשים שלא מגיע להם, כי גם אלה מהם שהם כבר שחוקים, הם אנשים שמאוד שמחו כשהם הלכו למערכת החינוך.

רשף חן: הם חינכו את הילדים שלנו ונתנו את החיים שלהם למשהו, שאני מקווה שאנחנו כולנו חושבים שהוא חשוב.

רשף חן: לבוא, ואת חלקם הגדול לזרוק לעת זיקנה כמנהג האסקימואים, זה מעשה שלא ייעשה.

רשף חן: אני מדבר על לעשות את זה בפומבי בצורה הזאת.

רשף חן: הלוא ניתן היה, למשל, להגיד "יפוטרו אנשים משיקולי מערכת", ולהסתפק בזה.

רשף חן: אבל זה לא מה שנעשה.

רשף חן: אני מרגיש שמתנהלת פה מלחמה בין המשרד לבין ארגוני המורים, והמלחמה הזאת מתנהלת על גבם של המורים, אותם אנשים שהם באמת המסכנים, שמפטרים אותם בסיפור הזה.

רשף חן: זה קצת דומה לסיפור בינינו לבין הפלסטינים, מין גישה כזאת ש"ניתן להם בראש, עד שהם יבינו שיותר טוב לדבר אתנו".

רשף חן: זה לא עבד שם, זה לא יכול לעבוד פה.

רשף חן: אני חושב שניתן היה – עכשיו קצת מאוחר – לעשות את המהלך הזה תוך שמירה על כבודם.

חמי דורון: חבר הכנסת רשף חן, מה הצעתך?

חמי דורון: זו הצעה אחרת.

רשף חן: למשל, ניתן היה, ועדיין ניתן, לפנות לאנשים ולראות מי רוצה לפרוש מרצון, ואני בטוח שיש כאלה.

רשף חן: למה לא ללכת על זה?

רשף חן: למה לא לפרוס את זה על פני כמה שנים?

רשף חן: אם הם לא משתפים פעולה, למה המשרד, את, לא יכולים לעשות את מה שהוא נכון?

רשף חן: הצעתי היא להעביר את הנושא הזה לוועדת החינוך והתרבות.

גאלב מג'אדלה: אתה רגיש מדי, חבר הכנסת חן.

רן כהן: קודם קבעו מכסה של 5,000, אחר כך החליטו למצוא מורים שחוקים.

יוסי שריד: הרי ברפורמה של דברת יש - - -

מל פולישוק-בלוך: - - -

חמי דורון: רבותי חברי הכנסת, מאחר שיש הצעה אחת, והיא בעצם ההצעה להעביר - - -

משה גפני: אני מבקש להסיר - - -

יוסי שריד: - - -

חמי דורון: מי שמצביע בעד – מצביע בעד העברת הנושא לוועדת החינוך והתרבות, ומי שמצביע נגד – מצביע בעד הסרה.

חמי דורון: הצבעה מס' 1 בעד ההצעה להעביר את הנושאים לוועדה - 11 בעד ההצעה שלא לכלול את הנושאים בסדר-היום - אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושאים לוועדת החינוך, התרבות והספורט נתקבלה.

חמי דורון: בעד - 11, אין מתנגדים ואין נמנעים.

חמי דורון: שתי ההצעות, הפיטורים ההמוניים של המורים ויישום דוח-דברת ומוכנות מערכת החינוך הערבית ליום לימודים ארוך, תועברנה לוועדת החינוך והתרבות לדיון.

חמי דורון: הודעה למזכיר הכנסת.

אריה האן: ברשות היושב-ראש, הנני מתכבד להודיע, כי הונחה על שולחן הכנסת החלטה בדבר אישור הוראות המטילות או מגדילות מכס ומס קנייה על טובין.

אריה האן: תודה רבה.

חמי דורון: תודה רבה לאדוני מזכיר הכנסת.

משה גפני: לא נתת לי לדבר, לא נתת לי להביע את זעקת - - -

חמי דורון: כן, אני מניח שהזעקה באה מנהמת לבך, חבר הכנסת גפני.

חמי דורון: אין ספק, אני רואה זאת.

משה גפני: נכון.

חמי דורון: אנחנו עוברים לנושא הבא: הטיפול בפרשת הקברים בכביש 6.

חמי דורון: ינמק את ההצעה חבר הכנסת מאיר פרוש.

חמי דורון: תשיב שרת החינוך.

קריאה: - - -

חמי דורון: להקפיד על הזמנים?

חמי דורון: אנחנו נמצאים במצב שהוא בין הזמנים, בין זמן של מושב א' למושב ב'.

חמי דורון: תראי, אנשים עשו הכול כדי להגיע לכאן והם גם רוצים להתבטא.

לימור לבנת: - - -

חמי דורון: קודם כול, אני רוצה לומר לך שלמעלה מ-50 חברי כנסת נמצאים בבניין.

קריאה: - - -

חמי דורון: כן, נראה שהם מתגעגעים.

חמי דורון: יכול להיות שנצטרך לקצר את הפגרות.

אילן שלגי: העלינו הצעת חוק, הרוב הצביע נגד.

חמי דורון: זה נכון, חבר הכנסת שלגי.

חמי דורון: פשוט רוצים שהדברים יבואו בצורה לא פורמלית, כלומר, שמתוך הנאה יגיעו לכאן, ולא מתוך הכורח וההכרח.

אילן שלגי: זה כמו עם הנישואים - - -

חמי דורון: בבקשה, אדוני חבר הכנסת.

מאיר פרוש: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, גברתי השרה, אני מקווה שבמהלך הדיון יצטרף אלינו גם מכובדי סגן שר התחבורה.

משה גפני: מי משיב על ההצעה לסדר-היום?

מאיר פרוש: אני מבין ששרת החינוך.

לימור לבנת: אני, בסבלותי.

חמי דורון: שרת החינוך נמצאת כאן היום על תקן של עונה, ומתענה לפי עדותה.

לימור לבנת: - - -

חמי דורון: אני מניח, כמו לכולנו בסך הכול.

מאיר פרוש: קודם כול, אני מודה לסיעת ש"ס וליושב-ראש התנועה, הרב אלי ישי, על הדחיפה לקיים ולהעלות את הדיון כאן בכנסת.

מאיר פרוש: אני חייב לומר שכאשר בחול-המועד פסח פרצה קבוצה של שוטרים לבית-הכנסת סאטמר ברחוב יואל בירושלים, פעלתי ושוחחתי עם סיעות ש"ס, האיחוד הלאומי ודגל התורה, וסברתי שיש צורך לכנס את המליאה לדיון דחוף, לישיבה שלא מן המניין.

מאיר פרוש: לאחר יומיים, כאשר בערב שישי של פסח הורה השר לביטחון פנים, מר גדעון עזרא, על הפסקת העבודות, הרפיתי מהעניין, אבל בכל אופן, סיעת ש"ס דחפה, ואנחנו הגענו פה לדיון שהכנסת מקיימת כישיבה שלא מן המניין בנושא של אופן הטיפול בעניין הקברים בכביש 6.

מאיר פרוש: לא שהכנסת לא צריכה לדון גם בהפסקת החפירות בקברים בכביש 6; לא שהוועדות אינן צריכות לחקור מה קרה, אבל דווקא עכשיו, כשהעניין נרגע, בגלל הפסקת העבודות בשטח הקברים, אני סבור שזה הזמן לקיים דיון מסודר ומעמיק בצורה שבה טיפלו בעבר הלא-רחוק באותן מערות, שלצערנו הגדול רשות העתיקות, לבקשת חברת "חוצה ישראל", פוצצה אותן, ולהחליט איך אנחנו אמורים לטפל בכך בעתיד.

מאיר פרוש: אני לא יכול להתאפק, אדוני היושב-ראש, ואני חייב גם להגיב נחרצות על החלטתו, כך נראה, של מישהו מהדרג הנמוך, להיכנס ביום שלישי של חול-המועד פסח, ביום שלישי בערב, לבית-הכנסת סאטמר, כמו שאמרתי, ברחוב יואל בירושלים.

מאיר פרוש: לא רק להיכנס, לגלות נוכחות ולהתעניין במתפללים ובלומדים, מה שלומם, אלא – כמו שזה פורסם בכלי התקשורת – גם להכות מכות קשות ביותר במתפללים, עד כדי כך, אדוני היושב-ראש, שאחד הניצולים גם הגדיר את זה: "ליל הבדולח בסאטמר".

אילן שלגי: - - - בעיתון שלכם.

מאיר פרוש: אני לא רוצה להיכנס להגדרות, אבל זה קרה, ואת העובדה שהמעשה הזה הוא מעשה שלא ייעשה אנחנו למדים מהסתירות בין הגרסאות שהמשטרה נתנה.

מאיר פרוש: שרת החינוך, תיכף אגיע לעניין.

לימור לבנת: אני לא מתכוונת לענות.

לימור לבנת: אני מודיעה ליושב-ראש שאין בכוונתי לענות.

קריאות: - - -

מאיר פרוש: חבר הכנסת כהן, אתה משלים אותי.

מאיר פרוש: בתוך שתי דקות אני מסיים ואתה עולה לדוכן.

מאיר פרוש: אני רוצה לומר כך: השינויים בגרסאות, והגרסה הזאת, כאילו פינו את ששת השוטרים, אחד מהם פצוע בינוני - כאשר הלכתי לבקר לא מצאתי, לא היו דברים מעולם.

מאיר פרוש: זה מוכיח לי שהמעשה שנעשה הוא מעשה שלא ייעשה.

מאיר פרוש: אבל אומר כך: אין פה עניין להתנגח ולנגח.

מאיר פרוש: זה לא שאני רוצה למצוא את השוטר או את הפקיד במשרד אחר, ואני אומר כאן מעל לדוכן: לעתים אפשר לשבח את משרד התחבורה על הפתיחות, על הרצון – אנחנו מגיעים לקברים והם עושים הכול כדי לפתור את הבעיות.

