ישיבת מליאה, כנסת 16, פרוטוקול מספר הישיבה המאה-ושבעים-ושמונה של הכנסת השש-עשרה, 2004-11-03 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בוקר טוב.

יולי יואל אדלשטיין: היום י"ט בחשוון התשס"ה, 3 בנובמבר 2004.

יולי יואל אדלשטיין: אנו פותחים את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכיר הכנסת.

ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיע, כי חבר הכנסת אורי אריאל ביקש להסיר את הצעת חוק פטור ממס על פיצויים בעת פינוי יישובים, התשס"ה–2004, שמספרה פ/2808, מטעמו.

תודה רבה.

רוני בר-און: מה קרה - - - צדיק גדול.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכיר הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק המדיניות הכלכלית לשנת הכספים 2005 (תיקוני חקיקה), התשס"ה–2004 ["דברי הכנסת", חוברת זו, עמ' 16173.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו, כידוע, נמצאים בעיצומו של דיון אישי, דיון משולב - הצעת חוק התקציב לשנת הכספים 2005, התשס"ה–2004 - קריאה ראשונה, והצעת חוק המדיניות הכלכלית לשנת הכספים 2005 (תיקוני חקיקה), התשס"ה–2004, קריאה ראשונה, ואנחנו ממשיכים ברשימת הדוברים.

יולי יואל אדלשטיין: הבוקר תפתח את הדיון חברת הכנסת מל פולישוק-בלוך מסיעת שינוי - חמש דקות.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה - חברי הכנסת מתן וילנאי, , .

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נעדכן אם יהיו שינויים ברשימה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חברת הכנסת פולישוק-בלוך.

יולי יואל אדלשטיין: חמש דקות לרשות גברתי.

מל פולישוק-בלוך: תודה רבה.

מל פולישוק-בלוך: בוקר טוב.

מל פולישוק-בלוך: אדוני היושב-ראש, כנסת כמעט ריקה - אבל יש מישהו חשוב פה.

מל פולישוק-בלוך: ובכן, שוב קיבלנו את חוק ההסדרים והוא שמן כתמיד, אף שהבטיחו לנו שיקצצו בו ולא קיצצו.

מל פולישוק-בלוך: שוב, אגף התקציבים הוא הקובע את המדיניות במדינת ישראל, ולא השרים - - -

רוני בר-און: - - - ממשלה אמר שהתיק עבר קיצוץ של מחצית - - -

מל פולישוק-בלוך: עדיין קיבלנו חוברת שמנה כמו בשנה שעברה, עדיין גדולה מדי, ויכול להיות שזו באמת המדיניות של אגף התקציבים, לתת פי-שניים נפח, כדי שיוכלו להגיד: הנה, קיצצנו.

מל פולישוק-בלוך: התוצאה עדיין גרועה.

מל פולישוק-בלוך: אגף התקציבים, ובכן, הוא הקובע את מדיניות הממשלה ואת המדיניות הפיננסית, ובכלל - הכלכלית במדינת ישראל, וזו טעות בסיסית.

מל פולישוק-בלוך: שוב אנחנו רואים שאין עידוד צמיחה, אין פיתוח תעסוקה.

מל פולישוק-בלוך: להיפך, תקציב המדען הראשי, כמו בשנה שעברה, קוצץ למיליארד ו-56 מיליון שקלים.

מל פולישוק-בלוך: גם בשנה שעברה נאבקנו על הקיצוץ שהיה.

מל פולישוק-בלוך: להזכירכם, ב-2003 היה תקציב המדען הראשי מיליארד ו-800 מיליון שקלים.

מל פולישוק-בלוך: בשנה שעברה הוא היה מיליארד ו-129 מיליון שקלים.

מל פולישוק-בלוך: עכשיו אנחנו הולכים עוד לקיצוץ – מיליארד ו-56 מיליון שקלים.

מל פולישוק-בלוך: אם זה נקרא צמיחה, אם זה עידוד תעסוקה במשק, אז אני כנראה לא מבינה כלום.

מל פולישוק-בלוך: אין מנוף צמיחה, אין מנוע צמיחה יותר מוכח, יותר נכון, יותר מתאים לתקופתנו, במאה ה-21, ובמיוחד במדינת ישראל, שאיננה רוויה כוח אדם זול, אלא בתחום המו"פ - תחום המדע והטכנולוגיה.

מל פולישוק-בלוך: ניקח תחום אחר במדע וטכנולוגיה - השכלה גבוהה.

מל פולישוק-בלוך: לא מזמן החליטה הממשלה על תוכנית חומש.

מל פולישוק-בלוך: בגאווה רבה אמרו: הנה, הכנו תוכנית חומש, שעומדת על כ-5.5 מיליארדי שקלים.

מל פולישוק-בלוך: אבל כשבדקנו את הדברים לאשורם גילינו, שלמעשה התקציב הזה של השכלה גבוהה מחזיר אותנו שמונה שנים אחורנית, כי בינתיים, מה לעשות, נוספו לנו הרבה מאוד תלמידים.

מל פולישוק-בלוך: יש לנו היום כ-245,000 סטודנטים בהשכלה הגבוהה - הרבה מאוד במכללות, ואני מברכת על כך, אבל בפועל התקציב לא מאפשר שום מחקר, שום מחקר רציני.

מל פולישוק-בלוך: אז יש לנו בנייני פאר, אולי אנחנו מתחזקים אותם, מנקים אותם, אבל מחקר ומעבדות קשה למצוא היום באוניברסיטה.

מל פולישוק-בלוך: נעבור לתקציב החינוך.

מל פולישוק-בלוך: שוב, ההון האנושי של מדינת ישראל - על הפנים.

מל פולישוק-בלוך: לכאורה, תקציב ענק של 24 מיליארד, 574 מיליון ו-84,000 שקל.

מל פולישוק-בלוך: המון כסף.

מל פולישוק-בלוך: אחד התקציבים, אולי השני בגודלו במדינת ישראל אחרי הביטחון.

מל פולישוק-בלוך: בפועל, המצב עגום לחלוטין.

מל פולישוק-בלוך: ביום ראשון ביקרנו, ועדת החינוך בראשותי, בלוד.

מל פולישוק-בלוך: עיר ואם בישראל, מרכז המדינה.

מל פולישוק-בלוך: יש שם תלמידים – לא שאין להם מחשב, זה ברור, מה שנקרא - אין להם שולחן וכיסא לשבת.

מל פולישוק-בלוך: אין להם כיתה.

מל פולישוק-בלוך: ילדים לומדים במקלט שמספיק בקושי לעשרה ילדים, אבל יושבים שם 30 ילדים.

מל פולישוק-בלוך: סיפרו לי המורים שהיתה מורה בהיריון לכיתה הזאת, והיא לא יכלה להיכנס.

מל פולישוק-בלוך: פשוט ביזיון.

מל פולישוק-בלוך: במאה ה-21 ילדים יושבים בכזאת צפיפות במדינת ישראל.

מל פולישוק-בלוך: בכיתה אחרת, ב"אל-ראשדיה", בית-ספר ערבי - ראינו שם תלמידים יושבים ללא מזגן, תלמידים יושבים בבניינים שמזמן היו צריכים לעבור מהעולם, שהפלורוסנטים שקועים בתוך שלוליות מים.

מל פולישוק-בלוך: וזה עכשיו, לפני הגשמים.

מל פולישוק-בלוך: זה מצב שאי-אפשר לסבול אותו.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו גם יודעים שתקציב החינוך, אף שהוא כל כך גדול, הוא קשיח ביותר ואי-אפשר אפילו לפטר מורה שאינו שווה שום דבר.

מל פולישוק-בלוך: אף שיש המונים שהם מצוינים, מה לעשות, פה ושם יש גם כמה גרועים.

מל פולישוק-בלוך: אתמול בכנס שדרות שמענו את הנציג של המורים נלחם נגד הרפורמה בחינוך; שמא יזיזו איזה מורה שלא ראוי להיות מורה, חס וחלילה.

מל פולישוק-בלוך: אז יש צפיפות, אין facilities, אין כיסא ושולחן, ובוודאי אין מחשב.

מל פולישוק-בלוך: חצי מבתי-הספר לא מחוברים לאינטרנט.

מל פולישוק-בלוך: למרבית הילדים אין מחשב לעבוד אתו, בעולם כל כך טכנולוגי כמו שאנו חיים בו.

מל פולישוק-בלוך: ואולי הנקודה האחרונה בשניות האחרונות שנותרו לי – התקציב הזה, פעילות השרים בתקציב הזה מעידים על חוסר רגישות חברתית שאני, ממפלגה ליברלית, בעלת השקפה ליברלית של משק חופשי, כבר לא יכולה לסבול.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו כל חודשיים, שלושה חודשים, קוראים בכותרות בעיתונים שאותם 100-200 מסכנים שעובדים עבודות דחק, בשכר מינימום, ברשות העתיקות, ברשות הגנים, מתים לעבוד.

מל פולישוק-בלוך: אומרים: תנו לנו לעבוד, שיהיה לנו כבוד עצמי, שנוכל לקום בבוקר ולדעת שיש ערך לחיי אדם.

מל פולישוק-בלוך: אל תיתנו לנו את הקצבה בדיוק כדי שנשב בבית.

מל פולישוק-בלוך: רוצים לעבוד.

מל פולישוק-בלוך: וההתכתשות הזאת בין שני השרים גורמת לכך שכל שלושה חודשים מפטרים אותם.

מל פולישוק-בלוך: לפחות מודיעים על זה.

מל פולישוק-בלוך: הם בני-אדם, בדיוק כמו הפקידים באוצר.

מל פולישוק-בלוך: ואני קוראת לכם: קצת לב, קצת רחמים על אנשים שכל מה שהם רוצים זה רק לעבוד.

מל פולישוק-בלוך: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת פולישוק-בלוך.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מיכאל נודלמן, בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו - חבר הכנסת מתן וילנאי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני, חמש דקות לרשותך.

מיכאל נודלמן: אדוני היושב-ראש, כבוד שרת הקליטה והשיכון, חברי הכנסת, אני תמכתי בתוכניתו הכלכלית של ביבי נתניהו.

מיכאל נודלמן: אבל עכשיו אני קצת מבולבל.

מיכאל נודלמן: אני מבין קצת שיש כמה עקרונות של כלכלה ליברלית וגם כלכלה ניאו-קונסרבטיבית - זה הפרטה, זה קיצוץ בפקידים, אבל יש דבר אחד שנקרא עסקים קטנים, והוא עמוד השדרה של כלכלה ליברלית.

מיכאל נודלמן: כשמדברים על כך שביבי הולך רק לקראת העשירים, אני מבין שיש בזה משהו, כי בנושא עידוד עסקים קטנים, בכל הענפים, יש קיצוץ דרסטי.

מיכאל נודלמן: על איזו כלכלה ליברלית אנחנו מדברים כאשר אנחנו מקצצים את עמוד השדרה של הכלכלה הליברלית?

מיכאל נודלמן: יש עוד דברים שאפשר להגיד, ופה מדברים על זה, אבל זה מאוד מאוד חשוב, ואני לא מבין למה יש קיצוצים בדברים כל כך חשובים.

מיכאל נודלמן: אני רוצה לדבר קצת על תקציב העלייה.

מיכאל נודלמן: בקיץ הזה ראש הממשלה, אריאל שרון, לא פעם הכריז על הצורך לשנות את מדיניות העלייה והקליטה.

מיכאל נודלמן: יותר מזה, הוא אמר: אני מגדיר את נושא העלייה כאחד מהיעדים המרכזיים של הממשלה לקראת תקציב 2005.

מיכאל נודלמן: תקציב עידוד העלייה במשרד הקליטה יגדיל את התמיכה בסטודנטים עולים ואת כמות הפרויקטים הקהילתיים למען העלייה.

מיכאל נודלמן: ומה אנחנו רואים בתקציב החדש?

מיכאל נודלמן: תקציב משרד העלייה וקליטה קוצץ בכ-60 מיליון שקלים.

מיכאל נודלמן: ועל חשבון מי?

מיכאל נודלמן: על חשבון העזרה לסטודנטים ולמדענים.

מיכאל נודלמן: התקציב לפרויקטים לקליטה בקהילה קוצץ בכ-4 מיליוני שקלים.

מיכאל נודלמן: קוצץ תקציב לתמיכה בבני-נוער עולים.

מיכאל נודלמן: קוצץ ברבע התקציב לעולים – ליזמים עסקיים.

מיכאל נודלמן: אני רוצה להדגיש את הקיצוץ בתקציבים לנוער, כי כל הזמן אנחנו מדברים על כך שיש בעיה עם הנוער העולה.

מיכאל נודלמן: יש סמים, יש כנופיות של צעירים עולים, כי המצב הכלכלי, המצב הסוציאלי של העולים החדשים הוא לא כל כך טוב, ושיעור הנוער עם תיקים במשטרה הולך וגדל.

מיכאל נודלמן: נדמה לי שהממשלה היתה צריכה לענות על האתגר הזה, לעשות הכול, להקציב תקציבים גדולים, כדי להביא את הנוער למצב נורמלי.

מיכאל נודלמן: אבל אנחנו רואים שהכול מקוצץ.

מיכאל נודלמן: בתחום של עידוד העלייה – לא ברור מה התחום הזה לאור כל הקיצוצים.

מיכאל נודלמן: מדובר בהשקעה שמטרתה דיבורים יפים, אך מקציבים לזה כ-15 מיליון שקלים.

מיכאל נודלמן: אני חושב שעידוד העלייה הוא התפקיד של הסוכנות.

מיכאל נודלמן: מה אפשר לעשות בסכום של 15 מיליון שקלים לעידוד עלייה במשרד לאיכות הסביבה?

מיכאל נודלמן: אני צריך לברר את זה, אבל אני חושב שעידוד העלייה האמיתי הוא השקעה בקשישים, במדענים, בספורטאים, בסטודנטים וביזמים עסקיים צעירים שעלו לארץ וזקוקים לתמיכה.

מיכאל נודלמן: קיצוץ בתקציב שלהם הוא טעות חמורה.

מיכאל נודלמן: אני מאוד מקווה ששאלת עידוד העלייה תיבדק שוב על-ידי הממשלה ושר האוצר כך שאוכלוסיית העולים תקבל תמיכה אמיתית.

מיכאל נודלמן: לא מספיק לשכנע עולים להגיע לארץ, האחריות לקליטה שלהם מוטלת על מדינתנו וחייבת לבוא לידי ביטוי בתקציבה.

מיכאל נודלמן: ידוע שענף הבנייה בישראל עובר ימים לא קלים.

מיכאל נודלמן: אנשים לא קונים דירות, וזה הגיוני.

מיכאל נודלמן: ביטלו מענקים, מדי שנה אלפי אנשים מצטרפים לקבוצת נפגעי משכנתאות, ומחירי הדירות עדיין גבוהים.

מיכאל נודלמן: בתקציב 2005, שדומה בעיקרו לתקציב של 2004, לא בא לידי ביטוי המשבר בענף הבנייה.

מיכאל נודלמן: לכן, אני קורא לממשלה לבדוק אפשרות של בניית דיור לקשישים, בנייה סוציאלית, ולבדוק אפשרות של בנייה להשכרה לטווח ארוך, וכך לתת פתרון לבעיית הדיור הציבורי וגם לעודד את ענף הבנייה.

מיכאל נודלמן: לאור הדברים שאמרתי, אני עדיין לא רואה אפשרות לתמוך בתקציב.

מיכאל נודלמן: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מודה מאוד לחבר הכנסת מיכאל נודלמן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת רשף חן, בבקשה.

רשף חן: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, חברי חברי הכנסת, כשעסקתי בעריכת-דין הזדמן לי לעשות משא-ומתן עם משקיעים יפנים, והוסבר לי אז שאצל היפנים, כאשר נחתם הסכם זה סימן ברור שעכשיו המשא-ומתן באמת מתחיל.

רשף חן: קריאה ראשונה של תקציב היא סימן ברור שעכשיו המשא-ומתן באמת מתחיל.

רשף חן: אין הרבה טעם שנתעמק בפרטי התקציב הזה, מפני שהתקציב הזה הוא לא התקציב שאנחנו הולכים להעביר בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

רשף חן: ההצבעה כאן היא לא יותר ולא פחות מהצבעת אמון בממשלה והודעה של הכנסת שעכשיו היא מתחילה לדון בתקציב הזה ברצינות.

רוני בר-און: אני מציע שלא תדגיש שזאת הצעת אמון בממשלה, כי אין שום סיכוי שתביא את האופוזיציה, ויש סיכוי שתרחיק את הקואליציה.

רשף חן: אני מקבל את ההערה הזאת, ואני מבהיר שאני לא מדבר כאן בשם הממשלה בעניין הזה, וגם לא בשום עניין אחר.

רשף חן: התקציב הזה מבטא עקרונות מסוימים - עם חלקם אני מסכים מאוד, עם חלקם קצת פחות.

רשף חן: הוא מבטא עיקרון של כלכלה ליברלית, שאני מאוד מסכים אתה.

רשף חן: הוא מבטא עיקרון של ממשל קטן, והעיקרון הזה הוא נכון.

רשף חן: השירות הציבורי הוא בלתי יעיל באופן אינהרנטי, מפני שבעבור עובד ציבור, כאשר נכנס לקוח בדלת, או מישהו שמקבל שירות, זו עוד בעיה, זה עוד איש שצריך לטפל בו.

רשף חן: במגזר הפרטי אתה רואה אדם נכנס – מצד אחד הוא מביא תיק, בעיה, מצד שני הוא גם סוחב שק של כסף, אז השק של הכסף משמח לך את החיים.

רשף חן: בעבור פקיד הציבור אין שק של כסף, הוא מקבל אותה משכורת אם יש שם לקוח אחד ואם יש שם עשרה לקוחות או 100 לקוחות.

רשף חן: תוסיף על זה את העובדה שיש 100 אנשים, ואותו פקיד ציבור לא מקבל מספיק כסף, ואתה מקבל שירות שלא יכול להיות יעיל, אין סיכוי.

רשף חן: לכן הפתרון שהממשלה הזאת הולכת עליו, ולדעתי הוא הפתרון הנכון, הוא להפריט את כל מה שאפשר להפריט.

רשף חן: זה לא אומר שאת הכול אפשר להפריט, אבל בעיקר במדינת ישראל, שיש לה עבר מצער של תפיסה מאוד ריכוזית וניהול ממשלתי, יש הרבה מאוד דברים שאפשר להפריט - הנמלים, חברת החשמל, "בזק", כל מה שקשור בתשתיות נפט; יש הרבה מאוד דברים שראוי להפריט, וזה מה שצריך לעשות.

רשף חן: צריך להוסיף על זה את העובדה שהשירות הממשלתי חשוף בהגדרה לשחיתות פוליטית, מפני שאין מה לעשות, מי ששולט בעסק זו המערכת הפוליטית, וזה יוצר אצל אנשים קצת בלבול בין השאלה מה המטרות של פעילות פוליטית – המטרות הפורמליות של פעילות פוליטיות הן קידום רעיונות אידיאולוגיים, אבל יש כאלה שרואים בזה השקעה עסקית: אני עובד למען המפלגה ואני רוצה את התמורה.

רשף חן: מאיפה אני אקבל את התמורה?

רשף חן: כמובן שמהשירות הציבורי, שם אני אעבוד, שם יעבדו חברי.

רשף חן: אז אנחנו מקבלים גם מערכת פוליטית מקולקלת וגם מערכת ציבורית מקולקלת.

רשף חן: השירות הפרטי חופשי מכל העניין הזה.

רשף חן: זה לא אומר שבשירות הפרטי אין סכנות, יש סכנות ברורות.

רשף חן: יש סכנה של ריכוז כוח, יש סכנה של ניצול הכוח הזה לרעה.

רשף חן: מול הסכנות האלה המדינה והציבור חייבים לעמוד.

רשף חן: זה למעשה התפקיד הנכון, האמיתי, של המדינה במאזן הכוחות הזה: להיות מי שמפקח על מערך נותני השירותים ומוודא שהאזרח הקטן לא נפגע.

רשף חן: במצב הנוכחי, שבו הממשלה היא זאת שנותנת את השירותים, היא נמצאת במצב מתמיד של ניגוד עניינים, מפני שמצד אחד היא אמורה לשמור על האזרח, מצד שני היא גם מרוויחה מלא לתת לו את השירות הכי טוב או מלגבות מחיר גבוה בעבור שירות גרוע, דברים שאנחנו אמורים למנוע אותם.

רשף חן: במה אני לא מסכים?

רשף חן: יש היום תפיסה במשרד האוצר, שמתעקשת למדוד כל דבר דרך החור של הגרוש.

רשף חן: זאת אומרת, למדוד כל דבר אך ורק בפרמטרים של רווח והפסד.

רשף חן: זה נכון בתור נקודת מוצא.

רשף חן: לא יכול להיות שננהל דברים, נשקיע השקעות, בלי לשאול את עצמנו כמה זה עולה.

רשף חן: אתה חייב לשאול את עצמך כמה זה עולה.

רשף חן: אבל אחרי ששאלת את עצמך כמה זה עולה, אתה גם צריך להגיד לעצמך שלמדינה יש משימות ומטרות שהן לא רווח.

רשף חן: לדוגמה, חקלאות.

רשף חן: יכול להיות שזה לא כלכלי לקיים חקלאות במדינת ישראל, יכול להיות שהדבר הכלכלי הוא לייבא את כל התוצרת החקלאית מחוץ-לארץ.

רשף חן: אז מה, זה אומר שצריך שלא תהיה פה חקלאות, שיהיה פה מדבר שממה ונייבא את הכול מחוץ-לארץ?

רשף חן: לדעתי לא.

רשף חן: יש דברים שאתה לא יכול למדוד רק בפרמטרים של רווח והפסד.

רשף חן: אז יכול להיות שצריך לסבסד מים – לא יכול להיות, אני חושב שצריך לסבסד מים – כדי שתהיה לנו חקלאות בנגב.

רשף חן: זה לא רווחי, זה הפסד, אבל זה ערך ציוני שאני חושב שמדינת ישראל צריכה להשקיע בו.

רשף חן: יש דברים שאתה בוודאי לא יכול למדוד אותם במונחים של רווח והפסד מיידיים, כמו חינוך.

רשף חן: הרווח המיידי – אתה בכלל לא יכול לחשב אותו.

רשף חן: אבל הרווח האסטרטגי הוא עצום.

רשף חן: המצב בחינוך, המצב שבו המורים במדינת ישראל מקבלים שכר שהוא בדיחה, הוא אסון לאומי, ואנחנו צריכים לפתור את זה.

רשף חן: ניקח את הכסף כדי לפתור את הבעיה הזאת ובעיות אחרות, בין השאר מזה שנצמצם את המגזר הציבורי, שהוא בזבזני בצורה בלתי נסבלת.

רשף חן: אחרון חביב, נושא שאני לגמרי לא מסכים לגביו עם משרד האוצר, הוא התפיסה שלהם את חיזוק הפריפריה.

רשף חן: יש שם תפיסה שאומרת: לא תפקידנו לחזק את הפריפריה, אין סיבה, אנשים מנצלים את זה לרעה.

רשף חן: לא נכון.

רשף חן: צריך לחזק את הפריפריה, גם כי זה הוגן, כי הרבה יותר יקר לחיות שם, וגם כי מדינת ישראל צריכה שאנשים ישבו בפריפריה.

רשף חן: אם אנחנו לא נשב בפריפריה, לא תהיה לנו פריפריה, זה לא כל כך מסובך.

רשף חן: הדרך לעשות את זה היא על-ידי הקלות מס, כי לקחת עולים חדשים מהמטוס ולשים אותם בעיר או במושב בפריפריה, זה הדבר הכי קל.

רשף חן: הדבר הקשה והמסובך הוא לקחת אוכלוסייה חזקה ולהביא אותה לפריפריה.

רשף חן: ואין לך דרך לקחת אוכלוסייה חזקה ולהביא אותה לפריפריה, אלא אם כן תיצור מצב שכדאי לה ללכת לשם.

רשף חן: איך יהיה כדאי לה?

רשף חן: אתה צריך לתת לה איכות חיים, אתה צריך לתת לה חינוך ואתה צריך לתת לה הקלות מס ומקומות עבודה.

רשף חן: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: נזמין את חבר הכנסת אהוד יתום, ואחריו – חבר הכנסת עסאם מח'ול.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חן, אפשר להסכים עם ההערות שלך או לא, אבל הן היו מאוד ענייניות.

יולי יואל אדלשטיין: היה בהן אפילו ויכוח עם אגף התקציבים.

יולי יואל אדלשטיין: הרבה מאוד שנים היה פה מנהג חביב, שנציגי אגף התקציבים ישבו בתא המומחים לאורך הדיון על התקציב.

יולי יואל אדלשטיין: כנראה עכשיו הדברים ידועים מראש ואין כל סיבה שהם ישבו כאן.

אהוד יתום: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש; בוקר טוב, גברתי השרה.

אהוד יתום: אני מבקש לפתוח ולומר, שתקציב מדינה לא נותן פתרונות של מאה אחוז, כשם שתקציב שמנהל כל אדם במשק ביתו, אדוני היושב-ראש, אינו נותן פתרונות של מאה אחוז.

אהוד יתום: הוא מעניק פה וגורע שם, והוא יוצר מצבים של חסרים מחסרים שונים, שאתם צריכים להתמודד, אם לא השנה אז בשנה הבאה.

אהוד יתום: אין פתרונות קסם ואין פתרונות של מאה אחוז, ונכון שגם בתקציב הזה, שאותו שמענו אתמול בפרוטרוט וקראנו את עקרונותיו – גם בתקציב הזה יש דברים שהם בהחלט קשים לאוכלוסיות כאלה ואחרות בציבור שלנו.

אהוד יתום: השאלה הנשאלת, אם ממשיכים במומנטום הזה שנוצר על מנת להבריא את כלכלת ישראל, או שעוצרים ונסוגים אחור בשל בעיות שקשורות, וניתן לטפל בהן בין הקריאה הראשונה לקריאה השנייה ולקריאה השלישית.

אהוד יתום: בהחלט אפשר לצמצם את הפערים, שכל אחד ואחד מאתנו רואה ומעיין בהם בין הקריאות השונות.

אהוד יתום: זאת למעשה המגמה של הקריאות בין הראשונה לשנייה ולשלישית, לתת אפשרות לחברי הכנסת, באמצעות שולחיהם, לטפל בסוגיות הללו.

אהוד יתום: אדוני היושב-ראש, אני מבקש לייחד כמה דברים למאבק שמנהלת עכשיו ההסתדרות, שהיא למעשה מפלגת העבודה, כי עמיר פרץ וחבריו יושבים בתוך מפלגת העבודה ומנהלים תשדירים, ומנהלים קמפיין, ומנהלים אפילו הסתה נגד תקציב המדינה.

אהוד יתום: לדוגמה, טוען הקריין בתשדיר שירות של ההסתדרות, שהעלאת שכר המינימום ל-4,500 שקלים תניע את גלגלי המשק.

אהוד יתום: אדוני היושב-ראש, זאת לא הונאה?

אהוד יתום: זאת הונאה, היות שאין שום מודל כלכלי מבוסס שמצדיק צעד כזה; בטח שלא בתנאים שהמשק שלנו פועל בהם.

אהוד יתום: הטלת הנטל על המעסיקים תגרום לכך שכל התוצרים המפעליים שלנו יעברו את גבולות המדינה החוצה, לירדן ולמדינות אחרות, למזרח הרחוק.

אהוד יתום: אז תתרחש כאן אבטלה.

עסאם מח'ול: היום אין אבטלה?

אהוד יתום: ודאי שיש אבטלה, אבל האבטלה תגבר.

אהוד יתום: כל הפועלים במסגרות הללו יעזבו את מקום עבודתם, לא יוכלו לחפש להם מקומות עבודה במקומות אחרים, גם לא נמליץ להם לעבוד מעבר לגבולות ישראל, ונישאר קירחים מכאן ומכאן.

אהוד יתום: השימוש שעושה ההסתדרות בטיעוניה בצעדים שעשה הנשיא קלינטון במשק האמריקני בשנת 1998 ובראשית 2001, גם הוא מעוות.

אהוד יתום: היקף הגידול בשכר המינימום שהציע קלינטון היה מצומצם הרבה יותר מזה שמוצע באותו תשדיר – גידול של 33%.

אהוד יתום: מה גם שתוכנית קלינטון התמודדה בעיקר עם השחיקה בשכר העובדים ולא עם הניסיון להצעיד את המשק.

אהוד יתום: כאן יש ניסיון אמיתי להצעיד את המשק ולהבריא את כלכלת ישראל.

אהוד יתום: לצערי, עדיין יש היבטים מהיבטים שונים שצריך לטפל בהם, אבל בהחלט צריך לתפוס את העיקרון כעיקרון.

אהוד יתום: אני חושב שאנחנו צריכים, והתקציב הזה מלמד על כך, להמשיך ולחתור לצמצום משמעותי של ההוצאה הממשלתית ביחס לתוצר.

אהוד יתום: היקף המגזר הציבורי בישראל גבוה ביחס למדינות המערב.

אהוד יתום: עמידה על יעד גירעון נמוך חשובה מאוד לתדמית של יציבות המשק, ואני חושב שכך פועל האוצר במהלך השנים האחרונות, עם דגש בשנתיים האחרונות.

אהוד יתום: אני חושב שצריך להבין, שהצעדים האלה אומנם פוגעים פה ושם באוכלוסיות שצריך לטפח ולטפל בהן, ואנחנו נעשה זאת בין הקריאות, כפי שאמרתי, אבל צריך בהחלט לראות את המכלול במקרים מסוימים, ולא את הפרט, כי אנחנו עוסקים כאן בעניין של המדינה, ולא תמיד בעניינו הפרטי של הפרט.

אהוד יתום: אם עניין המדינה ייפתר מבחינה תקציבית והכלכלה תבריא, הפרט יבריא את משקו באופן חד-משמעי.

עסאם מח'ול: זה לא נכון.

אהוד יתום: חבר הכנסת מח'ול, תמיד אפשר להסתכל על הנקודה ממבטים שונים, אני מסכים.

אהוד יתום: אין כאן שום סכמה של מאה אחוז.

אהוד יתום: אמרתי בראש ובראשונה, שלא יכולה להיות סכמה של מאה אחוז.

אהוד יתום: אני לא יודע איך אתה מנהל את משק-הבית שלך, אני מאמין שאתה מנהל אותו היטב, אבל לפחות בכל מה שקשור למשק-הבית שלי, תמיד כאשר אני שם דגש בדבר מסוים, נגרע משהו אחר.

אהוד יתום: אין ברירה, ככה זה.

אהוד יתום: במישור של ניהול הממשלה והמדינה, זה מישור באמת ממלכתי.

אהוד יתום: במישור הפרטי שלנו אנחנו יותר חופשיים לעשות את מה שאנחנו יכולים לעשות.

אהוד יתום: אנחנו נמצאים בתקופה בהחלט קשה.

אהוד יתום: יש הקושרים את המדיניות הכלכלית של הממשלה והמדיניות האחרת של הממשלה לנושא ההתנתקות.

אהוד יתום: יש כאלה שאינם קושרים.

אהוד יתום: כמי שמתנגד נחרצות להתנתקות, מבחינתי ברגע שניתקו בשלב הזה את תקציב ההתנתקות מהתקציב הכללי, אני בעד להמשיך ולהיאבק בכל מה שקשור להתנתקות, אבל קורא לכולנו בשעת כלכלה כזאת, לא פשוטה למדינת ישראל, לתמוך בתקציב.

אהוד יתום: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מודה מאוד לחבר הכנסת אהוד יתום.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עסאם מח'ול - בבקשה, אדוני.

עסאם מח'ול: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, האזנתי אתמול לנאומו של שר האוצר, וגם האזנתי כרגע לאהוד יתום, שמדבר על הצורך להצעיד את המשק קדימה.

עסאם מח'ול: נזכרתי באמירה של שר האוצר לשעבר, יהושע רבינוביץ, שנשא נאום בנושא המצב הכלכלי הקשה, ואמר שאכן, אנחנו עומדים על פי התהום, אך בקרוב נעשה צעד גדול קדימה.

עסאם מח'ול: אני חושש שמה שמבטיח לנו שר האוצר הוא להצעיד אותנו קדימה ישר אל תוך התהום.

עסאם מח'ול: זאת המדיניות המוצעת, וזאת הברירה שמנסה למכור לנו שר האוצר, כברירה טבעית - או מדיניותו החברתית הדורסנית, הניאו-ליברלית, הקיצונית, מדיניות חברתית של עוני ורעב לרבים ועושר למעטים, או לחזור ולחיות במערות.

עסאם מח'ול: אלה שתי האופציות ששר האוצר משאיר לנו.

עסאם מח'ול: שר האוצר רוצה לדחוק את כולנו אפוא לתוך מערת אפלטון, משם נוכל לראות רק את הצללים של האמת, של המציאות, ולא את המציאות, רק את הצללים של המדיניות החברתית-הכלכלית שלו ולא את המדיניות עצמה.

עסאם מח'ול: הוא נבהל מזה שהציבור יראה בפועל מה עומד מאחורי המדיניות, מה עומד מאחורי המלים הנייטרליות האלה.

עסאם מח'ול: למשל, הוזלת מחיר העבודה.

עסאם מח'ול: זה נשמע נייטרלי, זה נשמע אובייקטיבי, כאשר בסופו של דבר המשמעות של זה היא להוריד את שכר העובדים, היא להכות בעבודה המאורגנת, היא לפגוע בארגוני העובדים, היא להיטיב עם המעסיקים, היא להוריד במס המעסיקים, היא שהמדינה תשלם את הביטוח הלאומי שהמעסיקים אמורים לשלם, היא להעביר את התקציבים ואת הכסף הקיים, הדל, מכיסיהם של מעוטי היכולת לכיסיהם של אלה במאיון העליון.

עסאם מח'ול: זאת המדיניות האמיתית.

עסאם מח'ול: זאת המדיניות שהוא מנסה למכור לנו, אבל בעצם הוא מוכר לנו אידיאולוגיה.

עסאם מח'ול: אידיאולוגיה שמרעיבה את הרוב, שדוחקת את הרוב אל מתחת לקו העוני.

עסאם מח'ול: אני אומר לציבור העניים בישראל, לציבור מעוטי היכולת, לרעבים, לאותה תלמידה שאמרה אתמול שהיא מתביישת להגיד שאין לה אוכל בבית, מכיוון שהיא מתביישת להיות רעבה.

עסאם מח'ול: לא היא צריכה להתבייש, לא היא צריכה לחוש בושה.

עסאם מח'ול: אני רוצה להגיד לכל אלה שבלי שירעיבו אתכם, בלי שתהיו עניים יותר, בלי שאלה במעמד הביניים יידרדרו לקו העוני, בלי שיותר ויותר אנשים יאבדו את מקום עבודתם ומקום פרנסתם, נתניהו והאנשים שהוא מייצג במדיניותו זאת, העשירון העליון, המאיון העליון לא יוכלו להתעשר, הם מתעשרים על חשבון העניים.

עסאם מח'ול: לא נכונה התמונה שמציירים כאילו העניים ומקבלי הקצבאות הם אוכלי חינם.

עסאם מח'ול: אוכלי החינם האמיתיים הם אלה שאותם משרת שר האוצר במדיניות שלו, אותם אנשים שלא מייצרים, אותם אנשים שאינם עובדים, שאינם מזיעים, וגורפים לכיסיהם את כל הרעבים.

עסאם מח'ול: מהעוני שלכם הם גורפים את רווחיהם, מירידת החיים של העובדים עולה רמת החיים שלהם, מהאומללות של הרבים מתעשרים המעטים.

עסאם מח'ול: וכאן עומד השר, מתאכזר ובוכה, בוכה ומתאכזר.

עסאם מח'ול: אדוני היושב-ראש, השר נתניהו ניסה ללמד אותנו גם שיעור בגלובליזציה קפיטליסטית ובהשלכות של הגלובליזציה, והוא הפליא לעשות כאשר הוא סיפר עד כמה הגלובליזציה הקפיטליסטית היא המוצא של העניים.

עסאם מח'ול: היא המוצא מהעוני.

עסאם מח'ול: אני מחזיק בידי את הכרזת המילניום של המדינות המתפתחות, שקבעה לה למטרה, שעד שנת 2015 ירד מספר העניים בעולם ב-46 מיליון עניים לשנה.

עסאם מח'ול: מה התוצאה?

עסאם מח'ול: מה התוצאה אחרי חמש שנים של גלובליזציה קפיטליסטית גואה?

עסאם מח'ול: יש תוספת של 28 מיליון עניים בעולם כל שנה, אנשים רעבים.

עסאם מח'ול: אדוני היושב-ראש, התקציב הזה, המוצע לשנת 2005, שהיקפו 265 מיליארד שקלים, מבוסס על אותם קווי מדיניות שניהל נתניהו עד עכשיו.

עסאם מח'ול: לכן הוא העמיק את התוצאות הכלכליות והחברתיות השליליות.

עסאם מח'ול: במרכז תקציב 2005 עומדות מצד אחד ההוצאות התקציביות הגדולות לניהול המלחמה נגד הפלסטינים, לבניית חומת ההפרדה וגם למימון הפיצויים למתנחלים שיפונו, אם יפונו, מעזה, וכן להחזר חובות.

עסאם מח'ול: שני הסעיפים האלה גוזלים למעלה ממחצית התקציב.

עסאם מח'ול: מצד שני, התקציב שם דגש בהאצת ההפרטה של חברות ממשלתיות, כמו חברת החשמל, של בתי-חולים ממשלתיים ושל שירותים בגופים ממשלתיים.

עסאם מח'ול: יש ניסיון לדבר על קיצוץ במגזר הציבורי.

עסאם מח'ול: הקיצוץ הזה משמעותו אחת: פיטורי עובדים עם זכויות וקבלת עובדי קבלן במקומם שיעבדו בתנאים של עבדים.

עסאם מח'ול: המדיניות הזאת היא מדיניות שאין בה שום בשורה, בתקציב הזה אין שום בשורה.

עסאם מח'ול: הוא יעמיק את האבטלה, יעמיק את העוני, יעמיק את ההתעמרות בשכבות החלשות, ולכן תקציב כזה צריך להפיל וצריך להצביע נגדו.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה לחבר הכנסת עסאם מח'ול.

יולי יואל אדלשטיין: הדוברים הבאים הם: חבר הכנסת מיכאל מלכיאור.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אמנון כהן, חבר הכנסת אפרים סנה, חבר הכנסת יצחק הרצוג וחבר הכנסת דוד טל; אלה הדוברים הבאים.

מיכאל מלכיאור: כבוד היושב-ראש, עמיתי חברי הכנסת, כבוד השרה, בצער רב קיבלנו את הספרים הללו, ואנחנו לומדים אותם.

מיכאל מלכיאור: אין הרבה זמן ללמוד את כל החומר.

מיכאל מלכיאור: יש פה עניין של מגמה כללית.

מיכאל מלכיאור: רבותי חברי הכנסת, הפכנו בשנים האחרונות להיות החברה עם הפערים הגדולים ביותר בכל העולם המערבי.

מיכאל מלכיאור: עברנו בפרמטרים האחרונים את ארצות-הברית - בכל הפרמטרים של הפערים בתוך האוכלוסיות.

מיכאל מלכיאור: הדבר הזה בא לידי ביטוי במיוחד בכל הנוגע לפנסיונרים, לאנשים עם צרכים מיוחדים, עם מוגבלויות, ולילדים.

מיכאל מלכיאור: מטבע הדברים אני רוצה להתמקד בילדים.

מיכאל מלכיאור: אין פה שום בשורה.

מיכאל מלכיאור: המצב שקראנו בעיתונות השבוע, שאחד מכל חמישה ילדים בבתי-הספר התיכוניים הולך לישון רעב; כל ההכרזות של הממשלה שיעשו משהו מיוחד לגבי ילדים בסיכון; כל הנושאים של החינוך, שחשבנו שפה תבוא בשורה גדולה, התבשרנו על ועדת-דברת, אבל שמענו שיושב-ראש הוועדה, דברת עצמו, איים להתפטר מתפקידו אם לא יוסיפו 750 מיליון שקלים ליישום הדוח.

מיכאל מלכיאור: יש באמת סכום, הוא לא 750 מיליון שקלים, כבר הצליחו להוריד מזה.

מיכאל מלכיאור: לפי מה שלמדתי, יש רק 480 מיליון שקלים, הורידו עוד 270 מיליון שקלים.

מיכאל מלכיאור: עם זאת, יש קיצוץ במשרד החינוך.

מיכאל מלכיאור: הקיצוץ הרוחבי במשרד החינוך גדול הרבה יותר מהסכום שהוסיפו.

מיכאל מלכיאור: זאת אומרת, נהיה לקראת השנה הבאה בתחום החינוך למצב הרבה יותר גרוע, ומורידים בתקנים של המורים בצורה כל כך קיצונית, אין שום מקום לתוספת שכר למורים, שזה בסיס לכל רפורמה רצינית שצריך לעשות במערכת החינוך.

מיכאל מלכיאור: זה עולה הרבה כסף, ואין שום היערכות לזה.

מיכאל מלכיאור: זה תמוה, במיוחד כששמענו שכבר יש צמיחה, וכבר יש סיבה לשמחה, וכולנו, לפחות בבית הזה, קיבלנו הרבה כסף חזרה בשנה שעברה, כבר קיבלנו 10,000 שקלים יותר במס ההכנסה שלנו.

מיכאל מלכיאור: גם פה, בנושא מס הכנסה, מדברים על הנחות מס הכנסה למעמד הביניים, אבל איפה שיש הכבדות, הורדה בזכויות המיוחדות, זה רק במעמד הביניים.

מיכאל מלכיאור: אפשר לעבור סעיף סעיף על כל ההקלות במס ההכנסה שנותנים, ורואים שרק העשירון העליון הוא שייהנה, בזמן שמעמד הביניים ירד עוד יותר, ויהפוך שוב להיות מעמד של עניים בישראל.

מיכאל מלכיאור: הפערים ילכו ויגדלו, ונראה עשירים שיתעשרו יותר וישמחו, וישקיעו את כל כספם ברחבי העולם, כפי שאנחנו רואים את זה בשנה האחרונה, ולעומת זאת נראה את הפערים העמוקים ביותר שיש בחברה הישראלית, במיוחד בקרב הילדים, בקרב המיעוטים, בקרב החלק היותר חלש של החברה.

מיכאל מלכיאור: נראה את הפערים האלה גדלים.

מיכאל מלכיאור: אין שום מגמה חיובית, לא ניסיון אחד לתקן עוול מכל הדברים שכבר יצאו לדרך לגבי קיצוץ קצבאות ילדים וכדומה.

מיכאל מלכיאור: אין שום ניסיון לתקן במשהו את העוול, להיפך, ההידרדרות נמשכת.

מיכאל מלכיאור: צריך לדעת שמספר העניים עולה.

מיכאל מלכיאור: בקרוב נקבל את דוח העוני של הביטוח הלאומי, ואני מאוד חושש מתוצאות הדוח, כי אנחנו מכירים את המצב.

מיכאל מלכיאור: אם יהיה כפי שאני חושש, השנה נגיע ל-720,000 ילדים שנמצאים מתחת לקו העוני.

מיכאל מלכיאור: הדוח לא תמיד מבטא תוספת של עוד 60,000-70,000 ילדים.

מיכאל מלכיאור: גם 50,000 הילדים שכבר נמצאים עמוק מתחת לקו העוני, הילדים הללו הם הרבה יותר עמוק מתחת לקו העוני.

מיכאל מלכיאור: התוצאות הן ארוכות טווח, וכדי לתקן את העוול שנעשה, ודאי וודאי יידרשו הרבה יותר שנים, והרבה מהתוצאות אינן ניתנות לתיקון.

מיכאל מלכיאור: נקודה אחרונה.

מיכאל מלכיאור: הרבה מאוד מהקיצוצים החברתיים הללו הם קיצוצים רק לטווח קצר, כי אנחנו יודעים שהם עולים הרבה יותר כסף אחר כך.