אילן שלגי: - - -

משה גפני: אתה מדבר שטויות.

משה גפני: מה זה הכניעה, מה זה הכניעה - - -

מאיר פרוש: לפעמים אנחנו יכולים לשבח גם את רשות העתיקות על הפתיחות, על הרצון שלהם.

חמי דורון: חבר הכנסת גפני, אתה מפריע לחבר שלך.

מאיר פרוש: לאחר שאמרתי מה שאמרתי, וגיניתי את המשטרה על מה שעשתה ביום שלישי בערב בבית-הכנסת סאטמר, אני רוצה לשבח את המשטרה – את שר המשטרה – על היוזמה, על המעורבות, על הנחישות, ועל כך שבסופו של דבר גרם שר התחבורה - - -

חמי דורון: חבר הכנסת פרוש, כבר עברת - - -

מאיר פרוש: לא ידעתי שאני מתארגן על חמש דקות.

מאיר פרוש: דובר על עשר דקות.

מאיר פרוש: אז עוד דקה.

מאיר פרוש: אבל, אני רוצה גם לשבח את סגן שר התחבורה, שקיבל את - - -

אילן שלגי: - - -

חמי דורון: חבר הכנסת שלגי, מספיק היום, נו, באמת.

מאיר פרוש: אני רוצה לשבח את סגן שר התחבורה על כך - -

משה גפני: - - -

חמי דורון: חבר הכנסת גפני, אני קורא אותך לסדר.

מאיר פרוש: - - שהוא קיבל הבטחה משר התחבורה, שאם נמצא בעתיד קברים, משרד התחבורה לא יעשה את מה שהוא עשה במעשה הזה, על-ידי רשות העתיקות, בפיצוץ שתי המערות.

מאיר פרוש: מה שחשוב – לפני ארבעה חודשים הם התחייבו שלא יפגעו בקברים, וכאשר הגיע הרגע ומצאו קברים, "חוצה ישראל" דרשה לפוצץ את המערות.

מאיר פרוש: אנחנו הבענו חשש, ועכשיו יש התחייבות של שר התחבורה, שבעתיד, כאשר יימצאו קברים, יעצרו את העבודות.

מאיר פרוש: אנחנו רק מבקשים – ואני בטוח שחבר הכנסת איציק כהן ישלים את דברי – שבעתיד, בכל מקום שיימצאו קברים יהיה חוק בל יעבור במדינת ישראל, שכאשר מוצאים קברים – אין כל סיבה שאדם שרכש קרקע כדי להיקבר בארץ-ישראל, אחרי אלף או אלפיים שנה יבואו, יוציאו אותו מקברו ויזרקו את העצמות שלו לאן שזורקים.

מאיר פרוש: זו הדרישה.

מאיר פרוש: הדרישה היא הצורה שבה אנחנו מבקשים שיטפלו בעתיד בכביש 6 ובכל מקום שיש בו מערות קבורה.

מאיר פרוש: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, והזמן הנותר – לחבר הכנסת כהן.

חמי דורון: חבר הכנסת כהן, אני מקווה שתעמוד בזמן, כי אפסיק אותך אם לא.

חמי דורון: לא תדבר יותר משלוש דקות.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, פגרה.

חמי דורון: לא משנה.

חמי דורון: השרה, למשל - - -

מאיר פרוש: תן לו חמש דקות.

חמי דורון: לא לא.

חמי דורון: מאחר שבאמת - - -

שמואל הלפרט: אף אחד לא ממהר, אדוני היושב-ראש.

חמי דורון: השרה למשל ממהרת מאוד.

חמי דורון: חברת הכנסת מלי פולישוק, את מוכנה לבקש מהשרה לחזור לאולם?

קריאה: - - -

חמי דורון: לא, פה זה לא נחשב.

משה גפני: - - - אולי בינתיים תוכל - - -

חמי דורון: אתה יודע שהיום אתה בקואליציה ואתה צריך לתת את ההסברים פה.

חמי דורון: תודה לאל, אני לא צריך לתת הסברים בעבורכם היום.

משה גפני: אני לא זוכר איפה אני, אדוני היושב-ראש.

חמי דורון: אתה לא זוכר איפה אתה?

חמי דורון: אני שמח לשמוע.

חמי דורון: נו, זה יעבור לכם מהר.

חמי דורון: שרת החינוך, אני מבקש שתהיי נוכחת באולם כנציגת הממשלה.

חמי דורון: את יכולה, אם תרצי, שלא לענות.

חמי דורון: זכותך שלא לענות, אבל חבר הכנסת כהן צריך להשלים את ההצעה לסדר-היום, ומן הראוי שנציג הממשלה יהיה כאן.

לימור לבנת: אני לא מבינה כלום, סליחה.

יצחק כהן: על רשות העתיקות, גברתי השרה.

חמי דורון: גברתי השרה, את רשאית שלא לענות אם לא תרצי, אבל אני מבקש שתהיי נוכחת באולם.

חמי דורון: אני מוכן להסביר לך אחר כך.

חמי דורון: חבר הכנסת יצחק כהן, בבקשה.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, גברתי השרה - - -

אילן שלגי: כל אחד לוקח לעצמו זמן נוסף.

חמי דורון: אני לא לוקח זמן נוסף.

חמי דורון: אנחנו בטווח של עשר הדקות, חבר הכנסת שלגי, ואני צריך לתת זמן נוסף בגלל ההפרעות שלכם, זה הכול.

יצחק כהן: חבר הכנסת שלגי, אתה יכול ללכת.

יצחק כהן: זה לא יפריע לי.

יצחק כהן: אתה יכול ללכת.

משה גפני: - - -

חמי דורון: חבר הכנסת גפני, אתה עומד על כרעי תרנגולת היום.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, שאלה אחת.

יצחק כהן: גברתי השרה, את יושבת בישיבות הממשלה; הפשרה שהגיעו אליה, ההסכם שהגיעו אליו בסופו של יום היה חייב להגיע רק אחרי שנשפך דם?

יצחק כהן: כל המהומה שהיתה - - -

אילן שלגי: אחרי השתוללות.

חמי דורון: חבר הכנסת שלגי, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

יצחק כהן: חבר'ה, שבו בשקט כמה דקות.

יצחק כהן: אם בסופו של יום הגיעו להסכם, למה צריך היה להישפך דם?

יצחק כהן: למה הצטיירה מדינת ישראל גרוע בעולם?

יצחק כהן: התמונות האלה, של שוטרים בתוך בתי-כנסת מרסקים גולגולות של זקנים וילדים, זה הצטלם גרוע, גרוע מאוד.

יצחק כהן: זה עשה נזק אדיר.

יצחק כהן: אז מדוע?

יצחק כהן: היה אפשר להגיע לזה קודם.

יצחק כהן: הרי היה ברור שיגיעו לאן שיגיעו.

יצחק כהן: מדוע הגעתם לזה רק אחרי כל כך הרבה רגעים קשים, שגרמו נזק עצום?

יצחק כהן: שלגי, אולי אתה חי בבועה שלך, שהיא בועת השנאה של שינוי, ואתה לא רואה החוצה – תסתכל החוצה, שב בשקט, תלמד להקשיב.

אילן שלגי: - - -

יצחק כהן: תקשיב.

יצחק כהן: אני רוצה לשאול אותך, שלגי: אם היו הולכים אל קברי אבותיך שעוד הספקת להכיר אותם, והיו מחללים אותם, איך היית מגיב?

יצחק כהן: תגיד את האמת.

יצחק כהן: פעם אחת תציג את עצמך כאיש בעל יושר אינטלקטואלי.

יצחק כהן: תקום ותגיד לי, איך היית מגיב?

יצחק כהן: היית הולך לשכב על הקברים שם, של אבותיך שהכרת אותם לפני שהם נפטרו?

יצחק כהן: אז מה זה משנה?

יצחק כהן: מה שונה בקברים האלה ולמה פה אתה מזלזל?

יצחק כהן: למה?

יצחק כהן: תסביר לי למה.

יצחק כהן: אין לך תשובות.

יצחק כהן: ודאי שלא תהיה לך תשובה, כי זה בושה וחרפה.

יצחק כהן: עכשיו לגבי רשות העתיקות.

יצחק כהן: גברתי השרה, שרת החינוך, רשות העתיקות – יש ערים שלמות שנהרסות.

יצחק כהן: אני מבין שבתי-כנסת מזעזעים אותך; גם אותי זעזע מה שקרה שם, מה שקרה בבתי-הכנסת, אבל לגבי רשות העתיקות, רשות העתיקות מזלזלת – יש הרס במתחמים ענקיים של עתיקות, מהחשובות ביותר, שיש בהם ההיסטוריה של כל האזור הזה.

יצחק כהן: אני יכול להגיד לך, חבר הכנסת שלגי, שבמצוק באשקלון, עיר שלמה, עתיקה, נהרסת בגלל רשלנות משרדי הממשלה, ופתאום, כשיש חילול קברי אבות, פתאום הם רצים להציל שם את הכבוד הארכיאולוגי שלהם?

יצחק כהן: שם פתאום מזדעקים לעשות את כל מה שהם עושים בפראות, באגרסיביות?

יצחק כהן: זה מניע אותם?

יצחק כהן: מוטיב אחד מניע אותם: השנאה שלכם לדת ישראל, שלגי.

יצחק כהן: תצאו כבר מזה, זה גורם לכם נזקים.

יצחק כהן: הציבור לא סובל אתכם, לא יכול להסתכל עליכם.

יצחק כהן: נמאס לו מכם.

יצחק כהן: די, תצאו מזה.

יצחק כהן: אדוני, תודה רבה.

חמי דורון: תודה לחבר הכנסת יצחק כהן.

חמי דורון: גברתי השרה, בבקשה.

לימור לבנת: אני לא הכתובת.

לימור לבנת: אני חושבת שהיה ניצול מוקדם ולא נעים - - -

חמי דורון: זו בעיה של הממשלה, אני מבין.

לימור לבנת: לא של הממשלה.

גדעון סער: - - -

חמי דורון: חבר הכנסת גדעון סער, אל תצביע לי ככה.

חמי דורון: חבר הכנסת גדעון סער, אני ממלא את התפקיד בצורה הברורה ביותר והאובייקטיבית ביותר, ואתה יודע את זה טוב מאוד.

לימור לבנת: אדוני היושב-ראש, סליחה, הניסוח של ההצעה לסדר-היום היה: הטיפול בפרשת הקברים בכביש 6.

לימור לבנת: לכן, הוא לא בעיה של הממשלה.

לימור לבנת: הדוברים, שניהם, דיברו על עניין אחר לגמרי ממה שמנוסח כאן.

לימור לבנת: ההצעה לסדר-היום, כפי שנוסחה, היתה אמורה להיענות על-ידי, כי אני אחראית על רשות העתיקות.

לימור לבנת: כפי שהדבר עלה כאן, הוא היה צריך להיענות על-ידי השר לביטחון פנים, לפי 90% ממה שנאמר כאן, ו-2% נאמרו בפרשה של בתי-הכנסת וטיפול המשטרה בעניין.

לימור לבנת: לכן, אני חושבת שזו לא בעיית הממשלה.

לימור לבנת: אתה, אדוני היושב-ראש, לא יכול להגיד לדוברים על מה לדבר.

חמי דורון: גברתי השרה, זכותך לא לענות.

חמי דורון: יש לך זכות לא לענות על הצעה לסדר-היום.

חמי דורון: אני מקבל את זה.

חמי דורון: אבל, למען ההגינות, חבר הכנסת יצחק כהן דיבר על נושא של רשות העתיקות, ואני חושב שאת יכולה לענות רק לחבר הכנסת כהן.

חמי דורון: חבר הכנסת כהן, שב במקומך, אתה יודע שלא מדברים כשעומדים.

חמי דורון: גברתי השרה, את באמת רשאית לא לענות ואני מקבל את זה.

חמי דורון: הצעה אחרת יש לחבר הכנסת שלגי.

חמי דורון: חבר הכנסת שלגי, לחבר הכנסת גפני יש הצעה לסדר.

משה גפני: אני מבקש הצעה לסדר.

חמי דורון: בבקשה.

מאיר פרוש: אדוני היושב-ראש, כמו שהמשטרה הפסיקה את העבודות - - -

חמי דורון: חבר הכנסת פרוש, אנחנו שמענו אותך במשך שבע דקות.

חמי דורון: אני לא חושב שיש לך מה להוסיף.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, אני מבקש, מבחינה תקנונית זה נכון מה שאמרת, שהשרה רשאית לא להשיב, ובכלל, הממשלה רשאית לא להשיב, אבל מדובר בכינוס פגרה בשל הנושא שעמד לדיון, הנושא של הטיפול בפרשת חילול הקברים בכביש 6, כאשר באמת, מלכתחילה, מי שהיה צריך להשיב זה או השר לביטחון הפנים או שר התחבורה.

משה גפני: רשות העתיקות איננה צד בעניין הזה מכיוון שהיא לא מהווה גורם.

משה גפני: המציאות הזאת של הטיפול בפרשת כביש 6, יש לו כמה היבטים.

משה גפני: יש לו ההיבט של מה שנעשה בקברים, יש לו ההיבט של מה שנעשה כתוצאה מהעבודות, ולכן, אדוני היושב-ראש, זה לא ראוי.

משה גפני: תקנונית אתה צודק, אבל זה לא ראוי שהממשלה איננה משיבה, מה גם שחבר הכנסת כהן דיבר במפורש על הנושא של רשות העתיקות.

חמי דורון: חבר הכנסת גפני, ביקשת הצעה לסדר ולא הבנתי מה הצעתך לסדר.

משה גפני: אני מבקש שהממשלה תשיב.

חמי דורון: טוב, הבנתי אותך.

חמי דורון: חבר הכנסת שלגי, הצעה אחרת, בבקשה.

אילן שלגי: אדוני היושב-ראש, אני מסכים עם חבר הכנסת גפני בנושא של תשובת הממשלה.

אילן שלגי: אני חושב שהיה נכון שהשר לביטחון פנים יהיה כאן, כי היה צפוי בהחלט שהנציגים של פורעי החוק שדיברו כאן יתקפו את המשטרה וישמיצו את השוטרים.

משה גפני: אתה פורע חוק.

משה גפני: אתה פורע חוק.

יצחק כהן: - - -

משה גפני: אל תאפשר לו את זה.

חמי דורון: חבר הכנסת גפני.

חמי דורון: חבר הכנסת שלגי, אתה אמור להציע הצעה אחרת.

חמי דורון: אני מבקש ממך.

חמי דורון: הצעה אחרת, זמנה מוגבל בדקה.

חמי דורון: תן בבקשה הצעה אחרת.

חמי דורון: זה הכול.

חמי דורון: אני לא מבין מה קרה כאן היום.

חמי דורון: כינוס פגרה, החלטתם לחגוג?

אילן שלגי: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, שמענו כאן התקפה פרועה על שלטון החוק, על משטרת ישראל, מבלי שהממשלה הכינה את עצמה להשיב.

אילן שלגי: אינני כועס על הנציגים של פורעי החוק, כי הדברים שלהם היו צפויים.

אילן שלגי: ממשלת ישראל היתה צריכה להיות כאן כדי להגן על המשטרה.

חמי דורון: חבר הכנסת שלגי, תודה רבה לך.

חמי דורון: חבר הכנסת אורי אריאל, הצעה אחרת.

אורי אריאל: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אנחנו חתומים על ההצעה הזאת כי אנחנו סבורים שמה שנעשה בעניין הקברים הוא דבר שלא ייעשה, גם התנהגות המשטרה בעניין הזה לא נאותה ולא מתאימה.

אורי אריאל: נכנס כרגע השר לביטחון פנים.

אורי אריאל: המצב שממשלת ישראל אינה טורחת לענות על הצעות לסדר-היום אינו מתקבל על הדעת.

אורי אריאל: הבריחה, כמו בשאר הדברים, וההתנתקות מהעם הזה ומעברו הן סמל של הממשלה הזאת.

אורי אריאל: אם היא רוצה להמשיך להתנתק מכל דבר יהודי, מכל דבר ערכי, שתמשיך בהתנהגות המבישה והחמורה הזאת.

אורי אריאל: אני מציע שהממשלה הזאת תלך הביתה.

חמי דורון: יפה.

חמי דורון: זו לא ההצעה שהיית אמור להציע.

חמי דורון: חבר הכנסת איציק כהן וחבר הכנסת פרוש, אתם המציעים.

חמי דורון: מאחר שאין פה הצעה אחרת, אין הצעה של הממשלה - - -

צבי הנדל: בתור סגן שר לשעבר, אני יכול לענות?

חמי דורון: לא.

חמי דורון: חבר הכנסת כהן, אתם מעדיפים שהדיון ינוהל במליאה או בוועדה?

יצחק כהן: בוועדה.

מאיר פרוש: בוועדת הפנים.

חמי דורון: בוועדת הפנים.

חמי דורון: רבותי, אנחנו מצביעים.

חמי דורון: בעד – ועדה, נגד – הסרה.

חמי דורון: הצבעה מס' 2 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 10 בעד ההצעה שלא לכלול את הנושא בסדר-היום – אין נמנעים - אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת הפנים ואיכות הסביבה נתקבלה.

חמי דורון: בעד - 10, ואני מצרף את קולותיהם של חבר הכנסת גפני ושל חבר הכנסת סלומינסקי.

חמי דורון: הנושא יעבור לדיון בוועדת הפנים.

חמי דורון: אנחנו עוברים לנושא הבא: הפגיעה בתקציב ישיבות ההסדר.

חמי דורון: ינמק את ההצעה חבר הכנסת ניסן סלומינסקי.

ניסן סלומינסקי: אדוני היושב-ראש, רבותי השרים, חברי חברי הכנסת, אני רוצה לדבר בנושא הזה בשתי רמות: רמה אחת, ביחס לחברי שלי, והרמה השנייה, ביחס לממסד.

ניסן סלומינסקי: תקציב הישיבות קבוע וידוע.

ניסן סלומינסקי: הוא מופיע בספר התקציב, בבסיס - ותמיד יש התוספת, מה שנקרא התוספת הקואליציונית, והכסף הזה מחולק לפי קריטריונים לכל בחורי הישיבות.

ניסן סלומינסקי: עד היום, לפחות כשאנחנו היינו בקואליציה, כשאני הייתי בוועדת הכספים וחברי מסיעת ש"ס ויהדות התורה היו באופוזיציה, שמרנו מכל משמר - - -

יצחק כהן: הרסתם הכול.

יצחק כהן: איך שמרתם?

ניסן סלומינסקי: אני מדבר על כספי הישיבות.

ניסן סלומינסקי: שמרנו מכל משמר על הקיים ולא נתנו שיפגעו בתקציבים של הישיבות.

יצחק כהן: פגעתם.

ניסן סלומינסקי: ידוע שממשלת שינוי החליטה להוריד 40% מהתקציב שמקבל כל אברך מגיל 23 - - -

חמי דורון: אתה היית חבר בממשלה הזאת, נדמה לי.

ניסן סלומינסקי: לא, כשאנחנו הצטרפנו - תהיה לך טיפת סבלנות ותשמע.

חמי דורון: זה מאוד מעניין.

לימור לבנת: הוא יסביר, ואם לא - אני אסביר.

ניסן סלומינסקי: אנחנו, מאחר שכוחנו דל – מה שנקרא – מה שעשינו, סידרנו שבפועל ההחלטה הזאת, שהיתה של הממשלה, בפועל לא השפיעה שום דבר ושמרנו על הציבור החרדי בכך שהועלו הקריטריונים - - -

חמי דורון: וזה בכוחכם הדל, אני מבין.