מיכאל מלכיאור: אם אנחנו משאירים את הילדים מאחור ולא נותנים להם את העזרה שהם צריכים כדי להיות אזרחים מן השורה, אזרחים תורמים ובני-אדם בתוך החברה שלנו, המחיר שהחברה משלמת אחר כך כדי לבנות בתי-סוהר, לבנות מוסדות טיפול מיוחדים, גדול לאין שיעור מהמחיר שנדרש עכשיו כדי למנוע את הדברים ולעשות מה שצריך.

מיכאל מלכיאור: לכן אני ממליץ מאוד להתנגד לתקציב הרע הזה.

מיכאל מלכיאור: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מלכיאור.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אמנון כהן - בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת אפרים סנה.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברי הכנסת יצחק הרצוג, דוד טל ו.

אמנון כהן: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, חברי חברי הכנסת, גם אם עדיין לא ידוע איך תסתיים חגיגת התקציב, ברור למדי שבשורה גדולה לא תצמח ממנו להמוני המובטלים ולשכבות המצוקה.

אמנון כהן: תקציבים התחלפו, ממשלות קמו ונפלו, והמגמה בשנים האחרונות נשארת אחת: התרחבות הפערים בחברה.

אמנון כהן: בעוד חלקים בציבור נהנים משפע וחיים חיי מותרות, יש שכבות בעם שחיות בעוני ובמצוקה אמיתית.

אמנון כהן: תקציב 2005 שהובא לפנינו אינו מציאותי, מאחר שהוא מבוסס על הנחת צמיחה דמיונית של 3.8% בשנה הבאה, בעוד בחודשים האחרונים עבר המשק להאטה חריפה של נסיגה גדולה ביצוא ובהשקעות.

אמנון כהן: כלכלנים רבים צופים צמיחה של 2% לכל היותר, ולא 3.8%, כפי שצופה האוצר.

אמנון כהן: במקרה שלפנינו האוצר צופה צמיחה גבוהה בהרבה מזו שתתרחש במציאות.

אמנון כהן: טעות אשר תחייב קיצוץ תקציבי כואב מאוד במהלך השנה הקרובה.

אמנון כהן: שיעור המס בישראל עדיין גבוה ביחס למקובל במדינות מערביות מפותחות.

אמנון כהן: שיעור מס גבוה על הכנסות מעבודה מקטין את התמריצים בשוק העבודה ופוגע בפוטנציאל הצמיחה של המשק.

אמנון כהן: יש להוריד מסים במידה ניכרת, וכאשר נעשה זאת נגלה, כמו שגילו באירלנד ובארצות-הברית, שהצמיחה מתחילה להגיע.

אמנון כהן: בניגוד למדיניות המוצהרת של שר האוצר, נטל המס על הציבור לא יפחת בשנת 2005.

אמנון כהן: סך נטל המס לפי התקציב לא ישתנה כלל, אלא רק ההרכב הפנימי של המסים.

אמנון כהן: עיקר נטל המס ייפול שוב על כתפי השכבות החלשות.

אמנון כהן: ואלה הגזירות החדשות שמציע שר האוצר: העלאת תעריפי המים והתחבורה הציבורית; ביטול הפטור ממס על עבודה במשמרות; ביטול הפטור ממע"מ באילת; פגיעה בקשישים עקב העלאת גיל הפנסיה; פגיעה בנשים בביטול נקודת זיכוי לבן-זוג, ועוד הרבה הרבה גזירות.

אמנון כהן: המיתון הנמשך והאבטלה העמוקה, תוך כדי שחיקת השכר, מבשרים את המשך ההידרדרות במשק, העמקת העוני והרחבת השבר החברתי.

אמנון כהן: יותר מ-1.3 מיליון ישראלים חיים מתחת לקו העוני, וכשליש מהילדים בישראל חיים במשפחות עניות.

אמנון כהן: המספרים האלה מעוררים חלחלה.

אמנון כהן: למעלה מ-600,000 ילדים בישראל רעבים, חיים מתחת לקו העוני ונתונים לחסדי עמותות חסד ובתי-תמחוי.

אמנון כהן: איך ממשלה בישראל מרשה לעצמה להגיע לשפל מדרגה שכזה?

אמנון כהן: רק השבוע התבשרנו על-ידי משרד הבריאות שכל ילד חמישי הולך לישון רעב לפחות פעם בשבוע.

אמנון כהן: עוני הוא קו ייצור המייצר נחשלות, פיגור, פשע ואלימות, והקיטוב החברתי הולך וגובר.

אמנון כהן: במדינת ישראל יחיו שני עמים – מעטים שיש להם ומיליונים שאין להם ומחפשים כל דרך כדי לצאת מהמצוקה.

אמנון כהן: את התוצאות אנחנו רואים וחשים ברחובותינו, בבתי-הספר ובחינוך ילדינו.

אמנון כהן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אנחנו נמצאים על פרשת דרכים.

אמנון כהן: המצב הכלכלי, החברתי, המדיני והביטחוני עדיין קשה ומסובך.

אמנון כהן: העוני והפערים החברתיים והכלכליים גדלים ומתרחבים ומאיימים, לצד המצב הביטחוני.

אמנון כהן: האבטלה עדיין עומדת על 0.7% ומעלה, והשפעתה ניכרת על המשק ופתרון ממשי עדיין אינו נראה באופק.

אמנון כהן: אל נא נשכח ששלומה ועתידה של מדינת ישראל תלויים גם בחוסנה הכלכלי.

אמנון כהן: אדוני שר האוצר, שלא שומע פה כרגע, וגברתי השרה שמייצגת אותו, לצערי, גם הפעם מדובר בתקציב שמבוסס על הנחות לא ריאליות, שיגרור אחריו בהמשך השנה תוכנית כלכלית נוספת שתכלול קיצוצים נוספים.

אמנון כהן: אין בהצעת תקציב זו בשורה ממשית לשכבות החלשות.

אמנון כהן: גם הזוגות הצעירים, העולים החדשים, הקשישים, המוגבלים, תושבי עיירות הפיתוח ושכבות המצוקה בכלל, אין שום בשורה לגביהם.

אמנון כהן: תקציב זה אינו מביא בשורה כלשהי לאותם מובטלים רבים שקצבתם קוצצה כדי שיצאו לעבודה.

אמנון כהן: כמי שמאמין שאסור לחלק ארוחות חינם, אני גם מאמין שאסור להרעיב אנשים לשווא.

אמנון כהן: הקיצוץ בקצבאות בוצע מתוך הנחה שתהיה עבודה, אך כל עוד אין מקומות עבודה אין מקום לקיצוצים.

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים.

אמנון כהן: אני כבר מסיים, אדוני היושב-ראש.

אמנון כהן: תקציב אחראי היה דואג לכך שקודם יהיו מקומות עבודה ורק אחר כך יהיו קיצוצים אכזריים בקצבאות.

אמנון כהן: לא ניתן יד להסרת האחריות המוסרית של המדינה מהנזקקים שבה ולפגיעה קשה ומתמשכת בערכיה של מדינת ישראל כמדינת רווחה.

אמנון כהן: לכן, אדוני היושב-ראש, אנחנו, סיעת ש"ס, כרגע החלטנו להצביע נגד התקציב.

אמנון כהן: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אמנון כהן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אפרים סנה, אחריו - חבר הכנסת יצחק הרצוג.

אפרים סנה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, מכל הרעות החולות שנמצאות בחוק ההסדרים, שהוא הבבואה המכוערת של התקציב הבלתי-חברתי הזה, אני רוצה לייחד את הדיבור על גזירה אחת שתשפיע על רוב הציבור - קופת-חולים חמישית.

אפרים סנה: ארבע קופות-חולים יש במדינה, וכשר הבריאות לשעבר אני אומר לכם, שהן חיות בקושי.

אפרים סנה: תשאלו, מה ההיגיון, כאשר יש ארבע קופות שבקושי עומדות על הרגליים, בהוספת קופת-חולים חמישית?

אפרים סנה: אבל כשבודקים, מבינים מדוע.

אפרים סנה: זה הולם את תפיסתו של שר האוצר.

אפרים סנה: למי הקופה החמישית, קופת-החולים החמישית?

אפרים סנה: קופת-חולים לעשירים.

אפרים סנה: היא תשרת את כל החולים העשירים.

אפרים סנה: זאת תהיה קופה לעשירים.

אפרים סנה: היא תהיה למטרות רווח ויהיו לה רווחים.

אפרים סנה: מדוע?

אפרים סנה: כי היא תקבל מהמדינה כסף, היא תוציא עליהם פחות, היא תבחר את החולים, היא תוציא פחות, ואז יישארו פחות משאבים לארבע קופות-החולים האחרות שבהן נמצאים הקשישים, המשפחות מרובות-הילדים והחולים, ולהם יהיה עוד פחות.

אפרים סנה: זה ההיגיון.

אפרים סנה: יש פה שר אוצר שבצורה הבוטה והגסה ביותר משרת שכבה דקה של עשירים, והוא משרתם, ואת הכול הוא בונה לטובתם.

אפרים סנה: יש פה עם שלם שקשה לו, והוא משרת את השכבה הדקה הזאת.

אפרים סנה: ולכן העלו את הרעיון הזה - רעיון העיוועים, האנטי-חברתי הזה - של קופת-חולים חמישית.

אפרים סנה: היא למטרות רווח.

אפרים סנה: הרווחים שלה הם ההפסדים של ארבע קופות-החולים האחרות.

אפרים סנה: בסוף, מי יוצא מופסד?

אפרים סנה: החולה.

אפרים סנה: אותו חולה שיגיע לקופת-חולים "מאוחדת", או "כללית", או "מכבי", ויקבל שם פחות שירותים, יחכה יותר בתור.

אפרים סנה: יחכה יותר בתור - יצטרך ללכת דרך הרפואה השחורה.

אפרים סנה: למי יש כסף לרפואה השחורה?

אפרים סנה: לעשירים.

אפרים סנה: כלומר, התרגיל הזה של נתניהו של קופה חמישית משרת את העשירים ודופק את העניים פעמיים - פעם אחת בזה שתהיה להם קופת-חולים שלהם, ואלה שמנויים בקופות-החולים האחרות יקבלו שירות פחות ופחות טוב.

אפרים סנה: עוד תרגיל גאוני יש לו, וגם עליו אומר כמה מלים.

אפרים סנה: הוא מעביר בתי-חולים לבעלות קופת-חולים "מכבי".

אפרים סנה: בית-החולים "וולפסון" עובר לקופת-חולים "מכבי".

אפרים סנה: מה תעשה "מכבי"?

אפרים סנה: היא תיקח ותנסה למקסם רווח או להקטין הפסדים מבית-החולים הזה, ושוב, מי יסבול?

אפרים סנה: יסבלו החולים.

אפרים סנה: היא לא תרצה גירעון.

אפרים סנה: ברגע שהיא לא רוצה גירעון, היא צריכה לחסוך.

אפרים סנה: על חשבון מי היא חוסכת בסוף?

אפרים סנה: על חשבון החולים.

אפרים סנה: אז אם היום יש ב"וולפסון" במשמרת הלילה במחלקה הפנימית נגיד שלוש אחיות, אז היא תחסוך, ויהיו שתי אחיות.

אפרים סנה: במי זה יפגע?

אפרים סנה: באותו חולה מסכן שכואב לו וקשה לו לנשום, הוא צריך תסלחו לי לשירותים, והוא צועק: אחות, אחות, אחות, והאחות לא באה.

אפרים סנה: למה היא לא באה?

אפרים סנה: כי יש לה עוד חולים לטפל בהם.

אפרים סנה: בסוף, זה נגמר בדברים הפשוטים ביותר של החיים - באיש זקן, או באשה זקנה, שבאישון לילה קוראים לאחות, והאחות לא באה.

אפרים סנה: אבל זה אכפת לו? זה לא אכפת לו.

אפרים סנה: הוא רוצה להיות בסדר עם החבורה של אילי ההון שבתוכה הוא מרגיש כדג במים ואותה הוא רוצה לרצות.

אפרים סנה: זאת המדיניות שלו.

אפרים סנה: למה בית-החולים "וולפסון"?

אפרים סנה: כי שם האוכלוסייה של חולון, של בת-ים, של יפו.

אפרים סנה: דווקא הם, האנשים קשי-היום, הם עכשיו - בזכות הפטנטים של נתניהו - יקבלו בבואם ל"וולפסון" - שהוא אגב בית-חולים מצוין, ואני כשר הבריאות סייעתי לו הרבה ואישרתי לו יחידות נוספות, ויש לו - שוב, אני לא רוצה לעשות פה פרסומת לאף אחד - אבל הסגל הטוב שם משתדל לתת לאנשים האלה שירות רפואי הכי טוב שיש.

אפרים סנה: בשיטות החדשות יפילו עליהם גרזן, כי הבסיס החולני - בראייה של שר האוצר- בשבילו רפואה זה ביזנס.

אפרים סנה: רפואה ציבורית לא יכולה להיות ביזנס, לא מרוויחים על זה.

אפרים סנה: אדוני היושב-ראש, אתה עושה סימן לסיים, ואני אעמוד בזמן, ואני מקווה ששר האוצר הזה, הוא והמדיניות המרושעת שלו גם הם יעמדו לגורלם וייפלו בנופלים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה לחבר הכנסת אפרים סנה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יצחק הרצוג, ואחריו - חבר הכנסת דוד טל.

- - -

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו - כל עוד מתקיימות כמה ועדות בבית הזה - מתנהלים כאן לפנים משורת הדין, ולכן חבר הכנסת ידבר מייד אחרי חבר הכנסת דוד טל.

יצחק הרצוג: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, חברות וחברי הכנסת, התקציב הזה שמוגש היום להצבעה בפני הכנסת הוא תקציב רע.

יצחק הרצוג: הוא תקציב רע מכיוון שהוא משדר המשך מדיניות של פתיחת פערים בחברה הישראלית בצורה מאוד משמעותית.

יצחק הרצוג: מה שקרה בשנתיים האחרונות - בעצם מדובר בתופעה מאוד ברורה, שלפיה הסיטה הממשלה מיליארדי שקלים מעשירונים נמוכים יותר בחברה הישראלית, מעשירוני הביניים ושכבות חלשות מבחינה כלכלית לעבר העשירונים העליונים, כאשר התוצאה היא ברורה, היא פתיחת פערים.

יצחק הרצוג: מי שאין לו - מתמוטט; ומי שיש לו - שורד, ושורד יפה מאוד.

יצחק הרצוג: לפיכך יש לנו תוצאה של שני עמים באותה מדינה, בדיוק מה שאמר לא פחות מאשר ממלא-מקום ראש הממשלה, אהוד אולמרט, על התקציב הזה.

יצחק הרצוג: בתקציב הזה ובחוק ההסדרים הנלווה לו יש שורה ארוכה של חולשות ובעיות.

יצחק הרצוג: ראשית, אדוני היושב-ראש, בחוק ההסדרים יש הצעה לבטל את הפטורים בפיצויי פיטורין - בעצם, דבר שמקומו לא יכירנו בספר החוקים, מכיוון שכאשר אדם לוקח פיצויי פיטורין ויש תקרת פטור לצורכי מס, הוא יוצא עם איזה סכום לפתוח חיים חדשים.

יצחק הרצוג: זה הדבר הכי לגיטימי והכי צודק מבחינה חברתית, והוא קיים עשרות בשנים.

יצחק הרצוג: הממשלה מציעה בעצם לגזול את כבשת הרש ולהעביר אותה למה שנקרא תשלומי מעסיקים, דהיינו להעביר מיליארדים לטובת המעסיקים בישראל על חשבון אלה העובדים, העמלים, החוסכים והזכאים להטבות סוציאליות לגיטימיות.

יצחק הרצוג: לכן אנחנו לא מסכימים לשני הרבדים שמוצעים בחוק ההסדרים ובתקציב.

יצחק הרצוג: יתירה מכך, התקציב הזה מבשר קיצוץ נוסף קשה ביותר בשורה של שירותים חברתיים וציבוריים, החל בפגיעה בחינוך, בבריאות ובהשכלה הגבוהה וכלה, אדוני היושב-ראש, בפגיעה האנושה בטיפול בנפגעי סמים - בצורה שאי-אפשר לשקם אותם.

יצחק הרצוג: כלומר, כל נושא הטיפול בנפגעי סמים - וחייבים לומר שבארץ בשנים האחרונות יש עלייה דרמטית במספר הנרקומנים והמשתמשים - כל המערכת הזאת תיסגר ותתמוטט, לרבות טיפול בבני-נוער, לרבות הטיפול במעונות-יום לנגמלים וכיוצא בזה, דבר שרק יגביר את הפשע, יגביר את האלימות ויגביר את ההידרדרות החברתית.

יצחק הרצוג: אדוני היושב-ראש, בעצם בתוך התקציב הזה חבויות גזירות נוספות.

יצחק הרצוג: ראשית, אין פה כל עידוד למחוללי צמיחה.

יצחק הרצוג: למשל, מדינה מתוקנת - ושר האוצר מתגאה בכך שאנחנו יכולים לפרוץ קדימה - נותנת מסגרת נכונה לעידוד תעשיות שיכולות לגרור את הכלכלה קדימה, ולצערנו יש קיצוץ משמעותי במחקר ופיתוח ובפעולות המדען הראשי, דבר שהוא מנוגד לאינטרסים של תעשיות מתוחכמות, תעשיות העילית של ישראל, וכמובן לכל היצוא הישראלי.

יצחק הרצוג: דבר נוסף שחסר הוא בעצם הפניית משאבים לפרויקטים לאומיים.

יצחק הרצוג: לא ברור מהתקציב כמה מופנה בעצם לתשתיות.

יצחק הרצוג: מדובר בתקציב שאינו מעורר תקווה ואינו מעורר צמיחה, ואם נסתכל על הרבעון האחרון של הכלכלה, יש האטה ברורה באותה מגמת צמיחה שנבעה בראש ובראשונה מהתאוששות ההיי-טק ומפעילות ערה בשוקי ההון העולמיים.

יצחק הרצוג: והדבר האחרון, אדוני היושב-ראש, שראוי להתייחסות משמעותית הוא מכת הגזירות על הנגב והגליל.

יצחק הרצוג: בעצם, אם מסתכלים על מדיניות הממשלה, היא יוצרת אפליה ברורה בין מרכז הארץ לבין הנגב והגליל.

יצחק הרצוג: בדוח האחרון של משרד השיכון לגבי מאמציו בשוק הבנייה - דוח שיצא ממש לפני שבוע - האגף לכלכלה של משרד השיכון מצביע במפורש על שיתוק מוחלט של הבנייה בנגב ובגליל, בעצם על התמוטטות קניית הדירות על-ידי זכאים וזוגות צעירים בנגב ובגליל.

יצחק הרצוג: בד-בבד, יש בעצם האטה כלכלית משמעותית בערי פיתוח ובמקומות שהבנייה היתה בהם מנוף לעידוד תעסוקה ולצמיחה, בעצם על-ידי קיצוץ המענקים על-ידי הממשלה, האוצר ומשרד השיכון - שרת השיכון נמצאת פה, היא בוודאי קראה את הדוח של משרדה.

יצחק הרצוג: קיצוץ המענקים הזה הביא בעצם להתמוטטות ענף הבנייה בנגב ובגליל, בוודאי בנגב.

יצחק הרצוג: וגברתי השרה יודעת, זה לא סוד - הדוח האחרון שיצא ממשרדך היה מאוד מאוד קשה ומאוד מאוד מדאיג, ואני חושב שזה מחייב התייחסות ארגונית מערכתית מלאה.

יצחק הרצוג: אדוני היושב-ראש, לא דיברנו על הפגיעה המשמעותית בגמלאים.

יצחק הרצוג: נכון שבהצעה המובאת בפנינו יש סיוע מסוים לגמלאים בעלי הבטחת הכנסה, אבל יתר ציבור הגמלאים ממשיך לשאת בעול ובנטל בלתי נסבלים.

יצחק הרצוג: לא החזירו לו את הכספים שנגזלו ממנו מהקצבאות המגיעות לו - 4%; יש הצעה לשחיקה נוספת בקצבאות באמצעות השחיקה באופן ההצמדה של הקצבאות, ויש שורה נוספת של גזירות שגורמות לכך שגמלאים בכל רחבי הארץ לא באים בכלל לקחת את המרשמים מקופות-החולים ולא באים בכלל לקבל טיפול, מכיוון שזה עולה להם כסף.

יצחק הרצוג: כששר האוצר מדבר על קופת-חולים חמישית, יהיה ברור שמה שתגרום הקופה הזאת הוא המשך ההתייקרות של העלויות בדיוק לאותו ציבור שאין לו, מכיוון שקופות-החולים האחרות יצטרכו כדי לשרוד לקחת עוד כסף.

יצחק הרצוג: ולסיום, אדוני היושב-ראש, זאת הסיבה שבגללה ובעטיה סיעתי מתנגדת לתקציב, דורשת לשנותו, מוכנה לדבר על תקציב עם סדר עדיפויות אחר, ולכן מבקשת מהממשלה לדחות בעצם את ההצבעה היום בכמה שבועות, כדי לקיים דיון מעמיק ומלא.

יצחק הרצוג: אם לא כן - על הכנסת לדחות את ההצעה המובאת היום על אתר.

יצחק הרצוג: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יצחק הרצוג.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דוד טל, ואחריו - חבר הכנסת .

דוד טל: אדוני היושב-ראש, עמיתי חברי הכנסת, השרים הנוכחים, אני חושב שיכלה הזמן ולא נוכל לפרוס את היריעה של כל הסעיפים הטעונים תיקון בתקציב הזה.

דוד טל: אני אנסה להתמקד כרגע רק בנושאי הבריאות, שאותם אני מכיר קצת יותר מקרוב.

דוד טל: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, על-פי התקציב הנוכחי תוסיף המדינה 140 מיליון שקל לסל התרופות.

דוד טל: אני רוצה להזכיר שבשנתיים האחרונות לא הוסיפו אף לא אגורה שחוקה אחת לסל התרופות, וכשבאתי בדברים עם אנשי האוצר בקשר לסעיף הזה, למשל, אמרו לי: תראה, בשנה שעברה לא הוסיפו שום דבר, והשנה יש עלייה של 140 מיליון שקל.

דוד טל: ההצגה הזאת של הדברים, אני חושב, מבישה, משום שאפשר לאורך כל השנים לא להוסיף שום דבר ופתאום להגיד: יש תוספת של אלף אחוזים, או אלפיים אחוזים.

דוד טל: אני חושב שזה חמור שמדינת ישראל לא מקצה באופן קבוע אחוז מסוים לטכנולוגיות המתפתחות, לשינוי הדמוגרפי - וזה צריך להיות, וזה חייב להיות - אז כשנותנים 140 מיליון שקל, מתהדרים בזה.

דוד טל: 140 מיליון שקל זה מעט מאוד ומאוחר מאוד, ולכן צריך להעלות את הסכום הזה.

דוד טל: נכון שכל סכום שלא נשים כאן לא יסגור לנו את כל הבעיה, אבל אפשר לצמצם ולמזער את הבעיה ואת הקשיים.

דוד טל: צריך לזכור, אדוני שר המשפטים - ואם תטה אלי אוזן רק חצי דקה בנושא הזה, אני מאוד אודה ואעריך.

דוד טל: תראה, אדוני שר המשפטים, כשמוסיפים 140 מיליון שקל לסל התרופות, לכאורה כל עם ישראל יכול ליהנות מתרופות שנמצאות בסל, אבל לעומת זאת חסרות עוד הרבה מאוד תרופות בסל - ואני עייפתי ותש כוחי, ואתה יודע מה, אפילו כבר נמאס לי להזכיר את זה אבל מה לעשות.

דוד טל: זה טוב שיש במדינה אנשים עשירים, צריך שיהיו אנשים עשירים, וכתוב אפילו אצלנו במקורות, כי לא יכלה אביון מן הארץ, תמיד יהיו עניים ויהיו עשירים, אבל אנחנו צריכים להשתדל לצמצם את הפערים האלה ולמזער את הנזקים שקורים לשכבות החלשות הללו.

דוד טל: אבל באותו סל תרופות, אם לא תהיה תרופה מסוימת ואם לא יוסיפו את 280 או 240 מיליון השקל לסל התרופות, אני מניח, אדוני השר - אתה ואני ועוד אנשים אחרים שהפרוטה מצויה בכיסם, אם חס וחלילה, חס וחלילה, נלקה באיזו מחלה והתרופה תהיה יקרה, נוכל למצוא ולהוציא את הכספים המתאימים כדי להבריא את עצמנו.

דוד טל: לעומת זאת, חלק גדול מהציבור במדינת ישראל לא יוכל לעשות את זה.

דוד טל: הוא לא יוכל לעשות את זה לא משום שהוא אינו רוצה.

דוד טל: הוא רוצה, הוא תאב חיים, הוא רוצה לחיות, אבל אין לו כסף.

דוד טל: ואז הוא צריך להחליט אם הוא מוציא את כל החסכונות שיש לו, אם נותרו לו עד היום, לתרופה הספציפית הזאת.

דוד טל: ואני רוצה להזכיר לך - אתה מכיר מצוין את המערכת המשפטית, אני מניח, אבל תרשה לי להעיר את תשומת לבך ולהאיר את עיניך, שיש הרבה מאוד אנשים שפשוט מתים - ואני לא סתם אומר את זה, אני אומר את זה בצורה אחראית, ואני עומד מאחורי הדברים שלי - כיוון שאין להם כסף לקנות תרופות.

דוד טל: איכות החיים של העשור האחרון של החיים שלהם היא ירודה כיוון שאין להם תרופות שמקלות, שמשפרות אותה.

דוד טל: אני חושב שאנחנו חייבים לתת את הדעת לנושא הזה, ואני פונה אליך כשר בממשלת ישראל לנסות להבין - ואני לא אומר שאין נושאים אחרים; יש עוד הרבה נושאים אחרים, ואתם השרים צריכים להסתכל על זה בפרספקטיבה רחבה - שזה דבר אנושי ממדרגה ראשונה, ואי-אפשר לתבוע מאזרחי מדינת ישראל לשלם מס בריאות, והרבה מס בריאות, ובסופו של יום כשאדם זקוק לתרופות הללו הוא לא מקבל את זה כיוון שהפרוטה אינה מצויה בכיסו.

דוד טל: נושא נוסף, חברי חברי הכנסת, הוא כל מה שנקרא נושא הקודים, האשפוז הסיעודי.

דוד טל: הגם שחוק ביטוח בריאות ממלכתי שחוקק ונכנס לתוקף מאז 1995 דיבר על זה, כמדומני שזה היה צריך להיות בתוספת השלישית, שאחרי כמה שנים ייכנס לשם גם ביטוח סיעודי, ומאז לא נכנס שום דבר, ומאז רק הולכים ומקצצים, הולכים ומקצצים, ויש היום הרבה מאוד אנשים שמסיימים את חייהם בצורה מבישה.

דוד טל: אני מדבר, אדוני היושב-ראש, על אותם אנשים שתרמו מכוחם, מאונם והונם לבניית המדינה הזאת, שסללו כבישים בימים חמים, שהדירו שינה מעיניהם, שנלחמו את כל מלחמות ישראל, והיום הם אנשים שמטופלים כאנשים סיעודיים, והמדינה הולכת ומקצצת, הולכת ומורידה את הכספים לאנשים הללו, ונוצר מצב מאוד אבסורדי - הוסיפו אומנם 60 מיליון שקל, אבל כבר הורידו 40 מיליון, ונותרו 20 מיליון שקל, והתור הולך ומתארך, הולך ומתארך, ואנשים מסיימים את חייהם בצורה מאוד מבישה, בצורה שלא מפארת את המדינה שבה הם גדלו וחיו.

דוד טל: יש עוד הרבה דברים, ואני לא רוצה לפתח אותם, בנושא ההשקעה בתשתיות ופיתוח בתי-חולים, שהמצב הוא קטסטרופלי בהם, אני לא אדבר על זה, אבל נושא חשוב נוסף לדעתי הוא המחקר והפיתוח שמדינת ישראל לא מקצה את המשאבים המתאימים לו בכל התחומים, במיוחד בתחום הרפואי.

דוד טל: כאמור, אני אנסה לשכנע את חברי להצביע בעד התקציב הזה רק אם ישנו אותו בצורה מהותית.

דוד טל: אחשוב אפילו לשקול להימנע אם ישנו אותו במשהו ראוי, במשהו שיתרום משהו לשכבות הללו, שכרגע כאשר אני מדבר כאן אני מרגיש שאני מדבר בשמן.

דוד טל: אבל אין ספק שאי-אפשר לתמוך בתקציב הזה כפי שהוא, כמו שהוא, ולכן, אדוני היושב-ראש, אני פונה מכאן לממשלה לשנות את ספר התקציב.

דוד טל: אחרי הגזירות שהיו בתקציב הקודם, הגיע הזמן אולי שהצמיחה תחלחל עד למטה; שהצמיחה לא תישאר רק בעשירונים העליונים אלא תרד עד למטה, לעשירונים התחתונים.

דוד טל: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת דוד טל.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת , ואחריו - חבר הכנסת דני יתום.

אדוני היושב-ראש, אדוני שר המשפטים, כנסת נכבדה, אני מבקש תחילה להתייחס לתקציב שמונח לפנינו ברמת המקרו.

בשנתיים האחרונות, ב-2003 וב-2004, ביצעה הממשלה קיצוצים דרסטיים בתחומים שונים, במטרה לבלום את הידרדרות המשק ולהעבירו לפסים של צמיחה.

לראשונה זה ארבע שנים, יהיה שיעור הצמיחה לנפש חיובי, כאשר במחצית הראשונה של השנה צמח התוצר המקומי הגולמי בשיעור של 3.8% במונחים שנתיים.

הצריכה הפרטית עלתה בשיעור של 3.3%.

ההשקעה בנכסים קבועים עלתה בשיעור של 2.7%.

יצוא הסחורות והשירותים עלה במחצית הראשונה של 2004 בשיעור שנתי של 13.7%.

הגידול בתחומים אלו משקף גידול בפעילות המשק, גידול במספר המועסקים וגידול בהכנסה הפנויה, והוא ההוכחה להצלחה של התוכנית הכלכלית בבלימת המיתון, בייצוב המשק ובצמיחתו.

אדוני היושב-ראש, תקציב 2005 שונה באופיו מזה של השנתיים הקודמות, בדגש המושם בו על הנושא החברתי, גם בזכות פעילותם הענפה של חברי סיעת הליכוד.

אם בשנתיים הקודמות נאלצה הממשלה לפגוע, לעתים, בנושאים החברתיים בשל הצורך להציל את המשק, הרי שבתקציב הנוכחי, בזכות הצלחת המהלך הכלכלי בשנתיים הקודמות, נקבע החיזוק החברתי כאחד משני היעדים המרכזיים של הממשלה לשנה זו.

כך בעניין התוספת לקצבאות הקשישים, אומנם לא תוספת גדולה, אבל יש בה כדי לסייע; כך בעניין מפעל ההזנה ל-160,000 תלמידים הלומדים במסגרת יום לימודים ארוך, לא מספיק, אבל בכל אופן זה מסייע למקומות הנכשלים שזקוקים לחיזוק; כך בהיערכות לביצוע השלב הראשון של הרפורמה בחינוך.

יש הקצאה לתקציב דוח-דברת לשנה הקרובה; כך בעניין הגדלת השתתפות המדינה בשכר דירה לעולים - - -

יוסי שריד: אין אף פרוטה, אתם סתם משקרים.

חבר הכנסת יוסי שריד, אני מציע לך, התקציב הוצג לנו - - -

יוסי שריד: אין לך מה להציע לי, אני בקיא בזה קצת יותר ממך.

הכרת, כשהיית שר החינוך - כדאי להסתכל על התקציב של השנה, מוקצה סכום כספי, מדובר במיליונים - - -

יוסי שריד: לא מוקצה שום דבר.

דני יתום: מגלי, יוסי צודק מכיוון שיד אחת הורידה למעלה ממיליארד שקל ויד שנייה הוסיפה - - -

אני מדבר על הרפורמה בחינוך.

אני לא רוצה לגזול מזמני ולהסביר לכם, כשועלים ותיקים בפוליטיקה, אבל המספרים מדברים בעד עצמם.

זה שיש קיצוצים - היו קיצוצים בכל המשרדים.

יוסי שריד: אה, או.קיי.

אדוני היושב-ראש, ברצוני לייחד את יתרת דברי לשלושה עניינים, שלדעתי מן הראוי שיימצא להם פתרון במסגרת החוק שלפנינו, ואני איאבק עליהם.

הנושא הראשון שבכוונתי לפעול לקידומו הוא ההקלה על חיי היום-יום של המשפחות ברוכות הילדים ושל המשפחות החד-הוריות.

בישיבת סיעת הליכוד שהתקיימה השבוע - אדוני היושב-ראש היה נוכח - ביקשתי משר האוצר להקצות תקציב להשתתפות המדינה בשכר הדירה של משפחות ברוכות ילדים וחד-הוריות אשר יבחרו לעבור לאזורי עדיפות לאומית, כמו אצל העולים.

התשובה התקבלה בהבנה ובאור חיובי.

נושא נוסף וחשוב שאליו אני מבקש להתייחס הוא היישובים הזכאים להנחות ממס בגבול הצפון, מה שנקרא קו העימות, נושא שאני מכיר מקרוב כתושב האזור.

רשימת היישובים הזכאים להנחות ממס בגבול הצפון קבועה בתקנות מס הכנסה, כאשר מפעם לפעם מיתוספים יישובים.

פעם הורידו, פעם הוסיפו יישובים, אבל לצערי הגדול, ולמרות דברי בית-המשפט בסוגיה זו, לא כל היישובים המצויים בקרבת הגבול זכאים להנחות אלו.

אני מתכוון במיוחד ליישוב בית-ג'ן.

אדוני שר המשפטים, היישוב, מחציתו עונה על מרחק הגבול ועונה על כל הדרישות, חלק משכונותיו אינן עונות על הדרישות ולכן הוא הוסר מרשימת היישובים הזכאים להגדרה של "קו העימות".

הובטח לי לעשות צדק, כמובן בתמיכת החלטת בית-המשפט, ולהכניס את היישוב הזה כיישוב שיהיה זכאי להנחות כמו שאר היישובים בקו העימות.

נושא אחרון, לא פחות חשוב, שאני מבקש להסדיר אותו במסגרת החוק, הוא המענק לרשויות שאוחדו, כוונתי לעיריית הכרמל, שהובטח לה לאחר האיחוד שתקבל מענקים מיוחדים.

צריך לוודא שאכן זה יימצא בתקציב, אותן הקצאות של 700 מיליון שקל, הקצאה ליישוב ולעיר הכרמל על מנת שהעיר הזאת שאוחדה תצליח ביישום האיחוד.

לסיום דברי אני אומר, נושאים אלה שהתייחסתי אליהם אומנם נוגעים למי שאני מייצג, משתלבים היטב במגמת החיזוק החברתי המודגשת בתקציב הנוכחי, ואני אפעל כמיטב יכולתי יחד עם שאר חברי כדי שיוכנסו בתקציב 2005.

תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת .

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דני יתום - בבקשה אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו - חברת הכנסת גילה גמליאל.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה - חבר הכנסת .

יולי יואל אדלשטיין: אחריו - חבר הכנסת ויקטור בריילובסקי.

דני יתום: אדוני היושב-ראש, אדוני שר המשפטים, כנסת נכבדה, שר האוצר נתניהו - אולי שר האוצר הזמני, מכיוון שעדיין תלוי ועומד האיום שלו להתפטר בעוד משהו כמו שבוע - מניח על שולחן הכנסת תקציב לא ראוי.

דני יתום: הוא ממשיך לקרוץ בעין אחת לעשירונים העליונים ובעין אחרת הוא מטיל גזירות קשות מנשוא על כלל עם ישראל.

דני יתום: ובכלל, אני שואל, האם המהלך שבו שר האוצר מניח בפני הכנסת תקציב שלפי דבריו לא הוא יהיה אחראי לביצועו, האם המהלך הזה תקין?

דני יתום: האם שר האוצר מתכוון להניח את התקציב אל תוך חיקינו, ומאחר שהתקציב כזה גרוע להסתלק ולהשאיר לנו את הבעיה?

דני יתום: אני חושב שזאת התנהלות בלתי מוסרית, בלתי הגונה.

דני יתום: מכאן אני קורא לשר האוצר ולראש הממשלה שרון, שמופקד על שר האוצר, לתת את הדעת לתופעה הזאת: או שתמשכו את התקציב ותחליטו מה יעלה בגורלו של שר האוצר, או ששר האוצר יקדים את ההתפטרות שלו ויתפטר עוד בטרם הכנסת מחליטה בהצבעתה היום על גורלו של התקציב.

דני יתום: אנחנו עוסקים, אדוני היושב-ראש, בהתנתקות.

דני יתום: אני עד במהלך השנתיים האחרונות לתהליך מאוד דינמי של התנתקות.

דני יתום: הממשלה מתנתקת מאזרחיה; היא לא מתנתקת מעזה, היא לא מתנתקת מיהודה ושומרון.

דני יתום: זו ממשלה שחרתה על דגלה התנתקות מאזרחיה.

דני יתום: הממשלה הפסיקה כבר מזמן, אדוני שר המשפטים, להיות אחראית לגורל אזרחי מדינת ישראל.

דני יתום: ההתנתקות בעיצומה והיא מוצלחת בצורה בלתי רגילה.

דני יתום: הצלחתם להתנתק מאזרחי מדינת ישראל.

המשפטים יוסף לפיד: נלך לבחירות.

דני יתום: בוא נלך לבחירות.

דני יתום: מי איננו מעוניין בבחירות?

דני יתום: אתם מעוניינים במשאל עם, ראיתי - הממשלה שאתה יושב בה ומפלגתה הגדולה ביותר שמובילה אותה היא מפלגת הליכוד, שאל שם ותשמע, למעט ראש הממשלה, שנמצא במיעוט.

דני יתום: ראה כמה שרים וכמה חברי סיעתו, סיעה א' וסיעה ב' מעוניינות במשאל עם.

דני יתום: התקציב ממשיך לחזק את הפערים הגדולים, אדוני היושב-ראש, בין עניים לעשירים, ואנחנו טסים כמו ברכבת שדים פראית אל עבר המדרון החלקלק של מדינות עולם שלישי.

דני יתום: החלשים ממשיכים להיאנק, ממשיכים להיאנח.

דני יתום: אני רוצה להתייחס לחילופי הדברים שהיו כאן קודם.

דני יתום: מעוורים את עינינו.

דני יתום: ישב דברת בראש ועדה מלומדת, והגיש דוח עב כרס שכולנו רפרפנו בו, חלקנו בצורה יותר מעמיקה.

דני יתום: וראה זה פלא, ראש הממשלה אימץ את מסקנות הדוח.

דני יתום: הממשלה הלכה אחריו ואימצה את מסקנות הדוח.

דני יתום: ולדוח הזה ראוי שיינתן תקציב על מנת שניתן יהיה לממש אותו.

דני יתום: אבל זה לא קורה, מכיוון שאותה יד, שבאבחת חרב מטילה סנקציות קשות מאוד על תקציבי המשרדים השונים ומקצצת בהם, טוענת כאילו היא מוסיפה מן העבר האחר על מנת לממש את התקציב.

דני יתום: בסופו של דבר, תקציב משרד החינוך לא גדל במידה הראויה על מנת להבטיח את מימוש דוח- דברת.

יוסי שריד: קוצץ.

דני יתום: קוצץ.

דני יתום: קוצץ.

דני יתום: ומה שניתן לכאורה לדוח-דברת, חלקו הגדול עדיין מותנה בהינתן הדברים האלה והאלה ובהינתן המעשים האלה והאלה.

דני יתום: ולכן, אל תספרו לנו סיפורים.

דני יתום: מזמן כבר בגרנו מלהתחנך על סיפורי סבתא וסיפורי כיפה אדומה, אל תספרו סיפורים.

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים.

דני יתום: הפריפריה, אדוני היושב-ראש מתמוטטת.

דני יתום: יש הצעה לקצץ או לבטל את הפטורים לאילת.

דני יתום: עמדו קודם לכן ודיברו על כך שאין בנייה חדשה.

דני יתום: מה אין בנייה חדשה - יש בתים ריקים, מוזנחים ומתמוטטים, ואין מי שיעשה דבר וינקוף אצבע על מנת לחזק את הפריפריה.

דני יתום: אבל, אדוני היושב-ראש, ובזה אני רוצה לסיים, הדבר הכי נורא, שאני משוכנע, שר המשפטים, שהוא נוגע גם ללבך כמי שהוא אב לילדים וסב לנכדים - הילדים הרעבים במדינת ישראל.

דני יתום: שמעתי אתמול את הילד, הייתי במקרה באותה תוכנית טלוויזיה, וראיתי במו-עיני את הילד שחלק מכם טוען שהוא לא קיים בכלל, שהוא וירטואלי.

דני יתום: אני יכול לומר לך, הוא קיים וקיימים כמותו עוד עשרות אלפי ילדים שהולכים לישון עם בטן ריקה, שהולכים לישון רעבים ומתחננים לפרוסת לחם.

דני יתום: וכאשר מדברים עם הילד ושואלים אותו: איך אתה מצליח?

דני יתום: הוא אומר: אמא שלי לא יכולה, מה אני יכול לעשות.

דני יתום: ואתם, לא רק שמנציחים את המצב הזה, אתם מעמיקים את הפער, אתם מעמיקים את העוני, בגללכם גדלים במדינת ישראל ילדים שבעוד שנים יצטרכו לשאת על כתפיהם אחריות גדולה מאוד לגורל המדינה הזאת, ולצערי הרב אתם לא מספקים להם את המזון שיאפשר להם לגדול כך שיהיו מסוגלים ליטול על כתפיהם לאחר מכן אחריות אזרחית.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מודה לחבר הכנסת יתום.

דני יתום: תקציב רע.

יולי יואל אדלשטיין: חמש דקות ניסינו להבין אם אתה באמת בעד התקציב או נגד, טוב שסיכמת.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דני יתום, תודה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מוזמן.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת ויקטור בריילובסקי.

יולי יואל אדלשטיין: ואחריו - חבר הכנסת יוסי שריד.

אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, האזנתי אתמול בקשב רב לנאומו של שר האוצר בעת שהגיש את תקציב 2005.

גם קראתי את רובם של הפרקים, הסעיפים, את התוכניות, וכאשר נשאלתי אמש על-ידי אחד מגדולי ישראל, מה דעתי על התקציב?

אמרתי, אולי לשר האוצר יש מצפן כלכלי, אך צר לי לומר שאין לו מצפון חברתי, מצפון אנושי.

עמיתי חברי הכנסת, מצפן הוא מכשיר בעל מחט מגנטית שמורה על כיוון הליכה.

מצפון הוא רגש מוסרי שטמון באדם ומדריך אותו לעשות, אדוני היושב-ראש, מעשים נכונים, או מייסר אותו על מעשים מוטעים, והמצפון גם חבוי וטמון בלב האדם ומתבטא בהשקפתו וביחסו בעיקר אל האדם, אל הזולת.

יהיו שיאמרו שאני מחמיר עם שר האוצר כאשר אני קובע שאין לו מצפון.

אך, לצערי, אינני רואה אותו מתייסר לנוכח המציאות החברתית העגומה שקיימת במדינה בשנה האחרונה בגלל מדיניותו.

התקציבים לשירותים חברתיים קוצצו שוב ושוב.

הילדים קיבלו פחות חינוך.

משפחות ברוכות ילדים נפגעו קשות.

הקשישים קיבלו פחות בריאות.

החוסים קיבלו פחות רווחה.

משכורות העובדים קטנו ורבים נפלטו ממעגלי העבודה.

יותר ויותר אנשים כאן בארץ הזאת נהיים יותר ויותר עניים.

אדוני היושב-ראש, חורים גדולים נפערו ברשת הביטחון החברתית.

ומהי הבשורה שמביא לנו שר האוצר בתקציב 2005?

קיצוץ נוסף בתקציב הרווחה.

ומהי הבשורה הנוספת של שר האוצר?

ייתכן שבעוד חודשים נוספים יהיה קיצוץ נוסף בתקציבי הממשלה כדי לממן את תוכנית העקירה מגוש-קטיף.

ומהי הבשורה שמביא לנו תקציב 2005?