ניסן סלומינסקי: זה בכוחנו הדל.

ניסן סלומינסקי: הצלחנו לעשות, ובסופו של דבר כתוצאה מכך בפועל כולם קיבלו מה שקיבלו לפני גזירות הממשלה ההיא.

ניסן סלומינסקי: ובאמת קיבלנו ועבדנו בתיאום, ור' משה יודע, עבדנו תמיד בתיאום בנושא הזה, וגם כשהממשלה החליטה להוריד 40% דאגנו שזה לא יסתדר.

ניסן סלומינסקי: והנה, מה שקורה כרגע הוא, שחודש אחרי שיצאנו לאופוזיציה, ונכנסה יהדות התורה לקואליציה – נשברו הכלים.

ניסן סלומינסקי: אני מדבר במישור של טענותי כלפי חברי.

גאלב מג'אדלה: אמרתי לך, אל תצא מהקואליציה, לא שמעת לי, אתה רואה?

ניסן סלומינסקי: לא, כי אני אמרתי לך משהו אחר, ולזה לא שמעת לי; אמרתי לך, אל תצביע בעד ההתנתקות.

ניסן סלומינסקי: אם לא היית מצביע בעד ההתנתקות הייתי נשאר בקואליציה, והכול היה טוב, וכולם היו מאושרים, אפילו השרה לימור לבנת היתה מאושרת.

ניסן סלומינסקי: אבל מה אני יכול לעשות?

גאלב מג'אדלה: הדדי.

ניסן סלומינסקי: בכל אופן, מה שקורה בפועל, חלק – ואני אומר חלק, כי יהדות התורה התפצלה שוב לשתי סיעות.

ניסן סלומינסקי: סיעה אחת מתוכם – לא דגל, אלא אגודת ישראל החסידית – שברה את הכלים שהיו מקובלים במשך הרבה שנים בהסכם בין כל הסיעות הדתיות, ובצעד חד-צדדי ניצלה את היותה בקואליציה ואת היותו של חבר הכנסת ליצמן יושב-ראש ועדת כספים כדי לשנות קריטריון ולקלקל ולפגוע בעולם התורה כולו.

חמי דורון: הם ביצעו את זה חד-צדדית.

ניסן סלומינסקי: כן, נכון.

ניסן סלומינסקי: ומה שהם עשו, רק כדי שתבינו את הפוליטיקה של העניין, הגדילו את הסכום לבעלי קריטריון של אברך.

ניסן סלומינסקי: הסכום הוא סכום אחיד, אז אם מגדילים לקריטריון של אברך, הקריטריון השני – נשאר לו פחות כסף.

ניסן סלומינסקי: מי זה הקריטריון השני?

ניסן סלומינסקי: הקריטריון השני זה בחור ישיבה.

ניסן סלומינסקי: תחת הכותרת של בחור ישיבה נמצאים כל אלה שאינם נשואים וישיבות ההסדר.

ניסן סלומינסקי: למה היה עניין לעשות את זה, הרי אלה בחורי ישיבה ואלה בחורי ישיבה?

ניסן סלומינסקי: היה פה עניין פוליטי.

ניסן סלומינסקי: כי האברכים - מאחר שבציבור החרדי הבחורים נשארים עד גיל מאוד מבוגר, בגלל הנושא של הצבא - - -

אילן שלגי: בנושא של ההשתמטות מהצבא; לא הנושא של הצבא, אלא של ההשתמטות מהצבא.

ניסן סלומינסקי: ידבר בזמנו וידבר בסגנונו, אני מדבר בסגנוני.

אילן שלגי: - - -

ניסן סלומינסקי: בפועל, בקריטריון שנקרא אברכים, לציבור החרדי יש 97%, מפני שכל הזמן מצטברים ומצטברים בנושא הזה.

ניסן סלומינסקי: לכן, יש להם אינטרס גדול מאוד להגדיל את הסכום לקריטריון הזה, כי שם הוא מגדיל אשכרה לחרדים, גם אם זה על חשבון הקריטריון השני, ששם היחסים שונים לחלוטין.

ניסן סלומינסקי: מה שיוצא בפועל, שכתוצאה מההגדלה הזאת – ואין בלבי שום דבר, הלוואי שיגדילו – הדבר פגע פגיעה אנושה, ירידה של 25% בתקציב שמקבלים בחורי הישיבות, לרבות בחורי ישיבות ההסדר.

ניסן סלומינסקי: גם בלי ההורדה הזאת התקציב בקושי מספיק כדי לאפשר לישיבות ולבחורים להתקיים - - -

חמי דורון: הנה מיליון השקל שדיברנו עליהם.

ניסן סלומינסקי: ההורדה הזאת היא מכה קשה מאוד.

ניסן סלומינסקי: היא מכה קשה לישיבות ההסדר, היא מכה קשה גם לישיבות הליטאיות, שגם הן – וכאן אני רוצה לשבח את סיעת דגל - - -

משה גפני: תעשה לי טובה, בלי תשבחות - - -

ניסן סלומינסקי: לא, לא, אני אומר בהגינות.

חמי דורון: חבר הכנסת סלומינסקי, אם אתה תיתן עכשיו תשבחות לחבר הכנסת גפני תהיה לו בעיה, כי 100 מיליון השקל האלה שחסרים בעצם, זה הרי השלב הבא, כי זאת שיטת - - -

ניסן סלומינסקי: אני נותן קודם כול על שני דברים.

ניסן סלומינסקי: קודם כול הגינות - - -

חמי דורון: אתם לא הבנתם את ליצמן, פשוט.

ניסן סלומינסקי: אני אומר שוב, אם ישיג, ישיג.

חמי דורון: אתה רואה, חבר הכנסת גפני מגחך - - - הוא יודע שאני צודק.

ניסן סלומינסקי: לא, לא, אני מדבר כרגע על ההגינות.

חמי דורון: נכון?

חמי דורון: בבקשה.

ניסן סלומינסקי: תאמין לי, לגנוב סוסים גם אנחנו יודעים - - -

חמי דורון: אתם מומחים, אני הבנתי.

ניסן סלומינסקי: צריכים לעשות את זה אם גונבים סוסים.

משה גפני: אבל שינוי - - -

ניסן סלומינסקי: לא, יש הסכם שמתוך הסכום ששינוי מקבלת עובר חלק לזה.

ניסן סלומינסקי: הרי זאת פעילות תרבותית, לא?

משה גפני: לישיבות?

ניסן סלומינסקי: בטח, זאת פעילות תרבותית, גם בהגדרה שלהם.

ניסן סלומינסקי: אתה לא יודע, תשמע עוד, חכה, כי הם לא יודעים בדיוק למה לחלק, אז הכנסנו את זה שם.

ניסן סלומינסקי: בכל אופן, יש לשבח את הגינותם מהבחינה הזאת שהוא אמר:

ניסן סלומינסקי: עד היום עבדנו ביחד, אתם צודקים.

ניסן סלומינסקי: מעבר לזה שגם נפגעות הישיבות, כמו פוניבז' ומיר וסלובודקה וכל הישיבות האחרות.

ניסן סלומינסקי: במלים פשוטות, נשבר הסכם שהיה בין כל הסיעות הדתיות לשמור על הקריטריון ולשמור על בחורי הישיבות.

ניסן סלומינסקי: שמרנו את זה אנחנו, הצפי היה שהם ימשיכו, וזה נשבר, וחבל, וזה ייתן אותותיו גם בהמשך.

יצחק כהן: די, די, לא רוצה לשמוע את זה יותר, די - - -

ניסן סלומינסקי: למה?

ניסן סלומינסקי: שיבחתי אתכם.

יצחק כהן: כשהייתם בממשלה הרסתם את עולם התורה.

יצחק כהן: תעשה לי טובה - -

ניסן סלומינסקי: מה זה קשור?

ניסן סלומינסקי: ר' יצחק, תשנה את הדיסקט, הרי מדברים על משהו אחר עכשיו - - -

יצחק כהן: - - אל תשווה.

יצחק כהן: הרסתם את כל הפנימיות, לפחות אל תגיד את זה - - -

ניסן סלומינסקי: אני אומר, המשמעות - - -

חמי דורון: חבר הכנסת כהן.

משה גפני: עשו נזק לישיבות - - - טומי לפיד - - -

יצחק כהן: - - -

חמי דורון: חבר הכנסת כהן.

חמי דורון: אני מבקש ממך.

יצחק כהן: לא יכול לשמוע את זה.

חמי דורון: חבר הכנסת כהן, אם אתה רוצה לנהל שיחה - - -

יצחק כהן: - - -

חמי דורון: חבר הכנסת כהן, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

יצחק כהן: - - -

ניסן סלומינסקי: ר' יצחק אהובי.

יצחק כהן: אני אצא.

חמי דורון: בבקשה, תקום ותצא.

חמי דורון: למה אתה מאיים עלי, אני לא מבין.

יצחק כהן: אני לא יכול לשמוע את זה, די.

ניסן סלומינסקי: מקובל שתקליט שחוזרים עליו - - -

יצחק כהן: - - -

חמי דורון: חבר הכנסת כהן, אני קורא לך לסדר פעם שנייה.

ניסן סלומינסקי: תקליט שחוזרים עליו מאה פעם צריך להישחק.

ניסן סלומינסקי: איך הוא לא נשחק אצלך?

חמי דורון: אני קורא לך לסדר פעם שנייה.

ניסן סלומינסקי: בכל אופן, אני אומר שוב, באופן ממשי הקצבה של בחורי ישיבות ההסדר – אם אני מדבר כרגע על ישיבות ההסדר – ירדה מ-600 לכל אחד ל-480 – ירידה של 25%, וכנ"ל לכל בחורי הישיבות האחרים - -

יצחק כהן: - - -

ניסן סלומינסקי: - - וזה דבר שלא יכול להיות.

ניסן סלומינסקי: דבר שני, שזה קורה באמצע השנה.

יצחק כהן: קצבאות ילדים, מה עשיתם?

חמי דורון: חבר הכנסת כהן.

יצחק כהן: אני לא יכול לשמוע את זה.

חמי דורון: חבר הכנסת כהן, אני קראתי לך לסדר פעם שנייה, אולי לא שמת לב לזה.

יצחק כהן: - - -

ניסן סלומינסקי: ר' יצחק, מה זה?

ניסן סלומינסקי: זה כמו איסתרא בלגינא קיש קיש קריא.

חמי דורון: הוא פשוט לא נותן לאף אחד לדבר, זה פשוט בושה וחרפה.

ניסן סלומינסקי: ר' יצחק, זה איסתרא בלגינא קיש קיש קריא - - -

חמי דורון: פשוט משעמם לו היום.

יצחק כהן: אני אומר לך את האמת - - -

ניסן סלומינסקי: מה קרה לך?

ניסן סלומינסקי: מה נפל עליו?

חמי דורון: חבר הכנסת סלומינסקי, אני מבקש ממך לא לנהל אתו דו-שיח.

יצחק כהן: אומרים לך את האמת, לא יפה, תחזור בך, ניסן.

חמי דורון: חבר הכנסת יצחק כהן - -

יצחק כהן: מעמידים לו מראה מול הפנים - - -

חמי דורון: - - אני מציע שתקום ותצא עכשיו לפני שאני אצטרך לקרוא לך פעם שלישית.

יצחק כהן: - - -

ניסן סלומינסקי: דבר שני באותו הקשר, השינוי הזה קורה באמצע השנה.

ניסן סלומינסקי: המשמעות היא, שכל הבחורים, כל הישיבות, כל החישוב נעשה לפי תעריף מסוים, ופתאום יש קיצוץ של 25%.

ניסן סלומינסקי: דמיינו לעצמכם מה המשמעות – הרס טוטלי באמצע השנה, ואתה לא יכול לעשות שום דבר.

ניסן סלומינסקי: זה במישור שביני לבין חברי.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, שאלה.

ניסן סלומינסקי: הזמן רץ, תן לי.

חמי דורון: חבר הכנסת גפני, לא.

חמי דורון: תן לחבר הכנסת סלומינסקי לסיים את דבריו.

לימור לבנת: אדוני היושב-ראש, הממשלה מבקשת - -

חמי דורון: השרה לימור לבנת צריכה לצאת.

לימור לבנת: - - להקפיד על לוח הזמנים.

חמי דורון: אנחנו עושים מאמצים, גברתי השרה.

ניסן סלומינסקי: הטענה השנייה שלי היא כלפי הממשלה - -

גאלב מג'אדלה: לא רואים אותך מתאמץ.

חמי דורון: - - -

ניסן סלומינסקי: - - והיועץ המשפטי לממשלה.

חמי דורון: חבר הכנסת מג'אדלה, אתה רואה, הזמן הוא שם, והוא דופק כל הזמן.

לימור לבנת: הממשלה מעריכה את המאמצים.

ניסן סלומינסקי: המושל אשר על הארץ, היועץ המשפטי לממשלה, ומשרד המשפטים, שעל פיהם יישק דבר בכל דבר כביכול, קבעו כבר בעבר – ותמיד זה היה לרעתנו - שכשרוצים לשנות קריטריון, אי-אפשר לעשות את זה, זה צריך להיות ציבורי, לעין השמש, חשוף, צריך לפרסם בתקשורת, לפרסם בעיתונים, לתת זמן לאנשים להתנגד, לדון בהתנגדויות, ורק לאחר מכן דנים ומחליטים, וכך הם מושכים אותנו והורגים אותנו לגבי קריטריונים בכל תחום ותחום בכל הנושאים שנמצאים גם במשרד החינוך וגם בזה, ששם גם כן שולטים היועצים המשפטיים.

ניסן סלומינסקי: והנה, להפתעתנו - - -

חמי דורון: הזמן - - -

ניסן סלומינסקי: לא, זה זמן פציעות, אני אסיים את המשפט.

חמי דורון: משפט אחד, בבקשה, לסיום.

ניסן סלומינסקי: והנה פה מתברר, להפתעת כולם, משנים קריטריון כל כך משמעותי.

ניסן סלומינסקי: ביום אחד הוחלט על-ידי ראש הממשלה והיועץ המשפטי, למחרת זה פורסם, ויום אחרי כן הכסף כבר חולק - -

לימור לבנת: אולי הממשלה יעילה.

ניסן סלומינסקי: - - לא נתנו זמן לפרסום, לא נתנו זמן להגיש התנגדויות על שינוי קריטריון, לא נתנו זמן לדון בזה ולערער, שום דבר.

ניסן סלומינסקי: לא להאמין.

ניסן סלומינסקי: למה?

ניסן סלומינסקי: כי יושב-ראש ועדת הכספים לוחץ ואומר: אם זה לא יהיה, אני לא מביא לדיון.

ניסן סלומינסקי: כך עובדת ממשלה, כך עובד היועץ המשפטי לממשלה, כך עובד משרד המשפטים.

ניסן סלומינסקי: לא יעלה על הדעת הנושא הזה.

ניסן סלומינסקי: לכן, טענותי הן בשני המישורים האלה, ואני חושב שכנסת ישראל לא יכולה לעבור לסדר-היום על מצב כזה.

ניסן סלומינסקי: תודה לך, אדוני.

חמי דורון: תודה רבה, אדוני.

חמי דורון: גברתי השרה.

לימור לבנת: אדוני היושב-ראש, על-פי החלטות הממשלה מ-25 במרס 2005 ומ-12 ביוני 2003 – הפוך, מ-2003 ואחרי זה ב-2005 – צומצמה תמיכת המדינה לתלמידים מעל גיל 23 בשיעור של 40% מחודש ספטמבר 2003.

לימור לבנת: למעשה, זו היתה ההחלטה.

לימור לבנת: אני חוזרת ואומרת - התחלתי את זה בצורה מבולבלת.

לימור לבנת: איציק כהן, תהיה אתי בקשר עין לפחות.

משה גפני: תקשיב, תקשיב.

יצחק כהן: השרה, נתתי להם רקע.

אורי אריאל: - - -

לימור לבנת: האמת, זה היה מצחיק.

משה גפני: אולי בישיבת הכנסת הזאת היינו מצרפים גם תוכנית אמנותית.

ניסן סלומינסקי: כבוד השרה, באמת - - -

לימור לבנת: חבר הכנסת סלומינסקי, אני מתנצלת.

לימור לבנת: סליחה.

לימור לבנת: חבר הכנסת כהן – לפעמים, מה אני יכולה לעשות - זה היה משעשע, אני מתנצלת.

לימור לבנת: לא ראוי, באמת, אבל זה היה מצחיק.

ניסן סלומינסקי: לא תמיד בכל מחיר - - -

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני מבקש לאפשר לשרה להשלים את התשובה.

לימור לבנת: אתה צודק.

לימור לבנת: זה היה מצחיק, אני מתנצלת, זה לא היה במקום, אבל לפעמים - - -

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מותר לצחוק גם לפעמים, גברתי.

לימור לבנת: לפעמים אני גם בן-אדם, מה אני אעשה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: גם כולנו לוקים בזה.

משה גפני: לא נורא.

משה גפני: לא נורא.

גאלב מג'אדלה: קורה.

גאלב מג'אדלה: קורה לפעמים בחיים.

לימור לבנת: ובכן, החל בחודש ספטמבר 2003 צומצמה תמיכת המדינה לתלמידים מעל גיל 23 בשיעור של 40%.

לימור לבנת: למעשה, הקיצוץ הזה הקיף את כל סוגי התלמידים שנתמכים במסגרת אגף המוסדות התורניים, ובכללם תלמידים בישיבות גבוהות, בכוללים ובישיבות הסדר.

לימור לבנת: נוסף על זה – זה פחות לענייננו - הופחתה גם התמיכה בתלמידים בעלי דרכון בשיעור של 40%.

לימור לבנת: ב-27 בפברואר 2005 החליטה הממשלה על ביטול הפחתת התעריפים מ-2003 לתלמידים מעל גיל 23.

לימור לבנת: למעשה, זה יסוד העניין.

לימור לבנת: ההחלטה הזאת – כמו ההחלטות הקודמות – לא מבחינה בין סוגי הישיבות - חרדים, ציונים, רפורמים, קונסרבטיבים.

לימור לבנת: לא היתה למעשה הבחנה בין סוגי התלמידים, כאמור.

לימור לבנת: אתה אמרת גם את הדברים קודם.

לימור לבנת: אבל, מדובר בתקציב סגור, לא מדובר כאן בתוספת תקציבית או בהפחתה תקציבית.

לימור לבנת: בשני המקרים היה מדובר בתקציב סגור, ולכן תוספת התשלום לקבוצת התלמידים מעל גיל 23, בגין אותו שינוי בהחלטה – ובמקרה שלפנינו זה ביטול ההפחתה – היא לכל התלמידים מעל גיל 23.

לימור לבנת: תוספת התשלום לקבוצת התלמידים מעל גיל 23 מביאה בהכרח לירידה בתעריפים לתלמידים עד גיל 23, שזה באמת בעיקר הישיבות הגבוהות וישיבות ההסדר.

לימור לבנת: הקבוצות האלה נפגעו בעצם באופן מזערי כאשר החליטה הממשלה על ההפחתות לבני גיל 23 ומעלה ב-2003.

לימור לבנת: ב-2004, בחודש אפריל, היה התעריף הרגיל 487 שקלים - - -

ניסן סלומינסקי: בסוף השנה.

לימור לבנת: באפריל, אמרתי.

לימור לבנת: באפריל 2005 - 450 שקל.

לימור לבנת: זה פער של 37 שקלים.

משה גפני: על מה את מדברת?

משה גפני: על מי?