צמיחה, כאשר פירותיה יתחלקו שוב ושוב באופן לא שוויוני, כי רק שכבה דקה של ישראלים תדע גידול בהכנסות וברמת החיים, בעוד מרביתם ייהנו פחות מן הצמיחה וחלקם ימשיכו לסגת ברמת ההכנסות, בחינוך ובדיור.

ומהי הבשורה של נתניהו?

מגמת הגידול באי-שוויון תימשך ואף תחריף כנראה.

אדוני היושב-ראש, יש לי גם ספקות לגבי שיעור הצמיחה הצפויה לשנת 2005, לא רק בגלל המחלוקות בין משרד האוצר לבנק ישראל, אלא משום שיש סימנים שהמשק הישראלי שינה כיוון וכל המדדים מצביעים על כך שהמשק נכנס להאטה נוספת.

אם כן, כנראה שגם המצפן של נתניהו טעון תיקון.

אדוני היושב-ראש, אין זה סוד שיש פניות ליהדות התורה לתמוך בתקציב.

ואנחנו אומרים ביושר לב, שיש לתקן עיוותים.

כדי להמחיש את הבעיה החמורה מנקודת ראותה של יהדות התורה, אני אומר כאן, קיצצו לנו בתקציבי הסמינרים לבנות, קיצצו בגני-הילדים שלנו, קיצצו למורים שלנו, קיצצו במוסדות התרבות, קיצצו בחינוך העצמאי, קיצצו בישיבות קטנות וגדולות, קיצצו בפנימיות, קיצצו בכוללים, קיצצו בשכר לימוד מודרג, והם מבקשים עוד שנתמוך בתקציב הזה.

עמיתי חברי הכנסת, אני חושב שיש גבול לעזות המצח של האוצר.

אדוני היושב-ראש, הדבר זועק לשמים.

והדבר שזועק לשמים הוא האפליה בין ילד חרדי לבין ילד בחינוך הממלכתי.

בגלל השקפת העולם שלנו, מפני שאנחנו נוטרי מצוות התורה, בגלל אמונתנו במורשת ישראל, יש משוא פנים, יש אפליה, יש הבדלה, יש קיפוח, יש זדון, יש רשעות, יש רוע לב.

ואני אומר כאן לחברים, הילד שנהרג בשדרות מטיל "קסאם" היה בגן-ילדים חרדי, אבל לילד הזה לא הגיע מפעל ההזנה.

וחבריו הילדים גם להם לא מגיע.

ומדוע לא מגיע להם?

כי הם לומדים בגן-ילדים חרדי בשדרות.

יתר הילדים שלומדים בחינוך הממלכתי מקבלים ממפעל ההזנה.

אדוני היושב-ראש, היטלר לא הבדיל בין דם לדם של יהודי.

המחבל המתועב האכזר לא מבדיל בין יהודי ליהודי, בין ילד לילד.

ממשלת ישראל מבדילה בין דם לדם, בין דם של ילד חרדי לדם של ילד חילוני.

היא מאמצת את המדיניות של טומי לפיד, שבמקרה יושב כאן במליאה, יושב-ראש שינוי שיושב פה, והוא זה שדוגל בכך שיש להבדיל בין דם לדם, מה שהיטלר לא עשה ומה שהמחבלים לא עושים.

תודה.

המשפטים יוסף לפיד: אדוני היושב-ראש - - -

יולי יואל אדלשטיין: אדוני השר, רק שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת , אני אבקש מאדוני לחזור לדוכן לבקשתי האישית.

יולי יואל אדלשטיין: במקרה, בעת חברותי בוועדת האתיקה הוצאנו מכתב לכל חברי הבית וביקשנו בכל לשון של בקשה להימנע בקונטקסט כלשהו עם השוואה כלשהי לשואה.

יולי יואל אדלשטיין: לכן אני מבקש, שעם כל החריפות של הדברים, שבקטע הספציפי הזה של השוואות לתקופת השואה, אתה תחזור בך.

אסור לי לומר שאצל היטלר לא הבדילו בין ילד לילד?

יולי יואל אדלשטיין: אני מבקש, בקונטקסט כלשהו לא להזכיר - גם באופן אישי אני מבקש את זה - את הדימויים ששייכים לשואה.

אני לא הייתי מזכיר אותו, אם הוא לא היה יושב פה.

אמרתי שאצל היטלר לא הבדילו בין ילד לילד, אם הוא רק היה יהודי.

המחבל המתועב לא מבדיל בין ילד לילד, כי נהרג ילד חרדי.

אני לא ממשיך.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת פרוש, חבל שעוד פעם נבזבז זמן בוועדת האתיקה על הסוגיות האלה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מבקש ממך להבהיר למליאה.

יולי יואל אדלשטיין: אני שואל אותך שאלה, האם מדבריך השתמעה השוואה כלשהי בין ממשלת ישראל, או מי בממשלת ישראל, לבין דמויות מתקופת השואה?

חלילה וחס, חלילה וחס.

אמרתי רק את העובדות.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה.

אצל היטלר לא הבדילו בין דם לדם - - -

יולי יואל אדלשטיין: הודעה לסגנית המזכיר.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבדת להודיע, כי הונחה היום על שולחן הכנסת חוברת דין-וחשבון על פעולות מינהל מקרקעי ישראל לשנת 2003.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לסגנית המזכיר.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק המדיניות הכלכלית לשנת הכספים 2005 (תיקוני חקיקה), התשס"ה–2004

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו ממשיכים בסדר הדוברים.

יולי יואל אדלשטיין: הדובר הבא הוא סגן השר, חבר הכנסת ויקטור בריילובסקי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו ידבר חבר הכנסת יוסי שריד, ואחריו - חברת הכנסת מרינה סולודקין.

ויקטור בריילובסקי: אדוני היושב-ראש, אדוני שר המשפטים, חברי חברי הכנסת, אני חושב שהכיוון העיקרי של התקציב הוא כיוון נכון, וההוכחה לכך היא נתונים סטטיסטיים שמדווחים חד-משמעית שהמשק שלנו יוצא מהמשבר והוא בדרך לצמיחה.

ויקטור בריילובסקי: אולי לא כל השכבות באוכלוסייה מרגישות את השיפור הכלכלי, אבל היום יש תקווה.

ויקטור בריילובסקי: אבל בינתיים המצב הכלכלי הוא מצב שביר, ואין דרך אחרת אלא להמשיך במדיניות של קיצוצים ובמדיניות של רפורמות סטרוקטורליות במשק.

ויקטור בריילובסקי: אני מתכוון לרפורמות בשוק ההון, להפרטה, להורדת נטל המס ועוד ועוד.

ויקטור בריילובסקי: עם זאת, אנחנו צריכים לוודא שהקיצוצים האלה לא יגרמו נזק לכלכלה בעתיד.

ויקטור בריילובסקי: אני פוחד שהקיצוצים שכבר נעשו ומתכוונים לעשות בתחום ההשכלה הגבוהה בתקציבי מחקר כבר גרמו ועוד יגרמו לנזק לא קטן.

ויקטור בריילובסקי: כתוצאה מהמצב הכלכלי הקשה של האוניברסיטאות והמכללות, רמת ההשכלה הגבוהה הולכת ויורדת.

ויקטור בריילובסקי: פחות שעות מעבדה, פחות קורסים שהאוניברסיטאות והמכללות מציעות לסטודנטים ופחות מלגות.

ויקטור בריילובסקי: המצב הכלכלי של הסטודנטים הולך ורע.

ויקטור בריילובסקי: אנחנו צריכים לזכור שהסטודנטים שלנו הם אחרי צבא, רוב רובם בעלי משפחה, אולי עם ילדים, והם צריכים לפרנס את משפחתם.

ויקטור בריילובסקי: המצב הכלכלי בתחום המחקר אולי עוד יותר גרוע.

ויקטור בריילובסקי: קיצוצים דרסטיים במענקי מחקר מביאים לעתים קרובות למצב שאי-אפשר לרכוש מכשירים וכלי מחקר מודרניים, אין כסף לשלם ללבורנטים, וכתוצאה מזה אי-אפשר לבצע מחקר.

ויקטור בריילובסקי: אני רוצה להזכיר את האמירה של חתני פרס נובל שלנו, שמובן שהם הראשונים במדעים המדויקים, אבל אולי הם גם האחרונים - האחרונים, בגלל הקיצוצים ובגלל המצב הקשה במענקי המחקר.

ויקטור בריילובסקי: כמה חברי כנסת כבר העבירו ביקורת על הקיצוצים הדרסטיים בתקציב המדען הראשי של משרד התעשייה, המסחר והתעסוקה, שלפיהם ממיליארד ו-800 מיליון שקל בשנת 2002 אנחנו הגענו ל-900 מיליון שקלים בתקציב הנוכחי.

ויקטור בריילובסקי: התקציב הזה מיועד בעיקר לבניית תשתית של מעבדות באוניברסיטאות ובמכללות ולעידוד חברות סטארט-אפ וחברות היי-טק.

ויקטור בריילובסקי: אני מאוד מקווה שיהיו תיקונים בתקציב לפני הקריאה השנייה והשלישית.

ויקטור בריילובסקי: בינתיים, אני תומך בתקציב.

ויקטור בריילובסקי: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת ויקטור בריילובסקי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יוסי שריד.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו - חברת הכנסת מרינה סולודקין.

יוסי שריד: אדוני היושב-ראש, אולי לא בפעם הראשונה, אבל גם בדיון הזה מסתמנת מגמה מאוד מאוד משונה.

יוסי שריד: עולים חברי כנסת, גם דבריו האחרונים של סגן השר, מדברים סרה בתקציב, מונים אחד לאחד את כל הפגמים והמגרעות שיש בתקציב, ואחר כך הם מודים שהם יצביעו בעד התקציב.

יוסי שריד: אז אחת מן השתיים, או שהמגרעות שאתה מונה, הביקורת שלך והתמונה שציירת הן לא נכונות – בכל זאת, התרשמתי מאוד מדבריך, אתה בעצם ציירת כאן תמונה שאפשר להגדיר אותה כתמונת ההתמוטטות של ההשכלה הגבוהה והמחקר והפיתוח, אבל אחר כך אתה מודיע ככה כבלי משים, שאתה תומך בתקציב - או שאין התאמה בין הביקורת שלך לבין ההצבעה שלך.

יוסי שריד: התקווה החסודה כאילו בין הקריאה הראשונה לבין הקריאה השנייה והשלישית יחולו שינויים של מי-יודע-מה, זו באמת תקוות שווא.

יוסי שריד: הרי אנחנו כולנו למודי ניסיון, ואנחנו יודעים שלכל היותר אולי יהיו תיקונים של מה בכך, אבל לא הרבה יותר מזה.

יוסי שריד: והדברים אולי היו צריכים להישמע ביתר תוקף כאשר משמיע אותם אחד מנציגי תנועת שינוי, שאמרה שלפחות בענייני ההשכלה הגבוהה הם יהיו שומרי החומות.

יוסי שריד: אבל לפי התיאור שלך, שאני מקבל אותו, החומות קורסות תחתיהן והמצב באמת בכי רע.

יוסי שריד: אדוני היושב-ראש, יש עכשיו מולך חדש בארץ – לא מלך, אלא מולך.

יוסי שריד: המולך הזה הוא מולך ההתנתקות.

יוסי שריד: ההתנתקות היא חזות הכול.

יוסי שריד: אז לנו לא צריך להסביר את חשיבות ההתנתקות, נדמה לי שאנחנו הסברנו את זה כמה עשרות שנים למי שלא רצה להבין, אבל למעלה מ-6 מיליונים לא חיים מבוקר עד ערב את ההתנתקות, תהיה חשיבותה אשר תהיה.

יוסי שריד: והממשלה, מתוקף תוכנית ההתנתקות, מצפה שהאופוזיציה בכלל תאמץ, בהזדמנות החגיגית הזאת, את כל מדיניותה.

יוסי שריד: מה עוד תבקשי מאתנו מכורה, מה עוד תבקשי מאתנו ממשלה, לעזאזל?

יוסי שריד: לא מספיק שאנחנו תומכים בתוכנית ההתנתקות על כל מגרעותיה, בגלל התקדים שיש בה, אז באותה הזדמנות אנחנו נאמץ גם את המדיניות הכלכלית של אריאל שרון, בנימין נתניהו ויוסף טומי לפיד?

יוסי שריד: באותה הזדמנות אנחנו נקבל על עצמנו את האחריות לחינוך בישראל שקורס תחתיו, שהוא במשבר שלא היה כמוהו?

יוסי שריד: באותה הזדמנות אנחנו נקבל על עצמנו את האחריות לנכים במדינת ישראל, לילדים בעלי הצרכים המיוחדים, לסטודנטים?

יוסי שריד: שר המשפטים אוהב להיראות כמי שמסייע לסטודנטים.

יוסי שריד: בינתיים הודיעו לנו שמקימים ועדה חדשה.

יוסי שריד: למה מקימים ועדה חדשה לשכר הלימוד?

יוסי שריד: כדי לבטל את מסקנות הוועדה הקודמת, ועדת-וינוגרד.

יוסי שריד: בפעם הראשונה, אולי מזה הרבה שנים, מעידים ראשי האוניברסיטאות ואומרים במפורש: בפעם הראשונה אנחנו נתקלים במקרים של תלמידות ותלמידים, סטודנטים וסטודנטיות, שראויים ללמוד במוסדות להשכלה גבוהה, אבל הם לא יכולים לבוא וללמוד בגלל קשיים כלכליים.

יוסי שריד: הרי תמיד המדינה הזאת אמרה: קשיים כלכליים לא יעמדו למכשול, הם לא יהיו המחסום בין הסטודנט, הסטודנטית, לבין רכישת ההשכלה הגבוהה, ובפעם הראשונה זה קורה.

יוסי שריד: נאמרו כאן דברים חסרי שחר.

יוסי שריד: אם אתם רוצים, הדברים חשובים כשלעצמם, כי זה חינוך, והחינוך הוא בכל זאת הכי חשוב.

יוסי שריד: אם אתם רוצים, זו הדגמה לדברים רבים שנאמרים כאן.

יוסי שריד: נאמר שוועדת-דברת, הנה הנה היא באה, ועכשיו עומדים ליישם את מסקנותיה.

יוסי שריד: אדוני היושב-ראש, שנת הלימודים כבר נפתחה.

יוסי שריד: לא צריך לשער מה יהיה.

יוסי שריד: לא צריך לקרוא ספרי תקציב.

יוסי שריד: צריך לקרוא את המציאות.

יוסי שריד: בפעם הראשונה מאז קום המדינה - יכול להיות שאפילו שר המשפטים לא יודע את זה כחסיד ההשכלה - כל תלמיד וכל תלמידה במדינת ישראל הולכים לבית-ספר ומקבלים פחות חמש או שש שעות לימוד שבועיות.

יוסי שריד: מה לי ומי לי ספר התקציב?

יוסי שריד: ספר המציאות הוא יותר חד-משמעי בעניין הזה.

יוסי שריד: בפעם הראשונה מאז קום המדינה - והיו פה תקופות קשות, היו פה תקופות איומות, מעולם לא הפחיתו שעות לימוד.

יוסי שריד: אדוני היושב-ראש, לא צריך לקרוא את ספר התקציב כדי לדעת שבשנה הזאת, כמו בשנה הקודמת, יבנו בסך הכול 500 או 600 כיתות, בניגוד ל-2,500 או 2,600 כיתות שנבנו בשנים קודמות.

יוסי שריד: למה צריך את ספר התקציב?

יוסי שריד: הרי אנחנו חיים כאן.

יוסי שריד: אבל אולי אנחנו לא חיים כאן, אולי הממשלה לא חיה כאן.

יוסי שריד: אדוני היושב-ראש, אז מסבירים לנו שזה או ביבי או צפון-קוריאה, פחות מזה אין.

יוסי שריד: אלה שתי האלטרנטיבות: או ביבי, על התאצ'ריזם שלו, על הרייגניזם שלו, על הקפיטליזם האכזרי שלו ושל שינוי, שמביא אנשים עד רעב, ואם לא, זה צפון-קוריאה או קובה, לא עלינו.

יולי יואל אדלשטיין: באיזו מן השתיים אתה בוחר?

יוסי שריד: אז אני מודיע כאן, באופן הכי ברור ורשמי: צפון-קוריאה וקובה, המודלים שלהן, העלובים האלה והאומללים האלה, הם לא המודלים שלנו, אבל זה לא או-או.

יוסי שריד: יש בעולם נניח מדינה כמו פינלנד - אנחנו רוצים להיות כמו פינלנד.

יוסי שריד: אתם יודעים שבפינלנד, בדנמרק, בשבדיה ובעוד מדינות רבות המדינה דואגת לאין-שיעור יותר, נניח לילדים, לילדים בעלי צרכים מיוחדים, לילדים שאינם בעלי צרכים מיוחדים, הרבה יותר לזקנים, ואי-אפשר לתלות את הכול בקולר הביטחון.

יוסי שריד: לכן, אדוני היושב-ראש, אם בהזדמנות הזאת חושבים שאנחנו נטהר לממשלה, באמצעות תוכנית ההתנתקות, את כל השרצים הכלכליים והחברתיים שלה, שרצים דוחים באמת ומעוררי שאט נפש - מי שחושב כך טועה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יוסי שריד.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת מרינה סולודקין - בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר מכן - חבר הכנסת יאיר פרץ.

מרינה סולודקין: כבוד היושב-ראש, כבוד שר המשפטים, כנסת נכבדה, קודם כול, אני רוצה להדגיש שבהצעת תקציב 2005 יש המשך של המגמות החיוביות של תקציב 2004, בין היתר קיצוץ דרסטי במספר העובדים הזרים, התייעלות של המגזר הציבורי וצמצום חלקו בתל"ג, הפרטה ורפורמות מבניות.

מרינה סולודקין: התקציב גם כולל פחות גזירות כלכליות בהשוואה לתוכנית הכלכלית של 2003 ולתקציב הקודם.

מרינה סולודקין: הגזירות האלה פגעו בצורה קשה ביותר בשכבות החלשות במדינת ישראל בשנים האחרונות.

מרינה סולודקין: בחודשים האחרונים התחיל המשק הישראלי להתאושש.

מרינה סולודקין: על מנת לזרז את התהליך ולהגדיל את יציבותו, חייבים להכניס כמה שינויים במדיניות המקרו-כלכלית של הממשלה.

מרינה סולודקין: השינויים הללו דורשים תיקונים בהצעת חוק המדיניות הכלכלית לשנת הכספים 2005.

מרינה סולודקין: החלטות שהתקבלו בשנתיים האחרונות פגעו אנושות בזכויות ובאינטרסים של העולים.

מרינה סולודקין: לדעתי, זאת הסיבה העיקרית לירידה דרסטית בממדי העלייה מכל העולם, לרבות מחבר המדינות.

מרינה סולודקין: העלייה היתה תמיד המנוף הכלכלי הגדול ביותר של מדינת ישראל.

מרינה סולודקין: ביטול וקיצוץ זכויות העולים, שהביאו להרעה בתנאי הקליטה, גרמו הן לירידה במספר העולים והן לירידתם למדינות אחרות.

מרינה סולודקין: החיסרון השני של הצעת התקציב: אי-התייחסות למשבר העמוק בענף הבנייה.

מרינה סולודקין: ענף זה הוא המנוף השני של כלכלת ישראל.

מרינה סולודקין: צריך לבדוק מחדש את מדיניות הקצבת המשכנתאות לעולים, למשפחות החד-הוריות ולזוגות הצעירים.

מרינה סולודקין: משרד האוצר שרוי בקונספציה של הטבות לבעלי הון כדרך יחידה ליציאה מהמשבר הכלכלי הנוכחי, ולא מקדיש תשומת לב מספקת לעסקים הקטנים והבינוניים.

מרינה סולודקין: הניסיון העולמי מוכיח, שהעסקים הללו מספקים את רוב מקומות העבודה בכלכלת שוק.

מרינה סולודקין: אי-רצון ואי-יכולת לפתח מערכת אשראי נוחה וזולה לבעלי העסקים הללו הם המכשול הרציני ליציאה מהמשבר ולצמיחה הכלכלית.

מרינה סולודקין: תמיד התנגדתי ואתנגד לכל קיצוץ, ולו הקטן ביותר, בתקציב של משרד הקליטה.

מרינה סולודקין: בעיקר מקוממים אותי ניסיונות לפגוע בתקציבי קליטת מדענים עולים - קמ"ע, ובסיוע לעסקים קטנים.

מרינה סולודקין: לדעתי, חייבים גם לבטל את הקיצוצים בקצבאות של משפחות חד-הוריות ובסיוע לשכר דירה.

מרינה סולודקין: 90% מעולי שנות ה-90 הצביעו בעד קואליציית ליכוד-שינוי.

מרינה סולודקין: לכן, חבל מאוד שדווקא הקואליציה הזאת פגעה בצורה קשה מאוד ברמת החיים של העולים ובתקוותיהם לעתיד טוב יותר.

מרינה סולודקין: כנציגת ציבור העולים בליכוד ובכנסת ישראל, אדרוש הכנסת שינויים משמעותיים ברוח זו הן בהצעת חוק המדיניות הכלכלית והן בהצעת חוק התקציב כתנאי לתמיכתי בתקציב המדינה לשנת הכספים 2005.

מרינה סולודקין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה לחברת הכנסת מרינה סולודקין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יאיר פרץ - בבקשה אדוני.

יאיר פרץ: אדוני היושב-ראש, עמיתי חברי הכנסת, אתמול, כששר האוצר עמד ליד הדוכן והציג את התקציב, הקשבתי בקשב רב לדבריו, ואני קצת תמהתי על הדברים שנאמרו ועל התיאורים שתוארו.

יאיר פרץ: לרגע חשבתי, האם מדובר על מדינת ישראל?

יאיר פרץ: הוא תיאר צמיחה כלכלית, הכול משגשג - -

גאלב מג'אדלה: הוא התכוון לסין.

גאלב מג'אדלה: אתה לא שמת לב.

יאיר פרץ: - - איש תחת גפנו ותחת תאנתו.

יאיר פרץ: ולרגע חשבתי, מה חדש בתוכנית הכלכלית של שר האוצר.

יאיר פרץ: הוא גם תיאר שאנחנו כבר לא חיים בתקופת המערות.

יאיר פרץ: אנחנו מדינה שבה גרים בבתים, נוסעים בכבישים, נוסעים במכוניות, טסים במטוסים.

יאיר פרץ: כאילו, חשבתי, לפני שהוא התמנה להיות שר האוצר מדינת ישראל היתה במערות.

יאיר פרץ: לא נסעו בכבישים, לא גרו בבתים.

יאיר פרץ: הוא גם אמר שבתוכנית הכלכלית שהסתיימה זה עתה העשירון העליון משך את העניים למעלה.

יאיר פרץ: לא ידעתי לאן הוא משך אותם.

למעלה.

יאיר פרץ: משך אותם למעלה.

יאיר פרץ: זו משיכה שכאילו העשירים משכו אותם והעלו אותם באיזו רמה מסוימת.

יאיר פרץ: הם משכו אותם למעלה, אבל הנפילה היא נפילה קשה.

יאיר פרץ: ואוי לאותה בושה שבמדינת ישראל, שהיא מדינת רווחה, כל ילד חמישי הולך לישון על בטן ריקה.

יאיר פרץ: הרי זה דבר מחריד.

יאיר פרץ: ילד.

יאיר פרץ: אז מה מצפים מאותו ילד?

יאיר פרץ: שבבוקר הוא יקום בשמחה ובחדווה ללכת לבית-הספר?

יאיר פרץ: מה מצפים מאותו ילד?

יאיר פרץ: שהוא ישב ויקשיב למורה?

יאיר פרץ: שהוא יקשיב ויתחנך?

יאיר פרץ: ילד חושב באותם רגעים שהבטן מקרקרת?

יאיר פרץ: הראש לא חושב.

יאיר פרץ: וההידרדרות מתחילה משם.

יאיר פרץ: יום גורר יום ויום גורר יום.

יאיר פרץ: ואז מתפלאים - פערים.

יאיר פרץ: ואז מתפלאים למה יש ירידה בתוצאות מבחני הבגרות, ואז מתפלאים למה יש פשע, למה עקומת הפשע גדלה, למה יש סמים, למה יש גנבות.

יאיר פרץ: ושר האוצר בשלו, הוא ממשיך.

יאיר פרץ: הוא אמר: ברגע שמפסיקים את הקצבאות, אנשים ילכו לעבוד.

יאיר פרץ: ואנחנו רואים ההיפך: הוא הפסיק את הקצבאות, הפסיק את הקצבאות לחד-הוריות.

יאיר פרץ: קיצץ בקצבאות הילדים, ומה גרם בכך?

יאיר פרץ: שעקומת האבטלה הולכת וגדלה.

יאיר פרץ: אדוני שר האוצר, כמה מקומות עבודה יצרת בתקופה הזאת?

יאיר פרץ: והוא קורא: לכו לעבוד, אבל אנשים עומדים בלשכות התעסוקה וממתינים ואין מקום עבודה.

יאיר פרץ: ומחכים.

יאיר פרץ: אני מציע לכם, עמיתי חברי הכנסת, לבקר בלשכות התעסוקה ולראות את התורים המשתרכים שם, לראות כמה אנשים עומדים עד שמגיעים לאותו פקיד השמה שכבר מתמוטט אחרי יום שלם, ואז אומרים: אין עבודה; או ששולחים אותו למקום - כשמגיעים למקום העבודה, בעל הבית אומר: אדוני, זו העבודה שיש, אבל אני לא יכול לתת לך יותר משכר מינימום, וגם זה בצורה מאוד מאוד חמקמקה.

יאיר פרץ: אדוני היושב-ראש, אם ממשלת ישראל ושר האוצר לא יתעשתו ובאמת יבואו ויכינו תוכנית כלכלית, על מנת שתיתן מענה לאותן שכבות חלשות, לאותם ילדים רעבים, לאותן משפחות שגורלן לא שפר עליהן, ותיתן להם מענה ברמת החינוך, בהשקעה בתשתיות, בהשקעה במציאת מקומות עבודה, בהשקעה בחינוך - וייקחו באמת לא חובבנים, לא אנשי האוצר שרואים את הכול דרך השקל, אלא אנשים שיודעים מהי מצוקה, שיודעים מהי תוכנית, שיודעים מהו פתרון, אז אני בטוח ומשוכנע שנוכל להציל את מדינת ישראל מהתוהו ובוהו שנכנסנו אליו.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יאיר פרץ: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יאיר פרץ.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דוד לוי - בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו - חבר הכנסת , ואחריו - חבר הכנסת אופיר פינס-פז.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

דוד לוי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, עם כל השינויים שהיו בנוף שלנו במדינה, יש שינוי מדאיג יותר מכול, והוא שמהכנסת ניטל מזמן הרגש האנושי; הרגישות כלפי אלה שעיניהם נשואות אל הבית הזה, שבתלאותיהם ובמצוקותיהם אין להם כתובת, אלא הממשלה והכנסת.

דוד לוי: וראו זה פלא.

דוד לוי: מזמן אין אנו דנים בסוגיות של תקציב או מדיניות כלכלית דרך המראה של מה שאנחנו מייצגים כאן, כל אחד על-פי תפיסתו.

דוד לוי: מזמן הבית הזה לא רואה לנגד עיניו, לא את הילדים הנמקים בתלאותיהם ובמצוקותיהם, לא את הקשישים המגיעים לחרפת רעב וחייבים לעשות את הבחירה הנוראה מכול: אם יקנו מזון - ייוותרו ללא תרופות וגורלם אז ידוע; אם יבחרו בתרופות, הרי יגיעו לרעב, לתת-תזונה, וגורלם - עם כבודם - ידוע מראש.

דוד לוי: כך לגבי יישובים מרוחקים, ערי פיתוח, הנמצאים היום ממש במיטת סדום.

דוד לוי: השירותים לא מובטחים כלל, האבטלה שם אוכלת בטוב שבמדינה הזאת ומורידה אדם מכבודו, ממעמדו המשפחתי, אל הבושה, אל החרפה, אל מצב שבו הוא צריך להיכנס אל ביתו בלילה, כי לא יעז להסתכל בעיני הילדים והאשה.

דוד לוי: כבודו נרמס, ביתו נהרס.

דוד לוי: ואין מזור.

דוד לוי: עם כל המספרים הפורחים באוויר על צמיחה ועל התקדמות, אין שום שינוי, אין בשורה לגבי האבטלה.

דוד לוי: היא תבוא מאליה.

דוד לוי: למה זה דומה, אדוני היושב-ראש?

דוד לוי: לחולה אנוש על שולחן הניתוחים.

דוד לוי: והוא מדמם.

דוד לוי: והרופאים חותכים בבשר החי.

דוד לוי: חותכים באיבריו, והוא ממשיך לדמם והם שוב חותכים והוא מדמם.

דוד לוי: סופו של דבר, מבחינת הרופאים והידע המקצועי שלהם, יוכלו להוכיח כי עשו את הניתוח לפי הכללים הבדוקים של הרפואה המודרנית, אבל החולה המדמם, הממשיך לדמם, אם הוא ייוותר בחיים - אזי הוא לא אדם חי.

דוד לוי: הוא המת המתהלך.

דוד לוי: אין לו כוח, הוא איננו חוליה שיכולה להשתלב בחיים כמו אחרים, הוא סובל מאנמיה, הוא אדם שבאופן מלאכותי מתהלך לו, הוא לא חי, הוא לא נהנה מהחיים, עיניו כבויות, ובמקרה האחר הוא מת.

דוד לוי: על זה כבר אמרו קודמנו: הניתוח הצליח והחולה מת.

דוד לוי: זהו המצב.

דוד לוי: הפכנו למין קומפיוטרים, ומציגים לנו כי מבחינה כלכלית נהגו שר האוצר, משרד האוצר, הממשלה, על-פי חוקי הכלכלה הקלאסית.

דוד לוי: אם היינו רובוטים, אדוני היושב-ראש, היינו אומרים: נכון, מבחינה כלכלית נהגו על-פי הכללים המתקדמים, הבדוקים, אבל אנחנו לא רובוטים, אנחנו בני-אדם, אנחנו כאן אנשים שצריכים להיות לפה, למחאה, למזור, למסייעים, למצילים, למזכירים של אותם אנשים הנמקים בעוניים ובעינוים.

דוד לוי: אנחנו אחראים כלפיהם.

דוד לוי: אינני נמנה עם האנשים הסוברים, שאם החישובים הכלכליים הם קלאסיים, הם נכונים, אזי מי שיחיה – יחיה, ומי שימות – ימות; ומי שיזרום – ילך עם הזרם, ומי שלא מסוגל – שיטבע.

דוד לוי: לא בשביל זה אנשים נקראים "נבחרי עם".

דוד לוי: לא מנותקים מעם צריכים להיות, אלא מייצגים את העם.

דוד לוי: הברומטר של החברה הוא, אם אנשים יכולים להרים יד כאשר מדובר במאות אלפי ילדים רעבים במדינה הזאת.

דוד לוי: מה שווה כל הכלכלה הזאת?

דוד לוי: היא איננה בכ"ף, מבחינה חברתית ולאומית היא בקו"ף.

דוד לוי: למה היא נועדה?

דוד לוי: כל כלכלה מוצלחת אשר תהיה, יש לה כיוון לתת לאדם לחיות בכבוד בארץ הזאת, עולים וותיקים.

דוד לוי: ראו, יש מקומות אשר גם במצבם הקשה, אדוני היושב-ראש, ביקשו לקלוט עולים, אלה אשר התנסו עוד בשנות ה-50 בקליטת עלייה.

דוד לוי: הם רצו לקלוט את העולים גם מהבחינה הציונית, הלאומית, אבל גם מתוך דאגה למקום שלהם.

דוד לוי: באים עולים – באה ברכה, באה בנייה, באים שירותים, שמהם נהנים הכול.

דוד לוי: איפה?

דוד לוי: נשכחו העולים ורומו האנשים אשר ביקשו לקלוט אותם – בנייה לא היתה, השירותים נהיו מצומצמים יותר, והם מצטערים: מה גרמנו אנחנו לעולים, מה גרמנו להם.

דוד לוי: בערי הפיתוח אפשר להתפאר – מבחינה ציונית הנה הארץ קולטת עלייה בפריפריה, אבל מבחינה אנושית זאת עזובה, זאת הפקרות.

דוד לוי: אם במקומות אלה אנשים צריכים להילחם על קורת-גג, עולה וותיק, ואין בנמצא ואין ביכולתם ואין העדפה ואין הבטחה ואין כלום, אז על מה אנחנו דנים פה?

דוד לוי: הרי במצב כזה, אדוני היושב-ראש, הקירות של הבית הזה היו צריכים לרעוד.

דוד לוי: אני זוכר ימים שבהם ילדה בבית-שאן אמרה שהיא רעבה, והכנסת והעם הזדעזעו.

דוד לוי: מה מזדעזע היום לנוכח מאות אלפי רעבים, כאשר בתי-תמחוי היו ממש למוצג בכל אזור בארץ, כשאנחנו רואים את האנשים אשר אינם יכולים אפילו להפגין, כי אבדה להם התקווה, הם הגיעו לייאוש.

דוד לוי: אדוני היושב-ראש, ענף הבנייה ממש בקטסטרופה.

דוד לוי: אני רוצה לומר לך, אדוני היושב-ראש, אני מטפל בבעיות, והן רבות, אנשים חדלו לפנות לשרים, כי אין תשובה.

דוד לוי: לא רק שאין עזרה ואין מי שיטפל בבעייתם, אלא אפילו תשובה אין.

דוד לוי: ומי אלה, חוץ מכל מי שמניתי?

דוד לוי: דיירי "עמידר", שבגלל המצב הכלכלי מפגרים בתשלום שכר הדירה למדינה, היום מוציאים להם צו פינוי בערי פיתוח.

דוד לוי: המדינה תוציא את המשפחה, את ההורים ואת הילדים לרחוב.

דוד לוי: זוהי חרפה, זו בושה, זו הפקרה.

דוד לוי: אדוני היושב-ראש, צר לי עד מאוד לראות ממשלה אשר התיימרה, מפאת עברה הלא-רחוק, שקיבלה ממש תמיכה גדולה מאוד מציבור גדול ומאמין, אשר הפיחה בו, ובפרט המפלגה המרכזית בממשלה הזאת, הליכוד, תקווה באותם אנשים, שהנה הנה, אומנם לאט, אבל רואים מזור, מצמיחים להם דור חדש שלא ידע את מה שעבר על ההורים.

דוד לוי: את המפלגה הזאת אני יכול להגדיר רק בגלל מדיניותה, כמפקירה את האנשים האלה, זורקת אותם למר-גורלם.

דוד לוי: אטימות הלב הביאה גם לעיוורון; לא לראות את המציאות ולהמשיך הלאה, כי חשוב מכול זה הכיסא ומה שמסביב לו.

דוד לוי: לא אתמוך בתקציב הזה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה לחבר הכנסת דוד לוי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת - בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת אופיר פינס-פז, ואחריו – חבר הכנסת נסים זאב וחבר הכנסת איוב קרא.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, תקציב 2005 קשה יותר מכל התקציבים.

אולי תאמרו שאני מהאופוזיציה ולכן אמנה כאן את חסרונות התקציב.

אני מציע לחברי לאסוף מן הפרוטוקולים את כל ההערות וההסתייגויות של חברי הקואליציה וחברי הממשלה ולהבין לבד כמה תקציב זה גרוע ומביא אסון לחברה במדינת ישראל.

כנראה התרגלנו למצעד הבכיינים מהקואליציה, שבאים ובוכים על דוכן זה, והלוואי שהיו לומדים מחברי חבר הכנסת דוד לוי, שעומד בגאון ונשאר עקבי בין הכרזותיו להצבעותיו.

עומדים כאן, על דוכן זה, חברי קואליציה ובוכים על חסרונות התקציב.

ומייד בתום הדיון מצביעים בעד התקציב.

התרגלנו לכך.

אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, זה התקציב השלישי שהממשלה הזאת מביאה לאישור זה שנתיים.

שר האוצר בנימין נתניהו מצייר לנו על הלוח – אתה זוכר את זה, אופיר פינס?

- כל מיני ססמאות במסיבות עיתונאים, דוגמאות ומשלים, ומי שיעקוב אחרי נאומיו של ביבי נתניהו לאחרונה יגלה שהוא פיתח כשרון חדש של משלים, הוא ממש מתחרה על התואר "בעל המשלים" במגיד מדובנא ובמשליו, אבל המגיד מדובנא אמר משלים על דברי אמת, אמת מוצקה, ושר האוצר מביא משלים ועושה בדיוק הפוך מן הנמשל.

זוכרים אתם את הרזה שלא יכול להרים על גבו את השמן?

שר האוצר, ביבי נתניהו, הוכיח לנו שאכן כן, הרזה, החלש, המוכה, מרים על גבו את השמן, אותו אלפיון עליון, אותם 6,000 משפחות עשירות.

אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רוצה למנות את חטאי שר האוצר ומדיניותו: גידול של 200,000 מובטלים מיואשים.

שלא נשכח, במקביל הבטיחו לנו יצירת 200,000 מקומות עבודה.

במקום זה קיבלנו 200,000 נוספים על 300,000 המובטלים הכרוניים, שהם לא נכנסים למניין, שחותמים כל שבוע בלשכה.

הבטיחו לנו צמיחה – אנחנו מקבלים בתמורה מיתון והאטה.

הבטיחה פה חלק מהממשלה – יושב פה שר המשפטים – לייצג ולחזק את מעמד הביניים, והנה, ממשלה זו הכתה במעמד הביניים יותר מכל הממשלות שהיו במדינת ישראל.

כ-40,000 בתי-עסק קטנים חוסלו על-ידי הממשלה הזאת ושר האוצר שלה.

תלמידים, לראשונה במדינת ישראל, מקבלים פחות שעות לימוד, עם כל המשברים והשפל שירדה אליו מערכת החינוך.

שלא נדבר על החינוך החרדי, אדוני היושב-ראש.

למרות הגידול הטבעי שקיים במגזר החרדי, תקציבי החינוך החרדי הולכים ומידלדלים.

בתי-החולים, תקציב הרפואה, משרד הבריאות – מי שיסתובב בבית-החולים "סורוקה" יראה שכל המסדרונות של המחלקות הפנימיות עמוסים, והפכו למדגרה של וירוסים, ונראה שזה חוזר על עצמו ברוב בתי-החולים בארץ.

ירידה של כ-42% במקבלי משכנתאות משליכה השלכה חזקה על ענף הבנייה, שממילא נמצא במשבר הכי קשה שהיה לו, ומשבר בענף הבנייה יגרור אחריו, אדוני היושב-ראש, משבר בעוד ענפי תעשייה הנושקים לענף הבנייה.

כ-80,000 בעלי משכנתאות מפגרים בהחזרים, ולא עומדים ביכולת ההחזר של המשכנתאות.

כל ילד חמישי במדינת ישראל הולך לישון רעב פעם בשבוע – זאת אומרת, שיש ילדים שהולכים לישון רעבים כמעט כל לילה.

משה כחלון: חבר הכנסת מרגי, אתה חייב לציין שזה לא בגלל דיאטה.

כמובן, כרגע אני מונה את החטאים של שר האוצר ומדיניותו.

חבל לי על הזמן הקצר שיש לי להגיד כל פעם שזה בגלל האוצר.

כלכלנים בכירים אומרים לביבי, שאל לא להתפאר בהתאוששות החלקית שהיתה בשנת התקציב שעברה, כי זה שייך למגמות כלכליות שהיו בעולם ולא לפרי מדיניותו.

דרך אגב, גם התאוששות זו כבר נעלמה.

לסיום, אדוני היושב-ראש, אני רוצה לספר סיפור.

אולי זה ישאיר חיוך קטן אחרי התקציב המר הזה.

שלושה נציגים מהמדינות המתפתחות נפגשו בכנס לרפואה, וכל אחד התפאר בהישגי מערכת הבריאות של מדינתו.

האחד, נציג סינגפור, התפאר בכך שאצלם, לאחר שמשתילים כליה לחולה הוא חוזר לעבודה בתוך חודש.

הנציג השני, מצרפת, התפאר בכך שאצלם לאחר שמשתילים לחולה לב הוא חוזר לעבודה בתוך שבוע.

קם הנציג מישראל ואמר: עשינו דבר שבשום מקום לא עשו, לקחנו אדם שאין לו לב ואין לו כליות, שמנו אותו להיות שר האוצר, והיום אין לאיש עבודה.

תודה, אדוני היושב-ראש.

משה כחלון: תודה רבה.

משה כחלון: חבר הכנסת אופיר פינס-פז, בבקשה.

משה כחלון: אחריו – חבר הכנסת נסים זאב.

משה כחלון: אחריו – חבר הכנסת קרא, חבר הכנסת בריזון וחבר הכנסת אריאל.

אופיר פינס-פז: תודה.

אופיר פינס-פז: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, אתמול הייתי במליאה בשעת הצגת התקציב על-ידי שר האוצר.

אופיר פינס-פז: אני מוכרח לומר שכבר הייתי במעמדים מסוג זה, זה היה אחד המעמדים היותר פתטיים שאני זוכר בזמן שהותי בכנסת.

אופיר פינס-פז: בא לכאן שר האוצר מבודד; שום שר, למעט אילן שלגי, שהיה זמן קצר, שום שר, לא ראש הממשלה, לא שרים בכירים, לא שרים זוטרים.

אופיר פינס-פז: זה נראה כמו שירת הברבור של שר האוצר נתניהו, וברור באיזה מקום שכאשר שר האוצר מגיע למליאת הכנסת בלי גיבוי של ראש הממשלה, לא בו ולא בתקציבו, נדמה לי שאי-אפשר ללכת רחוק.

אופיר פינס-פז: הדבר החמור ביותר שאמר אתמול נתניהו זה בעצם תחזית האוצר לשנת 2005.

אופיר פינס-פז: הצמיחה בשנת 2004 הולכת להיבלם בשנת 2005, על-פי הערכות האוצר והלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, אדוני שר המשפטים, אני רוצה שתדע את זה.

אופיר פינס-פז: השר נתניהו אמר כאן בגלוי, אם כי הוא לא הבליט את זה, שהצמיחה אמורה לרדת מ-4.1% ל-3.8% בשנת 2005.

אופיר פינס-פז: זו בשורת איוב, וכל מי שדיבר על יציאה מהמיתון ועל שינוי דרמטי במשק הישראלי, סופו שינחל אכזבה רבתי בשנת 2005.

המשפטים יוסף לפיד: צמיחה של 3.8% לעומת מדדים שהיו בזמן הממשלה הקודמת, זה לא יציאה מהמיתון?

אופיר פינס-פז: קודם כול, הממשלה הקודמת היתה גם היא בראשותו של אריאל שרון.

אופיר פינס-פז: דבר שני, השאלה היא מה המגמה.

המשפטים יוסף לפיד: 3.8%.

אופיר פינס-פז: לא.

אופיר פינס-פז: המגמה היא ירידה מ-4.1% ל-3.8%.

אופיר פינס-פז: זו הבעיה.

המשפטים יוסף לפיד: כל מדינה תתברך בזה.

אופיר פינס-פז: אתה טועה.

אופיר פינס-פז: השאלה באיזו מגמה נמצאת המדינה – במגמה של עלייה או במגמה של ירידה, ואנחנו חוזרים למגמה של ירידה, וזה מה שכל כך מסוכן.

רוני בריזון: חבר הכנסת פינס, כמה - - -

אופיר פינס-פז: תרשו לי.

אופיר פינס-פז: יש כאן יושב-ראש, אם אני אענה כל הזמן, אני מוכן, אם הוא ייתן לי זמן.

משה כחלון: כשהשר שאל עצרתי את השעון.

אופיר פינס-פז: תודה, אדוני היושב-ראש.

אופיר פינס-פז: הדבר השני שהוא אמר, או שהוא לא הבין לאורך כל הנאום שלו, שכלכלה אינה אמורה לשרת את עצמה, כלכלה אמורה לשרת חברה.

אופיר פינס-פז: חברה לא אמורה לשרת כלכלה, כלכלה זה מכשיר, חברה זה בני-אדם.