ניסן סלומינסקי: אין כזה דבר - - -

לימור לבנת: ישיבת הסדר - אני קוראת מהטבלה שלנגד עיני.

משה גפני: כן, כן, היא צודקת.

לימור לבנת: לא יודעת, אולי אני טועה.

משה גפני: לא, לא.

משה גפני: זה נכון.

לימור לבנת: מתוך הטבלה שלנגד עיני - - -

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת גפני, אתה צריך לאשר כל מלה, או לא לאשר אותה?

לימור לבנת: זה לא מתשובה או משהו שכתבו לי, ואולי יש טעות.

לימור לבנת: מתוך הטבלה שלנגד עיני, באפריל 2004, לישיבות הסדר, בתעריף רגיל היה 487, ב-2005 - 450; הפער הוא 37 שקלים.

ניסן סלומינסקי: זה היה בסוף 2004.

לימור לבנת: אני אגיד לך, אני לא יודעת כמה בסוף 2005 - - - ערך הנקודה בינואר-פברואר 2005 – 400 שקל, זו מקדמה בלבד, ואלמלא התוספת התקציבית של 140 מיליון שקל וביטול ההפחתה בתעריפים, ערך הנקודה היה מגיע עד סוף השנה ל-320-330 לכל היותר.

לימור לבנת: לכן, הדבר עדיין לא ברור, לא כל כך ברור לי על מה מלינים.

לימור לבנת: בדצמבר 2004 היה התעריף הרגיל 704.7 – בדצמבר.

לימור לבנת: גם בנובמבר אותו דבר – 704.7; באוקטובר היה 607.5 – יש לי פה הטבלה - ב-2005 עוד אין, כי כאמור בינואר-פברואר מדובר במקדמות – 540.

לימור לבנת: במרס זה 450, באפריל - 450, אני לא יודעת כמה זה יהיה בהמשך כי אין לי כאן.

ניסן סלומינסקי: - - - מ-605 ירדו ל-460, ירידה של 25% - - -

לימור לבנת: אני לא יודעת, אני לא בטוחה שזה נכון.

לימור לבנת: אני לא רואה את זה כאן ואני לא בטוחה שזה נכון.

ניסן סלומינסקי: - - - בטוח.

לימור לבנת: אני לא יודעת.

לימור לבנת: כשהורידו את התמיכה לתלמידים מעל גיל 23 בשיעור של 40%, אז למעשה ישיבות ההסדר קיבלו יותר, נכון?

ניסן סלומינסקי: לא, כי העלינו להם את הקריטריון ל-1.8 ודאגנו שהם יקבלו אותו דבר.

לימור לבנת: נכון.

לימור לבנת: נכון.

ניסן סלומינסקי: - - -

לימור לבנת: אז היום למעשה יותר נהנים – באותם 100% תקצוב – יותר אנשים הם מעל גיל 23.

לימור לבנת: סך כל התקצוב הרי לא ירד ולא השתנה, רק יותר נהנים מאותם 100%.

ניסן סלומינסקי: - - -

לימור לבנת: נכון.

לימור לבנת: לכן יש כאן

לימור לבנת: באמת שינוי לעומת מה שהיה, כאשר השינוי הוא לא שינוי כזה גדול.

לימור לבנת: זו היתה החלטת - - -

ניסן סלומינסקי: 25%.

לימור לבנת: תראה, חבר הכנסת סלומינסקי, זו היתה החלטת הממשלה.

לימור לבנת: אני משיבה על זה כשרה שאחראית משום-מה לכל נושא הישיבות הגבוהות מהרגע שנסגר משרד הדתות והעבירו אלי גם את הישיבות הגבוהות.

לימור לבנת: עכשיו אני אחראית לא רק על העבודות בכביש 6 ועל רשות העתיקות, אני אחראית גם על הישיבות הגבוהות.

לימור לבנת: אני מודה מאוד לאדוני היושב-ראש.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה לשרת החינוך.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מה מציעה גברתי?

לימור לבנת: אני מציעה להסיר את הנושא מסדר-היום.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: להסיר מסדר-היום.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ובכן, יש הצעה אחרת לחבר הכנסת גפני.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: בבקשה, אדוני.

צבי הנדל: אדוני היושב-ראש, אתה מסכים לעוד הצעה אחרת אחת?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני לא יודע אם ניתן לעשות את זה, אבל יש מי שביקש לפניך, ולכן אם אסכים לא תיהנה מזה.

לימור לבנת: - - - תן לצבי הנדל - - -

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני מציע שנסתפק במקרה הזה בהצעה הזאת.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: בבקשה, חבר הכנסת גפני.

משה גפני: אדוני היושב-ראש - - - מה זה תעזוב?

משה גפני: שהנדל גם יקבל.

לימור לבנת: אבל הוא לא יכול - - -

משה גפני: למה?

משה גפני: אם אמרת להסיר, אז אפשר שתי הצעות.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, אני תמה על תלונתו של חבר הכנסת ניסן סלומינסקי.

משה גפני: כאשר המפד"ל היתה בממשלה הכינו את תקציב 2005, ובתקציב 2005 מופיע, מה לעשות, קיצוץ בתקציב הישיבות.

משה גפני: מעבר לקיצוץ הרגיל - נעשה קיצוץ flat - ירדו 70 מיליון שקל שהיתוספו במהלך השנה, ובתקציב שאושר בממשלה כאשר אתם הייתם בה היתה ירידה ריאלית ממשית בתקציב הישיבות, והסכום לכל הישיבות – לרבות ישיבות ההסדר – עמד לרדת ב-50%.

משה גפני: באה יהדות התורה – על שתי מפלגותיה, דרך אגב - - -

יצחק כהן: וש"ס - - -

ניסן סלומינסקי: - - -

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת סלומינסקי, תן לו לסיים.

משה גפני: באה יהדות התורה ועשתה הסכם – אני מדבר על ההסכם הכתוב.

ניסן סלומינסקי: על מה אתה מדבר - - -

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת סלומינסקי, תן למר גפני לומר את דבריו.

ניסן סלומינסקי: - - -

משה גפני: באה יהדות התורה - - -

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת סלומינסקי, אני מבקש.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: בבקשה, חבר הכנסת גפני, אני אשמור לך זמן.

ניסן סלומינסקי: - - - הרי הכסף היה אמור - - -

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת סלומינסקי, בסדר, הדברים נאמרו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תן למר גפני להשלים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הרי אנחנו מכירים את הדברים האלה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תן לו לומר את דבריו.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, בספר הכחול שהונח לפנינו, ספר התקציב, היה קיצוץ בתקציב הישיבות על כל הסקטורים שלהן, ובכלל זה ישיבות ההסדר.

משה גפני: היה קיצוץ דרמטי שלא היה בשום מקום אחר.

משה גפני: כאשר באה יהדות התורה והוסיפה 140 מיליון ש"ח לתקציב הזה, היא בעצם לא הוסיפה כסף; היא בעצם מנעה את הקיצוצים.

משה גפני: התוספת היתה מזערית, ונראה את מה ששינוי תקפה כל הזמן.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לכן אתה מציע להעביר את זה לוועדה.

משה גפני: לכן אני אומר – ואני לא חולק על הנתונים ולא מתווכח עליהם – שכאשר את הנזק הכי גדול לישיבות עשה נציג מפלגה במשרד הרווחה, זבולון אורלב, שממש ביטל את סעיף הישיבות שם - אני מציע שלא תדבר על שיתוף פעולה אחרי מה שאורלב עשה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה לחבר הכנסת גפני.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת סלומינסקי, השרה הציעה להסיר.

ניסן סלומינסקי: בסדר, למדנו.

ניסן סלומינסקי: אתה יודע שהכול גלגל.

משה גפני: לא, אני לא מתווכח על הנתונים, אני מתווכח על פילוסופיה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: השרה הציעה להסיר מסדר-היום.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אתה מבקש ועדה, כמובן, או מליאה?

ניסן סלומינסקי: לוועדה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ובכן, מי שבעד ועדה יצביע בעד, ומי שבעד להסיר יצביע נגד.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אפשר להצביע.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הצבעה מס' 3 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 9 בעד ההצעה שלא לכלול את הנושא בסדר-היום – 1 נמנעים – 1 ההצעה להעביר את הנושא לוועדה שתקבע ועדת הכנסת נתקבלה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ובכן, ברוב של תשעה תומכים, מתנגד אחד ונמנע אחד, ההצעה תועבר להמשך הדיון לוועדת - - -

ניסן סלומינסקי: ועדת הכספים.

גאלב מג'אדלה: ועדת הפנים.

צבי הנדל: מה זה שייך לוועדת הפנים?

צבי הנדל: לוועדת הכספים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לוועדת הכספים – יש חולקים?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: יש גם דרישה להעביר את הנושא לדיון בוועדת הפנים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ובכן, ההצעה תועבר לוועדת הכנסת והיא תחליט לאיזו ועדה להעביר אותה להמשך הדיון.

משה גפני: מי נגד?

אראלה גולן: אני נגד.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חברי הכנסת, אנחנו עוברים לנושא הבא, להצעה לסדר-היום בעניין האלימות בקרב בני-הנוער.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת משה כחלון, בבקשה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ישיב סגן השר לביטחון פנים, חבר הכנסת אדרי.

משה כחלון: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, ביקשתי לקיים את הדיון הזה בעקבות הרצח האחרון – ולמעשה לא רק בעקבות הרצח האחרון, במועדון, אלא בעקבות כל מעשי הרצח ומעשי האלימות שנעשים בתקופה האחרונה.

משה כחלון: אני רוצה להודות לשר לביטחון הפנים שהטריח את עצמו לכאן כדי להשתתף בדיון אף שבאופן פורמלי מי שמשיב בשם המשרד הוא סגן השר, שגם הוא אתנו.

אראלה גולן: זה נושא של משרד החינוך.

משה כחלון: לא, זה נושא של המשטרה.

משה כחלון: הכול חינוך, בואי נתחיל מזה, אבל ההצעה שלי עסקה באכיפה.

משה כחלון: לצערי, הם מגיעים בסוף למשטרה.

משה כחלון: כשזה מגיע למשטרה - כבר מאוחר.

משה כחלון: אני בכל זאת מודה לשר על הנוכחות שלו כאן בתקופת הפגרה.

משה כחלון: בשוטטות באינטרנט ראיתי מאמר מצוין שכתב נתן זהבי באתר nrg, ואני לא חושב שיש אפשרות לבטא את המצב טוב יותר מכפי שהוא ביטא אותו במאמר הזה.

משה כחלון: אשתמש בחלק מהמאמר: "נכון לרגעים אלה יושבות בכל רחבי הארץ אלמנות, אמהות שכולות, סבתות שאיבדו את נכדיהן, אחים ואחיות שכולים.

משה כחלון: נכון לשעה זו מאות אבות הולכים כשבארנקם תמונות בנם המנוח, סבים הולכים לבית-הקברות להניח זר על קבר נכדם.

משה כחלון: נכון לרגעים אלה שוכבים במחלקות השונות של בתי-החולים אנשים דקורים ומשוספים, חתוכים, וממתינים להחלמת גופם מדקירות ומחיתוכים.

משה כחלון: כולם יחד וכל אחד לחוד מקללים את מי שהמציא את הסכין או את מי שמשתמש בו.

משה כחלון: ערב-ערב מסתובבים אלפי גברברים ובני-נוער, נשים ונערות, שעל גופם או בכליהם מוצפן סכין".

משה כחלון: זה החלק הראשון של המאמר.

משה כחלון: הוא גם מדבר שם על כך שסעיף 86 מאפשר לבית-המשפט לשלוח מי שמחזיק סכין לחמש שנות מאסר – סעיף 186, אם זה חשוב.

משה כחלון: אבל לא צריך להתאמץ יותר מדי.

משה כחלון: לא היה דבר כזה.

משה כחלון: אף אחד לא נשלח לחמש שנות מאסר בעקבות החזקת סכין או כלי נשק משחית אחר.

משה כחלון: חלק גדול ממחזיקי הסכינים האלה יכולים פשוט, בלי סיבה, לדקור מישהו, לרצוח מישהו, על כך שהיה נדמה להם שמישהו קרץ לחברה שלהם, או לא קרץ, או מישהו לא נתן להם מספיק כבוד, או זרק להם מלה לא במקום, כמו שהחבר'ה אומרים.

משה כחלון: ההתפתחות הזאת היא עניין של שניות, ונער שבא לבלות חוזר הביתה בארון.

משה כחלון: הדבר הבא הוא למשטרה.

משה כחלון: כשאנחנו מדברים על המשטרה, ועל אכיפה – אנחנו באמת רואים מדי פעם מבצעים יפים, ובמקרה הם גם מתוקשרים, כי בטעות היה שם צלם.

משה כחלון: מצד שני, אי-אפשר לבוא בטענות למשטרה, כי מה אנחנו דורשים מהמשטרה?

משה כחלון: שתטפל בביטחון שוטף, במחסומים, באבטחת אישים, מתקני ספורט, מתקני כדורגל, בסמים, בפשיעה, בדמי חסות, שתשלח אנשים למעצר – ואין להם מקום, צריך להודות על האמת:

משה כחלון: גם כשרוצים לעצור אנשים אין מקום.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תיכף נשמע מסגן השר אדרי.

משה כחלון: למה?

משה כחלון: קוראים על כך מדי יום בתקשורת.

משה כחלון: את סגן השר אנחנו צריכים לדברים אחרים; אולי סגן השר יספר לנו על פעולות או על איזו יחידת אכיפה מיוחדת למועדונים.

משה כחלון: אבל שוב, מכאן הם כבר חוזרים לממשלה, לתקציבים, למשאבים.

משה כחלון: בעבר שירתתי בתפקיד עוזר השר לביטחון פנים, ואני מכיר היטב את המשרד הזה.

משה כחלון: המשטרה היא מצוינת, משטרה שעושה עבודת קודש.

משה כחלון: אני מדבר על רובה, כמובן.

משה כחלון: תמיד יש פה ושם – לשר הפנים ולסגנו יש צוות מצוין שעושה עבודה מצוינת ומסורה, אבל לא יעזור כלום.

משה כחלון: המשפט השגור בפיהם, שהשמיכה קצרה מדי, הוא נכון.

משה כחלון: אם רוצים משטרה במדינת ישראל, צריך שתהיה לה תוספת של 3,000–4,000 שוטרים לפחות.

משה כחלון: כשתובעים ממשטרת ישראל להכין תוכנית כפי שג'וליאני הכין בזמנו בניו-יורק – שכחו רק שג'וליאני הוסיף לניו-יורק 11,000 שוטרים, זה הצעד הראשון שנעשה.

משה כחלון: כאן רוצים שיבצעו את ההינתקות, וישמרו על מתקני הכדורגל, ויהיו אחראים לאכיפה בכבישים ולאבטחת העבודות בכביש 6 – וכל זה עם אותו כוח-אדם.

משה כחלון: לכן, אני חושב שאין מנוס מלקחת את הנושא הזה בידיים ולהוסיף כוח-אדם למשטרה.

משה כחלון: המשטרה שלנו קטנה על המדינה, ולא יעזור כלום לאף אחד.

משה כחלון: לגבי בתי-המשפט, שמביאים אליהם אנשים למעצר על החזקת סכין, ועוד באותו לילה הם משוחררים – אני אומר מפה לבתי-המשפט משפט של חז"ל: מי שמרחם על אכזרים, סופו שיתאכזר לרחמנים.

משה כחלון: תודה רבה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה לחבר הכנסת משה כחלון.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: יעלה וישיב סגן השר לביטחון פנים, חבר הכנסת יעקב אדרי.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: בבקשה.

יעקב אדרי: אדוני היושב-ראש, השר לביטחון פנים, חברי חברי הכנסת, אכן, זאת לא הפעם הראשונה השנה שהנושא עולה.

יעקב אדרי: אני חושב שזה הדיון השלישי או הרביעי השנה בנושא אלימות הנוער.

יעקב אדרי: בפעם הקודמת בירכתי את יושב-ראש הכנסת, שהודיע שהוא ייזום דיון של יום שלם בכנסת בנושא אלימות הנוער.

יעקב אדרי: אני חושב שהנושא הזה חשוב מאוד, ואני מקווה מאוד שזה יהיה בהקדם, כי זה על סדר-היום הציבורי, זה מעסיק את כולנו, כל יום אנחנו קוראים ושומעים, והנתונים הם קשים מאוד.

יעקב אדרי: כמובן, לנושא יש השלכות רבות מאוד, אבל אני חושב שהגענו למצב שבו כולנו צריכים לשאול את עצמנו עד לאן, וכולנו חייבים לעשות חשבון נפש ולעצור את ההידרדרות של הנוער.

יעקב אדרי: יש לזה השלכות גם על עתידה של מדינת ישראל.

יעקב אדרי: הבעיה של הנוער הפכה להיות בעיה לאומית.

יעקב אדרי: צר לי שהדיון הוא בהשתתפות מתי-מעט, אני חושב שזה קשור לכולנו.

יעקב אדרי: אני לא רוצה להלאות אתכם בנתונים, כי פעם אחר פעם הזכרתי את האחוזים.

יעקב אדרי: ברור שהמספרים הולכים וגדלים, הפשיעה לכל סוגיה הולכת ומרימה ראש, וברבעון הראשון של השנה יש לנו עלייה כמעט בכל תחומי הפשיעה.

יעקב אדרי: המספרים הם מספרים יבשים, אבל התופעות הן קשות.

יעקב אדרי: מספיק ששמענו את המונולוג של האמא שאמרה: שלחתי את הילד לרקוד, והוא חזר בארון מתים.

יעקב אדרי: אלה דברים קשים מאוד, דברים שמזעזעים את כולנו, ואני חושב שעל כולנו לתת דין-וחשבון לעצמנו, והכנסת כמחוקק היא הראשונה שכולם מצפים ממנה לעסוק בנושא.

יעקב אדרי: מי שמטיל את האשמה רק על המשטרה חוטא לעניין.

יעקב אדרי: הנושא הוא מורכב, הפתרון הוא מערכתי, וכולנו חייבים לטפל בעניין הזה בכל ההיבטים שלו.

יעקב אדרי: זה מתחיל כמובן בחינוך.

יעקב אדרי: כאדם שמאמין בחינוך, אני מאמין ששם זה מתחיל – החינוך בבית-הספר והחינוך בבית.

יעקב אדרי: גם להורים יש חלק בעניין הזה.

יעקב אדרי: הדבר הנוסף הוא כמובן המתירנות – אני רוצה להיות זהיר בדברי – שפשתה בחברה הישראלית; ההשפעות של אמצעי התקשורת, בעיקר של הטלוויזיה.

יעקב אדרי: חלק מהדברים, כמובן, משפיעים לרעה על הנוער.

יעקב אדרי: הרבה מאוד מהדברים הם מודל לחיקוי, ואני לא מתפלא שכאשר ילד קטן רואה מה שהוא רואה בטלוויזיה, לפעמים הוא הולך גם ליישם את זה, ולא אחת אנחנו נתקלים בתופעה הזאת.

יעקב אדרי: הדבר הנוסף, ואני רואה אותו כבעיה הראשונה, הוא נושא בתי-המשפט.

יעקב אדרי: אני אומר את זה במלוא הכבוד וההערכה לבתי-המשפט, ואני רוצה להיות זהיר בדברי, אבל עם הענישה של בתי-המשפט כפי שהיא היום לא נגיע רחוק.

יעקב אדרי: קולת העונשים היא מדהימה, היא מתסכלת והיא עלובה.

יעקב אדרי: לא אחת המשטרה מתוסכלת.