אופיר פינס-פז: נדמה לי שהשר נתניהו מתקשה להבין את המושג בן-אדם.

אופיר פינס-פז: הוא מבין מספרים, הוא מבין מקרו.

אופיר פינס-פז: מיקרו – בן-אדם, משפחה, יום-יום, דברים אלמנטריים, אנושיים – יש שם סוג של בעיה.

אופיר פינס-פז: הצענו לשר האוצר הידברות, אבל שר האוצר מעדיף, אדוני שר המשפטים, להידבר עם ש"ס, להידבר עם יהדות התורה.

אופיר פינס-פז: הייתי מצפה שאתה, כשר המשפטים וכראש מפלגת שינוי, תגיד מלה בעניין הזה.

אופיר פינס-פז: למה שר האוצר לא רוצה להידבר אתנו?

אופיר פינס-פז: כי אנחנו לא רוצים להיות אנטי באופן טוטלי לתקציב, אנחנו מוכנים להשאיר פתח, כי היציאה מעזה חשובה לנו.

אופיר פינס-פז: אנחנו אומרים את זה בגלוי.

אופיר פינס-פז: אבל יש לנו השגות חמורות על תקציב נתניהו.

אופיר פינס-פז: הצענו לו הידברות, הוא לא פונה אלינו, הוא לא רוצה אותנו.

אופיר פינס-פז: לא נשמע כדבר הזה בתולדות הכנסת.

אופיר פינס-פז: אפילו בייגה שוחט, כשהיה שר האוצר, נהג לדבר עם האופוזיציה, אני זוכר שדיבר עם הליכוד אפילו.

אופיר פינס-פז: לא משנה, זו זכותו.

אופיר פינס-פז: אילו היתה הידברות, אני אגיד לך על מה היינו עומדים.

אופיר פינס-פז: קודם כול, על תוכנית לאומית למלחמה בעוני.

אופיר פינס-פז: לא יכול להיות ששרים בממשלה הזאת, ולא רק השר פורז - שמעתי אתמול את השר שטרית - אומרים: אין רעב בישראל.

אופיר פינס-פז: האם אני כתבתי את הסקר של משרד הבריאות?

אופיר פינס-פז: משרד הבריאות עבר לאופוזיציה?

אופיר פינס-פז: זה סקר של מדענים של משרד הבריאות, שאומרים שכל ילד חמישי בישראל הולך לישון רעב.

אופיר פינס-פז: אולי לא כל יום.

אופיר פינס-פז: חרדים, ערבים, עולים חדשים, ישראלים ותיקים.

אופיר פינס-פז: עניינים של תת-תזונה, עניינים של התפתחויות עתידיות.

אופיר פינס-פז: זה אמור לזעזע את אמות הספים של מדינה שלמה, אבל שרי הממשלה מתייחסים אל העניין הזה בביטול, כאילו מדובר על אלסקה, כאילו מדובר על טנגניקה, כאילו זו לא מציאות ישראלית שרירה וקיימת.

אופיר פינס-פז: אם רוצים שנתמוך בתקציב ורוצים להידבר אתנו, אנחנו קודם כול רוצים לראות תוכנית מלחמה בעוני, העלאת אנשים מעבר לקו העוני, לתת לאנשים תחושה שיש עתיד, שיש סיכוי, שאפשר להתקדם.

אופיר פינס-פז: דבר שני, מאבק באבטלה.

אופיר פינס-פז: שר האוצר הדגיש אתמול שהמפתח הוא יציאה לעבודה ויצירת מקומות עבודה חדשים.

אופיר פינס-פז: אבל הוא מתבשם.

אופיר פינס-פז: במה?

אופיר פינס-פז: בזה ששיעור האבטלה ירד מ-10.9% ל-10.7%.

אופיר פינס-פז: בזה אתה מתבשם?

אופיר פינס-פז: הגעת אל המנוחה ואל הנחלה?

אופיר פינס-פז: אולי נשזור לצווארך זרי דפנה על ההישג המופלא?

אופיר פינס-פז: איך זה יכול להיות?

אופיר פינס-פז: איפה יעד האבטלה של מדינת ישראל לשנת 2005?

אופיר פינס-פז: אני רוצה לראות יעד שאפתני.

אופיר פינס-פז: אני רוצה ירידה מתחת ל-10% אבטלה, אני רוצה להבין מה המשמעויות התקציביות של זה, איך עושים את זה, איך מתמקדים בזה.

אופיר פינס-פז: לא קיבלנו על העניין הזה תשובות משר האוצר.

אופיר פינס-פז: הדבר השלישי - הפחתת מדד האי-שוויון בחברה הישראלית.

אופיר פינס-פז: אנחנו במקום הראשון בעולם ברמת האי-שוויון, במדינת ישראל.

אופיר פינס-פז: אתם באמת מאמינים שלאורך זמן אפשר להחזיק מדינה, אפשר להחזיק חברה, שעוברת אתגרים ומצוקות כמו שאף מדינה בעולם לא עוברת, עם פיגועי טרור ואלף ואחד דברים אחרים, כאשר תחושת הסולידריות החברתית כל כך נפרמת, נסדקת ומתערערת?

אופיר פינס-פז: זה תקציבו של שר האוצר.

אופיר פינס-פז: זה תפקידה של מדינה, של ממשלה.

אופיר פינס-פז: זה תפקידו של תקציב לייצר כלים על מנת להקטין את חוסר השוויון בחלוקת ההכנסות במדינת ישראל, שכפי שאמרתי היא במקום הראשון בעולם.

משה כחלון: חבר הכנסת פינס-פז, אני מבקש לסיים.

אופיר פינס-פז: אני כבר מסיים.

אופיר פינס-פז: דבר נוסף שלא דיברנו עליו אפילו לא במלה, אדוני שר המשפטים, הוא שתקציב המדינה ממשיך להעדיף את ההתנחלויות, וגם בתקציב הזה אזרח ישראלי שגר בהתנחלות מקבל פי-שישה בממוצע מאזרח ישראלי שגר בתוך מדינת ישראל בגבולות ה"קו הירוק".

אופיר פינס-פז: זה גם בתקציב הזה כשאין כסף.

אופיר פינס-פז: אני שואל: באיזו מדינה אנחנו חיים?

אופיר פינס-פז: באים ומבקשים עזרה וסיוע - האם לא מוכנים לעשות סדר עדיפויות נכון, לשנות את סדרי העדיפויות הלאומיים?

אופיר פינס-פז: אם כבר הממשלה הזאת הולכת להתנתקות, אם היא כבר הולכת ליציאה מעזה, היא לא מבינה שהיא צריכה לחתוך בתקציבים בזבזניים גם ביהודה ובשומרון, כדי לבוא בידיים נקיות נקיות לציבור ולהגיד: סליחה, הטלנו עליכם מעמסה, אבל כולם משתתפים ונושאים בעול של המעמסה הציבורית החברתית הכלכלית הרחבה הזאת?

אופיר פינס-פז: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לאחל לעצמנו, ובזה אני רוצה לסיים, שבשנה הבאה לא יקרו טרגדיות כמו שקרו בשנה האחרונה.

אופיר פינס-פז: בחרתי לסיום רק להציג טרגדיה אחת - אתם זוכרים את פרלה וחואן פדרובסקי, שהחליטו לשים קץ לחייהם בשל המצוקה, ובמכתב ההתאבדות המשותף שכתבו הם כתבו: תודה, ביבי.

אופיר פינס-פז: התוכנית הכלכלית הצליחה.

אופיר פינס-פז: אני מקווה שהתוכנית הכלכלית של 2005 תצליח יותר ולא תביא לטרגדיות מהסוג הזה.

משה כחלון: תודה רבה.

משה כחלון: חבר הכנסת נסים זאב, בבקשה.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אתמול שמענו את שר האוצר שמביא בשורה לעם ישראל על הצמיחה המדומה ומתעתע בציבור ומשלה אותנו ולא אומר את האמת.

נסים זאב: צריך לדעת שהאבטלה העמוקה במשק הורגשה היטב בשנה החולפת, ו-14% מהנשאלים אמרו שהם פוטרו מעבודתם או שנאלצו לסגור את עסקיהם.

נסים זאב: 36% מהשכירים חוששים שהם עומדים לאבד את מקום עבודתם.

נסים זאב: לגבי העצמאים, שכל כך מתפארים שעכשיו הולכים לתת להם הטבות מס, תשמעו מה אמר שר האוצר אמש.

נסים זאב: הוא אומר: מצד אחד, הורדנו את כל הנושא של מענק לעסקים, לבעלי עסקים, אבל אנחנו נתחשב בהם בנטל הורדת המס.

נסים זאב: מצד אחד, אנחנו נותנים עידוד.

נסים זאב: איזה עידוד? - שאף אחד לא יפתח עסק.

נסים זאב: אתה לא מעודד אותו, אדוני היושב-ראש.

נסים זאב: כשאני פותח עסק, אני בטוח שאצליח בעסק שלי?

נסים זאב: אם אינך נותן לי מענק אמיתי וכן, כך שארגיש שהממשלה הזאת באמת רוצה לתת לי גיבוי, אז מה, היא מחכה.

נסים זאב: היא עומדת בצד.

נסים זאב: אם נכשלתי - לא קיבלתי.

נסים זאב: אבל, היא לא מעודדת.

נסים זאב: הם מתעתעים בציבור.

נסים זאב: בשל המיתון נמנעו ברוב מקומות העבודה מלשלם תוספת שכר.

נסים זאב: 71% מהשכירים לא קיבלו תוספת שכר בשנה שעברה.

נסים זאב: בסך-הכול, 29% קיבלו תוספת.

נסים זאב: בעלי העסקים הקטנים הם שמשלמים את המחיר הכבד ביותר במיתון האחרון.

נסים זאב: במשרד התמ"ת פרסמו נתונים ששיעור הסגירה של עסקים גבוה פי-1.5 משיעור הסגירה בעסקים בינוניים, כלומר עסקים קטנים נסגרים, ופי-3.5 משיעור הסגירה בעסקים גדולים.

נסים זאב: לפי התמ"ת, בשנתיים האחרונות נסגרו 30,000 עסקים.

נסים זאב: אז, איך הוא בא ואומר פה, אנחנו מוציאים את האנשים משוק העבודה?

נסים זאב: אני כבר לא אומר מה שזאב וינר, נשיא לשכת העצמאים, אומר, שנתוני התמ"ת מעידים על 60,000 בעלי עסקים שנסגרו, גדולים וקטנים.

נסים זאב: אתה אומר: אנחנו פותחים את השוק לעבודה - מורידים את קצבאות הילדים כדי שאנשים ילכו לעבוד.

נסים זאב: כמה אפשר לשקר?

נסים זאב: כמה אפשר לתעתע בציבור הזה?

נסים זאב: הממשלה מעבירה 14 מיליארד שקל מהחלשים לעשירים.

נסים זאב: היא מבטלת את הבטחת שר האוצר, שאמר שאנחנו בעצם נפחית את נטל המס במשק.

נסים זאב: בניגוד למדיניות המוצהרת, נטל המס על הציבור לא יופחת ב-2005.

נסים זאב: סך כל נטל המס לא השתנה כלל - רק ההרכב הפנימי של המסים.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, עיקר נטל המס ימשיך ליפול על כתפי השכבות החלשות.

נסים זאב: משנת 2002, במקביל להפחתת המסים, שעליה דיבר שר האוצר, של 14 מיליארד שקלים, הועלו המסים בסכום זהה.

נסים זאב: למשל, ביטול הטבות מס - העלאת מסים.

נסים זאב: למשל, כשהוא דיבר על מס חברות, מס קנייה בשיעור של 1%.

נסים זאב: הוא עשה מזה כבר היסטוריה.

נסים זאב: אולי שכחנו שמס הקנייה היה 17% ועלה ל-18%, ואמרו שבסך הכול מדובר על תקופה קשה.

נסים זאב: אז, כשהורידו את ה-1% הזה, הפכו זאת לאיזה מין הצלחה שהממשלה הזאת הצליחה להוריד את נטל המסים.

נסים זאב: אבל, בפועל, מיטיבים עם המגזר העסקי ועם הצרכנים העשירים, ונטל המסים החדשים נופל בעיקר על השכבות החלשות.

נסים זאב: ואני רוצה לפרט: תעריפי המים, ביטול הפטור ממס על עבודה במשמרות.

נסים זאב: למה שאנשים יעבדו במשמרות לילה ובעוד משמרת, אם אתה מטיל עליהם את המס?

נסים זאב: מה ימריץ אותו עובד, כאשר באמת זקוקים לו?

נסים זאב: כמו כן, ביטול הפטור ממע"מ באילת, הפגיעה בקשישים על-ידי הפחתת קצבאות הזיקנה, העלאת גיל הפנסיה מ-65 ל-67, ביטול נקודת זיכוי לבן-זוג, פגיעה במענקי לידה ושאירים וקיצוץ קצבאות הילדים.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, אני רק רוצה להבין.

נסים זאב: איך אפשר שהורים יחכו לאיזו פרוסת לחם שילדיהם יקבלו בבית-הספר?

נסים זאב: איזו תחושה יש לאם שלא יכולה לתת את המזון לילדה בבית והיא צריכה לחכות שיעשו אתה חסד, לחם חסד, שאותה פרוסה יקבלו הילד או הילדה שלה בבית-הספר?

נסים זאב: למה לקחת את הקצבאות של משפחות ברוכות ילדים, לקחת את הלחם בבית ולתת להם פרוסת לחם בבית-הספר?

נסים זאב: איפה הכבוד של ההורים האלה?

נסים זאב: לכן, אדוני היושב-ראש, צריך לומר את האמת לציבור, והציבור גם צריך לשמוע את האמת שבפינו.

נסים זאב: תודה.

משה כחלון: תודה רבה.

משה כחלון: חבר הכנסת איוב קרא, בבקשה.

משה כחלון: אחריו - חברי הכנסת רוני בריזון, אורי אריאל וקולט אביטל.

גאלב מג'אדלה: אינשאללה - - - בשורה להיום.

איוב קרא: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, שמעתי את חבר הכנסת פינס-פז, שאמר שצמיחה של 3.8% היא לא צמיחה.

איוב קרא: זה מפליא אותי, מכיוון שאנחנו קיבלנו משק - - -

אופיר פינס-פז: מסילבן.

איוב קרא: קיבלנו מכם, עוד לפני סילבן, משק שבעצם חוץ מסידור - - -

קולט אביטל: משגשג.

קולט אביטל: משגשג.

קולט אביטל: משגשג.

איוב קרא: משגשג?

איוב קרא: ממש.

אופיר פינס-פז: שנת 2000 היתה השנה הכי טובה בכלכלה הישראלית.

קולט אביטל: זו הפעם הראשונה שהיה שיעור של 6% צמיחה.

אופיר פינס-פז: אתם קיבלתם משק מהממשלה הקודמת, שהיתה גם שלכם.

איוב קרא: גברתי, אני רוצה להזכיר לך, שבשלהי ממשלתכם, חוץ מהכיסאות פה, שהרביתם אותם ודאגתם לסידור עבודה ולתיק פיתוח אזורי למישהו וחשבתם על המזרח התיכון החדש ולא היה אפשר לעבור בכביש ואדי-עארה, לא היתה שום בשורה לממשלה הזאת, לצערי הרב.

אופיר פינס-פז: בזכות זה אתה נוסע לירדן.

איוב קרא: אם את לא זוכרת, תעשי את הסטטיסטיקה - -

קולט אביטל: אני מאחלת לכולנו שיהיה לנו מצב כלכלי כמו שהיה אז.

איוב קרא: - - על חצי השנה האחרונה של הממשלה שלכם ותראי שבעצם בכלל לא היתה צמיחה.

איוב קרא: היתה הידרדרות פראית, שכמעט שהגענו לתהום שאין ממנה חזרה.

קולט אביטל: תפסיק עם מספר הכיסאות.

קולט אביטל: זה ממש לא רלוונטי.

קולט אביטל: תיקח סטטיסטיקות.

איוב קרא: אנחנו מדברים היום על צמיחה של 3.8%.

איוב קרא: זה לא שאני חסיד של מה שקורה.

קולט אביטל: לפחות תדייק בעובדות.

קולט אביטל: בזמן ממשלת ברק היתה צמיחה של 6%.

קולט אביטל: אני אפילו לא אומרת שזה הישג של ברק.

קולט אביטל: זה הישג של בייגה שוחט.

איוב קרא: אני מסכים אתך שבתחילת הקדנציה של אהוד ברק היה המצב לוקסוס ומצוין, אבל כשהיינו כבר חצי שנה לפני הבחירות או שנה, המצב התחיל להידרדר בתקופת האינתיפאדה בשנת 2000.

איוב קרא: אני יכול לומר לך, שהמצב היה הרבה יותר גרוע ממה שקורה עכשיו.

איוב קרא: אני לא האמנתי בחיים ששר האוצר יוכל לעצור את ההידרדרות הזאת, ואני שמח שהגענו למצב הזה.

קולט אביטל: מה אתה אומר?

קולט אביטל: מה אתה אומר?

איוב קרא: אני אומר לך, חד-משמעית, שנכון שהוא מדבר על 3.8% צמיחה, אבל הצפי הוא שיהיה לפחות 4.1%, כמו בשנה הקודמת.

איוב קרא: אני לא בא לסנגר על מישהו.

איוב קרא: אני רק נותן לךְ עובדות.

איוב קרא: אתם, בתקופה שלכם פה, שמעתי את אהוד ברק ואת שוחט אומרים: אנחנו נדאג למגר את תופעת המובטלים ויהיו 300,000 מקומות עבודה.

קולט אביטל: - - -

איוב קרא: אני יכול לומר לך, שפרט לזה שסידרתם תיק פיתוח אזורי לשמעון פרס כדי שיעשה מזרח תיכון חדש - גברתי, אל תכעסי עלי, כי זו האמת.

גאלב מג'אדלה: מה זה קשור?

גאלב מג'אדלה: 400,000 רעבים.

איוב קרא: השארתם 300,000 מקומות עבודה.

איוב קרא: במקום 300,000 מקומות עבודה, הבאתם למצב שנשארו 300,000 מובטלים.

גאלב מג'אדלה: מה זה קשור לתיק אזורי של פרס.

גאלב מג'אדלה: יש לך שר חוץ יותר טוב משמעון פרס?

איוב קרא: הזקנה מנהרייה, שהיתה בבית-החולים, שדיברו עליה, גססה ומתה, ואף אחד לא הציל אותה, לצערי הרב.

גאלב מג'אדלה: למה אתה לא עונה לי?

גאלב מג'אדלה: יש לך שר חוץ יותר טוב משמעון פרס?

משה כחלון: חבר הכנסת גאלב מג'אדלה, לענות זה פררוגטיבה שלו.

משה כחלון: אם הוא מחליט, הוא עונה.

איוב קרא: אני מדבר על עובדות עכשיו.

איוב קרא: לגבי התקציב החדש, לפחות יש בשורה חשובה מאוד - -

גאלב מג'אדלה: אילו עובדות?

משה כחלון: חבר הכנסת מג'אדלה.

איוב קרא: - - וטובה לקשישים.

גאלב מג'אדלה: יש לך שר חוץ יותר טוב מפרס?

קולט אביטל: איזו בשורה?

איוב קרא: כן, גברתי.

קולט אביטל: עוד קיצוץ?

קולט אביטל: עוד קיצוץ?

איוב קרא: בשנה הבאה כל קשיש יקבל 170 שקלים בסופו של הליך תוספת לקצבה שלו.

קולט אביטל: - - -

איוב קרא: זה חשוב.

איוב קרא: מה שירד עד עכשיו בקצבאות, הולכים להחזיר להם עכשיו 170 שקל.

קולט אביטל: - - - ירדו 600 שקל.

גאלב מג'אדלה: מה זה 170 שקל?

גאלב מג'אדלה: זה - - - ובשר.

איוב קרא: 170 שקל לקשיש, זה הרבה כסף.

איוב קרא: לקשיש זה הרבה כסף.

קולט אביטל: זה הרבה כסף.

קולט אביטל: אתה לא מתבייש?

איוב קרא: יש בשורה חשובה נוספת - הולכים להוסיף 800 מיליון שקל לתקציבי האיזון לרשויות המקומיות.

איוב קרא: בעיני, הרשויות המקומיות הן דבר חשוב בשכבות החלשות.

איוב קרא: הוספת 800 מיליון שקל לתקציבי האיזון, היא בשורה טובה מאוד.

יצחק וקנין: אחרי שלקחת מהם 1.8 מיליארד שקל אתה מחזיר 800 מיליון שקל.

יצחק וקנין: זה אחרי שגמרתם את הרשויות לגמרי.

איוב קרא: אדוני, יש בשורה טובה מאוד גם בהקשר של הורדת המסים.

איוב קרא: נכון שבמדינה כמו שלנו, שיש בה מאות אלפי עובדים זרים ומאות אלפים שמקבלים קצבאות, לדעתי קשה מאוד לקיים כלכלה נכונה.

איוב קרא: אי-אפשר לקום מחר בבוקר ולמצוא כלכלה כמו בסינגפור או באירלנד, שם שיקמו את הכלכלות בצורה די ברורה אחרי שהיו במצב הרבה יותר גרוע משלנו.

איוב קרא: להם אין המצוקה של קצבאות של מיליארדים שמשלמים כל חודש.

איוב קרא: אני מבין שצריך לעשות את זה.

איוב קרא: אבל, אי-אפשר לקום בבוקר ולהגיד: מצאתי את נוסחת הפלא למצב הזה, כשיש הוצאת הון עתק על עובדים זרים, שזו בריחת הון לסין ולתאילנד ולכל מיני מקומות, ומצד שני אני צריך לשלם קצבאות.

איוב קרא: תחשבו על זה.

איוב קרא: זה מצב של שני מקבילים של בריחת הון או בריחת ממון מקופת המדינה לגורמים שבעצם מקבלים קצבאות ואין הכנסות מול זה.

איוב קרא: זה רק בריחת הון וגם הוצאות למדינה.

משה כחלון: חבר הכנסת קרא, אני מבקש לסיים.

איוב קרא: אדוני היושב-ראש, אינני רוצה להמשיך לסנגר, ויש דברים חשובים שצריך להעלות אותם בצורה אובייקטיבית על סדר-היום של הכנסת.

איוב קרא: יש לי, למשל, בעיה קשה בנושא הפגיעה בקרנות ההשתלמות.

איוב קרא: הולכים לפגוע בקרנות ההשתלמות של שכבות הביניים.

ואסל טאהא: הפגיעה - - - האוכלוסייה הערבית.

איוב קרא: אגיע לזה.

משה כחלון: אני לא יודע אם תגיע לזה עכשיו.

איוב קרא: פגיעה בקרנות ההשתלמות היא פגיעה באוכלוסיית הביניים.

איוב קרא: אני חושב ששר האוצר צריך לתת עליה את הדעת.

איוב קרא: דיברנו אתו על הנושא הזה בישיבה שהיתה לנו.

איוב קרא: יש פגיעה במע"מ ובמיסוי של אילת, בהחזר המע"מ בעיר אילת.

איוב קרא: לדעתי, זה לא חכם להביא לעזיבת אזרחים את העיר אילת.

איוב קרא: זה לא חשוב שהיא נמצאת באשכול 5.

איוב קרא: אנחנו רוצים להוריד אותה לאשכול 2, כדי שאנשים יברחו?

איוב קרא: מי שרוצה לחיות באשכול 5 באילת, הנה הוא מוזמן לנסוע לאילת ולגור שם.

איוב קרא: אבל, זה לא חכם לפגוע בתיירות או במגזר היצרני בגלל כל מיני שיקולים קטנים.

איוב קרא: גם על זה התריתי לפני שר האוצר.

איוב קרא: חבר הכנסת טאהא, אני יכול לומר לכם שהפגיעה בנושא החינוך ובתשתיות במשרד הפנים, כפי שראיתי זאת בהצעת התקציב, אינה לרוחי, לרבות במגזר הבדואי והדרוזי והערבי.

גאלב מג'אדלה: אז תגיד את זה לביבי.

איוב קרא: לדעתי, זה לא חכם, וצריך לתת את הדעת על כך.

איוב קרא: אדוני היושב-ראש, הפריפריה צריכה לקבל ביטוי.

איוב קרא: זוגות צעירים צריכים לקבל ביטוי בתקציב, וגם חיילים משוחררים.

איוב קרא: אני חושב שלהמשיך לקיים את המדינה משתי גדות לירקון, זה לא מוסיף למדינה שלנו ולא לממשלה שלנו.

איוב קרא: כל זה, כאשר אני אומר חד-משמעית: אם תהיה התנתקות מתוך התקציב הזה, לדעתי, אנחנו נכה על חטא, מכיוון שצריך להגיע למצב שיהיה הסכם בין שני צדדים ולא פעולה חד-סטרית.

איוב קרא: אם יהיה הסכם בין שני הצדדים, זה ישפיע על הכלכלה.

איוב קרא: אם תהיה בריחה חד-צדדית, אנחנו נביא למצב שישפיע על הכלכלה.

איוב קרא: לכן, אני אקבע את עמדתי בנושא הזה לקראת ההצבעה יחד עם חברי, כי בעצם ללא הסכם שלום אי-אפשר לקיים כלכלה נכונה וללכת לצמיחה כמו שמדברים.

משה כחלון: תודה רבה.

גאלב מג'אדלה: - - -

משה כחלון: תודה רבה.

משה כחלון: חבר הכנסת רוני בריזון, בבקשה.

משה כחלון: אחריו - חברי הכנסת אורי אריאל וקולט אביטל.

רוני בריזון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מליאה ויציע ריקים, אדוני היושב-ראש, זה חידוש.

רוני בריזון: בדרך כלל, המליאה ריקה והיציע - - -

משה כחלון: סגן ראש הממשלה פה.

משה כחלון: אנחנו שלושה ימים לבד.

משה כחלון: סגן ראש הממשלה מכבד אותנו - אני חייב לומר זאת לפרוטוקול - באמת זה יוצא דופן.

משה כחלון: חבר הכנסת טאהא יכול לספר לך שישבנו פה לילות בלי נציג בכלל.

רוני בריזון: אני רוצה להוסיף ולומר, שאנחנו מתכבדים בנוכחותו של סגן ראש הממשלה ושר המשפטים.

רוני בריזון: עם זאת, אני מתפלא שאין אדם ביציע.

רוני בריזון: זה ממש יוצא דופן.

משה כחלון: עמית סגל.

רוני בריזון: שני חוקים הניח בפנינו האוצר: חוק ההסדרים וחוק התקציב.

רוני בריזון: אני דווקא רוצה להתחיל לדבר על חוק ההסדרים ולומר שקראתי אותו כריכה אל כריכה.

רוני בריזון: משבח אני את האוצר ואת שר האוצר, שהשנה התאפקו ונקטו את מידת הצמצום, שהקבלה מלמדת אותנו שהיא אחת מתכונותיו של הקדוש-ברוך-הוא, ובוודאי ראוי שהאוצר ידבק בתכונותיו של הבורא.

רוני בריזון: במקום לנסות ולנהל את כל המדינה ואת כל משרדי הממשלה, כפי שראינו בחוקי הסדרים קודמים, הפעם חוק ההסדרים רזה, מצומצם, ויש בו נושאים שמן הראוי באמת שיופיעו בחוק ההסדרים יחד עם נושאים שאנחנו בוודאי חלוקים בהם על האוצר ועל העומד בראשו בהם.

רוני בריזון: אבל, עצם המגמה הזאת של צמצום וקיצוץ במספר הסעיפים ובהיקפו של החוק הזה היא מגמה מבורכת.

רוני בריזון: כולנו, אני חושב, ללא הבדל קואליציה ואופוזיציה בבית הזה, חושבים שיש טעם לפגם בהליך שבו במשך כל השנה והשנים הכנסת מחוקקת חוקים ובא האוצר והופך עלינו את הקערה.

רוני בריזון: הוא קובע בחוק ההסדרים, שדברים שחוקקו כאן כדת וכדין, ועברו את כל המסלול, לא יתקיימו, או שיתקיימו בשינוי, או שיתקיימו רק כעבור זמן.

רוני בריזון: זה ודאי שאיננו ראוי.

רוני בריזון: כיוון שהתחלנו בדברי תשבחות, נשבח גם את יושב-ראש הכנסת, שאני יודע שידיו רב לו בעניין הזה, והוא פעל אצל האוצר כדי להגיע לכך שחוק ההסדרים יצומצם.

רוני בריזון: נקווה שבעניין הזה יש מגמה לעתיד, ואולי, מי יראה את היום שבו לא יהיה חוק הסדרים בכלל.

רוני בריזון: זה הרי יהיה דבר נפלא, אדוני היושב-ראש.

רוני בריזון: ממש תחזינה עינינו בציון בלי חוק הסדרים.

רוני בריזון: יש בחוק ההסדרים דברים שאנחנו בוודאי ניאבק עליהם עם האוצר.

רוני בריזון: יש בחוק ההסדרים פגיעה בהפרשות לקרנות ההשתלמות, יש בחוק ההסדרים פגיעה בפיצויי פיטורים, ויש עוד כמה דברים, שבלשון הבית הזה נהוג לכנות אותם "עזים קבועות".

רוני בריזון: זאת אומרת, מדי שנה מכניס אותן האוצר, ומדי שנה הכנסת וועדת הכספים מוציאות אותן.

רוני בריזון: אני מקווה שכך יהיה גם השנה, אם כי המשחק הזה כבר מתחיל להיות קצת לזרא.

רוני בריזון: אם נעבור מכאן, אדוני, לחוק התקציב, אומר כך.

רוני בריזון: טרחתי וקראתי את 28 הספרים, או לפחות עיינתי, וחלקם אינם קלים לקריאה.

רוני בריזון: הרושם שיש לי הוא, שיש פה לפנינו פלטפורמה למשא-ומתן.

רוני בריזון: אינני רואה שינויים מדהימים בתקציב הזה לעומת תקציב השנה הקודמת, אינני רואה סטיות דרמטיות או פריצות מסגרת.

רוני בריזון: לא ראיתי אלא את עקבותיו של מה שמכנה האוצר "הטייס האוטומטי", שעובר וחורש בעגלתו האחוזית, לוקח את נתוני 2004 ומוציא את נתוני 2005 כיד המחשב הטובה עליו.

רוני בריזון: על כן, אני מניח שהתקופה שבין הקריאה הראשונה של החוק הזה, שאני מאוד מקווה שתהיה היום, אם כי אני מבין שגם בעניין הזה יש קצת היסוסים, כי לא ברור אם לממשלה ולקואליציה יש רוב; אינני מוציא מכלל אפשרות שההצבעה תידחה.

רוני בריזון: אני מקווה שלא, מן הראוי שההצבעה תתבצע, ואני מקווה גם שתעבור, אבל מרגע שיינתן אות הזינוק בהצבעה בקריאה ראשונה, אני מניח שאנחנו נכנסים למסלול של משא-ומתן מאומץ, גם ברמה של המשרדים השונים, שבוודאי לכל שר ושר במשרדו יש הבקשות, אולי גם הטענות והמענות, אבל גם באופן כללי, כדי לראות אם אלמנטים מרכזיים שהובטחו בתקציב אומנם נמצאים שם.

רוני בריזון: אני עדיין מחפש את ההשקעות המסיביות בתשתית, ומצד שני אני מחפש את ההשקעות שהזכיר חבר הכנסת אופיר פינס, את הכספים שעוברים אל מעבר ל"קו הירוק".

רוני בריזון: לא היה לי קל כמו לו למצוא ולדעת בדיוק היכן הם נמצאים וכמה כסף יש שם.

רוני בריזון: יש נושאים נוספים שמן הדין להסתכל עליהם ברמת הכלכלה הלאומית.

רוני בריזון: כאמור, אני מניח שעד לקריאה השנייה והשלישית הדברים האלה ילוו אותנו.

רוני בריזון: ב-30 השניות שנותרו לי, אדוני, אני רוצה להתייחס לנושא שאיש מקודמי לא התייחס אליו, לצורת העבודה בין ועדת הכספים למשרד האוצר.

רוני בריזון: אני, שהייתי מנכ"ל בחברות ציבוריות ופרטיות כאחת, לא ראיתי מימי תקציב כל כך גדול שאנחנו מתבקשים להחליט עליו עם נתונים כל כך מועטים.

רוני בריזון: האוצר – ואת זה אפשר לראות בקופסאות ובספרים שמונחים כאן - נותן בידינו שלושה נתונים.

רוני בריזון: הוא נותן בידינו את תקציב 2005, הוא נותן בידינו מה שהוא קורא תקציב 2003 ואת ביצוע 2003.

רוני בריזון: ביצוע 2003 הוא חסר משמעות במדינה שבה הכלכלה כולה מבצעת תפניות חדות, במיוחד בתקופה של התוכנית הכלכלית החדשה.

רוני בריזון: תקציב 2004, שניתן לנו, ניתן כפי שהוצבע בדצמבר 2003, והוא חסר כל ערך.

רוני בריזון: מה שאנחנו צריכים לקבל – והדבר הזה נמצא בידיו של האוצר ואין שום בעיה לתת לנו אותו - הוא תקציב 2004 על שינוייו, שהוא התקציב הקובע כבסיס ל-2005, ואותו אין אנחנו מקבלים.

רוני בריזון: אין צורך לומר שגם איננו מקבלים את הביצוע של 2004, ולו בשלושת-רבעי השנה שחלפה.

רוני בריזון: אלה הנתונים החשובים לנו, ולהם אנחנו זקוקים, ואותם מונע מאתנו האוצר, ועל כך אני מבקש להתלונן ולהתריע.

רוני בריזון: תודה.

נסים דהן: תצביע נגד, זה הכי פשוט.

רוני בריזון: נגד האוצר?

נסים דהן: נגד התקציב.

רוני בריזון: התקציב בסדר, האוצר לא.

משה כחלון: תודה רבה.

משה כחלון: חבר הכנסת אורי אריאל, בבקשה.

משה כחלון: אחריו - חברת הכנסת קולט אביטל, ואחריה - חבר הכנסת מיכאל גורלובסקי.

אורי אריאל: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אדוני שר המשפטים, ממשלת ישראל הניחה בפנינו שלושה חוקים, שנצביע עליהם היום, אלא אם הממשלה תמשוך את הצבעתה כי אין לה רוב, כפי שאכן ראוי, כי שלושת החוקים אינם ראויים להגיע אפילו לא להצבעה, ואני מקווה שאם יגיעו לא יעברו.

אורי אריאל: שר האוצר, כמו גם ראש הממשלה והממשלה, הסבירו למה אין כסף.

אורי אריאל: אין כסף למחוסרי יכולת, לנכים, לחולים, אין כסף למועצות דתיות, לשירותי דת.

אורי אריאל: יש כאלה שלא קיבלו את משכורתם חודשים רבים, למרות הבטחות ראש הממשלה.

אורי אריאל: הוא התערב אישית, כי הוא אחראי היום.

קריאה: הוא הנחה.

אורי אריאל: כן, הנחה זו מלת מפתח.

אורי אריאל: כשלא יודעים מה לענות ואין תשובה אומרים: הנחיתי את אנשי משרדי.

אורי אריאל: אז אנחנו מבקשים, אדוני ראש הממשלה, תנחה.

אורי אריאל: אין כסף לוועדת ליישום מסקנות ועדת-דברת, כי חינוך זה לא דבר חשוב, אין כסף לבתי-החולים, לסל התרופות, אין כסף להתיישבות, גם לא בגליל, גם לא בנגב, אין כסף לקצבאות ילדים, מקצצים בלי רחם.

אורי אריאל: אין כסף למלחמה בתאונות הדרכים, בתשתית, בכבישים, ברכבות.

אורי אריאל: יש כסף, הכול שקר וכזב בצורה הכי גסה והכי בוטה.

אורי אריאל: כשהממשלה רוצה, אף שלפני שנה הודיעו פה שר האוצר וראש הממשלה שאין שום אפשרות לחרוג מ-3% גירעון, כי יש אמנת מסטריכט, ואלה שקובעים את דירוג האשראי שלנו יטילו חרם, בקיצור – העולם יתמוטט, לא פחות.

אורי אריאל: זאת היתה הצגת הדברים.

אורי אריאל: לפתע, כשרוצים מביאים חוק להגדלת הגירעון ב-0.4%, והמשמעות הכספית היא 2.2 מיליארדי שקלים.

אורי אריאל: למה?

אורי אריאל: למה יש מסירות נפש ליהודים?

אורי אריאל: לגרש יהודים.

אורי אריאל: הרי לשום דבר אחר לא יהיה, אומר שר האוצר, ואם מישהו רוצה להגדיל, אדרבה, יתכבד ויגיד מאיפה הוא מקצץ בתקציב הקיים, כי יותר לא יהיה.

אורי אריאל: רבותי, גם זה לא אמת.

אורי אריאל: הרי כל אחד יודע שברגעים אלה יושבים אצל שר האוצר נציגי מפלגה פלונית ואלמונית ומנהלים – מה שנקרא בשוק – מסחרה.

אורי אריאל: כולם פה יודעים שהם יקבלו חלק מזה.

אורי אריאל: מאיפה מצא האוצר את הכסף הזה?

אורי אריאל: מצא.

אורי אריאל: כשרוצים מוצאים, כי ראש הממשלה חייב להעביר תקציב, כי אחרת הוא ייראה קצת נכה.

אורי אריאל: דיקטטורים, אין להם בעיה.

אורי אריאל: הם נתקלים בבעיה בממשלה?

אורי אריאל: הם מפטרים מישהו.

אורי אריאל: יש להם בעיה עם איזה פקיד?

אורי אריאל: מסדרים לו ג'וב אחר.

אורי אריאל: מה עוד שמענו פה?

אורי אריאל: ראש הממשלה עוד לא יכול לפטר את חברי הכנסת.

אורי אריאל: זה יתרון.

אורי אריאל: לא בטוח עד מתי, אם זה יהיה ראש הממשלה, שכבר הוכיח שהוא איננו נשמע לא למפלגתו, לא למתפקדיו, לא לציבור הרחב שבחר בו.

אורי אריאל: הוא מייצג את הדיקטטורה במדינת ישראל.

אורי אריאל: הוא זה שאמר על אחרים שהם פושעי אוסלו וצריכים לעמוד לדין.

אורי אריאל: מה נגרע חלקו?

אורי אריאל: מדוע הוא לא יעמוד לדין?

אורי אריאל: מה, הוא רק נאה דורש?

אורי אריאל: הוא לא נאה מקיים, ראש הממשלה שלנו?

אורי אריאל: מן הסתם, גם נאה מקיים.

אורי אריאל: המסירות הגדולה של חלקים בבית הזה – רבים, אני יכול להבין, אולי.

אורי אריאל: אם כי כדאי להם לדעת שאם זה יתבצע, חס וחלילה, ואני מקווה שלא, יהיה פה תקדים מאוד מעניין.

אורי אריאל: מה ששנים לא קרה, יהיה אפשרי בעקבות התקדים הזה, וכל אחד יוכל לשקול אם הוא מעוניין בתקדים או לא.

אורי אריאל: מי שיצביע בעד, ודאי יהיה חתום על זה שאפשר לעשות את זה לכל אחד, אין הבדלה.

אורי אריאל: ויגיע גם הזמן של העניין הזה.

אורי אריאל: אני מקווה שבמהרה, גם אם ייקח יותר זמן.

אורי אריאל: אנחנו לא אנשים מיואשים.

אורי אריאל: התקציב אינו משקף נכונה את החלטות הממשלה בתחומים שונים.

אורי אריאל: הוא איננו מייצג נכונה את תוכנית הגירוש, שבה מופיע, בחוק הגירוש, שאנחנו אמורים להצביע עליו היום, 2.2 מיליארדים.

אורי אריאל: אבל האוצר, הממשלה ושר הביטחון הודיעו שהעלות תהיה כ-5 מיליארדים.

אורי אריאל: כחצי, בלי להיכנס למספרים.

משה כחלון: חבר הכנסת אריאל, זמנך תם.

משה כחלון: תסיים.

אורי אריאל: אני אסיים.

אורי אריאל: סליחה, לא שמתי לב.

אורי אריאל: אני אסיים.

משה כחלון: תפקידי לשים לב, לא תפקידך.

אורי אריאל: משרד האוצר, כמו הממשלה, הודיעו שכ-2.2 או 2.4 מיליארדים יהיו הפיצויים האזרחיים, ויש אפשרות גם שיעלו עוד, וההוצאות הביטחוניות – פריסת צה"ל, שב"כ, משטרה, משמר הגבול, אותו סכום, פחות או יותר.

אורי אריאל: מנין יבוא הפער של 2–2.5 מיליארדי שקלים?

אורי אריאל: אומר לי שר האוצר: זה יבוא מקיצוץ במשרדים אחרים.

אורי אריאל: נו, וזה לא צריך להופיע בתקציב?

אורי אריאל: מישהו מעלה בדעתו שככה יכולים אנשים להצביע, אדוני חבר הכנסת בריזון, שמתלונן על דרך האוצר?

אורי אריאל: הרי מה שאתה מתלונן הוא כאין וכאפס לעומת הדברים שמתגלגלים - מיליארד פה, מיליארד שם.

רוני בריזון: זה צריך להופיע בהרשאה להתחייב בשנים הבאות.

אורי אריאל: גם אם זה רק הרשאה, נניח, אני חולק, אבל זמני תם - אז בבקשה, תכניס את זה לחוק.

אורי אריאל: וזה לא 5 מיליונים, 10 מיליונים.

אורי אריאל: זה כבר מיליארד או שניים, אולי שלושה.

אורי אריאל: אני רוצה, בבקשה, לסיים, ולומר לשר האוצר כמו לממשלה, ולראש הממשלה: יש כסף.

אורי אריאל: אתם יכולים לתת את כל הדברים הנחוצים בתשתיות, במלחמה נגד תאונות דרכים, סל תרופות, שירותי דת, חינוך ממלכתי-דתי ואחר - בזה שתמנעו את גירוש היהודים, שאתם מתכוונים לזרוק עליו כסף רב.

אורי אריאל: היה לא תהיה.

אורי אריאל: אני מסיים בברכה חמה למתיישבים בחבל-עזה ובצפון-השומרון.

אורי אריאל: אני גאה בכם על עמידתכם החזקה, השקטה והבטוחה, והשם יהיה בעזרנו.

אורי אריאל: תודה.

חמי דורון: תודה רבה לחבר הכנסת רוני בריזון.

חמי דורון: חברת הכנסת קולט אביטל, בבקשה.

רוני בריזון: זה היה חבר הכנסת אורי אריאל.

רוני בריזון: אני חבר הכנסת בריזון.

חמי דורון: סליחה, אתה צודק.

חמי דורון: אתה רואה?

חמי דורון: הסתכלתי עליך, רוני, ומאחר שאני רואה רק בעין אחת, אז ראיתי אותך, כי זו היתה העין השמאלית.

חמי דורון: חבר הכנסת אורי אריאל, אני מתנצל.

אורי אריאל: שלושתנו יכולים לדבר בארבע עיניים.

חמי דורון: זה נכון.

חמי דורון: אכן כן.

קולט אביטל: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הרבה כבר נאמר על התקציב הרע הזה.

קולט אביטל: כולנו יודעים.

קולט אביטל: אני עוד לא שמעתי חבר כנסת אחד מבין 120 חברי הכנסת, פרט, אולי, לשר האוצר, שמביע סיפוק מהתקציב שהוגש.

קולט אביטל: ועליו אנחנו נצטרך לא רק לדון - - -

חמי דורון: עוד לא שמענו כאן 120 חברי כנסת.

קולט אביטל: אבל אתה תשמע מחלקם, ואני בטוחה שמה שאני אומרת חל על כולם.

גאלב מג'אדלה: מי שדיבר עד עכשיו.

קולט אביטל: מכל מקום, מי שדיבר עד עכשיו אמר בערך אותו דבר, וגם אם אני לא מצטרפת בדיוק לאותה מסקנה כמו חברי הקודם, אורי אריאל, הרי שגם אני באה לומר היום מעל הבמה הזאת – יש כסף.

קולט אביטל: יש כסף למדינה, יש כסף לממשלה.

קולט אביטל: ואנחנו נמצאים לפני תקציב שיש בו בשורה, והבשורה היא דווקא לעשירים.

קולט אביטל: הבשורה היא שאדון שר האוצר, רובין בנג'מין הוד, לוקח מהעניים ומעביר 14 מיליארד שקל לעשירים.

קולט אביטל: זאת הבשורה של התקציב הזה.

קולט אביטל: על הסטטיסטיקות שהתפרסמו בזמן האחרון, והלשכה המרכזית לסטטיסטיקה תפרסם מעתה פעמיים בשנה, על גידול של 10% במספר הבלתי-מועסקים, על גידול של 10% במספר הרעבים או אלה שחיים מתחת לקו העוני במדינה הזאת - כולנו יודעים.

קולט אביטל: אבל שר האוצר, רובין בנג'מין נתניהו הוד, לוקח כסף מהקשישים, מהילדים, סוגר 60,000 עסקים, אומר לאנשים לצאת לעבוד - אבל איפה יעבדו?

קולט אביטל: את הכסף הזה, שיש, בקופה, הוא מעביר לטובת העשירים.

קולט אביטל: זו הבשורה האמיתית של התקציב הזה.

קולט אביטל: אני שמעתי פה את איוב קרא מדבר ברצינות רבה על הבשורה האמיתית, הגדולה, של התקציב הזה, שהולכים להוסיף לקשישים 190 שקל השנה.

קולט אביטל: ובכן, זה אחרי שקיצצו להם 600, אחרי שקשישים שעבדו כל ימי חייהם וצריכים לחיות היום מהקצבה של הביטוח הלאומי - מקצצים להם 600 שקל.

קולט אביטל: אני מקבלת אלפי פניות יום-יום מאנשים קשי יום שצריכים לשלם 400 דולר שכר דירה, וכל מה שנשאר להם בתור זוג, שיש להם 2,000 שקל אחרי שהם משלמים 400 דולר שכר דירה - אנשים בני 90 - לא נשאר להם אפילו כסף לקנות תרופות.

קולט אביטל: אז בואו לא נעשה צחוק, לא מעצמנו, לא מהכנסת, בוודאי לא מהציבור בארץ.

קולט אביטל: אבל, אני רוצה לפנות בדקות שנותרו לי לראש הממשלה, זה אשר בא ואומר לנו שהוא רוצה לעודד עלייה, ולשרה לקליטת העלייה שהיא גם שרת הבינוי והשיכון: בשנה שעברה, כדי לקלוט עלייה, קיצצו 150 מיליון מכל תקציבי משרדי הממשלה.

קולט אביטל: השנה עוד לא הספקתי לעבור על כל הספרים, אבל אני יכולה כבר להגיד לכם שמהמשרד לקליטת העלייה, בזמן שאנחנו יושבים אצל ראש הממשלה שאומר שהוא הולך לתת לזה עדיפות לאומית ממדרגה ראשונה - הוא מוריד 60 מיליון.

קולט אביטל: אולי אציין כמה סעיפים שבהם הוא מוריד, מי שרוצה להביא את העולים לארץ: קודם כול, הוא מוריד - ממי?

קולט אביטל: מבני-נוער, מסטודנטים, וממדענים - 6 מיליונים.

קולט אביטל: הוא מוריד מהסתגלות לחברה הישראלית - 4 מיליונים.

קולט אביטל: הוא מוריד רבע מהתקציב מיזמים עסקיים.

קולט אביטל: אנחנו מדברים, אדוני היושב-ראש, על קליטת עלייה.

קולט אביטל: אנחנו רוצים שהאנשים האלה יפתחו עסקים.

קולט אביטל: אנחנו רוצים לעודד גם יזמים.

קולט אביטל: אנחנו גם רוצים לעודד עסקים קטנים.

קולט אביטל: אנחנו חושבים שאם אנשים מובטלים, לא רק שזה לא מושך עלייה, הם גם לא הופכים לאזרחים פרודוקטיביים במדינה, וזה מה שגם שינוי אומרת, והיא נמצאת בממשלה.

קולט אביטל: שינוי והשר פורז מדברים על אזרחים שצריכים להיות אזרחים פרודוקטיביים.

קולט אביטל: הולכים, סוגרים עסקים.

קולט אביטל: מורידים רבע מהתקציב מיזמים עסקיים.

קולט אביטל: מורידים מאמנים, מורידים מספורטאים, מעזרה לקשישים - עוד 2 מיליונים.

קולט אביטל: זה נוסף על הביטוח הלאומי, ובזה רוצים להביא עלייה לארץ.

קולט אביטל: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, זה, כמובן, לא כולל למשל תקציב שבעבר היה משום-מה במשרד לקליטת העלייה - לצד"ל, ואנחנו מדברים על חברים לנשק שעזרו לנו בלבנון.

קולט אביטל: התקציב לאנשי צד"ל, אדוני היושב-ראש, השנה הוא אפס.

קולט אביטל: לא נותרה פרוטה אחת למרות התחייבותנו המוסרית.

קולט אביטל: לכן אי-אפשר לבוא היום בשום סחר-מכר ולהצביע בעד התקציב האומלל והרע הזה, ואנחנו נצביע נגד.

קולט אביטל: תודה רבה.

חמי דורון: תודה רבה לחברת הכנסת קולט אביטל.

חמי דורון: חבר הכנסת מיכאל גורלובסקי, בבקשה.

מיכאל גורלובסקי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, מאוד לא נהניתי לשמוע פה כמה חברים, שסיפרו לנו כמה שהתקציב הזה רע.

מיכאל גורלובסקי: לא נהניתי לשמוע מסיבה אחת פשוטה, כי ראש האופוזיציה אמר לפני כמה ימים שהוא מוכן לתמוך בתקציב, בתנאי שהוא יהיה חלק מהקואליציה.

מיכאל גורלובסקי: מה שקורה הוא, שבאופוזיציה זה תקציב רע, ובקואליציה זה תקציב טוב.

מיכאל גורלובסקי: פרט לכך שזאת צביעות וגישה מאוד לא מוסרית בעיני, זאת גם שחיתות ממדרגה ראשונה.

מיכאל גורלובסקי: אומרים שזה תקציב רע, אומרים שזה תקציב טוב.

מיכאל גורלובסקי: ברוב המקרים הדעות האלו לא קשורות לכלכלת ישראל בכלל והן פוליטיות לחלוטין.

מיכאל גורלובסקי: מצד שני, בשבילי הוא מאוד פרדוקסלי ולפחות חלקית אני מסכים גם עם אלו וגם עם אלו.

מיכאל גורלובסקי: זה תקציב קשה, זה לא בדיוק תקציב רווחה, יש בו גזירות קשות, אבל כמו שכתב פעם סופר קומוניסטי ישראלי, סמי מיכאל: החרא של היום משמש דשן לוורדים של מחר.

מיכאל גורלובסקי: זאת המציאות שאנחנו חיים בה.

מיכאל גורלובסקי: בלי רפורמות מרחיקות לכת, שהן בהרבה מקרים כבדות על האוכלוסייה, אי-אפשר להציל את כלכלת ישראל ולהוציא אותה מהמיתון שנובע מארבע שנות מלחמה עם האויב הפלסטיני.

מיכאל גורלובסקי: אף שאני מסתייג מסעיפים שונים בתקציב, אני פונה לחברי הכנסת לתמוך בתקציב זה.

מיכאל גורלובסקי: אני חוזר ואומר, שאת הרפורמות המהפכניות, המצילות את הכלכלה, שהתחיל משרד האוצר, יכול להמשיך רק שר האוצר בנימין נתניהו.

מיכאל גורלובסקי: אני קורא לו שוב להסיר את האולטימטום ולהישאר בתפקיד.

מיכאל גורלובסקי: תודה רבה.

חמי דורון: תודה רבה, חבר הכנסת גורלובסקי.

חמי דורון: אכן, צמצום.

חמי דורון: חבר הכנסת אבשלום וילן, ואחריו – חבר הכנסת חיים כץ.

אבשלום וילן: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, חבר הכנסת גורלובסקי, אם למה שהיה לך להגיד על תקציב המדינה הספיקו שתי דקות, אני רואה חובה לעצמי להשתמש במקצת מזמנך.

חמי דורון: אתה לא יכול, רק אני יכול לתת לך.

אבשלום וילן: אבל לא שמעתי מה דעתך על התקציב, האם אתה כמורד מצביע בעד התקציב, נגד התקציב.

מיכאל גורלובסקי: קראתי להצביע בעד התקציב.

אבשלום וילן: אני מודה שהפוליטיקה שאתם עושים בשבוע האחרון מעוררת שאלות קשות לגבי רצינות כוונותיכם בשורה שלמה של נושאים.

אבשלום וילן: אני למשל מסכים עם חבר הכנסת אורי אריאל, שהאוצר נוהג שלא בצדק כאשר הוא לא מציג את מלוא תקציב ההתנתקות והוא אומר שהשנה, במסגרת התקציב, הוא מביא 2.2 מיליארדי שקלים.

אבשלום וילן: תקציב ההתנתקות הוא בעצם תקציב נוסף בחוק נוסף, והוא מגדיל את הגירעון בארבע עשיריות האחוז.

אבשלום וילן: אבל תקציב ההתנתקות יהיה, כנראה, עוד כ-2 מיליארדי שקלים מתקציב 2006, והוא חייב להציג את זה היום לכנסת.

אבשלום וילן: זאת בבחינת הרשאה להתחייב.

אבשלום וילן: היושר האינטלקטואלי האלמנטרי מחייב לעשות זאת.

אבשלום וילן: שמעתי פה את שר האוצר אתמול, בנאום שנמשך שעה ארוכה, תרתי משמע, ואני מודה שבלשון המעטה לא אהבתי את ההתחכמות.

אבשלום וילן: בתור בעל תואר שני במינהל עסקים מאוניברסיטת MIT המכובדת, הייתי מצפה מבנימין תאצ'ר נתניהו שלפחות יציג לכנסת עקומת תמורה, ולא יבוא לספר לנו סיפורים שכל הבעיה היא בתומס אדיסון, שממציא המצאות ומגדיל את עקומת התמורה.

אבשלום וילן: הוא לא מגדיל את עקומת התמורה, הוא מזיז אותה החוצה.

אבשלום וילן: ואז השאלה היא בסופו של דבר לא מה מייצרים, אלא איך מחלקים את פירות התמורה.

אבשלום וילן: בלשון לא כלכלית, ציורית: למי בסופו של דבר הולכת חלוקת המשאבים וחלוקת המצרכים שנוצרת באמצעות עקומת תמורה?

אבשלום וילן: על זה נתניהו לא נתן תשובה.

אבשלום וילן: אני לא רוצה להיכנס לאי-דיוקים אחרים.

אבשלום וילן: הבאתי פה את הספר.

אבשלום וילן: הרי נעסוק בכל הפרטים בוועדת הכספים ובוועדות האחרות.

אבשלום וילן: הוא מדבר על הורדת מסים, אבל על-פי הנתונים שהוא מציג לכנסת, המסים הישירים הם קרוב ל-40%, 39.9%, והמסים העקיפים כמעט אותו דבר, 37.2%.

אבשלום וילן: הוא מתגאה פה שהוא הוריד את מס ערך מוסף ב-1%.

אבשלום וילן: כל התבנית רעועה.

אבשלום וילן: מי שלא מבין שהמסים העקיפים, שהם בהגדרה כלכלית רגרסיביים במהותם, הם כמעט בגודל של המסים הישירים, שהם הפרוגרסיביים, מבין שאנחנו במשק מעוות כלכלית.

אבשלום וילן: מה המעוות?

אבשלום וילן: שהוא לוקח מהחלשים הרבה יותר מאשר הוא לוקח מהחזקים.

אבשלום וילן: את זה כל ילד מבין.

חיים כץ: מה זה חלש?

חיים כץ: 7,000 שקלים זה חלש?

אבשלום וילן: אם המשפחה משתכרת בסך הכול 7,000 שקלים, זה חלש.

אבשלום וילן: ראינו בכנס שדרות השבוע, שכדי לקיים רמת חיים אלמנטרית משפחה – אני לא מדבר כרגע על מספר הילדים – זקוקה ל-10,000 שקלים.

אבשלום וילן: משפחה ששני בני-הזוג מביאים בה פחות מ-10,000 שקלים בחודש נטו, נמצאת בבעיה כלכלית.

אבשלום וילן: זה אם אתה שואל אותי בהגדרה גסה בנתונים של היום.

אבשלום וילן: לא אמרתי שהוא עני, אמרתי שהוא חלש.

אבשלום וילן: כולם מתגאים בצמיחה, ושר האוצר אפילו אמר אתמול פעם אחת "אירלנד".

אבשלום וילן: מה קרה באירלנד, חבר הכנסת חיים כץ?

אבשלום וילן: באירלנד הממשלה ישבה עם האיגודים המקצועיים, עם המעסיקים, וביחד הובילה את הרפורמה הכלכלית.

אבשלום וילן: אתה, חיים כץ, ידך יד ליכודית, אתה התנגדת, ובצדק, להלאמה שביצע בנימין תאצ'ר נתניהו בקרנות הפנסיה.

אבשלום וילן: זה הרי מהלך שבשום מדינה באירופה לא יעזו לעשות.

אבשלום וילן: בצרפת ובגרמניה ובאיטליה יש בעיית פנסיונרים יותר חמורה מאשר בישראל, אבל שם הלכו לדיון ציבורי והתייחסו לאיגודים המקצועיים.

אבשלום וילן: פה – הורדת ידיים.

אבשלום וילן: אגב, בנק ישראל אמר שהצמיחה לא תהיה 3.8%, היא תהיה 3.2%, ועליית מחירי הנפט וכל המצב הבין-לאומי כרגע לא מבשרים טובות.

אבשלום וילן: אבל, לא להתייחס למי שמשלם את פירות הצמיחה הזאת?

אבשלום וילן: מה, אנחנו לא יודעים שצמיחה שמובאת על-ידי היי-טק למשל לא מגיעה למטה, לשכבות החלשות?

אבשלום וילן: אנחנו לא יודעים שכל זמן שפוגעים בחלשים, גם כאשר יש צמיחה מגדילים את הפערים?

אבשלום וילן: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לגלות לך משהו.

אבשלום וילן: אני הרי נחשב לאיש שלום, לוותרן.

אבשלום וילן: אבל אתם הנצים.

אבשלום וילן: איך אתם, נצים שכמוכם, משלימים עם העובדה שמדינת ישראל, החישוקים החברתיים שלה, הסולידריות האלמנטרית מתערערת, משום שפוגעים רק בעשירונים התחתונים?

אבשלום וילן: איפה אתם?

אבשלום וילן: הרי מי שמחר צריך ללכת ביחד, לעמוד מלוכד אל מול גלי טרור, לשרת בצבא – איך אפשר לשמור על סולידריות כשכך החברה בתוכה פוגעת, ונתניהו עומד פה ונושא נאומים דמגוגיים וגם לא מדויקים, בלשון המעטה, על חשיבות העושר והיזמים, כאילו – כפי שאמר חבר הכנסת שריד – מדובר בבחירה בין כלכלת קובה וצפון-קוריאה לבין המודל של נתניהו?

אבשלום וילן: אני מוכן עכשיו ללכת למודל של אירלנד, עם השותפות הכוללת.

אבשלום וילן: היינו ביחד באירלנד, ראינו.

חיים כץ: ראית את ביבי, איזו תמיכה יש לו?

חמי דורון: חבר הכנסת חיים כץ, אתה צריך לדבר עכשיו, ואני אוציא אותך החוצה אם לא תפסיק את ההפרעות האלה.

חיים כץ: - - -

חמי דורון: אני לא אוהב לצעוק.

חמי דורון: היות שאתה הבא בתור, את כל מה שיש לך לומר תוכל לומר מהדוכן.

חמי דורון: אם אתה רוצה לצעוק את זה משם, תצעק את זה מאחורי הדלת.

חמי דורון: תודה רבה.

אבשלום וילן: חיים כץ, אני זוכר שהאיגודים המקצועיים בארץ החזיקו ב-60%-70% מכוח העבודה המאורגן.

אבשלום וילן: ישבה הממשלה עם המעסיקים ועם ארגוני העובדים, וביחד בנו תוכניות כלכליות.

אבשלום וילן: המחירים היו מאוד קשים – כך הגיעו לתוכנית לעיצוב כלכלי ב-1985, וכך עשו דברים רבים וטובים בארץ הזאת.

אבשלום וילן: לא היתה הורדת ידיים כוחנית כזאת.

אבשלום וילן: לא היתה התנהגות כל כך חסרת רגישות חברתית, כאשר לא רק בתי-התמחוי, אלא כל המערכת שנוצרת כאן היא מערכת אלימה חברתית, כשאיש הישר בעיניו יעשה וכל אחד לעצמו.

אבשלום וילן: מה כן צריך לעשות, אדוני היושב-ראש?

אבשלום וילן: דובר על סל הבריאות – מתגאים בכך שמוסיפים 120 מיליון שקלים לסל הבריאות, כאשר התוספת הערכית של 2% שנתית היא 200 מיליון, ובשנה שעברה לא נתנו גרוש.

אבשלום וילן: היה צריך להוסיף לסל הבריאות 400 מיליון שקלים – לא.

אבשלום וילן: דוח-דברת, יישמו אותו?

אבשלום וילן: בכספים שמוקדשים כאן לתקציב החינוך, אינני רואה איך מיישמים ברצינות את דוח-דברת.

אבשלום וילן: צריך לקצץ בתקציב הביטחון – מישהו בנה תוכנית רצינית, איך מורידים לאורך זמן את תקציב הביטחון בלי לפגוע באמת בביטחון המיידי?

אבשלום וילן: הרי הכול מתנהל בוויכוחים, בצעקות "געוואלד", ואחר כך בפשרות לא נבונות ולא נכונות.

אבשלום וילן: ככה בונים כוח מגן לאורך זמן?

אבשלום וילן: אבל זאת ממשלת ה"כזה" וה"כאילו", או מה שנקרא בשפה עממית, לא כל כך פרלמנטרית – פעם היינו מגדירים בלשון קצת ציורית – חנטריש.

אבשלום וילן: עכשיו אני חושב שהממשלה הזאת מביאה לנו תקציב שביסודו של דבר הוא תקציב לא טוב; תקציב שלא יטפל במצוקה החברתית, וגם לא כל כך יביא אותנו לצמיחה.

אבשלום וילן: אדוני היושב-ראש, בלי שנגיע לשלום, לא ניתן באמת להגיע לפריחה כלכלית.

אבשלום וילן: לכן, אדוני היושב-ראש, אנחנו נצביע נגד התקציב.

חמי דורון: תודה רבה לחבר הכנסת וילן.

חמי דורון: חבר הכנסת חיים כץ, בבקשה.

חמי דורון: אתה רואה, זמנך הגיע; צריך רק סבלנות, והכול מגיע.

חיים כץ: אני אענה לאבו וילן.

חמי דורון: אתה יכול לענות לו מעל הדוכן, אין שום בעיה.

חמי דורון: זה זמנך, ואתה חופשי לומר מה שאתה רוצה.

חמי דורון: יש לך חמש דקות לשם כך.

חיים כץ: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, שמעתי בקשב רב את דבריך, חברי אבו וילן, ורגישותך החברתית ידועה ומוכרת לי מעבודתנו המשותפת בוועדת הכספים.

חיים כץ: אבל לא ראיתי שהיית כאן באולם בהצבעה על התקציב.

חיים כץ: אתה לא הצבעת נגד התקציב.

חיים כץ: אתה, בגלל שיטת ההצבעה, קמת והלכת.

חיים כץ: אני הייתי היחיד בכנסת הזאת שהצביע נגד התקציב שלא היה לרוחי.

חיים כץ: היחיד – כל האופוזיציה הלכה.

חיים כץ: מי שהולך להילחם, צריך להישאר, ולהישאר עד הסוף, גם אם התנאים לא נראים לו.

חיים כץ: אני נשארתי, וביקשתי הצבעה אלקטרונית, כדי שיראו שאני מצביע נגד, כי התקציב לא התאים לי.

חיים כץ: עכשיו אגש לתקציב של השנה.

חיים כץ: אני שומע את ביבי נתניהו, ואני שומע את דרישתו להגיע למעגל העבודה ולרדת ממעגל הקצבאות.

חיים כץ: אבל בתקציב הזה אני רואה פגיעה מתמשכת באלו שאולי משתכרים טיפה מעבר לקו העוני.

חיים כץ: אני מסתכל איך מעודדים שלא כדאי לעבוד.

חיים כץ: לוקחים את האנשים – כשקו המטרה הוא 7,000 ש"ח ברוטו; 7,000 ש"ח ברוטו הם 4,000-4,200 ש"ח נטו – ופוגעים בהם פגיעה אחר פגיעה.

חמי דורון: אני חייב לתקן אותך, חבר הכנסת כץ.

חמי דורון: חבר הכנסת וילן אמר שאם מקבלים פחות מ-7,000 ש"ח נטו, זה חלש.

חמי דורון: זהו המינוח המדויק – הוא אמר: 7,000 ש"ח ביד.

חמי דורון: היות שהוא לא כאן כדי לתקן את עצמו, למען הרקורד אני אתקן.

חיים כץ: מאחר שלך מותר לתקן אותי, ומאחר שכנראה לא הקשבת לדברי – מזמן כבר סיימתי להתייחס לאבו וילן.

חיים כץ: התחלתי להתייחס לתקציב, ובתקציב הזה כל מי שמרוויח מעל 7,000 ש"ח ברוטו, מתחיל להיפגע, וזה מתחיל בקרנות ההשתלמות.

חיים כץ: אם עד היום יש פטור עד 15,300 ש"ח על 7.5% שהמעביד מפריש לקרן ההשתלמות, ממחר בבוקר האוצר רוצה שישלמו מס מעל 7,000 ש"ח ברוטו.

חיים כץ: זאת אומרת: כל אחד ירד בשכרו בכ-270 ש"ח נטו על המס שהוא לא משלם היום.

חיים כץ: קרן ההשתלמות היא קרן שמוציאים אותה אחת לשש שנים, והיא עזרה לא-קטנה; היא עזרה קטנה לעריכת בר-מצווה, חתונה, לשלוח את הילד לבית-הספר או להחליף מכונית.

חיים כץ: זהו סכום שחוסכים אותו במשך שש שנים, ועומדים לפגוע בו.

חיים כץ: הפגיעה הנוספת היא עבודה במשמרת שנייה ושלישית.

חיים כץ: אם עובדים בתעשיית המזון ובתעשיית הטקסטיל, אנשים לא מגיעים שם ל-7,000 ש"ח – הם מתחת לסף המס, ולהם לא מורידים שום דבר.

חיים כץ: מדברים על מפעלי תעשייה – במשרדים הממשלתיים בוודאי לא עובדים במשמרת שנייה ושלישית – כשהאנשים מרוויחים 7,000, 8,000 ו-9,000 ש"ח במפעלים עתירי עבודה או חצי היי-טק.

חיים כץ: באים להטיל את המיסוי במשמרות השנייה והשלישית – אז למה לעבוד במשמרת שנייה ובמשמרת שלישית?

חיים כץ: למה לעבוד סביב השעון?

חיים כץ: צריך לעבוד משמרת ראשונה.

חיים כץ: אני לא מבין איך אנחנו מעודדים את העבודה.

חיים כץ: פגיעה נוספת היא בפיצויי פיטורים.

חיים כץ: אנחנו רוצים רפורמה במשק, אנחנו מדברים על הפרטות – אני לא כל כך רוצה רפורמה במשק בדרך של הפרטות, שגוררות פיטורי עובדים.

חיים כץ: אבל אם באים לפטר עובדים, אומרים להם: אם עד היום הייתם פטורים ממס על פיצויי פיטורים על כל שנת עבודה עד 9,900 ש"ח ברוטו, נוריד אתכם ל-7,000 ש"ח.

חיים כץ: זאת אומרת: גם נפריט אתכם, גם נמכור אתכם, גם נפטר אתכם, וגם ניקח לכם את מה שנשאר לכם כדי לחיות.

חיים כץ: כולנו יודעים שבשוק העבודה, אדם בגיל 50 משול למת.

חמי דורון: זאת לא הבעיה, הבעיה היא הרבה יותר חמורה.

חיים כץ: אחר כך תוסיף לי זמן.

חמי דורון: זה לא על חשבונך, זה על חשבוני.

חמי דורון: הבעיה היא הרבה יותר חמורה.

חמי דורון: אתה מדבר רק על המקרים שבהם יש הפרטה.

חמי דורון: הבעיה היא שהתוכנית הכלכלית מדברת על מצב שבו החל משנת 2005 – לא משנה מהי הסיבה לפיצויי פיטורים – היא הולכת לקחת מס על פיצויי הפיטורים.

חיים כץ: לא, גם אני מדבר על כך שלכל אדם מפוטר יתחילו להוריד מס הכנסה, מה שלא הורידו לו.

חיים כץ: הסיבה העיקרית לפיטורים היא הפרטה.

חיים כץ: אנחנו אומרים: יש הפרטה סמויה, יש זה, יש פה, יש שם – כשבא בעל-בית חדש, הוא רוצה להחליף אנשים באנשים.

חיים כץ: הוא רוצה לקחת אנשים ותיקים ולשלוח אותם הביתה כי הם אולי יקרים יותר.

חיים כץ: הצעירים יותר dedicated למחשב, הם זולים יותר, יש להם פחות ותק.

חמי דורון: - - -

חיים כץ: לשנינו ברור שבכל נושא הפיטורים לא יהיו מסים להפרטה בלבד ומסים אחרים לפיטורים אחרים, כשאני רואה את מרכיב ההפרטות כגורם הגדול ביותר לפיטורים.

חיים כץ: פגיעה נוספת – איך שמעתי את שר האוצר אומר?

חיים כץ: הוא אומר: ב"לואו-טק" מרוויחים מעט, אבל בהיי-טק מרוויחים יותר, והיי-טק הוא מעודד הצמיחה במשק – והוא בא והולך לפגוע בהיי-טק.

חיים כץ: הוא לוקח כל אחד שעובד בהיי-טק ומקבל רכב בליסינג כחלק מהשכר שלו, ועומד להעלות לו את זקיפת הרכב ב-400 ש"ח.

חיים כץ: 400 ש"ח – הוא עומד להוריד לו 240 ש"ח בנטו, עם קרנות ההשתלמות וכו', כל עובד שמרוויח יותר מ-7,000 ש"ח ברוטו, ויש לו במקרה רכב צמוד מהחברה, שכרו נטו ירד ב-600 ש"ח.

חיים כץ: בתנאים האלה, אני לא רואה את עצמי מצביע בעד התקציב.

חיים כץ: נכון, אני חבר קואליציה – הלכתי לראש הממשלה, ושאלתי אותו אם זאת המגמה שלו.

חיים כץ: אמרתי לו גם שאני משיחותי עם ראש הממשלה לא מצטט, ואמרתי לו שאני עומד לצטט את השיחה.

חיים כץ: הוא אמר לי: או.

חיים כץ: קיי.

חיים כץ: , אתה יכול לצטט.

חיים כץ: העליתי בפני ראש הממשלה את הסוגיות – העליתי את הסוגיות של קרן ההשתלמות, והעליתי את הסוגיות של פגיעה במיסוי במשמרות השנייה והשלישית.

חיים כץ: אמר לי ראש הממשלה: אני עומד לשקול בצורה אוהדת, להיכנס לרוח הדברים ולראות איך אנחנו מתקנים את זה.

חיים כץ: ברור לי שזאת עילה לשביתה בקרנות ההשתלמות, ואני בא מהקואליציה – אני בליכוד.

חיים כץ: למה לתת למפלגת האופוזיציה סיבה להשבית, לפגוע במשק, ואחר כך לתת להם את זה?

חיים כץ: אם חפצי חיים אנחנו, ובן-אדם חכם לא נכנס למה שנבון יוצא ממנו – אין שום סיבה בעולם שאנחנו נטיל מס על קרנות ההשתלמות, כשאנחנו יודעים שההסתדרות תשבות ותנצח אחרי נזק של יומיים, שלושה ימים, שיגידו שהוא 5 מיליארדי שקלים.

חיים כץ: קרנות ההשתלמות נותנות לנו 250 מיליון שקל לשנה.

חיים כץ: נזק של 2 מיליארדים, זה שמונה שנים.

חיים כץ: שמונה שנים של קרנות ההשתלמות, ובסוף הם יקבלו את זה.

חיים כץ: אז בואו נהיה חכמים.

חיים כץ: מאחר שראש הממשלה אמר לי שהוא הולך להיכנס, בצורה אוהדת, לגופם של הנושאים שהעליתי, אני בקריאה הראשונה אתמוך בלב כבד בתקציב.

חיים כץ: אם הוא לא יתוקן, בקריאה שנייה ושלישית - - -

- - -

חיים כץ: חבר הכנסת , בניגוד אליך, אני עד היום כיבדתי את מילותי ואני אמשיך.

חיים כץ: אתה אמרת שתצביע נגד ההתנתקות וראיתי אותך נמנע.

מה זה?

חיים כץ: ראיתי אותך נמנע.

אני לא שותף שלך.

חיים כץ: זה נכון, אז אל תחייך לי.

- - -

חמי דורון: חבר הכנסת ברכה, אתה מעמיד אותי במצב לא נוח.

חמי דורון: אתה הרי יושב כאן - - -

סיימתי.

חמי דורון: תודה רבה.

חיים כץ: אי-לכך, אני מקבל את זה שראש הממשלה אכן ייכנס בעובי הקורה, ובקריאה השנייה והשלישית לא תהיה פגיעה בקרנות ההשתלמות ולא יהיה שינוי בהנחות ממס על עבודה במשמרות השנייה והשלישית.

חיים כץ: יחד עם חברי אהוד רצאבי נעשה כמיטב יכולתנו בוועדת הכספים לטרפד את הפגיעה בפיצויי פיטורין.

חיים כץ: זה מבחינתי הרע במיעוטו.

חיים כץ: לכן, בקריאה הראשונה אני אתמוך בתקציב.

חיים כץ: תודה רבה.

חמי דורון: תודה רבה לחבר הכנסת חיים כץ.

חמי דורון: אנחנו נקיים כעת הפסקה עד השעה 14:00.

חמי דורון: אם ההפסקה תימשך, תבוא על כך הודעה.

חמי דורון: תודה.

חמי דורון: (הישיבה נפסקה בשעה 12:22 ונתחדשה בשעה 14:00.

חמי דורון: )

רבותי חברי הכנסת, אני מתכבד להמשיך את ישיבת הכנסת, אשר נפתחה הבוקר בשעה 09:00, ולהודיע את ההודעות כדלקמן: בתום הודעתי נכריז על הפסקה, נפתח את ישיבת הכנסת בשעה 16:00.

בשעה 16:00 נקיים את הסיבוב האחרון בדיון על תקציב המדינה, שבו ינאמו כל 12 חברי הכנסת אשר טרם נשאו דברים, והם נציגי הסיעות, מהסיעה הקטנה ועד הסיעה הגדולה ביותר.

בשעה 17:00 לערך, כפוף לעניין הרמדאן, נקיים הצבעה ודאית על חוק יישום תוכנית ההתנתקות.

על חוק זה אנחנו נצביע.

הממשלה עדיין לא הודיעה לי אם היא מבקשת להצביע על חוק התקציב, או שמא מבקשת הממשלה לדחות את תשובת הממשלה וההצבעה למועד אחר.

כמו כן, ביקשה ממני הממשלה להביא בפני ועדת הכנסת בקשה לקיים דיון מיוחד מחר, יום חמישי, כ' בחשוון התשס"ה, 4 בחודש נובמבר 2004, ועניין זה על-פי סעיף 27 לתקנון הכנסת יועבר לוועדת הכנסת אשר תאשר או לא תאשר.

אני קיבלתי את בקשת הממשלה ואני מעבירה לפי סעיף 27.

כמובן, ועדת הכנסת תחליט אם כן או לא.

הממשלה תודיע לי עד השעה 16:00 אם היא מבקשת ממני להפעיל את סעיף 27.

דיון על מה?

על תקציב המדינה.

בסעיף 27 כתוב: יושב-ראש הכנסת, באישורה של ועדת הכנסת - הם הגישו לי את הבקשה, אני מעביר את הבקשה לשיקול דעתה של ועדת הכנסת.

אני לא הסכמתי להמשיך את ישיבת הכנסת עד בלי די היום, חבר הכנסת גפני, בין השאר בגלל הערתך אשר הועברה למשרדי ונתקבלה ברצינות הראויה והמתאימה להתייחסותי לחבר הכנסת גפני.

שהרי אני לא אשב כאן ואושיב את הכנסת עד אשר הממשלה תחליט שהיא רוצה להצביע.

לכן, בתום ההצבעות היום, בין שתהיינה על חוק ההתנתקות או חוק פינוי ופיצוי, ובין שתהיינה על חוק התקציב, אני לא אמשוך אותן עד בלי די ולא אעשה הפסקות עד אשר הממשלה תהיה בזמן מתאים להצבעה.

לכן, כל שאעשה הוא – אעמיד להצבעה, והממשלה תחליט אם היא רוצה שתתקיים הצבעה אם לאו.

אם הממשלה מבקשת לקיים דיון מחר - - -

דיון?

לא דיון, הצבעה.

- - - לקיים ישיבת כנסת מיוחדת לפי סעיף 27, מובן שאעביר את הבקשה לוועדת הכנסת על מנת שהיא תיתן את דעתה.

עד כאן הודעתי.

הערות לחברי הכנסת - חבר הכנסת וסגן יושב-ראש הכנסת, , בבקשה.

אדוני היושב-ראש, אם נטייתו של היושב-ראש עצמו להיענות לבקשת הממשלה, אני חושב שלעשות את זה כל הזמן בחלקים, זה לא מכובד.

זאת אומרת, היינו בהפסקה, עכשיו עושים עוד הפסקה, אחר כך דיון, לאחר מכן הצבעה על חצי.

אם כבר מקיימים מחר ישיבה, אפשר לדחות הכול למחר, גם את ההצבעה של היום וגם את המשך הדיון.

למה להחזיק את החברים באי-ודאות?

אני מודה לך, גם אני כיוונתי לעניינך.

אני יכול להביא את העניין, ובשעה 16:00 אולי אחליט.

אני רק מודיע, שאנחנו התחייבנו כלפי הציבור וכלפי הכנסת, לקיים היום את ההצבעות בהסכמה בין האופוזיציה לקואליציה, על-פי ההגדרה ביום שקמה הכנסת הזאת, כי היום קשה לי להגדיר מה היא קואליציה ומה היא אופוזיציה.

אבל כאשר נציג מפלגת העבודה ונציג הליכוד, כסיעות הראשיות המובילות את האופוזיציה והקואליציה, הסכימו שהיום בשעה 17:00 אנחנו נקיים את ההצבעה.

קבענו את השעה 17:00 מתוך כך שרצינו לאפשר לכל חברי מפלגת העבודה וחברים אחרים מסיעות הבית להשתתף בעצרות זיכרון ליצחק רבין המתקיימות הערב.

לא ביקשה ממני הממשלה לחזור בה מבקשתה להצביע על חוק פינוי-פיצוי בשעה 17:00 היום, ולכן תתקיים ההצבעה.

אם תתקיים מחר הצבעה או לא תתקיים הצבעה, זאת ביצה שטרם נולדה.

אבל כדי להיות הגון עם כל חברי הכנסת ולא לומר שידעתי דברים והסתרתי אותם מהם, אני אומר לכם, שיש בכוונת הממשלה לבקש ממני לקיים ישיבה מחר.

הדבר לא נמצא בסמכותי אלא בסמכותי יחד עם ועדת הכנסת.

לכן, אעביר את הבקשה לוועדת הכנסת לפי סעיף 27.

הצעתך בהחלט מתקבלת על הדעת, ואני אשאל את הממשלה מייד ברדתי מהדוכן הזה.

כמובן, אחדש את הישיבה בשעה 16:00, ואם תשובת הממשלה תהיה כתשובתך, אני אודיע על נעילת הישיבה.

בבקשה, חבר הכנסת גפני.

כבוד השר מבקש להתייחס לנושא שאני מדבר בו עכשיו?

גדעון עזרא: לא.

תודה.

בבקשה, חבר הכנסת גפני.

אדוני היושב-ראש, אתה יותר מכולנו אמון על כבודה של הכנסת.

מה שנעשה כאן בשבועיים האחרונים, נעשה דבר שמבזה את הכנסת באופן החמור ביותר.

הממשלה, מסיבותיה היא, בגלל בעיות קואליציוניות, כולם יודעים את זה, ביקשה להביא לדיון את תוכנית ההתנתקות, כאשר פיצלה מהעניין הזה את חוק פינוי ופיצוי, את חוק יישום תוכנית ההתנתקות.

לאחר מכן, מטבע הדברים, הרי חוק יישום תוכנית ההתנתקות קשור קשר חד-משמעי לתקציב - מסיבותיה שלה היא החליטה לפצל את זה.

מותר לממשלה להגיד מה שהיא רוצה, אבל הכנסת היא ריבונית ואתה אמון על הריבונות הזאת של הכנסת.

מתקיימים כאן שבועיים דיונים משעממים עד אימה רק מהסיבה שלממשלה הזאת יש בעיות קואליציוניות.

אני מבקש ממך, אדוני יושב-ראש הכנסת, לממשלה אין רוב, יש השבוע הבא, אי-אפשר לקיים דיונים כאלה כשהכנסת ריקה, רק מהסיבה שיש בעיות קואליציוניות.

אנחנו חיים במשטר דמוקרטי שבו יש הפרדת רשויות מוחלטת.

יש הממשלה, שהיא הרשות המבצעת; את בעיותיה - תפתור בעצמה.

יש הרשות המחוקקת, שהיא עומדת בפני העם.

המצב הזה של דחייה פעם אחר פעם, כאשר מתקיימים דיונים אם כן יהיה תקציב או לא יהיה תקציב, כן יהיה יישום תוכנית ההתנתקות או לא יהיה, כן יהיו כל החוקים הנלווים, חוק ההסדרים וכדומה, הוא ביזוי לכנסת.

אני מבקש, או שתנעל את הישיבה - אתה לא חייב לממשלה שום דבר; הממשלה רוצה - שתצביע, היא לא רוצה - שיבואו ביום אחר.

אני מאוד מודה לחבר הכנסת גפני על הערותיו, אבל להלן הערותי.

קודם כול, אני מופקד על כבוד הכנסת ואני אקפיד - קלה כחמורה.

דבר שני, הדיון אשר אנחנו מקיימים היום הוא דיון של חברי הכנסת.

הדיון הזה לא מתקיים כרגע, משום שחברי הכנסת לא הופיעו ולא התייצבו על מנת להשמיע את דברם כפי שנקבע.

לפני שבוע, כאשר ישבנו כאן שלושה ימים תמימים, כל חברי הכנסת השתתפו בדיון בגלל חשיבותו.

חברי הכנסת לא רואים בדיון הזה חשיבות, אבל כולם נרשמו.

אם הם נרשמו, אני צריך לייחד זמן.

אני קבעתי זמן, כדי שלא לקיים פה ישיבת שתיקה כאשר אין חברי כנסת שמדברים.

לכן, עד השעה 17:00, זה על חשבון הכנסת.

זאת אומרת, הכנסת היא שמנהלת את ענייניה ואין לנו שום עניין עם הממשלה.

איננו מקיימים כאן את ישיבת הכנסת בנושא התקציב ובנושא הפינוי והפיצוי, שדרך אגב, נסתיים אתמול בשעה 14:00, לאחר שהיה דיון פורה ומעניין בהשתתפות רבים מחברי הכנסת.

גם היום אנחנו נותנים לכל חברי הכנסת את ההזדמנות לדבר.

מדוע לא קבעתי הצבעה כרגע?

משום שהוסכם בינינו - כאשר יש דיון מרתוני, הוסכם בוועדת ההסכמות, שהתקציב וחוק פינוי-פיצוי יהיו חוקים שלא יוצבעו לפני השעה 17:00 ולא אחרי השעה 18:00.

זאת היתה הסכמה, ואכן כך אני אמלא קלה כחמורה אחר כל מצוות ההסכם שמחייב את כולנו.

אני אוכל לדבר אם ארצה?

מה פירוש שתרצה לדבר?

חבר הכנסת גפני, את שמך קראו אתמול.

קראו?

בוודאי.

קראו אתמול את שמך.

חבר הכנסת נודלמן, יושב-ראש הישיבה, קרא את שמך ולא היית.

לכן התור שלך עבר.

אשמח מאוד לפתוח היום את הישיבה בשעה 15:30 על מנת לאפשר לך לדבר.

אבל, אדוני, לא יכול להיות שהכנסת תהיה תוכנית כבקשתך.

חברי הכנסת, בשם כבוד הכנסת, ידברו גבוהה גבוהה, ומהצד האחר, כשקוראים להם, הם לא נמצאים כאן, כי לא היה להם נוח באותה שעה.

מובן שהדברים הם חרב פיפיות שאנחנו לא רוצים לאחוז בה.

אבל, אני מקבל את הערותיו של חבר הכנסת גפני, מה שקבעתי, כך יהיה.

אנחנו פותחים את הישיבה בשעה 15:45, כי חבר הכנסת גפני רוצה לדבר, ואני אתן לו את ההזדמנות.

אנחנו נפתח את הישיבה, חבר הכנסת גפני יוכל לדבר, גם השר יוכל לדבר.

בשעה 17:00 נתחיל בהליכים לקראת ההצבעה, וכמובן, אחרי שחבר הכנסת דהאמשה, יחד עם חבריו האחרים האוכלים את הארוחה המפסקת של צום הרמדאן לאותו יום, יסיימו, נקיים את ההצבעה, בלי שום בעיה.

בנימין אלון: מה עם כל אלה שרשומים?

כל אלה שרשומים וקראו בשמותיהם - חבר הכנסת נודלמן, סגן יושב-ראש הכנסת, אתמול בשעה 21:00, לא בשעה 22:00, קרא את שמותיהם ונתן הזדמנות לכל חברי הכנסת.

יתר על כן, אני באתי ואמרתי, שאף שנסתיימה קריאת כל רשימת שמות חברי הכנסת, אני ממשיך לקיים את ישיבת הכנסת היום בשעה 09:00, וכל דיכפין ייתי ויאמר - ולא באו.

אז חבר הכנסת אלון, אני מבין את העניין שיש לאנשים עיסוקים אחרים.

אבל זאת לא תוכנית כבקשתך, כל אחד בא לפי זמנו.

אדוני רוצה לדבר ב-15:45, אשמח מאוד לתת לאדוני.

ובכן, אני קובע שהישיבה תיפתח ב-15:30.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני יכול להציע משהו?

כן, חבר הכנסת דהאמשה, עוד שנייה אני אתן לך.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אולי אדוני יקבל את הצעתי.

בבקשה, אלא אם כן לא שמעת את הצעתו של חבר הכנסת ברכה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: שמעתי.

שמעת.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כן, שמעתי.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ההצבעה נקבעה להיום בשעה 17:30 או 17:20.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לכאורה, זה המצב ואין מה לשנות.

לא משנה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אי-אפשר להגיע למצב הזה ולא להצביע אז.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הממשלה חייבת להודיע לאדוני וגם כדי לשמור על כבודו של הבית.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אם אנחנו מתכנסים, אז מצביעים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אם היא רוצה לדחות את ההצבעה למחר, שתודיע על כך כבר עכשיו.

תודה.

חבר הכנסת דהאמשה, אם היה לי הרבה זמן, הייתי נותן לך לדבר, אבל חבל, כבר עניתי על כל השאלות האלה.

הממשלה רשאית לומר שהיא מבקשת תשובה והצבעה במועד מאוחר יותר.

רק מה, אני מגלה לכם, היא מבקשת היום לבחון את האפשרות לפנות לוועדת הכנסת באמצעותי, על מנת לקבוע ישיבת כנסת גם מחר.

זאת זכותה לפי סעיף 27.

כמובן, זכותנו לסרב.

אני לא רואה מקום לסרב לבקשתה.

ועדת הכנסת ודאי יכולה לומר את אשר תרצה לומר.

ועדת הכנסת רק שוקלת דברים מטבע ההיגיון שבדבר.

אין נגיעה פוליטית בהחלטות ועדת הכנסת, היא תחליט, בשביל זה קבענו את תקנון הכנסת ועל-פיו נפעל.

אני בהחלט חושב, שהממשלה תבוא לפה ב-17:00, תקיים הצבעה, ועוד איך נקיים הצבעה.

נקיים הצבעה על חוק הפינוי, כי אמרו שעליו מבקשים הצבעה.

האם כבוד שר המשפטים רוצה לומר משהו?

המשפטים יוסף לפיד: לא.

אני מכריז על הפסקה עד 15:30.

חבר הכנסת אלון, חבר הכנסת גפני וכבוד השר עזרא ידברו ראשונים ב-15:30, ולאחר מכן נתחיל מייד בסיבוב האחרון של הרצאת הסיעות על-פי נציגיהן הקבועים, החל בחבר הכנסת דהאמשה וגמור בחבר הכנסת סער.

אני מודה לכם.

אני מכריז על הפסקה עד השעה 15:30.

תודה רבה.

(הישיבה נפסקה בשעה 14:16 ונתחדשה בשעה 15:30.

)

אלי בן-מנחם: אני פותח את הישיבה.

אלי בן-מנחם: אנחנו ממשיכים בהצעת חוק התקציב לשנת הכספים 2005.

אלי בן-מנחם: הודעה לסגנית מזכיר הכנסת, בבקשה.

רות קפלן: תודה רבה.

רות קפלן: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבדת להודיע, כי הונחה היום על שולחן הכנסת, לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה, הצעת חוק הסדרת העיסוק בייצוג בענייני מס, התשס"ה–2004.

רות קפלן: תודה רבה.

רות קפלן: הצעת חוק המדיניות הכלכלית לשנת הכספים 2005 (תיקוני חקיקה), התשס"ה–2004

אלי בן-מנחם: אני עובר לרשימת הדוברים.

אלי בן-מנחם: סגן השר - אינו נוכח.

אלי בן-מנחם: חבר הכנסת - אינו נוכח.

מה לא נוכח?

קריאות: - - -

אלי בן-מנחם: חבר הכנסת גפני, חמש דקות לרשותך.

טלב אלסאנע: יש זמן.

טלב אלסאנע: אני מאשר לך יותר.

אלי בן-מנחם: עשר דקות לרשותך.

אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, מה שנעשה כאן בכנסת בשבועיים האלה הוא ביזיון שכמעט ולא זכור כמותו בכנסת.

היו בעיות קואליציוניות בעבר, אבל ביזיון מהסוג הזה - שהכנסת בעצם יושבת כאן בדיונים מרתוניים שבועיים, דיונים משעממים, הציבור מסתכל עלינו, איך עולים כאן חברי הכנסת האחד אחרי השני, הכנסת ריקה, את אף אחד זה בכלל לא מעניין - כאשר היה צריך להיות דיון על ההתנתקות ועל התקציב, בלי שום קשר בין הדברים הללו - - -

אלי בן-מנחם: סגנית מזכיר הכנסת, האם אפשר לדאוג לכך שנציג הממשלה ישב פה?

- - - כאשר חוק ליישום תוכנית ההתנתקות היה צריך להיות צמוד, או לתוכנית עצמה, או לחוק התקציב.

כל אחד במדינת ישראל יודע למה הממשלה ביקשה את הפיצול הזה.

כולם יודעים.

יש מי שמוכן להצביע בעד התקציב, אבל לא מוכן שיישום ההתנתקות יהיה בתוכו; יש מי שמוכן להצביע בעד תוכנית ההתנתקות ולא בעד החוק - זה שהכנסת משתפת פעולה עם הממשלה ומאפשרת את זה, מנקודת ראותי זה דבר חמור.

היום הפסיקו את ישיבת הכנסת, מכיוון שהדיונים המשעממים האלה הפסיקו לעניין גם את חברי הכנסת והם לא באו לדבר.

לכן הפסיקו את ישיבת הכנסת, ואנחנו לא יודעים עד לרגע זה – אנחנו, חברי הכנסת, לא יודעים אם תהיה הצבעה היום, כן או לא, לפחות לגבי התקציב.

ויתירה מכך, מודיע יושב-ראש הכנסת קודם - אחרי שאני ביקשתי: תכנס את המליאה, דבר על מה שהולך לקרות - אז הוא מודיע עוד הודעה מפתיעה, שהממשלה ביקשה לכנס את ועדת הכנסת, בעצם לבקש אישור מיושב-ראש הכנסת לכנס את ועדת הכנסת כדי להחליט על דיון נוסף והצבעה מחר.

מה זה?

מה, אנחנו רפובליקת בננות?

יש הפרדת רשויות במשטר דמוקרטי כמו שלנו.

הממשלה היא הרשות המבצעת והיא יכולה להחליט מה שהיא רוצה, ותפתור את הבעיות שלה בעצמה; והכנסת, שמייצגת את העם, שהיא הרשות המחוקקת, היא צריכה לקבוע את סדר-יומה לפי סדר-יומה.

הממשלה מבקשת להצביע - יתקיים דיון.

כנראה אני לא אצליח לשנות את הדבר הזה, אבל אני פונה שוב אליך, אדוני היושב-ראש, כחבר הנשיאות, כסגן יושב-ראש הכנסת, ובאמצעותך גם ליושב-ראש הכנסת, לעשות סוף לפארסה הזאת.

לממשלה אין רוב - שתלך הביתה; יש לה רוב - שתביא להצבעה.

מה היא מטרידה את עם ישראל, מה היא מטרידה את חברי הכנסת?

אני מבקש, אדוני היושב-ראש, ברשותך, לדבר על שני דברים.

הדבר השני שאני רוצה לדבר עליו הוא המשא-ומתן שיהדות התורה מנהלת עם הממשלה לגבי הצבעה על התקציב - זה הדבר השני - אבל הדבר הראשון, אני רוצה לעשות סדר היסטורי קצר במה שקרה בקדנציה הזאת.

הממשלה הזאת הוקמה כממשלה חזקה, יציבה, רצינית, שבתוכה ארבע מפלגות: הליכוד עם 40 מנדטים, מפלגת שלטון חזקה; שינוי - מפלגה גדולה שעלתה כמו מטאור, 15 מנדטים; האיחוד הלאומי עם שבעה מנדטים; המפד"ל עם שישה מנדטים.

היה ברור לכל בר-דעת - או יותר נכון לא לכל בר-דעת, אלא לכל אדם ממוצע, שהממשלה הזאת תחזיק מעמד עד סוף הקדנציה; ממשלה חזקה עם רוב יציב בכנסת.

מי שזוכר מה שקרה פה בשנה הראשונה: מה שרצו - העבירו; מה שלא רצו - נדחה.

אפילו הצעות חוק פרטיות פשוטות של האופוזיציה לא עברו.

אבל, איך כתוב בתהילים: "יושב בשמים ישחק - - - למו".

הברית הלא-טבעית הזאת, הבלתי- הגיונית, המשונה, של הליכוד - כמפלגה שחלק גדול מחבריה הוא ציבור מסורתי; חלק של האיחוד הלאומי שבוודאי מסורתי, אבל חלק מהם ממש דתיים; המפד"ל - שהיא בכלל נקראת מפלגה דתית, יחד עם שינוי -לראשונה בתולדות מדינת ישראל יש מפלגה גזענית במלוא מובנה של המלה, כאשר כל המצע שלה - לא ידענו מה התוכנית המדינית שלה, מה התוכנית הכלכלית, החברתית, שום דבר - רק לפסול ציבור.

לא את חברי הכנסת - זה בסדר, מותר לנו לחברי הכנסת להתווכח ולדון, אני כן רוצה לשבת אתו, לא רוצה.

לפסול ציבור.

טוב, אבל היינו בטוחים, מה לעשות, זה המצב.

רבותי חברי הכנסת, אדוני היושב-ראש, תראו מה קרה לקואליציה הזאת.

נתחיל בליכוד.

מה שקרה בליכוד - מפלגה חזקה, מפלגת שלטון עם 40 מנדטים - - -

שלום שמחון: כבר מודיעים לחנן קריסטל שהמשרה שלו בסכנה.

למה?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: - - -

שלום שמחון: כי הפרשנות שלך - - -

לא, ממש לא פרשן.

אני מדבר על עובדות, על עובדות שמתרחשות פה לנגד עינינו, עכשיו.

פרשנות - שיעשה אחר כך, אבל תראה מה שקורה עכשיו.

אנחנו לא יודעים מה הולך לקרות בהצבעה על החוק ליישום תוכנית ההתנתקות במפלגת השלטון, בדבר הכי מרכזי.

אנחנו לא יודעים מי בעד, מי נגד.

יושב-ראש הכנסת - איש ליכוד בכיר - הודיע שהוא הולך להצביע נגד ראש הממשלה.

לפני שנה וחצי היינו בטוחים שזו מפלגה חזקה, מפלגת שלטון.

זו מפלגה מפוצלת, מרוסקת.

גאלב מג'אדלה: הרב גפני, היו דברים מעולם.

גאלב מג'אדלה: גם יצחק שמיר הצביע - - -

אני רוצה להגיד לך, למה צריך ללכת רחוק?

תעזוב את תוכנית ההתנתקות, בסדר?

אני מודיע לך שאני לא בטוח - נכון לרגע זה - שראש הממשלה ושר האוצר משדרים על גל אחד לגבי התקציב, ותאמין לי, אני יודע על מה אני מדבר.

גאלב מג'אדלה: - - - אני מסכים אתך.

אני יודע על מה אני מדבר גם בעובדות.

גאלב מג'אדלה: הם לא משדרים על גל אחד גם מחוץ לתקציב.

זאת אומרת, ראש הממשלה שהוא יושב-ראש הליכוד, ושר האוצר שהוא האיש השני בחשיבותו בליכוד - אמור לרשת את שרון - הפיצול הוא מוחלט וטוטלי.

אז זה בליכוד, כולם יודעים את זה - לא פרשנות.

עובדה.

תראה מה קרה באיחוד הלאומי.

האיחוד הלאומי היתה באמת מפלגה חזקה, היו להם שני שרים.

גאלב מג'אדלה: דומיננטים.

כן.

ומה קרה?

הם עפו החוצה.

ראש הממשלה זרק אותם.

הם היום האופוזיציה הכי חזקה לקואליציה הנוכחית; בצדק, מבחינתם.

המפד"ל - מפלגה של שישה מנדטים, באמת, עשתה הסכם עם שינוי בחסותו של השר אולמרט - - -

גאלב מג'אדלה: דתית-ציונית.

יפה, משהו לא רגיל.

אז קודם כול כבר יש לנו שתי מפלגות מהמפד"ל.

שתי מפלגות: מפלגה של אפי איתם ויצחק לוי, וארבעה מנדטים של אורלב.

אני לא יודע מה סוכם, אם אפי איתם ויצחק לוי מצטרפים למפלגה שמקים בני אלון עכשיו, בניגוד לאיחוד הלאומי, ואני לא יודע מה קורה עם אורלב, שאומר שבשבוע הבא הוא מתפטר.

אז זאת הקואליציה.

ושינוי - באמת, מפלגה עם עקרונות בלתי רגילים.

מה היה העיקרון?

כמו שאצלי, למשל, שבת זה אחד הדברים החשובים ביותר, לא ישנו את עמדתי בשום מקרה בעניין הזה, זה דגל אצלי, אצלו, אצל טומי לפיד, הדגל היה "לא לחרדים".

מודיע טומי לפיד שמנהלים - אני ניהלתי משא-ומתן יחד עם חברי עם הליכוד, לא עם כל חברי, אבל עם חלק מחברי - הודיע טומי לפיד, וכולם יודעים את זה, שהוא מוכן לשבת עם יהדות התורה.

חס וחלילה וחס, שאני הייתי בא כדי לקבל כיסא או כדי להישאר על הכיסא, והייתי מוותר, חס וחלילה, על שבת.

טלב אלסאנע: אז באמת מה ההבדל?

טלב אלסאנע: הרי אתם מפלגה חרדית וגם ש"ס מפלגה חרדית.

טלב אלסאנע: למה אתכם הוא מוכן לשבת ועם ש"ס לא?

טלב אלסאנע: מה ההבדל?

שתי תשובות לדבר.

אחת פרשנות ואחת עובדות.

גאלב מג'אדלה: הם ספרדים.

הפרשנות, זה מפני שהם ספרדים, אבל אני לא מתחייב על זה, מפני שאני לא יודע; והעובדות - אם הכיסא של טומי לפיד יהיה בסכנה, הוא יסכים לשבת גם עם ש"ס, אז לא צריך להתרגש מהעניין הזה.

אני לא מדבר על זה שהדגל שלהם ירד - לא לחצי התורן אלא לגמרי.

תראו מה שקרה - נכנסו עם 15 מנדטים, תראו מה קרה עם פריצקי.

לא שמישהו עזב את המפלגה.

הוא אומר באופן ברור וחד-משמעי שמדובר על מפלגה דיקטטורית, כשאם אני הייתי אומר את זה היו אומרים לי: תחזור בך.

אצלנו, למשל, ההחלטה – להבדיל, אני לא רוצה לעשות אפילו השוואה – היא של מועצת גדולי התורה.

15 אנשים שאין להם נגיעות בעניין הזה, הם מקבלים החלטות.

כאן ההחלטה היא פה-אחד, של טומי לפיד.

ביקשה חברת הכנסת מלי פולישוק-בלוך להתמודד על תפקיד השר.

החליט טומי לפיד שבריילובסקי יהיה, וכולם נעמדו דום.

אצלנו זה לא קורה.

אנחנו מפלגה דמוקרטית, אצלנו מדברים, מתדיינים, מתווכחים, יש גוף מוסמך שמקבל החלטות.

אצלם לא.

מפלגה של דיקטטורה של איש אחד.

אין להם סיכוי, אנחנו כבר הפסקנו מזמן להתרגש מהם.

הם לא מפלגה דמוקרטית.

אין להם אף עיקרון.

פעם הוא בעד משאל עם, פעם הוא נגד; פעם הוא בעד התוכנית, פעם הוא נגד; פעם הוא בעד התקציב, פעם הוא נגד; פעם הוא בעד לשבת עם החרדים, פעם הוא נגד.

בקיצור, לא רציני.

זאת התמונה של קואליציה, כאשר עושים קואליציה שאין בין המרכיבים אותה שום דבר מחבר, מלבד הרצון להיות שר והרצון להיות בקואליציה ולקבל את הכיסאות.

שום דבר אחר לא מאחד אותם, וההתפוררות קרתה הרבה יותר מהר ממה שחשבנו.

אדוני היושב-ראש, אני רוצה להגיד לך שמנהלים אתנו משא-ומתן.

יהדות התורה מנהלת משא-ומתן לגבי הנושא של התקציב.

אלי בן-מנחם: חבר הכנסת גפני, הזמן תם.

עוד משפט אחד, כדי שהציבור ידע על מה אנחנו מנהלים משא-ומתן, ולא יהיו פרשנויות בעניין הזה ולא יהיו עובדות שאינן נכונות.

אנחנו מבקשים במשא-ומתן הקואליציוני דבר אחד ויחיד, שום דבר אחר לא.

אנחנו לא מבקשים כסף.

אנחנו מבקשים שכאשר עושים קיצוץ במשרד ממשלתי, נניח במשרד החינוך, ועושים קיצוץ בגני-הילדים, שהקיצוץ יחול גם עלינו.

יפה, נכון?

אנחנו לא מסכימים שכאשר עושים קיצוץ של 10% בכל גני-הילדים, אומרים לנו שעל החרדים יוטל קיצוץ נוסף של 15%, מלבד ה-10%, ואני מדבר על עובדה.

לזה אנחנו לא מסכימים.

עושים קיצוץ בבתי-הספר?

שהוא יחול גם עלינו.

לא יכול להיות – וזה קורה בפועל בתקציב – שהקיצוץ על הציבור החרדי ועל הילד החרדי יהיה מעבר לקיצוץ שחל על כולם, וכאן יהיה קיצוץ מיוחד.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מה עם הערבים?

אין לי כבר זמן.

אלי בן-מנחם: חבר הכנסת דהאמשה, אתה עוד מעט צריך לדבר.

אלי בן-מנחם: תוכל לדבר אתו, כי פשוט הזמן תם והוא קיבל רשות לסיים במשפט.

אם הממשלה – ואני אומר את זה לעיני כל ישראל – תסכים לעיקרון הזה, כמו שצריך להיות במדינה שוויונית, מתוקנת ומתורבתת, שהקיצוץ שחל על כולם יחול גם עלינו, אנחנו נצביע בעד התקציב, ובתנאי שישתנה סדר העדיפויות שלפיו יש לתת כסף לעשירים ולקחת כסף מהעניים וליצור פה חברות שונות, שתי חברות - אחת של עניים שיותר ויותר פוגעים בהם, ואחת של עשירים שיותר ויותר נותנים להם.

אם כן, נצביע בעד.

לפי המצב עכשיו, בעזרת השם, נצביע נגד, כיוון שהממשלה היא ממשלה אטומה ומפוררת וסופה כנראה קרוב.

אלי בן-מנחם: תודה לחבר הכנסת .

אלי בן-מנחם: השר גדעון עזרא - לא נוכח.

אלי בן-מנחם: חבר הכנסת בנימין אלון, בבקשה.

אלי בן-מנחם: לרשותך עשר דקות.

אלי בן-מנחם: אחריו - חבר הכנסת שלום שמחון.

אלי בן-מנחם: אחריו - חבר הכנסת טלב אלסאנע.

בנימין אלון: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, כשמתחילים דיוני תקציב, הרוב נוהגים להתרכז בסעיפי ההוצאה.

בנימין אלון: זאת דרכה של דמוקרטיה, שהסעיפים האלה בעצם טומנים בחובם סדרי עדיפויות: כמה לביטחון, כמה לחברה, כמה לרווחה, איזה סוג של רווחה.

בנימין אלון: אתה אינך יכול, בסופו של דבר, לחתוך את העוגה לאין סוף פרוסות.

בנימין אלון: הוויכוח הוא נוקב, והוויכוח בסופו של דבר מוכרע, רק שאת מה שעושים במשק-בית צריך לעשות גם במשק הלאומי.

בנימין אלון: במשק-בית, כל פעם שיש דיון על מה עושים, איך מסתדרים עם החוב בבנק, לוקחים את שני הצדדים: האם אפשר להגדיל את מקורות ההכנסה ואיך אפשר לצמצם בהוצאה.

בנימין אלון: אנחנו דנים פה בתקציב, וזה נראה לאזרחים כאילו זה איזה דבר גדול.

בנימין אלון: נכון, זה גדול, זה 264 מיליארד ו-426 מיליון שקל, וזה בלי הוצאה מותנית בהכנסה ובלי ההרשאה, אבל העקרונות שחלים כאן הם כמו העקרונות שחלים על משפחה שמקבלת טלפון מהבנק שיש בעיה ומתכנסת וצריך לדעת מה לעשות.

בנימין אלון: הדיון צריך להיות תמיד על שני הסעיפים: איך אפשר לחסוך בהוצאות – ואי-אפשר שלא לקנות בגדים לילדים ולא לקנות אוכל.

בנימין אלון: אולי אפשר פה לחסוך מעט, אולי אפשר לקבוע סדרי עדיפויות אחרים – אבל גם איך אפשר להגדיל את ההכנסות, איך אפשר גם לקבוע סדרי עדיפויות שונים בהכנסות.

בנימין אלון: אני חושב שבמשפחה רגילה, כשהיא רואה שההכנסות שבאות מהמשכורות, מעמל הכפיים של האב ושל האם, לא מספיקות, היא יכולה להרשות לעצמה פה ושם לפתוח עוד איזה חשבון בנק, עוד איזה גירעון קטן.

בנימין אלון: זה מאוד לא מומלץ.

בנימין אלון: היא יכולה לפתוח עוד איזה גירעון וכמה חשבונות, אבל זה יתפוצץ בסופו של דבר.

בנימין אלון: פה באה תמיד הנפילה הגדולה, הכניסה למערכת של הלוואות ושל גירעונות, שלא לדבר על התלות שנוצרת אחר כך, מעבר לעניין הכלכלי: אם אתה מסתבך והולך לשוק האפור, אם אתה מאבד את הכבוד שלך ולא מתקיים בך מה שאנחנו אומרים בברכת המזון: נא אל תצריכנו - - - לא לידי מתנת בשר ודם ולא לידי הלוואתם; שלא נבוש בעולם הזה ולא ניכלם לעולם הבא.

בנימין אלון: אם אתה אינך מסוגל להחזיק את עצמך, ואתה שוב ושוב חי מהלוואות שאינך מסוגל להחזיר.

בנימין אלון: זה מה שקורה למדינה כשאין לה מוסר של עצמאות כלכלית ומדינית.

בנימין אלון: והמדינה שלנו, למרות כמעט 60 שנות קיומה, למרות המצב הכלכלי האדיר, למרות היותה מדינת רווחה, אף שיש קפיטל של יחידים שנמצאים כאן ועושים הון בכל העולם, היא אינה מתביישת להמשיך ולהצהיר על 25 מיליארד – ואני קורא את זה בעמוד 42 בניתוח הצעת התקציב – שמקורם מסיוע ביטחוני מארצות-הברית, סיוע אזרחי, מלוות כאלה ומלוות כאלה.

בנימין אלון: יש חלק מסוים שלא מפריע לי - הלוואות מחושבות, הסדרי ריבית מחושבים; יש בהם היגיון כלכלי, פריסה מסוימת.

בנימין אלון: אבל מה עושה מדינה כשהיא רוצה להגיע לעצמאות כלכלית, ומה היא עצמאות כלכלית עבור מדינה קטנה כמו שלנו?

בנימין אלון: ידידות של אמת עם ארצות-הברית, ולא רק מצב של תלות בשגריר שיכול לבוא ולהגיד כך וכך תעשו וכך וכך אל תעשו.

בנימין אלון: אז יש בשמאל שאומרים: זה טוב מאוד, מה שהם לוחצים עלינו זה גם מה שאנחנו רוצים.

בנימין אלון: אבל מדינה בריאה לא בונה את עצמה ומגיעה למצב שהיא מראש מקבלת את התלות האמריקנית כחלק בלתי נפרד מן התקציב שלה.

בנימין אלון: בהצעת החוק של ההתנתקות, שזאת הצעה שנייה שמונחת לפתחנו, סעיף 149 קובע שהמקור שיהיה בן 6 מיליארדי ש"ח יחולק לשנתיים.

בנימין אלון: חבר הכנסת אריאל הגיש בג"ץ, שזה מסתיר את האמת, כי הסכומים הם פי-שניים, עם הסכומים הצבאיים.

בנימין אלון: מנין זה יילקח?

בנימין אלון: אומרת הצעת החוק: נוסיף ליעד הגירעון עוד 0.4%.

בנימין אלון: מנין ניקח את הגירעון?

בנימין אלון: מה זה?

בנימין אלון: בדיוק כמו אותה משפחה שתגיד: ניקח עוד הלוואה, נפתח עוד חשבון, ניצור עוד תלות.

בנימין אלון: מנין יילקח הגירעון?

בנימין אלון: עמוד 38 בספר התקציב שלנו: "מקורות למימון הגירעון: הלוואות מחוץ-לארץ - 2.7 מיליארדים, מלוות 8.3 - - -", וזה לא כולל את ה-0.4%, שזה, אמרתי, יתחיל ב-2-3 מיליונים כל שנה, יגדל ל-6, ויהיה בסוף פי-שניים, וזה לא מפורט בספר התקציב שלפנינו, ואין התייחסות למקור שממנו זה יילקח.

בנימין אלון: מה?

בנימין אלון: נבקש שוב כמו שנורר גאה מארצות-הברית: תנו לנו עוד תרומה?

בנימין אלון: שוב ניצור תלות מחושקת כשאנחנו לא בטוחים בהזדהות שבין הדעות?

בנימין אלון: ואני לא נכנס פה כרגע לדעתי.

בנימין אלון: אני מדבר על תפיסת הבריאות של מדינה עצמאית.

בנימין אלון: הרי גם שרון אינו תופס את ההתנתקות החד-צדדית כסעיף בתוכנית בילטרלית של מפת הדרכים, שבה ארצות-הברית והקוורטט האירופי יכתיבו לו.

בנימין אלון: הרי לשרון, לפחות כביכול, יש תפיסה מדינית, שתחייב עצמאות מדינית מול אמריקה בוויכוח על יישום תוכנית ההתנתקות.

בנימין אלון: את תקציב התוכנית הוא מתנה בדוד האמריקני.

בנימין אלון: זכה, אני מקווה, בבחירות האלו הנשיא בוש.

בנימין אלון: בשעות האלה נדע את התוצאה הסופית, שזה דבר גדול מאוד.

בנימין אלון: אוי ואבוי אם היינו רואים שוב את הריקודים בבירות של מדינות ערב, את הטרור האסלאמי הגואה שהיה אומר: אללה אכבר, וברוך השם שגירש את בוש.

בנימין אלון: אז ברוך השם שנשיא ארצות-הברית מראה נחישות לעולם כולו - -

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מה עם הטרור היהודי שלך?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: והטרנספר שלך?

בנימין אלון: - - ומראה נחישות בעיקר כלפי הטרור המוסלמי, הטרור הערבי, שהפך להיות הסכנה הגדולה ביותר, הגלובלית, לאנושות כולה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אתה הסכנה הגדולה ביותר למדינה הזאת.

בנימין אלון: ברוך השם שנשיא ארצות-הברית לארבע השנים הקרובות רואה עין בעין עם ישראל את הסכנה שבטרור האסלאמי ובטרור הערבי.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הטרור היהודי שלך.

בנימין אלון: אבל, אל ישלו את עצמם שוב האנשים באשליות האלו.

בנימין אלון: נשיא ארצות-הברית, בפעם הראשונה וגם בפעם השנייה, נבחר למרות הקול היהודי.

בנימין אלון: הוא לא זקוק לקול היהודי.

בנימין אלון: הוא עושה את זה מתוך ההזדהות שלו כאיש נוצרי שמאמין בתנ"ך.

בנימין אלון: היהודים, גם הפעם, באיוולתם ובטיפשותם, הצביעו ברובם לקרי, כדרכו של מיעוט שמה שקורה לאחיו בישראל מעניין רק 14% ממנו.

בנימין אלון: 14% - זה הסקר - מתעניינים במה שקורה פה ולפי זה קובעים את ההצבעות שלהם.

בנימין אלון: יעשו מה שהם רוצים, הם אזרחי ארצות-הברית.

בנימין אלון: הקדוש-ברוך-הוא, ברוך השם, ממליך מלכים, וארצות-הברית, בהפרש ברור של כמה מיליונים, מעבר לעניין של האלקטורים שעוד ייספרו, אמרה כן לבוש.

בנימין אלון: אולי הוא יסיים את הקדנציה החדשה שלו כשיהיו פה כמה מדינות דמוקרטיות.

בנימין אלון: אולי עירק תהיה דמוקרטית, אולי סוריה תהיה דמוקרטית, אולי יהיו לנו יחסים טובים אתם, אולי - - -

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אולי ישראל תהיה דמוקרטית.

בנימין אלון: אולי הנחישות של בוש תראה לעולם המוסלמי - - -

אלי בן-מנחם: חבר הכנסת דהאמשה, ישראל היא מדינה דמוקרטית, מדינה לדוגמה לכל אלה שסובבים אותנו.

אורי אריאל: היושב-ראש, הוא יושב פה, בתוך בית-הנבחרים, ויורק - אני לא רוצה להגיד דברים אחרים - פנימה.

בנימין אלון: אולי באמת - - -

עבד-אלמאלכ דהאמשה: - - -

אורי אריאל: - - -

אלי בן-מנחם: חבר הכנסת בני אלון.

בנימין אלון: אני עומד לסיים.

אורי אריאל: - - -

אלי בן-מנחם: חבר הכנסת אורי אריאל.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: - - -

אלי בן-מנחם: חבר הכנסת דהאמשה.

אלי בן-מנחם: חבר הכנסת דהאמשה.

בנימין אלון: חבר הכנסת דהאמשה, אני אינני מתכוון לפגוע בך אישית, חלילה, אבל תיטיב לעשות כשיח', כאדם שמתמצא באסלאם, אם תלמד את בני עמך קצת מה זה באמת להיות בני-אדם.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: - - -

בנימין אלון: אני אסיים, אדוני היושב-ראש.

בנימין אלון: אני חושב שמי שחושב בארץ שבוש זקוק לישראל חלשה, זקוק לישראל תלותית, טועה לחלוטין.

בנימין אלון: הנשיא האמריקני רוצה לראות מדינה עצמאית, מדינה חזקה, מדינה שתהיה בעלת ברית, כשהגשר בינינו לבין העם האמריקני הוא התנ"ך, אלו ערכי הדמוקרטיה המשותפים, ולא גשר שנבנה על שנור ועל תלות שיוצרים כלכלה מנופחת פה, ויוצרים שוב אותו דבר שבו אסיים, את מה שאומר היחיד בברכת המזון ואת מה שהאומה צריכה לומר בקול רם יותר: ונא אל תצריכנו לא לידי מתנת בשר ודם ולא לידי הלוואתם; שלא נבוש בעולם הזה ולא ניכלם לעולם הבא.

בנימין אלון: אני מקווה שיקומו מנהיגים ישראלים ויבנו מדיניות ישראלית, שבה כשהם אומרים מה התקציב למדיניות, הם לא יגידו: גירעון; ומה המקור לגירעון - הלוואה מארצות-הברית.

בנימין אלון: ולמה הלוואה מארצות-הברית?

בנימין אלון: כדי להיות יותר תלוי ובסוף לאבד את יכולת העצמאות המדינית, באופן שיזיק לכולנו - לשמאל, לימין ולמדינת ישראל כולה.

בנימין אלון: תודה, אדוני היושב-ראש.

אלי בן-מנחם: תודה, חבר הכנסת בנימין אלון.

אלי בן-מנחם: חבר הכנסת שלום שמחון, בבקשה.

אלי בן-מנחם: לרשותך חמש דקות.

אלי בן-מנחם: אחר כך -חבר הכנסת טלב אלסאנע.

שלום שמחון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, קודם כול, אני רוצה להודות לאדוני היושב-ראש על שאפשר לי לדבר.

שלום שמחון: חבר הכנסת אלון, אני ממש מתפלא על החלק התקציבי שעליו דיברת, לא על החלקים האחרים.

שלום שמחון: היית שר בממשלה, בין היתר גם יחד אתי.

שלום שמחון: ראית איך מתקבלות ההחלטות.

שלום שמחון: ראית בעבור מה הצבעת.

שלום שמחון: גם אתה, וגם אני, לעתים כמו עדר שמובל לטבח.

שלום שמחון: בתקופה שלך כשר התיירות, עם כל הרצון הטוב שלך לקדם את התיירות, היתה שחיקה גדולה מאוד.

שלום שמחון: אתה מפריע לי, אדוני השר לביטחון פנים והתיירות.

בנימין אלון: הוא יענה לך.

שלום שמחון: לא, מה יש לו לענות לי?

בנימין אלון: אני ניסיתי להביא כסף - - -

שלום שמחון: עד שהוא כבר תפס כמה כותרות בעיתונים בנושא תיירות, העבירו אותו למשרד אחר.

שלום שמחון: לא נתנו לו מספיק לנשום.

בנימין אלון: - - -

שלום שמחון: אני יכול להגיד לך, אדוני חבר הכנסת בני אלון, שר התיירות לשעבר - שאני בטוח שעשית מאמצים גדולים, ואני יודע את זה, כמי שעוסק בעניין הזה - שלמשל, בתיירות הכפרית, שגם אתה מעריך מאוד וגם השר הנוכחי, גדעון עזרא, מעריך מאוד, הממשלה לא עשתה כמעט דבר בשנים האחרונות.

שלום שמחון: כמעט דבר.

שלום שמחון: כל היוזמה - כל היוזמה - של תיירות הפנים בגליל ובמקומות אחרים היא יוזמה פרטית.

שלום שמחון: היא בכלל לא יוזמה של הממשלה.

שלום שמחון: אתה יכול לגלות לי מה התקציב, שאני אדע?

שלום שמחון: אתה יכול להגיד לי מה מקבל אדם שרוצה להשקיע בבניית צימרים בגליל?

גדעון עזרא: מימון של 20%.

שלום שמחון: איזה מימון?

שלום שמחון: איזה 20%?

גדעון עזרא: - - -

שלום שמחון: כמה?

גדעון עזרא: 20% מענק.

שלום שמחון: אני אשמח לקבל את רשימת - - -

גדעון עזרא: השנה אין - - -

שלום שמחון: יפה.

שלום שמחון: אז קודם כול, השנה אין.

שלום שמחון: אבל אולי יהיה, גם אתה אומר, למה?

גדעון עזרא: - - -

שלום שמחון: אבל אמרתי: לא בעזרת הממשלה.

שלום שמחון: שים לב מה אמרתי: הכול ביוזמה פרטית, מהכסף של האנשים.

שלום שמחון: אותם 20% שאתה מדבר עליהם לא היו ב-2004.

שלום שמחון: אתה אומר: אולי הם יהיו ב-2005.

שלום שמחון: אני בטוח שגם ב-2005 הם לא יהיו.

שלום שמחון: למה אני אומר את מה שאני אומר?

שלום שמחון: כי לעתים מזומנות, כל אחד מאתנו יושב בממשלה ונדמה לו שעושים את הדברים הכי טובים.

שלום שמחון: אבל ללא ספק, התקציב שמונח כאן לפנינו, למרות העובדה שכרגע לא נמצא לו רוב - לא משום שאנשים תומכים או לא תומכים בתקציב; בגלל העובדה שהשיקולים הם שיקולים אחרים לחלוטין.

שלום שמחון: כולם יודעים, גם מי שנמצא בצד הזה, וגם מי שנמצא בצד הזה, שהתקציב הוא תקציב רע.

שלום שמחון: הוא תקציב שלא נותן תשובה למגזר הערבי שיושב פה, שלמרות הביקורות שלכם האחד מול השני, הוא לא נוגע לעניין עצמו.

שלום שמחון: הממשלה לא משקיעה במגזר הערבי, נקודה.

שלום שמחון: הממשלה לא משקיעה בהתחייבויות שלה כלפי המגזר הערבי, זאת עובדה.

שלום שמחון: חבר הכנסת דהאמשה היה אתי בסיור של ועדת הכלכלה של הכנסת באזור הגליל, בנושא של שיכון, בנושא של תעסוקה, בנושא של תעשייה, בנושא של מינהל מקרקעי ישראל.

אורי אריאל: כמה חסר?

אורי אריאל: 6 מיליונים?

שלום שמחון: מיליארדים אתה מתכוון.

אורי אריאל: 6 מיליארדים תעביר מההתנתקות.

שלום שמחון: להעביר לצד ההוא.

שלום שמחון: הבנתי.

שלום שמחון: הבנתי את הראש.

שלום שמחון: חבר הכנסת אריאל, אתה לא אוהב את העניין של המגזר הערבי?

אורי אריאל: אני אומר לך: 6 מיליארדים.

אורי אריאל: אני נותן לך מקור של 6 מיליארדים.

אלי בן-מנחם: חבר הכנסת שלום שמחון, אל תתייחס לכל אחד.

אלי בן-מנחם: נשארו לך עוד שתי דקות.

שלום שמחון: אני לא רוצה להתייחס, אני רוצה להגיד רק את העובדות.

שלום שמחון: דיברנו על המגזר הערבי, חבר הכנסת אריאל.

שלום שמחון: בחינוך מדברים על דוח-דברת.

שלום שמחון: יש שקל אחד בתקציב לדוח-דברת שמונח בקופסה לפנינו?

שלום שמחון: שקל אחד?

שלום שמחון: את 6 המיליארדים נעביר לשם, לפי מה שאתה אומר.

אורי אריאל: שניים למגזר הערבי, אחד לדברת, שניים לכבישים, אחד לרכבת.

שלום שמחון: העיקר לא התנתקות.

אורי אריאל: לא תהיה התנתקות.

אורי אריאל: אתה לא מבין את זה?

שלום שמחון: התקציב שמונח כאן לפנינו הוא תקציב גרוע, חבר הכנסת אלון, לא משנה באיזה צד אנחנו נמצאים, בקואליציה או באופוזיציה.

שלום שמחון: זאת עובדה.

שלום שמחון: ממשלת ישראל בשנים האחרונות לא מסוגלת לבנות תקציב שיש בו סדרי עדיפויות שהם ברמה הלאומית של כל אחד מאתנו.

שלום שמחון: הממשלה הזאת נכשלה במדיניות התקציבית שלה.

בשבוע הבא תצביע בעדו.

שלום שמחון: אם אני אצביע, זה בלית ברירה, חבר הכנסת הנדל, ואני אומר את זה ביושר.

שלום שמחון: נכון לרגע זה נמצא פה חבר הכנסת פרץ, והוא יגיד לך שתמכתי בהתנגדות לתקציב היום.

שלום שמחון: אם אני אתמוך בו, חבר הכנסת הנדל, זה רק בתנאי שיהיה תאריך לבחירות הכלליות לכנסת.

שלום שמחון: גם אתה תאהב את זה, לא?

שלום שמחון: גם אתה תאהב שתמורת תמיכה בתקציב יחליטו שבאחד מן החודשים - מאי, יוני, יולי, אוגוסט הקרובים יהיו בחירות כלליות לכנסת.

על חודש מאי אני חותם, וגם אני אצביע בעד התקציב כאן.

שלום שמחון: אז אפשר להגיע להסכמה חוצת מפלגות - -

אלי בן-מנחם: חבר הכנסת הנדל, זו לא עמדת מפלגת העבודה, זו עמדתו של חבר הכנסת שמחון.

שלום שמחון: - - שתקום פה ממשלה חדשה, שתהיה ממשלה אחרת, שמסוגלת לבנות תקציב שיש בו סדרי עדיפויות שנוגעים לאוכלוסייה שחיה במדינת ישראל.

שלום שמחון: לצערי, את הממשלה הזאת לא רק שזה לא מעניין, כי היא לא יושבת פה, וגם כאשר היא ישבה, היא לא שלטה בנתונים, שלא לדבר על חברי הכנסת.

שלום שמחון: על כן, אני חושב, אדוני היושב-ראש, שצריך להצביע נגד התקציב הזה, שלא נוגע לא לאוכלוסיות החלשות, לא למערכת החינוך שנכשלה, לא למגזר הערבי, לא למשפחות החד-הוריות, לא לשום אוכלוסייה כמעט.

שלום שמחון: מילא הוא לא נוגע לאוכלוסיות החלשות, הוא גם לא עושה שום דבר כדי להניע צמיחה במשק הישראלי, הוא לא עושה דבר כדי שיקומו כאן מקומות עבודה, שיתפתחו פה מקומות תעסוקה שייתנו תשובה אמיתית למשק הישראלי.

שלום שמחון: אין בתקציב הנוכחי – אגב, אני אומר את זה לביבי כבר השנה השנייה – שום תוכנית שמחוללת צמיחה במשק.

שלום שמחון: אותו לא מעניין דבר, לא מעניין אותו לייצר מקומות עבודה.

שלום שמחון: בכל פעם הוא מבין שהוא לא מצליח לקבל את ההחלטות האמיתיות כדי לבנות תקציב אמיתי, ולכן כל מה שמעניין אותו כרגע זה ליצור קואליציה זמנית להעברת התקציב, לא כדי לשרת את המשק.

שלום שמחון: תודה.

אלי בן-מנחם: תודה לחבר הכנסת שלום שמחון.

אלי בן-מנחם: חבר הכנסת טלב אלסאנע, בבקשה.

אלי בן-מנחם: לרשותך עשר דקות.

טלב אלסאנע: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני רוצה לציין, שאנחנו רגילים לנדיבות מבחינת המפלגות כשהן לא בשלטון.

טלב אלסאנע: שמעתי את דבריו של חבר הכנסת שלום שמחון.

טלב אלסאנע: הוא מדבר מצוין בנוגע למגזר הערבי, אבל הייתי רוצה לראות את הדאגה הזאת כשהוא היה בממשלה, כשהוא היה שר החקלאות, ולא כשאנחנו באופוזיציה ואנחנו נזכרים במגזר הערבי ומדברים על צרותיו ובעיותיו האמיתיות, וכשמגיעים לשלטון אנחנו מתעלמים ממנו ושוכחים אותו.

טלב אלסאנע: אני רוצה לציין שההטיה הזאת קיימת והיא תולדה של מדיניות ממשלות ישראל, אם מפלגת העבודה, אם הליכוד אם ממשלות האיחוד של שתיהן ביחד.

טלב אלסאנע: מצב האוכלוסייה הערבית הוא כמצבו של האדם שרצה להגיע למלך, ופעם אחת אמרו לו: המלך רכב; פעם - המלך שכב.

טלב אלסאנע: אז הוא אמר: או רכב או שכב, אוי לו לאדם שנולד בלי כוכב.

טלב אלסאנע: כשאנחנו באים לדרוש את מלוא השוויון, אומרים: תשמעו, 50 שנה – אי-אפשר לסגור את זה.

טלב אלסאנע: הפערים שנוצרו במרוצת 50 שנה, אי-אפשר לסגור אותם בשנה אחת.

טלב אלסאנע: שכנעתם אותנו שאי-אפשר לסגור את זה בשנה אחת, אבל להתחיל.

טלב אלסאנע: אפשר להתחיל מהשנה?

טלב אלסאנע: אפשר להתחיל בעוד שנה או שהפער הזה צריך להצטבר ולגדול משנה לשנה?

טלב אלסאנע: לכן עמדה בפנינו השאלה, אני וחברי, חבר הכנסת דהאמשה, נציגי סיעת רע"ם בכנסת, או לפטור את הממשלה מאחריותה, להגיד לה: תעשו מה שאתם רוצים, אנחנו לא מוכנים לפנות ולא מוכנים להעמיד אתכם בפני האחריות האזרחית שלכם ולתבוע את חובת

טלב אלסאנע: כם למלא אחר ההחלטות שלכם, או שנפנה בדרישות של הציבור הערבי, המעוגנות בסוגיית השוויון, שלגביהן יש המלצות של ועדה ממלכתית, שממשלת ישראל הקימה, והממשלה הזאת אימצה את ההחלטות וההמלצות שלה, ועדת-אור.

טלב אלסאנע: מה גם שלא פעם ראש הממשלה משתבח שהוא יושב-ראש ועדת שרים אחת בתוך הממשלה, והוועדה הזאת חשובה ללבו וקרובה ללבו, וזו הוועדה לענייני המגזר – לא המגזר הערבי – לעניין המגזר הלא-יהודי.

טלב אלסאנע: יש במדינת ישראל יהודים ולא-יהודים, ואין דבר אחר.

טלב אלסאנע: אין ערבים, אין כלום.

טלב אלסאנע: ההגדרה היא או יהודי או לא-יהודי.

טלב אלסאנע: לכן, במסגרת אחריותו כיושב-ראש ועדת השרים לעניין האוכלוסייה הערבית, אמרנו שאולי יהיה שינוי, ולכן פנינו בדרישה, כי זה תקציב המדינה הראשון שמונח על שולחן הכנסת לאחר פרסום המלצות ועדת-אור ולאחר אישורן על-ידי הממשלה, ורצינו לראות איפה הממשלה מיישמת את ההמלצות האלה במסגרת תקציב המדינה, איפה הממשלה מיישמת את ההחלטות שלה לגבי סגירת פערים והקצאת תקציבים לפיתוח המגזר הערבי, אם החלטת הממשלה להקצאת תקציב בהיקף של 4 מיליארדי שקלים - אמרו שזה יהיה במשך ארבע שנים, משנת 2001 ועד 2004, ואחר כך אמרו שרוצים להאריך לשנת 2006, אבל בינתיים אין יישום - ואם יישום החלטת הממשלה לתקצוב פיתוח תשתית ביישובים הבדואיים בנגב, בסכום של 1.7 מיליארד במשך ארבע שנים.

טלב אלסאנע: העלינו כמה דרישות שלדעתי הן אינן הטבות, אינן פריווילגיות, אלא חלק מזכותו של הציבור הערבי וחלק מחובתה של הממשלה, שאמורה לייצג את כלל אזרחיה, ולכן היא מחויבת להם בתור אזרחיה - להגשים את השוויון.

טלב אלסאנע: ולכן ראינו שחובתנו כשליחי הציבור הערבי גם להעלות את הדרישות האלה ולא לפטור את הממשלה מאחריותה, ולא לשבת בחיבוק ידיים, כי אנחנו לא בצד בסוגיה הזאת, ולא ולהסתפק רק בנאומים נגד התקציב, שהוא תקציב רע בכל מובן המלה.

טלב אלסאנע: לכן בישיבות שהיו לנו עם מנכ"ל משרד ראש הממשלה העלינו שורה של דרישות ותביעות: בתחום החינוך, כבוד השר לביטחון פנים ושר התיירות, כידוע לך, בעידן החדש העולם כובש את היקום ומגיע לירח ומדברים על הכול, ואנחנו במגזר הערבי מדברים על שולחן וכיסא לתלמיד.

טלב אלסאנע: יש מחסור של 1,500 כיתות לימוד במגזר הערבי.

טלב אלסאנע: בתקציב המונח לפנינו יש 200 כיתות לימוד ב-2005.

טלב אלסאנע: הדרישה שלנו היא שיהיו 340 כיתות לימוד ב-2005.

טלב אלסאנע: התקציב הזה הוא בהיקף של 170 מיליון שקל.

טלב אלסאנע: זה לא לכיסו של אף אחד.

טלב אלסאנע: זה למען הילדים שלנו, למען ילדים של אזרחי מדינת ישראל, שלא רוצים שיגדלו ותהיה נשירה ולאחר מכן אבטלה, אלא יקבלו את החינוך במסגרת חוק חינוך חובה.

טלב אלסאנע: במסגרת הבעיות של הרשויות המקומיות שסובלות ממשבר רציני, העלינו את הצורך לבטל את הקיצוץ במענקי האיזון.

טלב אלסאנע: לא ביקשנו תוספת או הטבות.

טלב אלסאנע: בשנה שעברה משרד האוצר קיצץ בצורה דרסטית את מענקי האיזון בשיעור של 50% - מ-800 מיליון שקל ל-400 מיליון שקל.

טלב אלסאנע: אנחנו דורשים להחזיר את מענקי האיזון למה שהיה קודם לכן, היינו, ל-800 מיליון שקל.

טלב אלסאנע: הדבר הנוסף שהעלינו הוא הצורך גם לדאוג לפיתוח אזורי תעשייה ותעסוקה בקרב הציבור הערבי על מנת להתמודד עם האבטלה והעוני.

טלב אלסאנע: אבטלה ועוני אינם גזירה משמים, וזה לא מקרי שהציבור הערבי תופס מקום ראשון באבטלה ובעוני - כל היישובים שהם במקום הראשון הם בדרך כלל יישובים בדואיים בנגב ואחר כך יישובים ערביים - אלא זו תוצאה של מדיניות מכוונת שמפלה ויוצרת את מדיניות התלות של היישוב הערבי.

טלב אלסאנע: לכן, אנחנו תבענו הקצאת תקציבים לפיתוח אזורי תעשייה ותעסוקה בהתאם להמלצות הוועדה שהוקמה על-ידי משרד הרווחה לגבי השאלה איך לפתח תעסוקה, ועל-פי ההמלצות הסכום שמדובר בו הוא בסדר-גודל של 230 מיליון שקל.

טלב אלסאנע: אני לא משלה את עצמי שהממשלה תלך ותיענה לתביעות סיעת רע"ם, אבל עצם העובדה שאנחנו עומדים על זה גם במסגרת הדיון, כך שהממשלה תתייחס לתביעות הצודקות האלה, ואם לא תהיה היענות לתביעות אנחנו נמשיך במאבק, על מנת שנקבל את חלקנו בתקציב משרדי הממשלה.

טלב אלסאנע: היקף תקציב המדינה המונח בפנינו הוא 260 מיליארד שקל, והאוכלוסייה הערבית מהווה בערך 20%.

אורי אריאל: כמה?

אורי אריאל: כמה אחוז מהאוכלוסייה?

טלב אלסאנע: האוכלוסייה הערבית מהווה 20% מסך כל האוכלוסייה במדינה.

טלב אלסאנע: אבל אתם בינתיים לא חזרתם לגור במדינה.

טלב אלסאנע: מחשבים אתכם כאזרחים תושבי רצועת-עזה.

אורי אריאל: בדיוק.

טלב אלסאנע: כשתחזרו, אתם תיכללו בסטטיסטיקה של אזרחי מדינת ישראל, אלא אם תסכימו לקבל את האזרחות הפלסטינית ואת המרות ואת החוק והשלטון הפלסטיניים ותישארו שם אזרחים נאמנים.

טלב אלסאנע: אני רוצה לציין שהאחוז שמיועד לנו בתקציב איננו עומד ביחס לאחוז שלנו בקרב האוכלוסייה.

טלב אלסאנע: כשאנחנו מדברים על תקציב הפיתוח - תקציב הפיתוח לציבור הערבי איננו עולה על 2% מסך כל תקציב הפיתוח של המדינה.

טלב אלסאנע: מה גם שאנחנו רואים את התשתית של היישובים הערביים.

טלב אלסאנע: לכן, יהיה צורך בהעדפה מתקנת.

טלב אלסאנע: אבל מה שאנחנו רואים בינתיים זה קיצוצים דרסטיים שאינם מבחינים בין אלה הסובלים יותר לבין אלה הסובלים פחות.

טלב אלסאנע: לכן, המדיניות הזאת רק מעמיקה את הפערים החברתיים.

טלב אלסאנע: רבותי, במסגרת המדיניות הכלכלית, שהביטוי שלה הוא תקציב המדינה, יש חשיבות רבה להעמדת רווחת האזרח ורווחת התושבים בראש מעייניה של המדינה.

טלב אלסאנע: לא יכול להיות שהשיקול האחד והיחיד לחלוקת תקציב המדינה הוא שיקול פוליטי.

טלב אלסאנע: ממשיכים עם הטבות להתנחלויות.

טלב אלסאנע: שמעתי את שר האוצר ואת שרת החינוך מדברים על משאל עם שעלותו חצי מיליארד שקל.

טלב אלסאנע: כשמקצצים, שרת החינוך מסכימה לקיצוץ, שהוא הקיצוץ ה-15 במסגרת תקציב משרד החינוך.

טלב אלסאנע: מצד אחד, מקצצים בתקציב משרד החינוך, ועל זה היא לא נלחמת, והיא דורשת שיהיה משאל עם שעלותו היא חצי מיליארד שקל.

טלב אלסאנע: אתם יודעים כמה כיתות ניתן לבנות בחצי מיליארד שקל?

טלב אלסאנע: לכמה משפחות עניות אפשר לעזור לעלות מעל לקו העוני, קו חוסר הבושה?

טלב אלסאנע: לכן, השיקול הזה הוא שיקול פוליטי ולא שיקול ענייני.

טלב אלסאנע: אנחנו באים בדרישות צודקות על מנת להגשים את השאיפה שמבחינה אזרחית מדינת ישראל תהיה מדינה לכל אזרחיה, שתתייחס באופן שוויוני, מבחינה אזרחית, וגם שחלוקת התקציב תהיה חלוקה צודקת, על מנת להציב את הצדק החברתי במקום שגם הוא יהיה חלק מנדבכי המדינה.

טלב אלסאנע: אי-אפשר לדבר על שוויון - אי-אפשר לדבר על דמוקרטיה ללא שוויון.

אלי בן-מנחם: חבר הכנסת אלסאנע, אתה מסיים?

טלב אלסאנע: לכן, אדוני היושב-ראש, עמדתנו היא נגד תקציב המדינה.

טלב אלסאנע: אנחנו נצביע נגד תקציב המדינה, אלא אם כן הממשלה תיענה לתביעות שלנו בצורה מספקת.

טלב אלסאנע: בינתיים, קיבלנו היענות חלקית.

טלב אלסאנע: כשמדובר בכיתות הלימוד, יש נכונות להיענות באופן חלקי.

טלב אלסאנע: כך גם לגבי אזורי תעשייה.

טלב אלסאנע: אבל, לדעתי, זה איננו מספק אותנו, ולכן לא חל שום שינוי בעמדתנו העקרונית, שהיא הצבעה נגד התקציב, שאין בו שום בשורה, לא לעניים, לא לחלשים, לא לערבים ולא לשכונות העוני.

טלב אלסאנע: כל עוד לא יחול שינוי, אין סיבה שהעמדה שלנו תשתנה.

טלב אלסאנע: תודה רבה.

אלי בן-מנחם: תודה לחבר הכנסת טלב אלסאנע.

אלי בן-מנחם: השר לביטחון הפנים, חבר הכנסת גדעון עזרא, בבקשה.

אלי בן-מנחם: אחריו - חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

גדעון עזרא: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בתחילת דברי, אני מבקש לגעת במגזר הערבי.

גדעון עזרא: אני מוכרח להגיד, שכאשר הגעתי למשרד התיירות ראיתי שמשרד התיירות הקצה בדיוק את החלק שמוטל עליו בתקציב התיירות לטובת המגזר הערבי.

גדעון עזרא: אני מוכרח להגיד שגם בתקציב 2005 כבר הקצינו את החלק שאנחנו מחויבים למגזר הערבי.

גדעון עזרא: עשינו זאת ב-100% של התקציב, ואני מקווה שגם שאר המשרדים יעשו אותו דבר.

גדעון עזרא: יש לי רק קצת טענות, לא רק לרשויות ערביות אלא גם לחלק מהרשויות היהודיות, שכאשר אתה מקים פרויקט תיירותי כזה או אחר, לא מספיק להקימו אלא אתה צריך גם לתחזק אותו.

גדעון עזרא: אם הפרויקט לא מתוחזק כהלכה, כאילו לא עשית דבר.

גדעון עזרא: לצערי, יש דוגמאות גם במגזר הערבי וגם במגזר היהודי לכך שהפרויקטים לא מתוחזקים כהלכה.

גדעון עזרא: הנושא השני הוא ביטחון הפנים.

גדעון עזרא: גם המשרד לביטחון הפנים קיבל תקציב לצורך השקעה במגזר הערבי, והמשרד השקיע רבות בהקמת גופים במגזר הערבי, אותם שוטרים קהילתיים ביישובים השונים.

גדעון עזרא: השנה התבקשנו לקצץ בתקציב המשרד, והקיצוץ נפל גם בנושא השיטור הקהילתי.

גדעון עזרא: בנושא השיטור בקרב הציבור הערבי אנחנו עומדים לערוך שיחה נוספת עם האוצר לפני הקריאה השנייה והקריאה השלישית.

גדעון עזרא: בנושאים אחרים, אני מוכרח להגיד שתי הערות לגבי משרד התיירות - ואני הצבעתי בעד התקציב, ואני חבר בממשלה וגם מחויב לתקציב.

גדעון עזרא: דבר ראשון הוא, שהממשלה חייבת להבין שהתיירות היא תעשייה, וכאשר אין מחצבים למדינה ואין הכנסות במטבע חוץ למדינה, מעבר להכנסות שיש מתעשייה, חובתנו להשקיע בתיירות גם בשיווק וגם בפיתוח של אתרים פה בישראל.

גדעון עזרא: נדמה לי שאנחנו לא קיבלנו את התקציבים הראויים.

גדעון עזרא: אינני מתכוון לקבל את התקציבים מאוכלוסיית הזקנים, מאוכלוסיית החד-הוריות או הילדים.

גדעון עזרא: כוונתי היא לקבל חלק מהתקציב שהושקע בתשתיות תחבורה, למשל.

גדעון עזרא: נדמה לי ש-100,000 תיירים מספקים 2,000 מקומות עבודה, ומיליון תיירים מכניסים מיליארד דולר למדינת ישראל.

גדעון עזרא: לדעתי, חשוב מאוד שהממשלה תמשיך ותשקיע בתיירות.

גדעון עזרא: הדבר הנוסף שאני רוצה להעיר עליו הוא בנושא תקציב המשטרה.

גדעון עזרא: האוצר ידע, ועשה היטב, וביוזמתו, בתמיכתו ובהמלצתו הוקמו שני גופים במשטרה: האחד - משטרת ההגירה של העובדים הזרים, והשני - היחידה הכלכלית.

גדעון עזרא: כולן היו במימון האוצר, והאוצר מימן כהלכה את שני הגופים הללו.

גדעון עזרא: אבל מה שלא מומן ויש הורדות בתקציב, אם בעבודה השוטפת של המשטרה, אם בטיפול בנוער ואם בטיפול בנושא הסמים ובטיפול בפשיעה - כאן המשטרה נמצאת במדרון אחורי, ואנו חייבים להגיע לראש ההר ולהיות מסוגלים להילחם בפשיעה בכל מקום ומקום.

גדעון עזרא: יש מולנו גופים ביטחוניים נוספים, והם צה"ל והשב"כ.

גדעון עזרא: הגופים הללו מקבלים את התקצוב הראוי ועושים את כל מה שהם יכולים, אבל כאן אנחנו נמצאים בחלון הראווה של האזרח ונוגעים באיכות החיים של האזרח, ואיננו יכולים שלא לטפל בנושאים כאלה ואחרים.

גדעון עזרא: אני רוצה לדבר על שני מקומות: ירושלים – בנושא ירושלים חייב להיות איגום משאבים של כל משרדי הממשלה, לפעולה משותפת למען פיתוחה של העיר הזאת, ולא שכל משרד ומשרד ישקיע בה.

גדעון עזרא: חשוב מאוד הפיתוח של העיר בכל אתר ואתר, ואני מאוד מקווה שמשרד ראש הממשלה, עם הוועדה לענייני ירושלים, יאגמו את התקציבים.

גדעון עזרא: המקום השני הוא אילת.

גדעון עזרא: בתחרות שלה עם היישובים האחרים, אם בסיני ואם בירדן, אנחנו חייבים לדאוג שאילת תמשיך להיות עיר תיירות ואוכלוסייתה תרצה להישאר בה ותוכל להתפרנס בכבוד בה.

גדעון עזרא: אני מאוד מקווה, וכך אמרתי גם בישיבת הממשלה, ושר האוצר הבטיח לדון במניעת הביטול של הפטור ממע"מ באילת.

גדעון עזרא: אני מאוד מקווה שהדבר ייעשה.

גדעון עזרא: לבסוף, אני פונה לחברי חברי הכנסת לתמוך בתקציב המדינה בקריאה הראשונה, לתמוך בחוק פינוי-פיצוי, על מנת להוליך את המדינה קדימה.

גדעון עזרא: תודה.

אלי בן-מנחם: תודה לשר גדעון עזרא.

אלי בן-מנחם: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, בבקשה.

אלי בן-מנחם: אחריו - חבר הכנסת עמיר פרץ.

אלי בן-מנחם: חבר הכנסת זחאלקה, לרשותך עשר דקות.

ג'מאל זחאלקה: כבוד היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, התנגדותנו לתקציב באה משני מקורות.

ג'מאל זחאלקה: הראשון, התנגדותנו למדיניות ארוכת הטווח של שר האוצר הנוכחי ושל הממשלה הזאת וגם לפרטי הפרטים של התקציב עצמו.

ג'מאל זחאלקה: למרות הטון הפייסני של נתניהו - לא כשהוא התחיל את משרתו כשר האוצר, אז הוא דיבר הרבה יותר תקיף - אתמול הוא היה פייסני, ואסור לטעות.

ג'מאל זחאלקה: המגמה שהוא מוביל היא ברורה מאוד, והיא חיקוי והעתקה של מדיניות מרגרט תאצ'ר ודומיה, מדיניות שבסופו של דבר המטרה שלה להרוס את מדינת הרווחה וליצור מצב שרק חזקים יכולים ליהנות מחיים נורמליים ולהשאיר את החלשים לנפשם.

ג'מאל זחאלקה: לפי המדיניות הזאת, המדינה מסירה את אחריותה מהשירותים הסוציאליים, מענייני החינוך והבריאות, והיא לוקחת לעצמה את תוכנית המפקח.

ג'מאל זחאלקה: אני רוצה להביא דוגמה אחת, שאולי תבהיר: יש החלטה לעשות פיילוט ולהעביר את טיפות-החלב ב-20 יישובים לקופות-החולים.

ג'מאל זחאלקה: הכוונה היא לחסל את טיפות-החלב, את שירות הרפואה המונעת, ולהעביר את כולו לקופות-החולים.

ג'מאל זחאלקה: מה שמעניין בתוכנית הזאת - ושמענו הבוקר את הדברים של מנכ"ל משרד הבריאות, שאינו מתלהב ממנה, אני חייב להגיד - הוא השיקול שעומד מאחוריה.

ג'מאל זחאלקה: הנימוק לא פחות חשוב.

ג'מאל זחאלקה: הנימוק אומר, שהמדינה לא צריכה לתת שירותי בריאות.

ג'מאל זחאלקה: המדינה צריכה לפקח.

ג'מאל זחאלקה: גופים ציבוריים ופרטיים – תהיה הפרטה ככל האפשר של שירותי הבריאות והמדינה תפקח על העניין הזה.

ג'מאל זחאלקה: לפי אותו היגיון, אם משרד הבריאות אינו נותן שירותי בריאות, גם משרד החינוך לא ייתן שירותי חינוך, וגם משרד הרווחה לא ייתן שירותי רווחה, ובכל משרד תהיה הפרטה מלאה.

ג'מאל זחאלקה: בשלב הראשון, בשביל שהעניין הזה יתקבל - הרי אנחנו למודי ניסיון - אומרים לנו שהמצב לא ישתנה בדיוק, האגרה תישאר אותה אגרה וכו'.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו יודעים ששנה לאחר מכן יבואו וישנו את האגרה, ואנשים יתחילו לשלם על כל שירות ועל כל זריקה ועל כל חיסון, ונגיע למצב שבו השירות, שניתן בצורה סבירה ואפילו טובה עד היום, ילך ויידרדר עד לפגיעה אנושה בבריאות הציבור, וצריך לזכור שמדובר בילדים.

ג'מאל זחאלקה: זו רק דוגמה אחת שמבהירה את המדיניות הכלכלית של ביבי נתניהו.

ג'מאל זחאלקה: התקציב שמונח לפנינו הוא תקציב שלא רק שאינו מצמצם את הפערים, הוא אפילו לא מצמצם את העלייה המתמדת במדד האי-שוויון בארץ.

ג'מאל זחאלקה: כלומר, הוא אפילו לא ממתן את העלייה.

ג'מאל זחאלקה: לפי התקציב הזה, מדד האי-שוויון דוהר קדימה.

ג'מאל זחאלקה: ישראל היום היא במקום הראשון בעולם, ולפי התוכניות של נתניהו היא תפתח פער ביחס לשאר העולם בעניין מדדי האי-שוויון.

ג'מאל זחאלקה: זה תקציב של עוני, זה תקציב של אפליה.

ג'מאל זחאלקה: אין בו בשורה לחלשים ואין בו בשורה לאוכלוסייה הערבית המופלית במשך 56 שנים וזקוקה לתקצוב של סגירת פערים, ובעיקר בעניין התשתיות.

ג'מאל זחאלקה: אחד הממצאים שהתפאר בהם שר האוצר אתמול הוא העלייה באחוז המועסקים.

ג'מאל זחאלקה: כבוד היושב-ראש, יש לי שני סימני שאלה: ראשית, טוב מאוד שאחוז המועסקים עולה.

ג'מאל זחאלקה: לפי האוצר ולפי החומר שניתן לנו, יש עלייה, ושיעור המועסקים עומד על ממוצע של 55.2%, וזו עלייה של 0.5%.

ג'מאל זחאלקה: שתי שאלות: השאלה הראשונה היא, האם זו תנודה?

ג'מאל זחאלקה: אני חושב שזו תנודה ולא מגמה.

ג'מאל זחאלקה: למה?

ג'מאל זחאלקה: כי כל מי שרואה את אחוזי המועסקים במשק לאורך 20 השנה האחרונות, רואה שיש תנודות מעלה ומטה כל הזמן.

ג'מאל זחאלקה: 0.5% לא מעיד בשום פנים ואופן על שינוי מגמה של העלאת שיעור המועסקים במשק, ושר האוצר עשה כאן חגיגה מוקדמת בעניין הזה.

ג'מאל זחאלקה: צריך לחכות ולראות אם זו לא תנודה ובשנה הבאה נראה ירידה.

ג'מאל זחאלקה: השאלה השנייה: איפה והיכן היתה העלייה בשיעור המועסקים.

ג'מאל זחאלקה: האם באוכלוסיות החלשות?

ג'מאל זחאלקה: האם במקומות שיש בהם שיעור העסקה נמוך?

ג'מאל זחאלקה: אני אומר שלא.

ג'מאל זחאלקה: יכול להיות שזה בתעשיית ההיי-טק ובכל מיני מקומות כאלה.

ג'מאל זחאלקה: אבל, מי שרוצה באמת לטפל בעניין אחוז המועסקים במשק ולהעלות אותו, כפי שהאוצר רוצה, ומדברים כל הזמן על העניין הזה - אני חושב שזו שאלה מהותית, אחד הדברים החשובים ביותר.

ג'מאל זחאלקה: רוצים להגיע לרמה של 67%, לרמה האירופית, והיום זה עומד על 55%.

ג'מאל זחאלקה: איך אפשר לעשות את זה?

ג'מאל זחאלקה: אני רוצה לחזור, אמרתי את זה כמה פעמים, ואני אחזור עוד פעם: הדרך היחידה לעשות את זה - לטפל בכיסים שיש בהם אחוז מועסקים נמוך.

ג'מאל זחאלקה: אחוז המועסקים בסקטור הערבי הוא כדלקמן: גברים ערבים מועסקים ב-1% יותר מאשר מועסקים יהודים.

ג'מאל זחאלקה: הפער הגדול הוא בין הנשים - 48% מועסקות יהודיות לעומת 23% מועסקות ערביות.

אלי בן-מנחם: למה?

ג'מאל זחאלקה: למה?

ג'מאל זחאלקה: אני תיכף אסביר ואתן את הפתרון.

ג'מאל זחאלקה: אבל אני רוצה להגיד: מי שרוצה באמת להעלות במשך תקופה סבירה את אחוז המועסקים במשק, ומי שמדבר על משק מודרני של רמות מועסקים של בין 77% ל-80%, צריך לטפל בכיס הזה, לתת תעסוקה לנשים האלה.

ג'מאל זחאלקה: ואז אפשר בזמן סביר להקפיץ את שיעור המועסקות מ-23% אפילו ל-50%.

ג'מאל זחאלקה: תאמינו לי, זה יותר קל מאשר להעלות את שיעור המועסקים ברמת-אביב, או להעלות ל-72% במקומות ששיעור המועסקים הוא 70%.

ג'מאל זחאלקה: למה?

ג'מאל זחאלקה: כי הפער גדול, ולהגיע לרמה של 50% זה לא בשמים.

ג'מאל זחאלקה: הבעיה במדיניות האוצר היא, שיש כאן יעדים כלכליים ואין יעדים חברתיים.

ג'מאל זחאלקה: אני רוצה להגיד שמדינות רבות בעולם, לרבות כל מדינות האיחוד האירופי, מאמצות את היעדים החברתיים, לפי החלטת ועידת מדריד בשנת 2000 בנושא התעסוקה.

ג'מאל זחאלקה: יש כאן יעדים כלכליים: גירעון - 3%, אינפלציה - כך וכך, ריבית - כך וכך, ומשאירים את העניין החברתי שיסתדר לפי היעדים הכלכליים.

ג'מאל זחאלקה: צריך לקבוע יעדים חברתיים מאזנים.

ג'מאל זחאלקה: צריך לקבוע רף לאבטלה, שהאבטלה לא תעלה של 6%, למשל.

ג'מאל זחאלקה: צריך לקבוע יעד של העלאת אחוז המועסקים, ולפעול לשם כך, ולא רק להפריח ססמאות.

ג'מאל זחאלקה: אני חושב, אדוני היושב-ראש, שבעניין שאני העליתי, הפתרון הוא ליצור מקומות תעסוקה קרוב למקומות המגורים, בפריפריה ובמיוחד ביישובים הערביים.

ג'מאל זחאלקה: אז נשים תבואנה לעבוד.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו יודעים שהיו מפעלי טקסטיל, אפילו, והיו מפעלי פלסטיק ומפעלים אחרים ביישובים הערביים, ונשים עבדו.

ג'מאל זחאלקה: סגרו את המפעלים והן הפכו למובטלות.

ג'מאל זחאלקה: אפשר להקים מפעלי היי-טק לא רק ביישובים היהודיים, גם ביישובים הערביים, ואנשים ונשים יבואו לעבוד, וככה אפשר לצמצם את האבטלה.

אלי בן-מנחם: תשתדל לסיים, בבקשה.

ג'מאל זחאלקה: ככה אפשר לצמצם את האבטלה, ככה אפשר להעלות את אחוז המועסקים במשק.

ג'מאל זחאלקה: כבוד היושב-ראש, הממשלה קיבלה סיכום של דרישות הסקטור הערבי מטעם הוועד הארצי לרשויות המקומיות הערביות.

ג'מאל זחאלקה: ראש הממשלה הסכים, עקרונית, שהתוכנית לפיתוח המגזר הערבי תימשך בשנתיים הבאות.

ג'מאל זחאלקה: את זה אנחנו לא רואים בתקציב.

ג'מאל זחאלקה: לפי החישוב - - -

אלי בן-מנחם: חבר הכנסת זחאלקה, ביקשתי משפט לסיום.

אלי בן-מנחם: אני גם רוצה שחבר הכנסת ברכה ידבר, כי הוא גם צריך ללכת לאכול.

אלי בן-מנחם: תתחשב בחברים שלך.

אלי בן-מנחם: בבקשה, משפט לסיום.

אלי בן-מנחם: גם ככה לא תשכנע אף אחד, כולם כבר משוכנעים.

ג'מאל זחאלקה: המשפט לסיום הוא, שיש פער של יותר ממיליארד שקל בהחלטות ממשלה שלא יושמו.

ג'מאל זחאלקה: את הפער הזה צריך לסגור בשנים הבאות, בשנה הבאה, ב-2005 וב-2006, על-ידי תוספת מחוץ לתקציב השוטף לפיתוח המגזר הערבי - תוספת של 600 מיליון שקל כל שנה.

ג'מאל זחאלקה: תודה רבה.

ג'מאל זחאלקה: יש לנו גם דרישות אחרות, וחברי יעלו אותן.

ג'מאל זחאלקה: תודה רבה.

אלי בן-מנחם: תודה לחבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

אלי בן-מנחם: חבר הכנסת , בבקשה.

אלי בן-מנחם: ואחריו - חבר הכנסת עמיר פרץ.

אלי בן-מנחם: פשוט הם התחלפו ביניהם.

אלי בן-מנחם: אחריהם - חבר הכנסת אייכלר.

אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, ראשית אני רוצה להודות לחבר הכנסת עמיר פרץ, שנתן לי את התור שלו.

ישראל אייכלר: כבודו צם עכשיו?

כן.

בתשע דקות לחמש הארוחה המפסקת, אז יש לי זמן, אני יכול להשלים את דברי.

לפני כארבע שנים, אדוני היושב-ראש, אדוני שר הרווחה, פרסם משרד הרווחה הבריטי מסמך שמפרט רשימת מדדים המכילה יותר מ-40 סעיפים להגדרת מיהו עני, מהו עוני.

לא מזמן חבר הכנסת כחלון דיבר על הצעת חוק של קיום בכבוד, שבה דיברו על הבטחת הלחם ודברים כאלה.

על-פי אותו מסמך של משרד הרווחה הבריטי, עני הוא מי שלא יכול לתת לילדיו חינוך הולם, מי שלא יכול להיחלץ ממעגל האבטלה, מי שלא יכול לספק בריאות שתבטיח איכות חיים טובה לו ולמשפחתו, מי שאין לו דיור במחיר המתאים להכנסתו ומי שיש אצלו סימן שאלה על הנושא של הביטחון הסוציאלי.

זה, בגדול.

אנחנו רחוקים מאוד מההגדרות האלה גם במדדי העוני שאנחנו מדברים עליהם, ולמרבה הצער, בתקופת הממשלה הזאת, שהתחילה לתפקד בפברואר 2001 – שתי הממשלות של שרון - העוני הולך ומעמיק, מחריף.

הולך ומעמיק.

מעמד הביניים בעצם הולך ונמחק.

הולכת ומתהווה חברה שיש בה משהו לא נורמלי, משהו לא טבעי.

חברה קפיטליסטית, שמנוהלת על-פי "מיטב המסורת" הקפיטליסטית הדורסנית.

אבל גם בקפיטליזם משאירים מרווח מחיה למעמד ביניים.

לכן לא פלא שמספר העניים גדל, מספר העשירים אינו קטן - או כמות העושר אינה קטנה.

ההרחבה ברצועת העניים היא בעצם על-ידי היעלמותו של מעמד הביניים.

לכן לא פלא שלפי סקרים בין-לאומיים, אדוני היושב-ראש, ההבדל בין העושר לבין העוני במדינת ישראל הוא הגבוה בעולם.

ובמדינה קטנה, של 6 מיליוני תושבים, כאשר אני מסתכל על רשימת עשרת המיליארדרים, עשרת העשירים במדינת ישראל - אני לא רוצה, כמובן, לקרוא שמות, אבל השמות אצלי - כשמתחילים בראשון, העשיר ביותר - 15.5 מיליארד שקל, והפחות עשיר בעשרה – 6.75 מיליארדים.

כל אחד יכול לעשות פעולה אריתמטית פשוטה ולהגיע למסקנה איך מתחלק ההון במדינת ישראל.

בעצם, כשמדברים על התקציבים החברתיים אומרים לנו, מאיפה נביא?

אין.

אין לנו, מאיפה נביא?

יש ויש.

ואני אגיד מאיפה מביאים.

מובן שלא בסמכותי להגיש הצעת תקציב אלטרנטיבית מעל בימת הכנסת, אבל הכתובת היא על הקיר, כמו שאומרים.

אין מיסוי אמיתי על ההון, לרבות בבורסה.

אף שחוקק חוק של מיסוי בבורסה, עדיין אנחנו רחוקים מאוד ממיסוי אמיתי.

ודווקא כשלקחו, כשהממשלה השתלטה, הממשלה, שמייצגת את הקפיטליזם הישראלי, הלכה והשתלטה על קרנות הפנסיה של האזרחים הקטנים, שזה החיסכון של כל החיים, ולקחה את הכסף וגלגלה אותו בבורסה.

עכשיו מספר לנו נתניהו שיש פריחה בבורסה.

איך פריחה?

ממחזור כלכלי אמיתי?

גאלב מג'אדלה: בריחה, לא פריחה.

גאלב מג'אדלה: הוא התכוון לבריחה.

גאלב מג'אדלה: ולכן, כשבאים ומדברים על כך שהבורסה משגשגת, היא משגשגת בכסף שלנו, של האנשים העניים המרודים, האנשים שחסכו כל חייהם כדי שבערוב ימיהם ימצאו משהו להישען עליו.

גאלב מג'אדלה: אני יכול גם להגיד מאיפה כל הכסף שהולך לטמיון.

גאלב מג'אדלה: לפני כמה ימים דיברנו על פינוי-פיצוי - - -

יוסף יצחק פריצקי: בינוי.

פינוי-פיצוי, אתי אתה לא משחק בעניין הזה.

יוסף יצחק פריצקי: תחשוב שזה בינוי.

זה פינוי-פיצוי, שהמדינה שילמה על בניית המפעל הקולוניאליסטי הזה, ועכשיו האזרחים משלמים על פירוקו, משלמים על זה פעמיים.

כל ההשקעות האלה שיורדות לטמיון עכשיו בגדה המערבית, שעוד יבוא יום ויפנו אותם, גם אותם יפנו.

ואז מה שמשלמים היום, ומזרימים את כל הכסף הזה על חשבון העניים, על חשבון השכבות החלשות, על חשבון עיירות הפיתוח, אותם אנשים, אותם מגזרים חברתיים, צריכים לממן את ההיפך, את הפירוק שיבוא אחר כך.

אדוני היושב-ראש, רק להסתכל על שיפוי המעסיקים מאז 1984, ואז רואים שקרוב ל-100 מיליארד שקל השקיעה הממשלה בשיפוי מעסיקים ב-20 השנים האחרונות.

למה צריך שיפוי מעסיקים?

הרי ממילא זה לא מעודד תעסוקה.

שר האוצר אומר שיש עלייה במספר המועסקים במשק.

חבל שחבר הכנסת ג'מאל זחאלקה לא כאן כדי לשמוע את הדברים, כי לדעתי הוא לא נתן את התשובה הכוללת.

שר האוצר קיבל את משרד האוצר בפברואר 2003.

שיעור האבטלה היה 10.5%.

האבטלה הגיעה לשיאה בימי נתניהו, בדצמבר, שזה היה 10.9%, עכשיו אנחנו עומדים על 10.7%, 10.8%.

ביג דיל.

אומר שר האוצר, שיש כל שבוע תוספת של 1,700 משרות.

למי הוא מוכר את הסחורה הזאת?

אילנה כהן: לפי הקצב הזה אין מובטלים.

תקשיבי, חברת הכנסת אילנה כהן, הרי זה לא מדביק את הגידול הטבעי.

מדינה צריכה לייצר מקומות עבודה כי יש גידול טבעי.

אבל מעבר לזה, היווצרות מקומות תעסוקה באה בעקבות סילוקם של העובדים הזרים.

וכשיגמרו עם העובדים הזרים, אילו סיפורים יספר לנו נתניהו?

זה אגדות.

עמיר פרץ: אתה לא יודע את מי הוא מתכנן לסלק?

את מי?

עמיר פרץ: נו, תחשוב.

את הערבים?

נו, באמת.

לכן, אדוני היושב-ראש, אלה סיפורים מצוצים מהאצבע.

הרווחה: הייתי בטוח שאתה מתכוון להסתדרות.

עמיר פרץ: אותנו, אם היה יכול, היה מסלק מזמן.

אלי בן-מנחם: חברת הכנסת אילנה כהן וחבר הכנסת עמיר פרץ, אתם לא מאפשרים לחבר הכנסת ברכה להגיע לסיום.

אלי בן-מנחם: התבקשתי לעמוד בזמנים.

בסדר.

שר האוצר מדבר על צמיחה.

אז נכון, לעומת השנה הקודמת, של אחוז צמיחה שלילי, עכשיו יש אחוז חיובי, אבל לאן הכסף הלך?

אם יש אחוז צמיחה חיובי, זה אמור לבוא לידי ביטוי בירידה במספר העניים, למשל, בחיזוק מעמדו של מעמד הביניים.

אבל לא, יש צמיחה, אבל היא הולכת לכיסים מאוד מסוימים, שתופחים מכסף, הרבה כסף.

מדברים על תוספת לתקציב החינוך, אדוני היושב-ראש.

נכון, יש תוספת לתקציב החינוך, אבל היא תוספת מותנית.

במה היא מותנית?

בפיטורי מורים.

התוספת מיועדת אך ורק למימון פיצויים למורים שייזרקו ממערכת החינוך.

הוא בא ואומר שיש תוספת תקציב לחינוך.

איזו תוספת ואיזה נעליים?

סליחה על הביטוי.

זו תוספת שבאה רק כדי לממן עוד מצוקה ועוד אנשים שייזרקו למעגל העוני והאבטלה.

אלי בן-מנחם: חבר הכנסת ברכה - - -

אני מסיים, אדוני היושב-ראש.

זו כלכלה שהיום היא מתמחה בייצוא של עבריינות ובייבוא של נערות ליווי וסמים.

אלה שני הדברים היחידים שאפשר להצביע עליהם בבירור כעל דברים מאפיינים.

תסתכל על התקציב, כל החוברות האלה שעומדות על השולחן שלנו, תחפש אם יש טיפול בנושא של תאונות דרכים, אם יש טיפול בהתרחבות צריכת הסמים, אם יש טיפול אמיתי בהומלסים, באנשים חסרי הבית, באנשים המובטלים.

אין שום מענה, והאוכלוסייה הערבית היא שמשלמת את המחיר הכבד ביותר בכל העניין הזה.

גם הרשויות המקומיות עומדות על סף של התפרקות ושל התמוטטות.

היום באו אלי ראשי הרשויות הערביות והביאו מסמך, מסמך שבא לדבר לא על תוספות תקציביות מפליגות, אלא על ניסיון צנוע לתרגם את החלטות הממשלה בנוגע לפיתוח המגזר הערבי לשפת המספרים.

שם, לא רק שלא מתרגמים אותם נכון, אלא אפילו מגיעים למסקנה של סך הכול של 400 מיליון שקלים, שזה פחות ממה שהיה בשנים הקודמות; לא רק שאין עלייה.

מעבר לזה, אנחנו מדברים על רשויות שנותנות סל שירותים בשיעור של 60% מסל השירותים שקיים ברחוב היהודי.

אדוני היושב-ראש, אני חושב שהאוכלוסייה הערבית לא צריכה נדבות, ולא צריכה לדפוק על השער ולשבת ליד הדלת כדי לקבץ נדבות.

יש פה מקום לקיים את יסוד השוויון.

אני יודע שזה לא קורה ביום אחד ולא בלילה אחד.

מדובר על כך שלפחות הנושא של אזורי עדיפות, קביעת אזורי עדיפות, יהיה על-פי מפתח סוציו-אקונומי.

לא דורשים את הירח ולא את השמים.

חברה שממוצע ההכנסה בה הוא שני-שלישים מהממוצע הכללי, ש-50% מהעניים בה הם ערבים, 60% מהילדים הערבים הם עניים, סל השירותים המוניציפליים של האזרח הערבי הוא 60% מהסל הכללי - אני חושב שאלה דברים שזועקים לשמים.

התקציב הזה אינו עונה על אף אחת מהמצוקות האלה, לא על המצוקות של המגזרים השונים ולא על המצוקות של הכלכלה הישראלית ושל החברה הישראלית, ולכן הוא אינו ראוי לתמיכה בשום ואופן.

תודה רבה.

תודה.

רבותי חברי הכנסת ונציגי הסיעות, אנחנו צריכים בשעה 17:00 להתחיל להתארגן, ויש לנו רבע שעה.

כמובן שכולכם תוכלו לדבר.

אילנה כהן: יש הצבעה על התקציב היום?

שאלתך שאלה טובה, כפי שכל שאלותייך הן טובות.

נתבקשתי על-ידי הממשלה להודיע, שתשובה והצבעה על החוק הנדון כרגע תימסר במועד מאוחר יותר.

אנחנו נצביע היום, בתום הדיון על התקציב, על חוק פינוי ופיצוי, שאת הדיון בנושא שלו סיימנו אתמול.

עמיר פרץ: יכול להיות שהממשלה תשכח מה אמרנו.

מל פולישוק-בלוך: אין סיכוי שנשכח את מה שאתה אומר.

אני מאוד מצטער, נתתי רשות לחבר הכנסת מג'אדלה, ואתם לא מכבדים את העובדה שהוא ברשות שאלה.

נסים זאב: הוא אחרון הדוברים?

הוא לא אחרון הדוברים.

אחריו ידברו חברי הכנסת ישראל אייכלר, אפי איתם, , אלי ישי, יוסף לפיד, חיים רמון ו, ואז נלך להצבעה.

אני אשאל את הממשלה בשעה 17:10, האם היא מבקשת שכל הדוברים האחרים יהיו אלה שידברו לפני ההצבעה, ואזכור שחבר הכנסת פרץ ביקש שאם יהיה דבר כזה הוא יוכל להוסיף כמה מלים.

עמיר פרץ: אני מודה לך, אדוני היושב-ראש.

גאלב מג'אדלה: אדוני היושב-ראש, אנחנו בארוחה מפסקת מ-17:30 עד 17:45.

חבר הכנסת מג'אדלה, הארוחה המפסקת היא לא בהתאם לסיעות הבית, אלא בהתאם לדין האסלאם.

אנחנו סיכמנו עם האיש שהוא המוציא ומביא ביני לבין האסלאם בעניין זה, חבר הכנסת דהאמשה, שלא תתקיימנה הצבעות בין 16:30 ל-17:20.

אני לא יכול להיות אפילו רב, אז אני יכול להיות אדם שיפסוק הלכה באסלאם?

גאלב מג'אדלה: זה מה שכתבת, שלא יהיו הצבעות בין 16:45 ל-17:45.

נאמר שלא יהיו הצבעות עד 17:20, חבר הכנסת מג'אדלה.

אני מבטיח לך נאמנה.

גאלב מג'אדלה: תודה רבה לאדוני.

אני קודם כול מודה לאדוני, שהוא הסכים שאנחנו נכבד את עקרונות האסלאם ואת מנהגיה ואת המסורת שלה, וכך יהיה.

בבקשה.

עמיר פרץ: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני לא יודע למה דווקא כשאני עליתי נשמעה ההודעה הדרמטית הזאת.

חיים רמון: איזו הודעה?

עמיר פרץ: אל תשאל, חיים רמון.

עמיר פרץ: היושב-ראש הודיע עכשיו, עם חזרתו לדוכן, שתשובה והצבעה מטעם הממשלה יתקיימו במועד מאוחר שלא נקבע, יכול להיות בעוד שבועיים.

יכול להיות בכל זמן שאפשר.

חיים רמון: זו בשורה טובה מאוד.

חיים רמון: עכשיו אני מבין למה יושב-ראש ההסתדרות מרוצה.

עמיר פרץ: יכול להיות שהממשלה מתכוונת לתמוך בעמדותי, אז למה שאני אבקר אותה?

חבר הכנסת פרץ, נציג הממשלה, חבר הכנסת , שומע בקשב רב את דבריך, וייתכן שישכנע את הממשלה.

הוא נמצא פה כנציגה.

הרווחה: אני אשאל את חיים רמון מתי להצביע.

חיים רמון: החלוקה שאתה ליד שולחן הממשלה וחבר הכנסת איתם שם נראית לי מאוד.

חיים רמון: אל תלך בדרכו.

עמיר פרץ: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני אומר את דברי ואתייחס לתקציב כפי שהונח וכפי שהוצג על-ידי שר האוצר.

עמיר פרץ: האמת, היה קשה מאוד לשבת אתמול ולראות את שר האוצר זחוח לחלוטין, מלא אופטימיות, מדבר על המדינה באופן כזה שכל מי שהיה כאן שאל את עצמו אם מדובר במדינה שהוא מכיר.

עמיר פרץ: אבל שר האוצר אתמול הגדיל לעשות.

עמיר פרץ: אילו חיפשתי כינוי לנאומו של שר האוצר אתמול, שהרי כל נאום אצלו מאופיין במשהו – אתמול שר האוצר נאם לנו את נאום המערות.

עמיר פרץ: שמת לב, חבר הכנסת חיים רמון?

חיים רמון: נאום המערות?

עמיר פרץ: כן, לא שמת לב מה הוא אמר?

חבר הכנסת פרץ, אני מקווה שאני לא מפריע לך ולחבר הכנסת רמון.

עמיר פרץ: ודאי שלא.

עמיר פרץ: אני אפילו אצטט אותו.

עמיר פרץ: הוא אומר כך: אם הכלכלה היתה סכום אפס, היינו עדיין גרים במערות ורבים מי מקבל את החלק הזה של המערה לעומת החלק שנותר.

עמיר פרץ: אבל אנחנו לא גרים במערות, אנחנו גרים בבתים, משתמשים בחשמל, נוסעים במכוניות, טסים במטוסים, משתמשים במחשבים.

עמיר פרץ: כאשר הקשבתי לשר האוצר ניסיתי לזכור, אולי ב-2002 לא היו מכוניות, לא היו מחשבים, לא היו מטוסים, כיוון ששר האוצר שלנו מומחה בלשכתב את ההיסטוריה וליצור לוחות זמנים לפי הנוח לו בלבד.

עמיר פרץ: אבל הרי אנחנו כאן, ואנחנו נזכיר לשר האוצר.

עמיר פרץ: אדוני היושב-ראש, שר האוצר מתפאר בהרבה מאוד נוצות לא-לו.

עמיר פרץ: אחת הנוצות שייכות לך, וגם את זה הוא מנסה לקחת.

עמיר פרץ: הרי שר האוצר מדבר על רפורמות, כמה הוא מדבר על הרפורמה ב"בזק".

עמיר פרץ: הרי אם יש מישהו מהיושבים בינינו שיש לו חלק נכבד ברפורמה ב"בזק", זה היושב-ראש, שהיה שר התקשורת.

עמיר פרץ: גם הוא היה שותף להחלטות על השינויים.

אבל לא הצלחתי למנות מינויים פוליטיים.

חיים רמון: באמת שערורייה.

עמיר פרץ: שר האוצר שלנו אומר לאזרחי ישראל: שימו לב, פתחנו טרמינל חדש, שיהיה דלת הכניסה של מדינת ישראל בשנות האלפיים.

עמיר פרץ: אתם יודעים מתי הוחלט להקים את הטרמינל?

עמיר פרץ: ההחלטה על הקמת הטרמינל היתה ב-1994, בממשלתו של יצחק רבין, שהכריז על זה כעל פרויקט לאומי.

עמיר פרץ: אז יצחק רבין ידע, שאם הטרמינל יקום בשנות האלפיים הוא גם יקבל את מיליוני האנשים שיגיעו בעקבות תהליך השלום.

עמיר פרץ: אבל הגיע בנימין נתניהו, שהיה ראש הממשלה ב-1996, ולא רק שלא קידם את הטרמינל, הוא גם עצר את השלום.

עמיר פרץ: כי הדברים משתלבים זה בזה.

חבר הכנסת פרץ, יש לי הרגשה שאתה מאוד אוהב את בנימין נתניהו.

עמיר פרץ: מת עליו.

עמיר פרץ: אני מבין שגם אתה מתחיל ליהנות מזה בזמן האחרון.

אני אוהב אותו.

עמיר פרץ: עד לפני חודשיים, שלושה חודשים, ראיתי אותך מגונן עליו בשצף קצף; עכשיו אני רואה שאתה לאט לאט מתחיל להסכים אתי.

עמיר פרץ: שר האוצר מדבר על הרכבת.

עמיר פרץ: אני רוצה לספר לכם על הרכבת, כי הגיע הזמן שפעם אחת ולתמיד נפסיק עם החלוקה הזאת, שיש כאלה שמנסים להצטייר כרפורמטורים ולנסות להדביק תווית על האחרים, כאילו הם שייכים לעולם אחר.

עמיר פרץ: אתם יודעים שהרכבת כבר היתה בעבר חברה ממשלתית, אבל באה הממשלה והחליטה שהיא הופכת אותה ליחידת סמך ברשות הנמלים והרכבות.

עמיר פרץ: באו אלינו ואמרו לנו: אם תסכימו לתת את הרכבת לרשות הנמלים, ברשות הנמלים יש המון כסף, ואז מה יקרה?

עמיר פרץ: רשות הנמלים תשקיע ברכבות, והעובד בדימונה יקום ב-07:00, וב-08:00 הוא כבר יהיה בתל-אביב ויהיה לו מקום עבודה והרכבות ירוצו מצד לצד.

עמיר פרץ: והנה, חלפו כמה שנים, ובאה הממשלה ואומרת: מה הרכבת עושה שם, ברשות הנמלים?

עמיר פרץ: מה יש לה לחפש שם?

עמיר פרץ: ובאים ואומרים: חייבים להפריד את הרכבת מרשות הנמלים.

עמיר פרץ: שאלתי למה, ואמרו לי: אם נפריד את הרכבת מרשות הנמלים, אז הממשלה תשקיע ישירות, ואז תהיה רכבת בדימונה והיא תהיה מהירה, והעובד בדימונה יקום ב-07:00, וב-08:00 הוא כבר יהיה בתל-אביב בעבודה.

עמיר פרץ: שומו שמים.

עמיר פרץ: עם כל הכבוד לכל המשמיצים, לכל המלעיזים, הגיע הזמן שנאמר דברי אמת.

עמיר פרץ: המדינה הזאת קמה, ולפני שהכריזו על מדיניות קפיטליסטית כל כך קיצונית, כבר הקימו את המדינה הזאת, סללו בה כבישים, הקימו אוניברסיטאות.

עמיר פרץ: כל דור המחשבים של היום, כל אותם תלמידים שנמצאים ברחבי העולם, לא נוצרו בתקופה הזאת.

עמיר פרץ: הם קיבלו את חינוכם ואת השכלתם שנים רבות קודם.

עמיר פרץ: לכן הגיע הזמן, שכאשר מישהו מדבר על פיתוח - קצת צניעות לא תזיק לאף אחד.

חיים רמון: חבר הכנסת פרץ, ההשקעות בתשתית השנה ירדו.

עמיר פרץ: לא רק בתשתית, גם במחקר ופיתוח.

חבר הכנסת פרץ, אדוני ביקש לדבר גם בטרם ההצבעה, כדי שהממשלה לא תשכח מה שאמרת.

עד עכשיו אדוני דיבר חמש דקות, ויש לו עוד חמש דקות נוספות לפעם הבאה.

אני לא אפסיק אותו באמצע.

אדוני יסיים את הפרק הזה, חבר הכנסת אייכלר יעלה, ואדוני יוכל אחר כך, לפני ההצבעה, לדבר פעם נוספת.

אותו דבר לגבי חיים רמון, אם ירצה, ידבר חמש דקות היום, חמש דקות אחר כך.

כל מי שרוצה, יקבל לפני ההצבעה פה היום.

חיים רמון: אני מסכים.

עמיר פרץ: אני אחפש משפט טוב לסיום: אתמול שמענו כאן שר אוצר שמשתעשע.

עמיר פרץ: איך אמר לנו שר האוצר?

עמיר פרץ: הרי כששר האוצר רוצה לבלבל את כולם, הוא מוכרח לקחת איזו מלה, כדי לתת לה את הנופך של החוכמה, ואז הוא מוסיף מלה לועזית, איזו מלה באנגלית, שתפתיע ותבלבל את כולם.

עמיר פרץ: איך אמר לנו שר האוצר?

עמיר פרץ: תיזהרו, רוצים להחזיר אותנו למדיניות של – איך הוא גלגל לשון, הסתכל על כולנו ואמר – זאת מדיניות של distribution economy.

עמיר פרץ: מה זה בדיוק?

עמיר פרץ: מדיניות חלוקה.

עמיר פרץ: אני רוצה לומר לך, אדוני שר האוצר, שאין כאן במליאה חבר כנסת אחד שלא הבין מה אתה אומר.

עמיר פרץ: רק מה הבעיה?

עמיר פרץ: מתחת לגלגולי הלשון שלך, כשמביטים בך המובטלים בישראל ואומרים לעצמם: האם אחרי המלים היפות שמציג לנו שר האוצר יש סיכוי שיהיו לנו גם מקומות עבודה?

עמיר פרץ: לצערי הרב, אדוני שר האוצר – ואני מקבל את הצעתו של היושב-ראש, שמסכים לתת לי חמש דקות בסיבוב הבא, ואני אומר משפט אחד לסיום: שמעתי ש-80 בעלי הון וראשי המשק מודאגים מאוד מהתפטרותו של בנימין נתניהו.

עמיר פרץ: נכון – כי ביבי טוב לעשירים.

עמיר פרץ: אבל לצד אותם 80 בעלי הון שמודאגים מהתפטרותו של בנימין נתניהו, יש 800,000 עניים שמחכים לרגע הזה, כי זהו הרגע שבו יחזור להם הברק לעיניים, תחזור להם התקווה והם יחזרו להאמין במדינת ישראל.

תודה רבה לחבר הכנסת פרץ.

חבר הכנסת הודיע לי שהוא מבקש לדבר לפני נעילת הדיון ותחילת ההצבעה בישיבה שתיקבע לכך.

חבר הכנסת אייכלר, האם אדוני רוצה לדבר היום, או בפעם הבאה?

ישראל אייכלר: בפעם הבאה.

בבקשה.

חבר הכנסת אפי איתם – בבקשה, אדוני; שהרי אדוני בוודאי מכוון את דבריו גם להצבעה הבאה וגם להצבעה היום.

אז עד אשר אנחנו מתכנסים כאן - - -

יעקב ליצמן: אדוני היושב-ראש, האם נקבעה הישיבה למחר?

לא.

יעקב ליצמן: לא תהיה.

לא אמרתי שלא תהיה – לא נקבעה.

יעקב ליצמן: נסיים לפני שבת?

אני לא יכול להתחייב, אבל לא נקבעה ישיבה.

אם נתחיל, ודאי נסיים – אבל לא אמרתי שנתחיל.

ישראל אייכלר: ביום שישי - - -

במוצאי-שבת - - -

בבקשה, אדוני.

אפי איתם: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כאשר ממשלה מביאה שני חוקים, שתי החלטות – זו המכונה הצבעת התקציב, וזו המכונה חוק פינוי-פיצוי – ברור לגמרי שהיא עושה מעשה נכלולי.

אפי איתם: שהרי ברור שהמכונה חוק פינוי-פיצוי הוא סעיף בתקציב המדינה; סעיף כבד בהוצאותיה של המדינה לשנה הבאה, ומה מצאה לה הממשלה לעשות כך, להביא את שני הדברים הללו כאילו הם שתי ישויות, שני נושאים שדורשים הצבעה נפרדת?

אפי איתם: כשרואים נכלוליות שקופה כזאת, יש צורך לבחון מייד במה דברים אמורים.

אפי איתם: נדמה לי שהעניין קשור לסיפור ידוע על אחד מגדולי ישראל, רבי יונתן אייבשיץ, שהיה לו ויכוח עם מומר אחד, שטען שהאדם והחיה הם בסך הכול אותו דבר, זה רק עניין של אילוף.

אפי איתם: התווכחו והחליטו לבחון את העניין בכינוס גדול.

אפי איתם: למועד הנקוב התכנסו המוני בני-אדם באולם העיר.

אפי איתם: אותו מומר הביא חתול שהיה נעול במגפיים, והחתול הזה הפליא לעשות כמעשה בני-אדם; סירק את שפמו, ספר בקול רם, קד קידות, הגיש תה, ואפילו ידע לקשור את העניבה שלו בכוחות עצמו.

אפי איתם: לרגע היה נדמה שמוכרע הוויכוח ואכן מותר האדם מן הבהמה – מן החתול, מן החיה – הוא האילוף בלבד.

אפי איתם: ואז עלה רבי יונתן אייבשיץ על הבמה, שלף קופסה קטנה מכיסו, פתח אותה, ומן הקופסה קפץ עכבר.

אפי איתם: החתול קרע את העניבה, זרק את הכוסות, וביללת חתולים מסמרת שיער זינק על העכבר האומלל, טרף אותו קבל עם ועדה ובכך נגמר הוויכוח.

אפי איתם: החתול הזה הוא היום הבית הזה, והעכבר הוא חוק פינוי-פיצוי.

אפי איתם: פתאום, כל אלו שרוממות האלמנות, היתומים והעניים בפיהם, הלב הרחום והרגיש למקופחים – פתאום כשריח הפינוי, כשריח ושיכרון הגירוש עולה באפכם, אתם משליכים אחרי גווכם את המקור התקציבי, את הכסף שהיה צריך להיות המבחן לאמיתות הרגישות החברתית והאנושית שלכם.

אפי איתם: פתאום מתברר שלא אלמנות, לא יתומים ולא זקנים – הכול ראוי להיות מושלך; גם האמת, גם הסדר, גם הצדק, גם האופן שבו מגישים לעם ישראל, באופן שקוף וישר, את הוצאות המדינה והתקציב, ואתם תהיו מוכנים להצביע בעד גירושם של אחינו, של תושבים, מביתם, להשקיע בכך מיליארדים, לקרוא לכך פינוי-פיצוי, להפריד את זה מחוק התקציב, לגזול את הכסף הזה מכל אותן מטרות שרוממותן בפיכם, ובלבד שיראו יהודים נעקרים מאדמתם, ובלבד שיראו קהילות שלמות חרבות.

אפי איתם: אני רוצה לומר לכם שבקירות הלב אין אבחנות.

אפי איתם: כשהלב אטום לזעקתם של אחים, לתחינתם שלא יינתקו ולא ייעקרו מבתיהם ומעל אדמתם; כשלב הזה אטום, הוא אטום לכול.

אפי איתם: כשהחמלה איננה קיימת כאן, היא איננה קיימת בשום מקום, והיא כולה הופכת מס שפתיים, היא כולה הופכת מעשה להטים חסר ערך.

אפי איתם: אבל אולי גרוע מכך.

אפי איתם: נדמה לי שכשפרטי התקציב – ואפשר להתווכח עליהם, ואפשר לעסוק באיזונים ובדגשים, וזה לגיטימי – אבל כאשר נתח כל כך גדול מן התקציב הולך לממן עקירתם של יהודים, אולי כפי שעמיר פרץ הזכיר את ה-distribution economy, הייתי אומר אולי שהתקציב הזה ראוי להיות מכונה "טרנספר אקונומי" – טרנספר אקונומי של יהודים.

אפי איתם: מיליארדי שקלים – נדמה לי שאין סעיף בודד אחד, מלבד תקציב הביטחון, שהוא גדול כל כך כמו כלכלת העקירה והגירוש שהתקציב הזה מנסה להסתיר בהפרדה המלאכותית שבין שתי ההצבעות.

יעקב ליצמן: - - -

אפי איתם: תזכרו את הדבר הזה: היום מוגש תקציב של אידיאולוגיה לא קפיטליסטית, לא סוציאליסטית – טרנספר אקונומי.

אפי איתם: זה מה שאתה מביא, ראש הממשלה; זה מה שאתה מביא, שר האוצר.

אפי איתם: בהישענות על הרפלקס המכוער, הפבלובי הזה, שבו מוכנים כל כך הרבה אנשים רחומים לעקור את היהודים הללו, ולפתות אותם לעזוב את מפעל חייהם; בעיוות הזה שיש בלבבות של חלק מאנשי הבית הזה, אתה חושב להעביר את תקציב המדינה - לזקנים, לחולים וליתומים לחוד, ואת תקציב המדינה אטום הלב - לעקור יהודים מבתיהם.

אפי איתם: אומרים ושואלים, מאין יבוא הכסף, ואז אומרים: נגדיל את הגירעון.

אפי איתם: וכי הגדלת הגירעון איננה חלק מהמחשבה הפסולה של טרנספר אקונומי?

אפי איתם: בשביל מה מגדילים את הגירעון?

אפי איתם: האם משק גירעוני הולך וגדל הוא משק שחוזר ומטפל בתחלואי החברה?

אפי איתם: שמעתי עוד רעיון נבזי יותר מן הרעיון הזה: אנחנו נפנה אל לבבות היהודים בעולם ונבקש תרומות.

אפי איתם: לא רק שאנחנו נסתבך בעוול הזה, בפשע המוסרי הזה, אלא נכרוך לתוכו את הלבבות התמימים, הציוניים, שהיו מוכנים לפתוח יד וכיס כדי לבנות את מדינת ישראל, ונסבך את יהדות העולם לדיראון עולם במימון תוכנית טרנספר אקונומי.

אפי איתם: אבל אולי הרעיון העיוועי, הנבזי, העקום יותר מן הכול הוא, שאנחנו נשאיר את כל הנכסים הללו, והאירופים יממנו או יקנו או יגייסו את הכסף מאיזו מדינה ערבית בעסקה סיבובית, והם יממנו את העברת נכסי היהודים בגוש-קטיף לידי רוצחים.

אפי איתם: אם זה לא סיוע, אם זה לא מימון של טרור, אז מה זה?

אפי איתם: כשאנחנו בכספנו נקנה את לבם השבור, את רוחם השפופה של אלפי יהודים כדי להשלים את מעשה העקירה, שהתחיל במרגמות ובמטענים ובקטיעת רגליהם של בני משפחת כהן ושל אלפים אחרים, כספי משלם המסים של מדינת ישראל ישלימו את מהלומת ה"קטיושות", את מהלומת ה"קסאמים", את מהלומת המרגמות, וכל זה באיזה מין מסכה רחימאית שאומרת: בואו נעזור לכם להיות פליטים בארצכם, בעזרתנו.

אפי איתם: אני רוצה לסיים ולומר, שאולי היה מישהו שהיה בא ואומר: שווה ההשקעה הזאת, כי בסופו של דבר, אם ניפטר מן המכשלה שנקראת גוש-קטיף, יהיו לנו יותר מקומות עבודה, יהיו לנו יותר משקיעים, יהיה לנו שקט, יהיה לנו יותר ביטחון.

אפי איתם: נו, היגיון קשה, עקום, אבל עוד עומד איכשהו על רגליו.

אפי איתם: אבל כשכל זה בסופו של דבר יביא לנו שבר חברתי וביטחוני, שבר שבלב ושבר שבנשמה, האם מזה יצמח לנו שיפור בכלכלה?

אפי איתם: זה מולך מטורף, זאת השקעה שאין מאחוריה כלום חוץ מאותו רפלקס חתולי שיודע לשבור כל סדר וכל היגיון.

אפי איתם: כשאין דרך, כשאין ערכים, יכולה לעלות כאן הצעה כזאת שלא נראתה כמותה, ועוד תהיה למשל ולשנינה בימים לעתיד לבוא, שאנחנו כאן נרים את ידינו ונאשר כלכלה חדשה, כלכלת הטרנספר.

תודה לחבר הכנסת אפי איתם.

רבותי חברי הכנסת, לפני אחרון הדוברים, חבר הכנסת חיים רמון, הנני להודיע שכאשר תתכנס הישיבה הבאה לתשובת הממשלה ולהצבעה, קודם כול יישאו דברים עוד האנשים שביקשו ממני לדחות את הדברים שהיו צריכים לומר היום לזמן מאוחר יותר.

הראשון הוא חבר הכנסת עמיר פרץ, חמש דקות.

אחריו – חבר הכנסת ישראל אייכלר, חברת הכנסת זהבה גלאון, חבר הכנסת , חבר הכנסת אלי ישי, השר יוסף לפיד בשם שינוי, ויוכלו חבר הכנסת שמעון פרס או חבר הכנסת חיים רמון לדבר חמש דקות נוספות.

נסים דהן: מתי זה יהיה?

כשתיקבע הישיבה.

נסים דהן: מתי?

הודעתי קודם לכן, שהממשלה ביקשה ממני להודיע לכנסת שהיא מבקשת שתשובת הממשלה וההצבעה על התקציב וחוק ההסדרים במשק יידחו למועד אחר.

עכשיו אומר לך אני, שכל אלה שהיו צריכים לסיים את הדיון היום, נעביר אותם קודם לתשובת הממשלה ולהצבעה.

עד כאן ברור?

נסים דהן: היום תהיה הצבעה?

הייתי דוחה גם את חלקו הראשון של הנאום של חבר הכנסת חיים רמון, אלא שאני מאפשר לו לומר את החלק הראשון, שכן התחייבנו כלפי חברי הכנסת המוסלמים שלא להתחיל בהצבעות אלא בשעה 17:20, לאחר שהם יוכלו לסעוד את הסעודה המפסיקה את הצום של היום, ואנחנו נכבד את מסורתם של חברינו בני הדת המוסלמית והעדה הערבית.

בבקשה.

חיים רמון: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, ראשית אני מאוד שמח לראות כאן את השר ליד שולחן הממשלה, כי אין קטיגור טוב ממנו כדי לתאר את חטאי הממשלה שהוא יושב בה כנגד הציבור שלו הוא צריך לדאוג.

חיים רמון: מדי פעם כשאני שומע את השר אורלב מדבר על מה הממשלה הזאת עושה לחלשים, כשאני שומע את דוברי הביטוח הלאומי, כיצד היא מתעללת בחברה, כיצד היא גורמת לחברה הזאת להיראות חברה הכי לא שוויונית בעולם המערבי – אני אומר שאני מרגיש צדיק אף שאני לא צדיק.

חיים רמון: אני באמת חושב שלא זו בלבד שחשוב מאוד שהשר אורלב יישאר בממשלה, כדי שיהיה אחראי להורדת היישובים, וזה דבר חשוב מאוד לעתיד המדינה - - -

נשמה טובה אתה, חיים.

חיים רמון: חבר הכנסת הנדל, הוא כבר מילא שליחות מאוד גדולה בנושא הזה עד היום.

חיים רמון: עד היום הוא מילא שליחות אדירה לקונסנזוס הלאומי, לעובדה שחלקים גדולים בעם היו שותפים לממשלה ונשאו באחריות קולקטיבית לממשלה שהודיעה על הורדת יישובים.

חיים רמון: זו שליחות מאוד גדולה.

חיים רמון: בשבוע הבא, אני מקווה שזה ייעשה לפני שייתם האולטימטום, הממשלה ש נושא בה באחריות קולקטיבית מתחילה לשלם מקדמות למתנחלים בעבור ירידתם מהשטח.

חיים רמון: דבר חשוב מאין כמוהו, ואני מקווה שהוא יישאר.

חיים רמון: כל יום שהוא נשאר זה חשוב מאוד.

חיים רמון: אני מקווה שהוא לא ישמע לכם.

חבר הכנסת רומן ברונפמן, עם כל הכבוד, אנחנו מפריעים לך.

חיים רמון: חבר הכנסת הנדל, אני מאוד מבקש שהוא לא ישמע לך ולא ישמע לחבר הכנסת איתם ויעמוד איתן נגד דעתכם.

תרחיב את הדיבור, לא הבנתי למה.

חיים רמון: חבר הכנסת הנדל, אתה עושה לי פרובוקציה.

חיים רמון: אני מדבר ברצינות ואתה רוצה שאני אחזור על הדברים האלה ואשרת אותך?

חיים רמון: לא.

חיים רמון: אני באמת מבקש שכך יהיה.

חיים רמון: על אחת כמה וכמה שהוא גם עד מלך, השר זבולון, בנושא המחדלים החברתיים של הממשלה הזאת.

חיים רמון: תאר לך שהוא יוצא מחר.

חיים רמון: מי יבוא ויגן ויודיע מבפנים - בעל-דין כמאה עדים - מתוך הממשלה, יבוא ויתאר את חורבן החברה?

חיים רמון: הרי אם אני אומר את זה, אני אופוזיציה, אני רוצה להפיל את הממשלה, אני לא אובייקטיבי.

חיים רמון: אבל כשאומר את זה השר - דברי אלוהים חיים.

חיים רמון: והוא אומר את זה, תאמין לי, בחריפות יתר אפילו.

חיים רמון: לפעמים אני חושב שהוא מגזים, אבל למי יאמינו, לי או לו? אני אופוזיציה.

חיים רמון: לכן אני מאוד מברך ומחזק את ידיו של השר על ישיבתו בממשלה.

חיים רמון: אני רוצה לומר לחברי הכנסת - - -

בחלק הראשון של דבריך.

חיים רמון: בחלק הראשון, ודאי.

כי אתה צריך לסיים בעוד שתי דקות.

חיים רמון: כבר?

את החלק הראשון.

אפי איתם: זה היה החלק של הטוב-לב.

חיים רמון: זה לא היה קשור לנאום בכלל.

תשתדל להצטמצם.

לא אגביל אותך.

חיים רמון: אני רוצה לומר משהו על השר נתניהו.

קריאה: הוא חולה.

חיים רמון: הוא חולה, השר נתניהו?

לזה אני לא נותן לך זמן.

לדרוש בשלומם של שרים – לא מעל הדוכן, אני מבקש.

חיים רמון: שמעתי, קראתי את נאומו של חבר הכנסת אורון אתמול.

חיים רמון: הוא ביקר בחריפות את השר נתניהו על כך שהוא מיטיב עם חברי הכנסת.

חיים רמון: אני חושב, חבר הכנסת אורון, שאתה אדם כפוי-טובה.

חיים רמון: אתה אדם כפוי-טובה.

חיים רמון: בא שר האוצר ונותן לכל אחד מהיושבים פה, נותן לכל אחד שמרוויח בערך את השכר שלנו - נתן לנו בשנה שעברה - 10,000 שקל נטו מתנה.

חיים רמון: ואתה, במקום לומר לו תודה, מחרף ומגדף אותו.

חיים רמון: למה, חבר הכנסת אורון?

חיים רמון: הוא בן-אדם טוב.

חיים רמון: חשבתי שזאת היתה מתנה חד-פעמית, אני לא בניתי עליו, אמרתי, טוב, נתן שנה אחת מתנה, 10,000 שקל, זה יפה.

חיים רמון: נכון, אדוני היושב-ראש?

חיים רמון: לך נדמה לי הוא נתן אפילו טיפה יותר, כי משכורת יושב-ראש קצת יותר גבוהה.

באופן יחסי.

חיים רמון: פתאום אנחנו פותחים את התקציב ורואים שהמתנה מהשנה שעברה עדיין נמשכת.

שאדוני לא ירמוז, שיש פה קשר בין הון לשלטון.

חיים רמון: לא, לא.

חיים רמון: היא נמשכת.

חיים רמון: כלומר, הוא אומר, אין לי כסף לתרופות, אין לי כסף לחינוך, אין לי כסף לרווחה, חבר הכנסת , אין לי כסף לקצבאות, אבל לא רק שנתתי לכם מתנה בשנה שעברה, 10,000 שקל נטו, הוסיף לנו השנה, לקח 3 מיליארדי שקל.

חיים רמון: רבותי חברי הכנסת, 3 מיליארדי שקל הוא לוקח.

חיים רמון: אתם יודעים מה אפשר לעשות עם 3 מיליארדי שקל?

חיים רמון: השר , אתה יכול להשכיל אותי מה היה אפשר לעשות למען העניין ב-3 מיליארדי שקל?

חיים רמון: תשכיל אותנו בבקשה, הייתי רוצה לשמוע.

חיים רמון: לוקח את 3 מיליארדי השקל האלה, לוקח שכבה של העשירון העליון ונותן לה את המתנה הזאת.

חיים רמון: ואנחנו, במקום להודות לו באופן אישי, אנחנו מגדפים אותו.

חיים רמון: חברי הכנסת, הוויכוח הגדול עם שר האוצר - אתה רוצה שאסיים?

השר רוצה להשיב.

חיים רמון: השר רוצה להשיב?

חיים רמון: אז שיסביר לו.

חיים רמון: השר שטרית, חזרת לאוצר?

לא, את חוק פינוי-פיצוי הוא הציג.

חיים רמון: תהיה לי זכות דיבור לאחר מכן.

ודאי, כי אני קטעתי אותך.

חיים רמון: כן, אתה קטעת אותי בעודי באבי.

לא, בעוד דבריך באבם.

חיים רמון: תודה רבה.

תודה רבה.

חבר הכנסת חיים רמון יוכל להמשיך ולשאת את דבריו כמו חבר הכנסת אלי ישי, לפני ההצבעה על התקציב.

["דברי הכנסת", חוברת זו, עמ' 16067.

]

אנחנו חוזרים לחוק יישום החלטת הממשלה.

ישיב לדוברים השר מאיר שטרית.

ומייד לאחר דבריו אנחנו עוברים - - -

קריאה: הצבעה שמית.

הצבעה שמית.

אדוני יכול להגיש 20 חתימות.

לא הגשת לי, אבל אני יכול להרגיע אותו, שהממשלה ביקשה הצבעה שמית, ולכן אין צורך בחתימות.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אל חשש, בהצגת החוק דיברתי שעה וחצי.

מאיר שטרית: הפעם אני מתכוון לדבר ארבע-חמש דקות בלבד, ולא יותר מזה.

מאיר שטרית: קראתי חלק מהפרוטוקולים, שמעתי חלק מהדיונים ומהדברים שחברים אמרו.

מאיר שטרית: לצערי, הדיונים התפרסו לכיוונים אחרים בכלל.

מאיר שטרית: מעט מאוד מהדיונים התייחס לחוק עצמו.

מאיר שטרית: אני לא סתם פירטתי את החוק על סעיפיו השונים, הבאתי דוגמאות קונקרטיות של הפיצוי המוצע פר-בית, בעלים של בית, פר-נכס, אנשים שגרים בשכירות, הסברתי את כל פרטי הפיצויים, את כל הדרכים שבאות להקל על המתיישבים.

מאיר שטרית: לצערי הרב, נראה לי שהדיון הוא לא לגופו של עניין, ואלה שמתנגדים לכך מוצאים כאן תירוצים להסביר מדוע הם מתנגדים.

מאיר שטרית: בין היתר, אדוני היושב-ראש, אני רואה בעיתון פרסומים גדולים מאוד תחת הכותרת "זהירות, דיקטטורה".

מאיר שטרית: אני קורא מתוך הפרסום שמופיע כמעט בכל העיתונים: "זהירות, דיקטטורה", רשימה חלקית של גזירות שרון בחוק פינוי-פיצוי.

מאיר שטרית: עם כל הכבוד, אני רוצה לומר שזו הטעיה של הציבור.

מאיר שטרית: כי מה כתוב פה?

מאיר שטרית: "מאסר שלוש שנים למפגינים לא אלימים נגד הפינוי" - ואני אומר לכם, שקר.

מאיר שטרית: אני מציע שתקראו בחוק ותראו, מדובר על עבירת עונשין רק על התפרעות או על התקהלות למטרה של הפרת השלום.

מאיר שטרית: אין שום איסור להפגין כחוק, להתאסף.

מאיר שטרית: אין שום איסור על כך ושום ענישה.

מאיר שטרית: לכן הפרסום הוא שקרי.

מאיר שטרית: "מתן סמכויות דרקוניות ובלתי מוגבלות לוועדת פקידים, תוך כדי שלילת זכויות האזרח הבסיסיות" - זה היפוכם של דברים.

מאיר שטרית: הסברתי פה היטב, שלוועדות, לוועדת הזכאות ולמינהלה ניתנה סמכות מוחלטת, כדי שהמתיישב לא יסתובב בשום תחנה אחרת.

מאיר שטרית: הכול ייגמר בתחנה אחת, כדי להקל עליו, הוא לא צריך להתרוצץ לשום מקום.

מאיר שטרית: איפה נפגעות זכויות האזרח?

מאיר שטרית: יש זכות לכל אזרח שלא לקבל את החלטת הוועדה, לפנות לבית-משפט השלום, לערער לבית-המשפט המחוזי, ואם ירצה, יערער גם ברשות לעליון.

מאיר שטרית: אז איפה נפגעת זכות האזרח?

מאיר שטרית: כל מה שנעשה, נעשה כדי להקל על המתפנה, במקום להתרוצץ בין מוסדות שונים במדינה.

מאיר שטרית: אני קורא מהעיתון: "הלאמת כל רכושם של המפונים שהושאר בשטח ללא פיצוי" - רבותי, מה עוד אפשר לעשות יותר מאשר לפרסם צו פינוי זמן רב לפני הפינוי עצמו, ליצור הגבלה על השטח, לתת הזדמנות נאותה לאנשים להוציא את כל חפציהם, להגיד להם מראש: תדעו לכם, מה שיישאר בשטח אחרי יום הפינוי, אם אתם לא מפנים, זה נראה כאילו ויתרתם על זה והמדינה תנהג בזה כפי שתראה לנכון.

מאיר שטרית: אם הציוד יהיה שווה, אולי יאחסנו אותו, לא יהיה שווה, אולי יזרקו אותו.

מאיר שטרית: אבל לאזרח ניתנת ההזדמנות לפנות בעצמו את הציוד שלו.

מאיר שטרית: דבר אחרון, כתוב בידיעות בעיתונים, כדי להפחיד את הציבור: "מעצר קטינים מתחת לגיל 12 יחד עם בגירים, בניגוד לחוק הנוער".

מאיר שטרית: רבותי, הדבר הזה עלה כבקשה של המשרד לביטחון פנים.

מאיר שטרית: מי שלא רוצה שנוער יהיה מעורב בעניין, אני מציע לו שלא יערב את הנוער בעניין, שלא יערב קטינים בהתנגדות לפינוי.

מאיר שטרית: תוציאו את הילדים מהמשחקים, זה לא עניין לילדים.

אז אל תעקור אותם.

מאיר שטרית: אל תכניס אותם למאבק מיותר.

אתה מכניס אותם.

אתה גורם למלחמת אחים.

מאיר שטרית: המשטרה העלתה את זה מסיבה פשוטה, שאם יהיה צורך לעצור קטין, לא רוצים שהוא ישב בכלא עם עבריינים, אלא הוא יוכל להיות עם ההורים שלו.

מאיר שטרית: זו הסיבה היחידה לסעיף הזה, שבא להגן על הקטינים האלה אם אכן יערבו אותם בפינוי.

מאיר שטרית: חבר הכנסת הנדל, שמעתי אותך אומר מעל הבמה, לא פעם אחת, שהחיילים הם גם הבנים של המתיישבים.

מאיר שטרית: לכן אמרת, ובצדק רב, ואני מודה לך על כך - - -

הוא יגיד לפתוח באש?

מאיר שטרית: חלילה וחס.

מאיר שטרית: אתה אמרת מעל הבמה, שאתה לא רוצה והמתיישבים לא רוצים שחלילה וחס המתיישבים יפעלו באלימות בהתנגדות לפינוי.

מאיר שטרית: אני מברך אותך על האמירה הזאת, זה בדיוק מה שנחוץ לנו.

מאיר שטרית: מעבר לכאב ולסבל, לא צריך להוסיף חלילה וחס גם מאבק ומלחמת אחים.

מאיר שטרית: לכן, רבותי, אין סיבה לאיש להתנגד לחוק הפיצוי.

מאיר שטרית: מרגע שעברה בכנסת החלטה על ההתנתקות, לא צריך להיות חבר כנסת אחד שצריך להתנגד לתשלום פיצויים למי שיפונה.

מאיר שטרית: לכן אני קורא לכל חברי הכנסת להצביע בעד החוק הזה, כדי שנוכל לצאת לדרך.

מאיר שטרית: תודה, אדוני.

תודה לשר.

רבותי, נא לשבת.

הודעה למזכיר הכנסת.

ברשות יושב-ראש הכנסת, הריני מתכבד להודיע, כי הונחו על שולחן הכנסת – לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק לתיקון פקודת בתי-הסוהר (מס' 29), התשס"ה–2004; הצעת חוק הקולנוע (הוראת שעה), התשס"ה–2004; והצעת חוק חופשה שנתית (תיקון מס' 9), התשס"ה–2004.

תודה רבה.

אני מאוד מודה למזכיר הכנסת.

(קריאה ראשונה)

אדוני ראש הממשלה, רבותי השרים, גבירותי ורבותי השרים, חברות וחברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה.

בהתאם לבקשת הממשלה, תהיה הצבעה שמית.

כן, חבר הכנסת אזולאי, מה רצית?

דוד אזולאי: האם יש הצבעה על התקציב?

הודעתי כבר קודם לכן, נתבקשתי על-ידי הממשלה להודיע כבר קודם לכן, שתשובת הממשלה, תשובת השר והצבעה על התקציב נדחות למועד מאוחר יותר.

חבר הכנסת אזולאי, התשובה מספקת.

רבותי חברי הכנסת, לפי בקשת הממשלה אני עורך הצבעה שמית.

אני רק רוצה לציין שהיינו מקיימים את ההצבעה היום בשעה 17:00, אלא שהסכמנו יחד עם חברי הכנסת המוסלמים בינינו, לכבד את החג שהם נמצאים בו ולאפשר להם לסעוד את הסעודה המפסקת את צום היום.

לכן קבענו שההצבעה תהיה לא לפני 17:20, בהתאם למוסכם, למען נכבד כל איש את אמונתו של האחר.

אדוני מזכיר הכנסת, להתחיל את ההצבעה השמית.

(קורא בשמות חברי הכנסת) קולט אביטל - בעד - בעד יולי-יואל אדלשטיין - נגד - בעד אהוד אולמרט - בעד חיים אורון - בעד - נגד דוד אזולאי - נגד ישראל אייכלר - נגד דליה איציק - בעד אפי איתם - נגד מיכאל איתן - בעד - נגד בנימין אלון - נגד טלב אלסאנע - נמנע אלי אפללו - אינו נוכח גלעד ארדן - נגד אורי יהודה אריאל - נגד זאב בוים - בעד נעמי בלומנטל - נגד בנימין בן-אליעזר - בעד אלי בן-מנחם - בעד שלמה בניזרי - נגד דניאל בנלולו - נגד רוני בר-און - בעד רומן ברונפמן - בעד רוני בריזון - בעד ויקטור בריילובסקי - בעד - נמנע - נמנע ענבל גבריאלי - בעד מיכאל גורלובסקי - נגד זהבה גלאון - בעד גילה גמליאל - אינה משתתפת בהצבעה

גילה גמליאל מקוזזת עם השרה לשעבר וחברת הכנסת יהודית נאות.

אופיר פינס-פז: אין קיזוזים לקואליציה.

קריאות: - - -

ככה ביקשה חברת הכנסת גמליאל, וכך עשתה.

כל אחד יפרש לפי רצונו.

דוד אזולאי: - - -

חבר הכנסת אזולאי.

היא מתכוונת לומר בכך שהיא מתקזזת.

היא מתכוונת לומר בכך שקולה מתקזז עם קולה של יהודית נאות.

קריאות: - - -

חברי הכנסת, אולי אתם לא מבינים.

חבר הכנסת אזולאי, לא אסבול הפרעה בהצבעה.

לא אסבול.

רשף חן: אדוני היושב-ראש - - -

לא, שב בבקשה.

רשף חן: - - -

שב בבקשה.

תוציא אותו בבקשה.

בבקשה להמשיך.

(קורא בשמות חברי הכנסת) - נגד עבד-אלמאלכ דהאמשה - נמנע נסים דהן - נגד חמי דורון - בעד אברהם הירשזון - בעד צחי הנגבי - בעד - נגד יצחק הרצוג - בעד - בעד אבשלום וילן - בעד מתן וילנאי - בעד יצחק וקנין - נגד נסים זאב - נגד ג'מאל זחאלקה - נמנע אליעזר זנדברג - בעד יחיאל חזן - נגד רשף חן - בעד ואסל טאהא - נמנע - נמנע דוד טל - נמנע יגאל יאסינוב - בעד שאול יהלום - נגד אליהו ישי - נגד אהוד יתום - נגד דני יתום - בעד איתן כבל - בעד אילנה כהן - בעד אליעזר כהן - נגד אמנון כהן - נגד - נגד רן כהן - בעד משה כחלון - נגד חיים כץ - נגד - בעד אתי לבני - בעד ציפי לבני - בעד לימור לבנת - בעד דוד לוי - נגד יצחק לוי - נגד אילן ליבוביץ - בעד עוזי לנדאו - נגד יעקב ליצמן - נגד יוסף לפיד - בעד גאלב מג'אדלה - בעד עסאם מח'ול - נמנע מיכאל מלכיאור - בעד עמרם מצנע - בעד - נגד יהודית נאות - אינה נוכחת

מקוזזת עם חברת הכנסת גמליאל.

רשף חן: לא מקוזזת - - -

קריאות: - - -

שאול יהלום: - - -

הבנתי.

אני אתן לך אפשרות לומר בסוף הדבר, אבל אדוני יעביר לי פתקה.

אדוני הוא אחד מראשי הבית הזה ולא טוב שהוא יפריע בזמן הצבעה.

תעביר לי פתקה, אני אומר לך מה לומר אחרי זה.

חברת הכנסת נאות - אינה נוכחת.

זה מה שיירשם בפרוטוקול.

בבקשה.

(קורא בשמות חברי הכנסת)

אני חוזר: יהודית נאות - אינה נוכחת

קריאה: - - -

את יכולה לומר שאת מקוזזת.

היא לא נמצאת - לומר.

אומרים לי שאני לא יכול לומר בשמה שהיא מקוזזת.

- - -

רבותי.

חבר הכנסת פרוש, לא להפריע לי.

רבותי, אני לא יכול לטעות בתוצאות ההצבעה.

אתם מפריעים לי.

תנו לסיים את ההצבעה, בבקשה.

(קורא בשמות חברי הכנסת) משולם נהרי - נגד מיכאל נודלמן - בעד דני נוה - בעד - בעד לאה נס - נגד בנימין נתניהו - בעד מרינה סולודקין - בעד ניסן סלומינסקי - נגד אפרים סנה - בעד - נגד גדעון עזרא - בעד מל פולישוק-בלוך - בעד אברהם פורז - בעד אופיר פינס-פז - בעד גילה פינקלשטיין - נגד - נגד יוסף פריצקי - בעד שמעון פרס - בעד יאיר פרץ - נגד עמיר פרץ - בעד איוב קרא - נגד אברהם רביץ -

מקוזז עם אלי אפללו.

(קורא בשמות חברי הכנסת) אברהם רביץ - אינו נוכח

אינו נוכח.

מקוזז עם אפללו, כך אומרים.

בבקשה.

(קורא בשמות חברי הכנסת) - נגד חיים רמון - בעד אהוד רצאבי - בעד מיכאל רצון - נגד אברהם בייגה שוחט - בעד יובל שטייניץ - בעד מאיר שטרית - בעד יורי שטרן - נגד אילן שלגי - בעד סילבן שלום - בעד שלום שמחון - בעד אריאל שרון - בעד עמרי שרון - בעד יוסי שריד - בעד יולי תמיר - בעד אני חוזר על שמות אלה שלא הצביעו.

אני מבקש לחזור על שמה של גילה גמליאל.

הואיל ונאמר על-ידי יושב-ראש סיעת שינוי שהיא לא מקוזזת, יש לשאול אותה אם היא רוצה להצביע.

גילה גמליאל: - - -

(קורא בשמות חברי הכנסת) אני חוזר לפי הסדר.

אלי אפללו - אינו נוכח

אלי אפללו מקוזז.

(קורא בשמות חברי הכנסת) אלי אפללו - אינו נוכח

כבוד המזכיר, יושב-ראש סיעתו של אברהם רביץ מודיע שאברהם רביץ התקזז עם אפללו, זה בסדר גמור.

האם יושב-ראש סיעת הליכוד מתנגד לדבר זה?

לא, לא - - -

ובכן, אלי אפללו מקוזז עם חבר הכנסת רביץ.

בבקשה.

(קורא בשמות חברי הכנסת) גילה גמליאל - נגד יהודית נאות - אינה נוכחת אברהם רביץ - אינו נוכח יש מישהו שלא הצביע?

אין.

האם יש מישהו באולם מבין חברי הכנסת שלא הצביע?

אם כך הדבר, נא להעביר אלי את התוצאות.

רבותי חברי הכנסת, הממשלה מבקשת שהדיון בוועדה בחוק זה - אם וכאשר יעבור - ועדה משותפת של ועדת הכספים וועדת חוקה, בראשות יושב-ראש ועדת הכספים, תדון בחוק זה להכנתו - - -

אורי אריאל: - - -

נסים דהן: - - -

קריאות: - - -

רק רגע.

ראיתי גם אותך, חבר הכנסת אריאל, ראשון.

- - - תדון בהכנתו של חוק זה לקריאה שנייה ושלישית.

שישה חברים מוועדת הכספים, חמישה חברים מוועדת חוקה, סך הכול 11 חברים.

זאת הצעת הממשלה.

חבר הכנסת אריאל, בבקשה.

אורי אריאל: הצעתנו, שתהיה בוועדת חוקה.

תודה.

חבר הכנסת דהן.

נסים דהן: אנחנו מבקשים בוועדת הכספים.

קריאה: - - -

חיים אורון: - - - את גודל הוועדה.

חיים אורון: זאת החלטה של הכנסת, וראוי שיהיו נציגים של יותר סיעות.

ידוע לי.

רבותי חברי הכנסת, אני רציתי לומר, שאני רואה פה בקשה כפולה של ועדת הכספים וועדת החוקה, חוק ומשפט.

אני מעביר זאת לוועדת הכנסת, על מנת שתקבע מהי הוועדה הראויה לדון בעניין זה.

ועדת הכנסת מוסמכת, למיטב ידיעתי, להחליט על ועדה משותפת.

לכן העניין יועבר לוועדת הכנסת, אם ההצעה אכן נתקבלה.

להלן תוצאות ההצבעה: תשעה נמנעים, 44 נגד, 64 בעד.

אני קובע שהצעת החוק עברה בקריאה ראשונה, והיא תועבר לוועדת הכנסת על מנת שתקבע את הוועדה המוסמכת לדון בהכנתה לקריאה שנייה ושלישית.

- - -

רבותי חברי הכנסת, תם הדיון ותם סדר-היום.

ישיבת הכנסת הבאה תתקיים ביום שני, כ"ד בחשוון התשס"ה, 8 בחודש נובמבר 2004 למניינם, בשעה 16:00.

ישיבת הכנסת נעולה.