יעקב אדרי: בשבוע שעבר זה התפרסם, ולא התאפקתי והגבתי מייד.

יעקב אדרי: שדדו קשישה בצורה ברוטלית, בצורה קשה מאוד, והשופט שחרר את העבריין הביתה.

יעקב אדרי: זה זעק.

יעקב אדרי: הייתם צריכים לראות את האשה, מנופחת כולה.

יעקב אדרי: אני חושב שזה דבר שלא ייעשה.

יעקב אדרי: אני קורא מכאן לבתי-המשפט: חשוב מאוד לעשות צדק, אבל מובן שחייבים להסתכל על האוכלוסייה שומרת החוק.

יעקב אדרי: צריך לדאוג לנוער שומר החוק, ויש נוער שהשיעור שלו הוא שולי, מספרים קטנים, שאותו חייבים להעניש במלוא חומרת הדין.

יעקב אדרי: אם בתי-המשפט לא יתייחסו כך, ממילא אנחנו צפויים לגל עוד יותר חמור של עבריינות, של פשיעה, של דקירות, של כל מה שאנחנו רואים ושומעים יום-יום.

יעקב אדרי: אני מקווה מאוד שבתי-המשפט ייקחו את הדבר הזה לידיים.

יעקב אדרי: ביום חמישי ביקרתי במועדוני לילה, עד 04:00.

יעקב אדרי: אני מוכרח להגיד שראיתי דברים שהדאיגו אותי מאוד.

יעקב אדרי: בכל זאת זה העתיד שלנו, זה הנוער שלנו.

יעקב אדרי: המחוקק צריך לתת את הדעת אם צריך שכל הגילאים יוכלו להיכנס, אם מותר לכולם להיכנס.

יעקב אדרי: אמרה לי אישיות בכירה מאוד: הילדה שלי, בת 12, הולכת למועדון; אף אחד לא אוסר עליה להיכנס, והיא מגיעה הביתה בבוקר.

יעקב אדרי: המועדונים פתוחים עד הבוקר.

יעקב אדרי: באותם מועדונים מוכרים אלכוהול עד הבוקר.

יעקב אדרי: אני מתאר לי מה קורה אחרי הכוס הראשונה של השתייה החריפה - כבר מתחילים להתנדנד, וראינו את זה.

יעקב אדרי: שמעתי גם את השוטרים ואת הסדרנים שעומדים שם.

יעקב אדרי: תארו לכם מה קורה עד הבוקר, הם שותים עד הבוקר.

יעקב אדרי: מול המועדונים יש הפיצוציות, ושם מוכרים להם כל מיני הזיות.

יעקב אדרי: יש דברים לא פשוטים, וראיתי את זה במו-עיני.

יעקב אדרי: אומרים שיש בעיה, אבל עדיין לא אוסרים.

יעקב אדרי: אסרנו את ה"חגיגת", נכנסו דברים אחרים למדף.

יעקב אדרי: דבר נוסף שראיתי, שמאוד מטריד אותי: ביקרתי בשירותים במועדונים.

יעקב אדרי: אין תא שירותים שלא יצאו ממנו בזוגות.

יעקב אדרי: זה מאוד הפריע לי.

יעקב אדרי: אמר לי בעל המועדון: אני צריך שתהיה בחוק הפרדה, ואז אני אאכוף את זה.

יעקב אדרי: בינתיים ראיתי את התופעות האלה, שלא הוסיפו הרבה למצב הרוח.

יעקב אדרי: אני בטוח שאותם זוגות לא נכנסו לבדוק את תקינותם של השירותים, הם נכנסו לעניינים אחרים לגמרי, ואנחנו יודעים למה הם נכנסו.

יעקב אדרי: אני חושב שיש כמה תופעות שצריך לאסור אותן, ואני מקווה שנעשה את זה כמה שיותר מהר.

יעקב אדרי: הפתרון לא נמצא בצד אחד של העסק.

יעקב אדרי: המשטרה גם היא צריכה לקחת את חלקה בעניין, כמובן, והיא עושה מאמצים גדולים מאוד.

יעקב אדרי: אני מקווה מאוד שיגיע היום שהמשטרה תעסוק רק בעניינים הקלאסיים שלה, כפי שנהוג בכל העולם.

יעקב אדרי: כפי שאמר ידידי משה, אנחנו מתעסקים גם בשמירה על הגבולות, במחסומים, וזה מוריד הרבה מאוד כוחות מהמשטרה.

יעקב אדרי: כאשר המשטרה תתעסק רק בנושאים שהיא מיועדת להם, בתפקיד הקלאסי שלה, אני מאמין שגם הפשיעה והאלימות ברחובות ילכו ויצטמצמו.

יעקב אדרי: לסיכום, אדוני היושב-ראש, בתי-המשפט צריכים להחמיר יותר, מערכת החינוך בבתי-הספר צריכה לעסוק יותר בהסברה ובחינוך הנוער, ההורים צריכים לתרום את חלקם, ואם ביחד נעשה את כל העבודה, אני מאמין שהנתונים ילכו וישתפרו ונוכל להיות מדינה נורמלית.

יעקב אדרי: תודה רבה לכולם.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה לסגן השר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני מבין שהנושא שווה דיון במליאה.

יעקב אדרי: היושב-ראש התחייב שיהיה דיון במליאה לכל אורך היום.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה לסגן השר לביטחון פנים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: יש לנו שני מציעים הצעות אחרות.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת טלב אלסאנע, בבקשה.

טלב אלסאנע: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, כבוד השר, בתחילת דברי אני רוצה לברך את התלמידים מכיתה י"א בבית-ספר התיכון האורתודוקסי, שנמצאים ביציע הכבוד.

טלב אלסאנע: היה לי הכבוד ללמוד בבית-הספר הזה, ואני גאה מאוד להיות בין בוגריו של בית-הספר המכובד הזה, שהוא אחד מבתי-הספר הטובים ביותר במגזר הערבי במדינת ישראל.

טלב אלסאנע: אני רוצה לציין, שאת ההתמודדות עם העבריינות והאלימות בקרב בני-נוער אי-אפשר לקיים ללא מאבק מערכתי משולב של כל המערכות יחד.

טלב אלסאנע: אי-אפשר להטיל את האחריות אך ורק על המשטרה.

טלב אלסאנע: כל אחד צריך לטפח את השוטר הפנימי שנמצא אצל כל ילד ואצל כל בן-נוער.

טלב אלסאנע: דבר שני, אי-אפשר לפטור את מערכת החינוך מאחריותה.

טלב אלסאנע: זה לא רק לחנך, זה גם משרד התרבות, וצריך להטיף ולהקנות ערכי תרבות.

טלב אלסאנע: אי-אפשר לפטור את הכיבוש מהאחריות להשחתת הערך המוסרי במדינה.

טלב אלסאנע: לכן, המאבק הוא גם מדיני, גם משטרתי, גם משפטי וגם חינוכי, ואני מעמיד את מערכת החינוך בראש ובראשונה.

טלב אלסאנע: תודה רבה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה לחבר הכנסת טלב אלסאנע.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חברת הכנסת אראלה גולן – בבקשה, גברתי.

אראלה גולן: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני מצטערת שיש היענות מעטה כל כך לנושא חשוב כל כך.

אראלה גולן: בעיני, לא משנה כמה נדבר בנושא, עד שלא יהיה שיפור הרבה יותר רציני לא יזוז דבר.

אראלה גולן: כמו שאמר חברי הדובר הקודם, אני חושבת שמוכרחים לעשות משהו מערכתי.

אראלה גולן: בשנה האחרונה בלבד יש עלייה באלימות במועדונים ב-20%, ובבתי-הספר ובמוסדות החינוך - ב-25%.

אראלה גולן: וכל זה בזמן שמפטרים 4,500 מורים, בייחוד מבתי-הספר היסודיים.

אראלה גולן: היה ראוי ששרת החינוך תהיה כאן ותיתן לנו פתרון.

אראלה גולן: מונחת הצעת חוק של חבר הכנסת יתום - להחמיר את הענישה.

אראלה גולן: הוא התייחס רק למי שתוקף מאבטחים.

אראלה גולן: אני חושבת שגם נוער שתוקף נוער אחר צריך להיענש, שיש לאכוף יותר את איסור מכירת משקאות, כי זה גורם גם לאלימות בדרכים ולתאונות דרכים.

אראלה גולן: אני מקווה שכולנו נעשה משהו רציני יותר בנושא.

אראלה גולן: תודה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה לחברת הכנסת אראלה גולן.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חברי הכנסת, נעבור להצבעה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: המציע, מן הסתם, רוצה לקיים דיון במליאה, וסגן השר הסכים לכך.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מי בעד ומי נגד?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אפשר להצביע.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: בעד – דיון במליאה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: נגד – הסרה מסדר-היום.

אראלה גולן: אבל לא דיון במליאה של חמישה מחברי הכנסת.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כשיתקיים דיון אני בטוח שיהיו חברי כנסת נוספים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הצבעה מס' 4 בעד ההצעה לכלול את הנושא בסדר-היום – 7 בעד ההצעה שלא לכלול את הנושא בסדר-היום – אין נמנעים – אין ההצעה לכלול את הנושא בסדר-היום של הכנסת נתקבלה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ובכן, ברוב של שבעה תומכים, בלי מתנגדים ובלי נמנעים, הוחלט שהנושא יועבר לדיון במליאה בזמן שייקבע, בהתאם לתקנון.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חברי הכנסת, תם סדר-היום.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הישיבה הבאה תתקיים בפתיחת כנס הקיץ, ביום שני הבא.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הדיון המיוחד נעל למעשה את כנס החורף, ונתחיל את כנס הקיץ ביום שני הבא, ז' באייר התשס"ה, 16 במאי 2005, בשעה 16:00.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הכנסת מאחלת חג עצמאות שמח לכל תושבי המדינה ואזרחיה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ישיבה זו נעולה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה.