ישיבת מליאה, כנסת 16, פרוטוקול מספר הישיבה המאה-ושבעים-ותשע של הכנסת השש-עשרה, 2004-11-08 00:00

אברהם הירשזון: הצעת ועדת הכנסת לתיקון סעיפים 101א, 135 ו-137 לתקנון הכנסת 37

): הצעת חוק העונשין (תיקון מס' 82), התשס"ה–2004 40

דליה איציק: הצעת חוק מגבלות על חזרתו של עבריין מין לסביבת נפגע העבירה, התשס"ה–2004 43

גילה גמליאל: הצעת חוק זכויות נפגעי עבירה (תיקון מס' 2), התשס"ה–2004 50

מיכאל איתן: הצעת חוק הקולנוע (הוראת שעה), התשס"ה–2004 53

לימור לבנת: אורי יהודה אריאל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו): 54

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הצעת חוק יסודות התקציב (תיקון מס' 32), התשס"ה–2004 62

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, היום יום שני, כ"ד בחשוון התשס"ה, 8 בחודש נובמבר 2004 למניינם.

ראובן ריבלין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

ראובן ריבלין: אני מברך את כל חברינו המוסלמים בברכת חג שמח.

ראובן ריבלין: אני מזכיר לכולם שבשבוע הבא, בעיד אל-פיטר, אנחנו לא נקיים הצבעות שתהיינה במחלוקת ונאפשר לחברי הכנסת המוסלמים לחוג בשקט ובשלווה ובהוקרה את חגם.

ראובן ריבלין: אני מאחל להם פעם נוספת חג שמח.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, הודעה למזכיר הכנסת.

אריה האן: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבד להודיע, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לדיון מוקדם:

אריה האן: הצעת חוק זאב ז'בוטינסקי (ציון זכרו ופועלו), התשס"ה–2004, מאת חבר הכנסת רוני בר-און וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – עבודה מועדפת באבטחת מוסדות חינוך), התשס"ה–2004, מאת חבר הכנסת איתן כבל; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – השוואת זכויות עובדות שאינן תושבות בביטוח אמהות), התשס"ה–2004, מאת חבר הכנסת מוחמד ברכה וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק שיקום נכי נפש בקהילה (תיקון – המועצה הארצית לשיקום), התשס"ה–2004, מאת חברת הכנסת נעמי בלומנטל; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – השוואת זכויות עבודה מועדפת בתעשייה), התשס"ה–2004, מאת חברת הכנסת אורית נוקד; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – קבלת קצבת זיקנה וקצבת נכות בעד פרק זמן אחד), התשס"ה–2004, מאת חברת הכנסת אורית נוקד; הצעת חוק יישוב סכסוכי עבודה (תיקון – דין שביתה בתקופת בחירות), התשס"ה–2004, מאת חברת הכנסת נעמי בלומנטל; הצעת חוק הביטוח הלאומי (גמלת ניידות למושתלי מפרק אחד), התשס"ה–2004, מאת חבר הכנסת שאול יהלום; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – דמי אבטלה לעובדים עונתיים), התשס"ה–2004, מאת חבר הכנסת שאול יהלום; הצעת חוק נפש תחת נפש, התשס"ה–2004, מאת חבר הכנסת אריה אלדד; הצעת חוק שירות הביטחון הכללי (תיקון – מימון אבטחת אנשי ציבור לשעבר מחוץ לישראל), התשס"ה–2004, מאת חבר הכנסת חיים כץ; הצעת חוק אימוץ ילדים (הליכי ערעור), התשס"ה–2004, מאת חברת הכנסת גילה פינקלשטיין; הצעת חוק לתיקון פקודת המשטרה (פיזור הפרות סדר), התשס"ה–2004, מאת חבר הכנסת אורי יהודה אריאל; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (עבריין תנועה מועד), התשס"ה–2004, מאת חבר הכנסת אופיר פינס-פז; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (חגורות בטיחות באוטובוס המשמש להסעת ילדים), התשס"ה–2004, מאת חברת הכנסת גילה פינקלשטיין; הצעת חוק המרכז לשימור המורשת הצ'רקסית, פיתוחה וטיפוחה, התשס"ה–2004, מאת חברת הכנסת נעמי בלומנטל; הצעת חוק התקשורת (בזק ושידורים) (תיקון – חבילת ערוצים בסיסית), התשס"ה–2004, מאת חבר הכנסת אבשלום וילן וקבוצת חברי הכנסת;

אריה האן: הצעת חוק ברית הזוגיות, התשס"ה–2004, מאת חבר הכנסת רוני בריזון וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק משק החשמל (הגבלת צריכת חינם של חשמל על-ידי עובדי חברת החשמל), התשס"ה–2004, מאת חבר הכנסת רשף חן; הצעת חוק זכויות התלמיד (תיקון – הגדרת מוסד חינוך מוכר), התשס"ה–2004, מאת חברת הכנסת גילה פינקלשטיין; הצעת חוק מניעת מונופולים וקרטלים בתקשורת, התשס"ה–2004, מאת חברי הכנסת יורי שטרן ואליעזר כהן; הצעת חוק העתיקות (תיקון – הודעה ומחיקת הערה בפנקסי המקרקעין), התשס"ה–2004, מאת חברת הכנסת נעמי בלומנטל; הצעת חוק עדיפות לאומית בחינוך, התשס"ה–2004, מאת חברי הכנסת מוחמד ברכה, עסאם מח'ול ואחמד טיבי; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (רשיון נהיגה לקטין שהורשע בעבירת סמים או אלימות), התשס"ה–2004, מאת חבר הכנסת משה כחלון; הצעת חוק לימוד חובה (תיקון – ביטול תשלומי הורים), התשס"ה–2004, מאת חבר הכנסת אורי יהודה אריאל; הצעת חוק איסור כניסתו של יושב-ראש הרשות הפלסטינית יאסר ערפאת לתחומי מדינת ישראל ולשטחי המועצה הפלסטינית, התשס"ה–2004, מאת חברי הכנסת אריה אלדד ואורי יהודה אריאל.

אריה האן: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה למזכיר הכנסת.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, על-פי סדר-היום, וכפי המחויב על-פי התקנון, הסעיף הראשון על סדר-היום הוא הצעת סיעת ש"ס להביע אי-אמון בממשלה בשל מדיניותה הגורמת להרעבת ילדי ישראל.

ראובן ריבלין: את הנימוקים להצעת האי-אמון יביא לפני הכנסת חבר הכנסת שלמה בניזרי, אבל מובן שלא נוכל לקיים הצבעת אי-אמון והצעת אי-אמון בלי שהממשלה תהיה נוכחת.

ראובן ריבלין: אני מבקש מהמזכיר לברר מדוע הממשלה אינה נוכחת כאן על מנת להשיב על הצעת אי-אמון של סיעת ש"ס.

רן כהן: אולי גם בממשלה רעבים, לא רק ילדי ישראל.

צבי הנדל: יש סברה שראש הממשלה בדרך לנשיא.

דני יתום: הוא בדרך לנשיא, אבל בדרך לנשיא ארצות-הברית.

שלמה בניזרי: מצדי שהשר לא יהיה, בין כך ובין כך זה לא עוזר כלום.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת הנדל, יכול להיות שיש אנשים שחושבים שכאן זה מקור אינפורמציה.

ראובן ריבלין: הם לא מבינים שפעמים אינפורמציה אינה עולה בקנה אחד עם משאלת לב, של אדוני, כמובן.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, חבר הכנסת בניזרי חושב שיותר חשוב שהציבור ישמע את הנימוקים שלו מאשר הממשלה, כי לפי דעתו הממשלה לא שומעת.

שלמה בניזרי: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, כבר הוכח מעל לכל ספק שזו ממשלה אטומה שאיננה מקשיבה ואינה קשובה לאף אחד, אז שלפחות הציבור יראה וישפוט איזו ממשלה יש.

שלמה בניזרי: אנחנו נזעקנו להגיש שוב הצעת אי-אמון הנוגעת לילדי ישראל שהולכים לישון רעבים, בעקבות סקר שהתפרסם בשבוע שעבר, סקר שנעשה על-ידי משרד הבריאות.

שלמה בניזרי: תאמינו לי שאם היינו מדברים לפני כמה שנים על הנושא הזה ושואלים את השאלה שהוצגה בסקר - השאלה שהוצגה בסקר היתה: האם הלכת לישון רעב בשבוע האחרון?

שלמה בניזרי: זו השאלה.

שלמה בניזרי: תאמינו לי, בימים כתיקונם או בימים עברו אזרח במדינת ישראל לא היה מאמין למשמע השאלה.

שלמה בניזרי: לשאול ילדים שאלה כזאת?

שלמה בניזרי: אנחנו מדינה שסבלה חרפת רעב רק לפני 60 שנה, כאשר לצערי הרב אומות העולם הרעיבו אותנו.

שלמה בניזרי: יהודים ראו אז מה זה רעב.

שלמה בניזרי: אני גדלתי עם שכנה שהיתה ניצולת השואה, וכשהיינו זורקים לחם בתקופת השפע היא אמרה: אל תזרקו, אני טעמתי מהו טעם של רעב, ולכן אני מבקשת, שגם אם יש לכם לחם יבש, תעבירו אותו.

שלמה בניזרי: רבותי, אני לא מצליח להבין את השאלה: האם הלכת לישון רעב בשבוע האחרון?

שלמה בניזרי: ומה הן התשובות של הסקר?

שלמה בניזרי: כן.

שלמה בניזרי: כ-20% מילדי ישראל מדווחים שהם הולכים לישון רעבים.

שלמה בניזרי: הסקר נערך בקרב ילדים בכיתות ז'--י"ב בשנת הלימודים הקודמת.

שלמה בניזרי: על השאלה הזאת ענו בחיוב 34% מהבנות הערביות, 30% מהבנים הערבים, 15% מהבנות היהודיות ושיעור קטן יותר מהבנים היהודים.

שלמה בניזרי: כלומר, לא היה להם מה לאכול לפחות יום אחד בשבוע, ובימים שהם אכלו, לא נאמר שהם אכלו דברים מזינים, כגון בשר, חלב, פירות וירקות, אלא רוב המזון שלהם היה מבוסס על פחמימות, כלומר תפוחי אדמה, לחם, תירס, אטריות.

שלמה בניזרי: אלה אולי דברים שיכולים להשמין, אבל אלה לא הדברים שמזינים או שנותנים את הבריאות.

שלמה בניזרי: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, בימים הקרובים יפורסם - אני מקווה שהשר הנוכחי, השר אורלב, יפרסם את הנתונים - מה הביטוח הלאומי - - -

ראובן ריבלין: חברי הכנסת גפני ואריאל, השר לשעבר בניזרי, שמביא את דבר ש"ס - -

שלמה בניזרי: דבר הרעבים.

ראובן ריבלין: - - לטעמו את דבר הרעבים, שומע אתכם יותר ממה שהוא שומע את עצמו.

ראובן ריבלין: זה קצת קשה.

ראובן ריבלין: חברי הכנסת דהאמשה ואלסאנע, אם אתם רוצים לקיים ישיבת סיעה, בחוץ.

ראובן ריבלין: פה נמצא אדם שמבקש להביא את נימוקיו הרציניים להצעת האי-אמון.

טלב אלסאנע: - - - מהליכוד אין אף אחד.

ראובן ריבלין: מאה אחוז, אבל הם לא מפריעים.

ראובן ריבלין: כאשר האולם ריק, כל מלה נשמעת כאן, וזה מקשה מאוד על הדובר.

ראובן ריבלין: הוא הדין לגבי חברי הכנסת אריאל וגפני.

ראובן ריבלין: גם העוזרים הנכבדים ומנהלי הסיעות מתבקשים לא להפריע.

שלמה בניזרי: אדוני היושב-ראש, היום שמעתי בתקשורת שמראיינים אנשים שעוסקים בכסף.

שלמה בניזרי: המראיינת שואלת בשיא הרצינות: מה, תגיד לי, בישראל של 2004 יש אנשים רעבים?

שלמה בניזרי: יש ילדים רעבים?

שלמה בניזרי: זו שאלה ששמעתי במו-אוזני.

שלמה בניזרי: שמא תאמר שהתמיהה הזאת היא רק של עיתונאית שצריכה לשאול שאלות פרובוקטיביות כדי לעורר את הרעיון.

שלמה בניזרי: לא.

שלמה בניזרי: שמענו את זה בכנסת מעל בימה זו.

שלמה בניזרי: שמענו שרים בכירים בממשלה שאמרו שאין במדינת ישראל ילדים רעבים.

שלמה בניזרי: אין במדינת ישראל ילדים רעבים.

שלמה בניזרי: פה, מעל בימת הכנסת שמענו שהשרים אינם מכירים במציאות.

שלמה בניזרי: לפני כמה חודשים הזכרתי אותה גמרא מפורסמת על רבן גמליאל, שהיה נשיא הדור.

שלמה בניזרי: בעקבות ויכוח תלמודי שהיה בינו לבין רבי יהושע, הודח רבן גמליאל מכיסא נשיאותו ומינו מישהו אחר.

שלמה בניזרי: הוא רצה לפייס את החכם שהוא התווכח אתו, שהיה רבי יהושע.

שלמה בניזרי: הוא בא לביתו של רבי יהושע וראה את הקירות שחורים מפחם.

שלמה בניזרי: אמר רבן גמליאל לרבי יהושע: מקירות ביתך ניכר שפחמי אתה.

שלמה בניזרי: נראה לי שאתה עושה פחמים.

שלמה בניזרי: אתה רב גדול, מה, זה העיסוק שלך, שאתה מוכר פחמים?

שלמה בניזרי: אמר לו רבי יהושע לרבן גמליאל: אוי לו לדור שאתה פרנסו, שאינך מכיר בצערם של תלמידי חכמים ושל עם ישראל.

שלמה בניזרי: זו בדיוק המציאות שלנו היום, ששרים בממשלה הזאת אינם מכירים במציאות היומיומית הכואבת, שיש אנשים רעבים במדינת ישראל.

שלמה בניזרי: סוף-סוף בא סקר, שאני מתאר לעצמי שאם ראש הממשלה או השרים היו יודעים שהסקר הזה קיים, יכול להיות שהיו נותנים הוראה לגנוז אותו, כי הוא בא וטופח על פרצופם ועל כל התוכניות הכלכליות הקלוקלות שלהם, שהביאו לנו בשנים האחרונות, ומראה להם את המציאות.

שלמה בניזרי: ראו באיזו מציאות אנחנו חיים.

שלמה בניזרי: תאמין שאולי בא כבר לבכות.

שלמה בניזרי: מי יזעק את זעקתם של אותם אנשים?

שלמה בניזרי: ממשלה שכל כך מנותקת, יחד עם שריה?

שלמה בניזרי: אתם זוכרים, לפני שבועיים, שלושה שבועות עמד פה ראש הממשלה ולא היה לו מה להגיד על תוכנית ההתנתקות הנוראית שלו, אז הוא התחיל לפרוס לנו פה את הישגיה של ממשלת ישראל.

שלמה בניזרי: איזו מדינה לתפארת היא מדינת ישראל.

שלמה בניזרי: הצלחה כלכלית כל כך אדירה.

שלמה בניזרי: אבל כאשר אנחנו באים ובודקים - אני עליתי אז לבמה ואמרתי: מעניין על איזו מדינה ראש הממשלה מדבר?

שלמה בניזרי: האם זו המדינה שאנחנו חיים בתוכה?

שלמה בניזרי: האם אלו המקרים שאנחנו רואים אותם ביום-יום?

שלמה בניזרי: אנחנו לא רואים את כל הדברים שהוא מדבר עליהם, כל אותו שגשוג.

שלמה בניזרי: הוא מדבר על שגשוג של האנשים העשירים, שאצלם חשבונות הבנקים תפחו.

שלמה בניזרי: שיהיה להם לרווחה; אבל אתה יכול להתעלם מאותם אנשים מהמגזר הערבי, 34%?

שלמה בניזרי: אני פונה אליכם, חברי הכנסת הערבים, אתם כל הזמן זועקים על פלסטין, על פלסטין ועל ערפאת.

שלמה בניזרי: תבואו ותזעקו על אלה ששלחו אתכם לפה, אזרחי מדינת ישראל הרעבים האלה.

שלמה בניזרי: אותם אתם צריכים לייצג, ולא את הפלסטינים שנמצאים בעזה; את האזרחים של מדינת ישראל, הערבים ששלחו אתכם, ש-34% מהם הולכים לישון רעבים.

שלמה בניזרי: לא כל הזמן לשאת רק את הדגל הפלסטיני.

שלמה בניזרי: אתם אזרחי מדינת ישראל, תבואו ותזעקו את הזעקה שאנחנו זועקים עכשיו - - -

גאלב מג'אדלה: מה הנושא?

שלמה בניזרי: לא סוטים מהנושא עכשיו, אני רק אומר לכם:

שלמה בניזרי: חבר'ה - - -

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מג'אדלה, הבעת את מחאתך.

שלמה בניזרי: אתה יודע מה מבדיל ביני לבינך?

שלמה בניזרי: שאני לא מנסה לברוח מהנושא.

שלמה בניזרי: גאלב מג'אדלה (העבודה-מימד): תישאר בנושא.

שלמה בניזרי: אזרחי מדינת ישראל, גם הערבים, חשובים שילדיהם לא ילכו לישון בלילה רעבים.

שלמה בניזרי: זה מה שאני רוצה לומר, ואני נשאר בדיוק באותו נושא.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בניזרי, אם אתה תפנה לחבר הכנסת מג'אדלה, ניאלץ לאפשר לו לענות.

ראובן ריבלין: אני בטוח ששר האוצר שמע עד כה את דבריך ברמקול.

ראובן ריבלין: מרגע שהשר נכנס, לרשותו עשר דקות.

ראובן ריבלין: האם לא הייתי ברור?

ראובן ריבלין: בבקשה.

קריאות: - - -

ראובן ריבלין: זה לא תקדים, זה יסוד מוסד בפרלמנט.

ראובן ריבלין: הבעת אי-אמון נעשית בנוכחות הממשלה.

ראובן ריבלין: היתה בעיה ושאלתי את חבר הכנסת בניזרי אם הוא רוצה להמתין, כי השר הודיע לי שהוא בדרכו לכאן.

שלמה בניזרי: מילא, אם היה לי מה לצפות מהתשובות, אתם צודקים.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בניזרי, פה לא המקום לתת ציונים.

ראובן ריבלין: אדוני מדבר לעם.

ראובן ריבלין: מעכשיו יש לך עשר דקות.

ראובן ריבלין: אתה רוצה - תנצל אותן, אתה לא רוצה – אל תנצל אותן.

ראובן ריבלין: איך שאתה רוצה.

שלמה בניזרי: נראה כבר, לפי העניין.

שלמה בניזרי: אני רק רוצה לחזור ולהדגיש, אדוני שר האוצר, שהבאתי פה נתונים מזעזעים שלא אנחנו, חברי הכנסת, המצאנו אותם פה לצורך איזו דמגוגיה זולה, אלא סקר של משרד ממשלתי – ד"ר דורית קלוסקי, אנחנו מכירים אותה, עבדנו אתה.

שלמה בניזרי: היא אשה נאמנה ומקצועית שמפרסמת את הדוח ואומרת מפורשות: 20% מהילדים במדינת ישראל הולכים לישון רעבים.

שלמה בניזרי: אם זה מפולח לפי האוכלוסיות, אז באוכלוסייה הערבית 34% וביהודית קצת פחות, וזה לא משנה.

שלמה בניזרי: המספרים מזעזעים - במדינת היהודים כמעט כסדום היינו לעמורה דמינו.

שלמה בניזרי: ולא תאמר שזו מדיניות כשהמדינה כל כך בשפל.

שלמה בניזרי: לא.

שלמה בניזרי: אנחנו הגענו לשפל הנוראי הזה זה אך ורק בגלל מדיניות הממשלה, שמדברת כל הזמן על פגיעה בחלשים, קיצוץ בקצבאות הזקנים, קיצוץ בקצבאות החד-הוריות, קיצוץ נוראי ואכזרי ביותר בקצבאות הילדים, ובמשפחות מסוימות זה יתבטא בתוך שנתיים באלפי שקלים.

שלמה בניזרי: תבינו, רציתם לדחוף אותם כל הזמן לעבודה; אנשים הלכו ואין עבודה.

שלמה בניזרי: חלק גדול מאותם אנשים שהילדים שלהם רעבים, אדוני השר, זה אנשים שעובדים.

שלמה בניזרי: זה לא אנשים מובטלים.

שלמה בניזרי: מי שיסת

שלמה בניזרי: כל בפילוח של הסקר - החל ממשפחות עם ילד אחד, שני ילדים, ארבעה ילדים עד עשרה ו-12 ילדים.

שלמה בניזרי: הרעב נמצא בכל המשפחות.

שלמה בניזרי: איך מגיעים לתוצאה כזאת של רעב, אלמלא היתה זו מדיניות מכוונת של הממשלה להרעיב אנשים?

שלמה בניזרי: אני זוכר את הישיבות הליליות שלי עם פקידי האוצר, ומה היו אומרים לי?

שלמה בניזרי: אנחנו בכוונה נלחיץ את המשפחות, אנחנו נפגע להן בקצבאות.

שלמה בניזרי: הייתי יושב אתם, ואני יכול להזכיר את כל השמות של החבר'ה האלה, החל ממראני ושאר חבריו; נלחיץ אותם, הם היו אומרים לי, נפגע להם בקצבאות, ויהיה להם חשק לצאת לעבוד.

שלמה בניזרי: תראו איך שכולם ירוצו לעבוד.

שלמה בניזרי: היום אין להם תמריץ לצאת לעבוד.

שלמה בניזרי: נו?

שלמה בניזרי: השגתם להם מקומות עבודה?

שלמה בניזרי: הפלא ופלא.

שלמה בניזרי: אנחנו רואים.

שלמה בניזרי: אוי ואבוי.

שלמה בניזרי: האבטלה כמעט ואינה יורדת.

שלמה בניזרי: מקומות עבודה יוצרים, אבל לא לישראלים בכלל, כנראה רק לאחרים.

שלמה בניזרי: אז איך יכול להיות שתהיה מדיניות שכל כך היתה אמורה להיטיב עם העניים, והיא אך ורק פוגעת באותם עניים שמוכנים לעבוד?

שלמה בניזרי: אבל מה האבסורד פה?

שלמה בניזרי: אנשים שעובדים הם חלק מאותם אנשים רעבים.

שלמה בניזרי: המדיניות של הקצבאות היתה מדיניות נפלאה לאזן, מה שאדם לא הצליח דרך העבודה.

שלמה בניזרי: אז באה הממשלה ועושה מעין השלמת הכנסה, שדרך אגב אף אחד לא עושה טובה, כי זה כסף שכל אחד משלם, זה מס שכל אחד מאתנו משלם במדינת ישראל.

שלמה בניזרי: אז עכשיו יש לנו הוכחה מפורשת, אדוני השר, לעוני שקיים פה, במדינת ישראל, בצורה נוראית.

שלמה בניזרי: חבל שלא היית פה לפני כן.

שלמה בניזרי: אני רק רוצה לספר לך כמה סיפורים, מכיוון שאנחנו עוסקים בביתי קצת בחסד.

שלמה בניזרי: יש ארגון שנקרא "קו החסד", ולפני כמה זמן, אדוני היושב-ראש, כדאי שהדברים יהיו ברורים: ילד אחד, באחד מבתי-הספר בדרום - וזה סיפור אמיתי ויש סיפורים מציאותיים רבים.

שלמה בניזרי: היתה תופעה של גנבת כריכים בבית-הספר.

שלמה בניזרי: בדקו, ובסוף נתפס אותו תלמיד שגנב את הכריכים.

שלמה בניזרי: חקרו אותו המורים והמנהלים ושאלו: מדוע אתה גונב?

שלמה בניזרי: אמר: כי אני רעב, אין לי מה לאכול.

שלמה בניזרי: אמרו לו: בסדר.

שלמה בניזרי: אתה גונב כריך אחד בשבילך, אבל למה אתה לוקח כמה?

שלמה בניזרי: הוא אומר: מכיוון שיש לי אמא בבית ואחים רעבים, אני צריך לקחת בשבילם את הכריכים.

שלמה בניזרי: אדוני השר, אני רוצה לומר לך שבעקבות המקרה הזה השגנו מייד תורמים באותו ארגון, פתחנו את כל האפשרויות שלנו ומאז אנחנו מחלקים כמעט כל יום למעלה מ-3,000 כריכים באותם בתי-ספר לאותם ילדים.

שלמה בניזרי: אומנם, עושים זאת בצורה שלא תפגע בכבודם של הילדים.

שלמה בניזרי: זה רק חלק מהפעילות הרחבה שנעשית על-ידי אזרחי מדינת ישראל ועל-ידי ארגונים וולונטריים, והאמן לי, זה תפקידה של הממשלה והמדינה.

שלמה בניזרי: הארגונים הוולונטריים עושים משהו, אבל לא שכל הנטל ייפול עליהם כשכולם כבר נמצאים בהתמוטטות.

שלמה בניזרי: אשתי, שתהיה בריאה, הלכה לאחד הבתים - לפני שמקבלים מישהו שיקבל תמיכה חודשית מאותו ארגון, היא אמרה: היא תלך לאותו בית, לראות מה קורה באותו בית.

שלמה בניזרי: האם באמת הם זכאים, או לא זכאים?

שלמה בניזרי: היא נכנסה לבית, והיא מתארת כך: היא נכנסת, אין מקרר, אין מכונת כביסה, אין תנור, אולי יש פתילייה קטנה בצד.

שלמה בניזרי: אין ארונות, יש קרטונים ויש מזרנים על הרצפה וכמה מדפים שתקועים בקירות.

שלמה בניזרי: זה כל מה שהיה בבית.

שלמה בניזרי: שום דבר אחר אין.

שלמה בניזרי: אשתי רצתה להיטיב עמם ודאגה להם למקרר ולכל שאר הדברים.

שלמה בניזרי: יום אחד אשתי הכינה בבית פלאפל לשמח את הילדים.

שלמה בניזרי: אשתי אמרה לאחת המתנדבות: בואי נכין כמות של קציצות ותשלחי למשפחה הזאת פלאפל.

שלמה בניזרי: שלחנו להם, ואז היא מתקשרת לאשתי ואומרת:

שלמה בניזרי: את לא יודעת איך הילדים שלי שמחו וליקקו את האצבעות.

שלמה בניזרי: זו פעם ראשונה זה שנים רבות שהם אכלו פלאפל.

שלמה בניזרי: כלומר, אנחנו רואים שהמציאות כל כך נוראית.

שלמה בניזרי: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, זו מציאות כואבת נוראית.

שלמה בניזרי: כואבת כל כך, שלפעמים אתה אומר: למי אתה מדבר?

שלמה בניזרי: כשלא היה כאן השר ולא נציג הממשלה, אמרתי, מאי נפקא מינה?

שלמה בניזרי: כתוב: "אשרי המדבר על אוזן שומעת".

שלמה בניזרי: איך הרב עובדיה יוסף אומר?

שלמה בניזרי: על אוזן שומעת ולא על אוזן טרשה – "טרש" בערבית זה חירש.

שלמה בניזרי: אשרי המדבר על אוזן שומעת.

שלמה בניזרי: מתי אשרי המדבר?

שלמה בניזרי: כאשר האוזן שומעת.

שלמה בניזרי: אז אני מקווה שהיום אני אהיה בגדר של "אשרי", אבל הכול תלוי ב"שומעת" – אם תהיה פה שמיעה, אם אדוני השר יבוא ויבשר לנו בשורות טובות, ישועות ונחמות מארבע כנפות הארץ; אם הוא יגיד לנו: תשמעו, יש לי היום בשורה לאותם ילדים רעבים, לאותן משפחות רעבות.

שלמה בניזרי: יש בשורה בתקציב החדש, אנחנו הולכים להיטיב עמם אחרי שנתיים, שלוש שנים של תקציבים כל כך נוראיים, שפגעו בכל כך הרבה משפחות, של מדיניות כל כך מוטעית.

שלמה בניזרי: ואתם יכולים רק להתפאר שבעולם גאים בכלכלה שלנו.

שלמה בניזרי: תגיד לי, אני הולך רק עם העולם?

שלמה בניזרי: אני צריך לחיות את היום-יום.

שלמה בניזרי: כמה פעמים הזכרנו את הביטוי הזה, הניתוח הצליח והחולה מת?

שלמה בניזרי: הנה, בא הסקר של משרד הבריאות עצמו ומאשר את זה, ואומר את המלים הללו: ילדים הולכים לישון רעבים.

שלמה בניזרי: אסיים במימרה של חז"ל: "גלתה יהודה מעוני" - רבותינו אומרים: מה זה "גלתה יהודה מעוני"?

שלמה בניזרי: פירוש אחד, שלא אכלו לחם עוני בחג הפסח, לכן גלתה יהודה מעוני.

שלמה בניזרי: אבל פירוש נוסף שאומרים רבותינו: מדוע גלו עם ישראל באותה תקופה, בית ראשון?

שלמה בניזרי: מעוני.

שלמה בניזרי: משום שלא דאגו לעניים, משום שלא היטיבו עם העניים, משום שהרעיבו את העניים, משום שראו אותם כפרזיטים, כנטל על החברה.

שלמה בניזרי: איך אמר פעם אדוני השר?

שלמה בניזרי: כמה החזק יכול להרים את החלש על גבו ולשאת אותו?

שלמה בניזרי: זו מדיניות, תגידו לי?

שלמה בניזרי: זו מדיניות של ממשלה, לראות את העני כנטל?

שלמה בניזרי: זה המוסר היהודי?

שלמה בניזרי: כל ההומניזם והסוציאליזם – מי הביא את זה לעולם, אם לא תורת ישראל, ואחר כך הלכו אחרי זה כל הדתות וכל האומות?

שלמה בניזרי: אנחנו רואים את העני בתור "כמה אני יכול להרים אותו"?

שלמה בניזרי: על מי אנחנו מדברים פה, אנשים כל כך חלשלושים העשירים הללו?

שלמה בניזרי: זה הפרצוף של הממשלה הזאת, שרוצה רק לעקור את העוני – אבל לא עוקרים את העוני אלא עוקרים את העניים באותה הזדמנות.

שלמה בניזרי: לכן, אדוני היושב-ראש, הממשלה הזאת, כרגיל, איננה ראויה לאמון.

שלמה בניזרי: אבל מה, לראש הממשלה הזה יש מזל, אני לא יודע מאיפה הוא הביא אותו.

שלמה בניזרי: כל שבוע יש קבוצה אחת שבאה לקראתו.

שלמה בניזרי: כל שבוע אנחנו שומעים את מפלגת העבודה – איפה הרצוג והחבר'ה – בנאומים חוצבי להבות ולבבות בנושא הכלכלי, בנושא הקשישים.

שלמה בניזרי: הם מנהלים עכשיו משא-ומתן כדי להיכנס לממשלה או לתמוך בתקציב.

שלמה בניזרי: "תנו לקשישים" – הנה, יש לכם הזדמנות.

שלמה בניזרי: הרי הממשלה מפוררת, מפורדת.

שלמה בניזרי: אחד אמר "מפורד ומפוזר" – יש ממשלה מפורדת ומפוזרת.

שלמה בניזרי: יש לכם הזדמנות היום.

שלמה בניזרי: לא נצליח להגיע ל-61, אבל מורלית נתחיל את הפלתה.

שלמה בניזרי: אולי נפתח עידן חדש.

שלמה בניזרי: לא, מפלגת העבודה היא גלגל ההצלה, או הגלגל הרזרבי של ממשלת שרון.

שלמה בניזרי: הם נותנים תמיכה קבועה.

שלמה בניזרי: אני לא יודע מאיפה המזל שלו.

שלמה בניזרי: אם ראית אדם שמשחקת לו השעה, זה בדיוק ראש הממשלה הזה.

שלמה בניזרי: לכן, רבותי חברי הכנסת, לא למעני, אלא למען אותם מסכנים – שהם לא רבבות, אלא מאות אלפים, למעלה מ-600,000 ילדים רעבים, מתחת לקו העוני – תעשה למענם, אם לא למעננו.

שלמה בניזרי: אלה הדברים שאנחנו צריכים להוביל בכנסת.

שלמה בניזרי: התנתקות – כל הכבוד, אבל ביום-יום אנשים לא חיים את ההתנתקויות.

שלמה בניזרי: הם חיים את ההתנתקות שלהם מהקיבה שלהם, מהמאכלים היומיומיים.

שלמה בניזרי: אני מקווה שהדברים האלה הם אולי ראשית הסוף, או סופה של הראשית, של הממשלה הזאת.

שלמה בניזרי: תודה, אדוני, שאפשרת לי להאריך.

ראובן ריבלין: סיימת בדיוק בשנייה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, אני מתכבד להזמין את שר האוצר וראש הממשלה לשעבר, בנימין נתניהו, להשיב על הצעת האי-אמון של סיעת ש"ס, כפי שהוסברה על-ידי חבר הכנסת שלמה בניזרי.

דוד אזולאי: יש צמיחה ואין אבטלה, הכול בסדר.

אופיר פינס-פז: איך שר האוצר יצביע בשבוע הבא?

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אזולאי, תשמע.

ראובן ריבלין: שר האוצר לא הפריע ולו פעם אחת לחבר הכנסת בניזרי.

דוד אזולאי: גם אני לא הפרעתי.

בנימין נתניהו: לא הכול בסדר, אדוני היושב-ראש וחברי הבית, יש ילדים רעבים.

בנימין נתניהו: אף אחד, וודאי לא אני, אינו מתכחש לעובדה המצערת הזאת.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: יש?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: באמת?

בנימין נתניהו: להיפך, הבעיה שלנו היא איך לטפל במצב הזה, איך למצוא מוצא ממנו.

בנימין נתניהו: בשבוע שעבר, בהצגת התקציב, דיברתי בהרחבה על בעיית העוני, ששאלת הילדים היא בעצם נגזרת שלה.

בנימין נתניהו: לכן, אני לא רוצה לחזור על דברי, נדמה לי שהנושא הזה מוצה בהרצאה רחבה, כפי שקראתם לזה, ואינני רוצה לעסוק כאן בהרצאות.

בנימין נתניהו: אבל אני חושב שראוי לשים לב שבתקציב הזה – דווקא כן בתקציב הזה, חבר הכנסת בניזרי – אנחנו נותנים מענה, קודם כול מענה ישיר לבעיה, חלקי כמובן, בדמות מפעלי ההזנה שאנחנו עומדים להפעיל בקרב קרוב ל-150,000 ילדים.

בנימין נתניהו: זה לא פותר את הכול, אנחנו גם לא חושבים שזה פותר את הכול, אבל זה פותר חלק לא קטן.

יעקב מרגי: לא צריך מפעל הזנה, צריך תוכנית כלכלית כדי שלא יצטרכו מפעל הזנה.

ראובן ריבלין: תודה רבה, חבר הכנסת מרגי.

בנימין נתניהו: אני מוסיף דברים אחרים שאנחנו עושים במסגרת סיוע למשפחות, שבאופן עקיף כמובן מקלים עליהן את ההוצאות: הגדלת סל הבריאות, ואפילו מענקי האיזון בעיריות – כי העיריות נותנות תמיכה, כפי שאתם מכירים.

בנימין נתניהו: הרי בסוף הכול מתנקז למקומות דומים.

בנימין נתניהו: ויש שורה של דברים אחרים, שפירטנו בשבוע שעבר, אם אינני טועה.

בנימין נתניהו: ההערה של חבר הכנסת מרגי, שבאמת צריך תוכנית כלכלית כדי לצאת מהעוני, היא בדיוק הנקודה.

בנימין נתניהו: התוכנית הכלכלית הזאת לא תפתור את הבעיה מייד.

בנימין נתניהו: אתם תראו שהמספרים עוד יתרחבו השנה, ללא ספק.

בנימין נתניהו: אבל ראינו את זה בהרבה מקומות:

בנימין נתניהו: ראינו שלאחר הרפורמות שאנחנו מנהיגים והיציאה מקצבאות לעבודה, אנשים יוצאים מהעוני, חד וחלק.

בנימין נתניהו: אין מה לעשות, זה עובד.

בנימין נתניהו: אלא מה?

בנימין נתניהו: תקופת המעבר מאוד קשה.

בנימין נתניהו: לכן אנחנו נזקקים לאותם דברים.

בנימין נתניהו: ואני כבר אומר לכם: קשה להעריך מתי בדיוק תיגמר המגמה, תקופת המעבר – אם היא תיגמר בתוך שנה או בתוך שנתיים.

בנימין נתניהו: ובכן, אם זה ייקח עוד שנה, נביא עוד תוספות.

בנימין נתניהו: אינני יודע מי, אבל אני אמליץ לממשלה – המלצתי לממשלה – להביא הרחבה של המפעל הזה בתקציב 2006, בהתאם לצורך, בהתאם ליכולות הממשלה.

בנימין נתניהו: כי אנחנו לא פוגעים בכלכלה הנכונה, אנחנו לא פוגעים בשוק העבודה בכך שאפשר לתת לילדים הזנה, ישירות להם, בבית-הספר.

בנימין נתניהו: אנחנו חושבים שהדבר הזה הוא סוג של תמיכה נכונה ששזורה בתפיסה הכלכלית שלנו, שהתוצאות שלה ידועות.

בנימין נתניהו: כלומר, יש תוצאות כלכליות מבורכות, יש גם תוצאות חברתיות שחלקן טובות מאוד – אנשים מצטרפים למעגל העבודה.

בנימין נתניהו: ויש גם תוצאות קשות – לא תוצאות קשות, אלא מצב שהוא קשה, שאם לא היינו נדרשים לו, הוא היה קשה בהרבה.

בנימין נתניהו: אבל בתקופת המעבר, בגלל השיפור הכלכלי, אנחנו מצליחים לקחת חלק מכספי המסים שאנחנו גובים ולשים אותם במפעלים כמו מפעל ההזנה, שאם יהיה צורך גם יורחב.

בנימין נתניהו: אני חושב שזו המדיניות הנכונה.

בנימין נתניהו: ללכת אחורה בלי הבחנה ולהגדיל את הקצבאות – זה ייצור התרחבות עצומה של מעגל העוני.

בנימין נתניהו: זו לא אמירה, זו לא אידיאולוגיה, זו לא פראזיולוגיה; לצערי, זאת האמת.

בנימין נתניהו: המעבר מאוד מאוד מאוד קשה.

בנימין נתניהו: אל תחשבו לרגע שהתיאורים שחבר הכנסת בניזרי, ולא רק הוא, מתאר כאן נראים לי דמיוניים או לא-כואבים.

בנימין נתניהו: ברור שהמצב הזה קיים, וצריך לטפל בו.

בנימין נתניהו: אנחנו עושים כמיטב יכולתנו.

בנימין נתניהו: אני חושב שהמעשים שלנו תוחמים את הבעיה וגם פותרים אותה, ונעשה עוד בהתאם להתקדמות הכלכלית.

בנימין נתניהו: אני מודה לכם.

ראובן ריבלין: תודה לשר האוצר, ראש הממשלה לשעבר, חבר הכנסת בנימין נתניהו.

קריאה: מה הוא אמר?

ראובן ריבלין: אני לא צריך לפרש את הדובר.

ראובן ריבלין: אדוני שמע מה הוא אמר, והוא יכול לפרש שהוא אמר דברים מאוד ברורים.

ראובן ריבלין: חברי הכנסת, הואיל וסיעת העבודה החליטה שלא להשתתף בדיון, להימנע בהצבעה ולקבל את זכות הדיבור לאחר ההצבעה, ראשון הדוברים הוא חבר הכנסת מיכאל גורלובסקי מהליכוד; אחריו - חבר הכנסת רוני בריזון משינוי, ואחריו - חבר הכנסת שלמה בניזרי; פעם נוספת?

שלמה בניזרי: לא - - -

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מרגי.

ראובן ריבלין: בסדר.

מיכאל גורלובסקי: אני אדבר בקיצור.

מיכאל גורלובסקי: אני רוצה לפנות לחברי הכנסת, ולא רק לחברי הכנסת, בכמה פניות.

מיכאל גורלובסקי: אני רוצה לומר לכם שהטרגדיה או הדרמה של הסכסוך הישראלי-הפלסטיני בימים האחרונים הפכה להיות פארסה שמתנהלת בפריס.

מיכאל גורלובסקי: למה אני משתמש במלה פארסה?

מיכאל גורלובסקי: כל יום אנחנו שומעים כמה פעמים ביום – ערפאת חי, ערפאת מת.

מיכאל גורלובסקי: אנחנו שומעים את ההאשמות של אשתו כלפי ההנהגה של הרשות הפלסטינית, ובעצם על מה כל הריב ועל מה כל הפארסה הזאת?

מיכאל גורלובסקי: על הכסף.

מיכאל גורלובסקי: לכן אני אומר, שבעיני זה סמלי מאוד שאדם שהציגו אותו כגיבור האומה הפלסטינית מסיים את חייו בפארסה, בבדיחה, בסקנדל, בכך שרבים על הכסף.

מיכאל גורלובסקי: ובאיזה כסף מדובר?

מיכאל גורלובסקי: אני מזכיר לחברי הכנסת הערבים שנמצאים כאן באולם - - -

גאלב מג'אדלה: למה אתה פונה רק לחברי הכנסת הערבים?

גאלב מג'אדלה: למה לא לכל הכנסת?

מיכאל גורלובסקי: אני פונה קודם כול אליהם.

מיכאל גורלובסקי: מדובר בכסף שמדינת ישראל העבירה מדי חודש לרשות הפלסטינית, והוא הוברח לפריס.

מיכאל גורלובסקי: מדובר בכ-5 מיליארדי שקלים – סכום מכובד.

מיכאל גורלובסקי: עד כמה שזכור לי - - -

ראובן ריבלין: חבר הכנסת גורלובסקי, אתה יכול לדבר אל חברי הכנסת הערבים, המוסלמים, על הרמדאן, למשל.

ראובן ריבלין: אתה יכול לדבר אל כל חברי הכנסת.

ראובן ריבלין: למה אדוני מבדיל בינם לבין חברי כנסת אחרים?

מיכאל גורלובסקי: מה לא מכובד בכך שאני פונה אליהם?

ראובן ריבלין: יש בכך איזה - - - כמובן, זהו דבר שאני מבקש ממנו לחזור בו לפרוטוקול.

ראובן ריבלין: אבל - מדוע?

ראובן ריבלין: יאמר, לכל חברי הכנסת, או: כל חברי הכנסת תומכי ערפאת.

מיכאל גורלובסקי: אדוני היושב-ראש, אני אומר לך למה אני פונה אליהם: כי אני חושב שמקומם לא כאן, אלא ברמאללה.

מיכאל גורלובסקי: אני ממש לא מסתיר את המחשבות שלי.

עסאם מח'ול: - - -

ג'מאל זחאלקה: - - -

מיכאל גורלובסקי: אני שומע אתכם נואמים כאן על הבמה הזאת ומדברים על המצוקה של המגזר הערבי במדינת ישראל.

מיכאל גורלובסקי: אז אני חושב שמן הראוי שתפנו לסוהא ערפאת ותבקשו 5 מיליארדי שקלים – שילכו לשיקום של בתי-ספר, של הכפרים הערביים; שילכו לעם הערבי במדינת ישראל.

מיכאל גורלובסקי: במיוחד כשמדובר בכסף של משלמי מסים ישראלים.

גאלב מג'אדלה: אתה מוכן לדאוג שהכסף הזה - - -

מיכאל גורלובסקי: יש לי הצעה חלופית נוספת.

גאלב מג'אדלה: לא, תישאר בהצעה הזאת.

מיכאל גורלובסקי: כיוון שזהו כסף ישראלי – אני מדגיש שמדובר בכסף ישראלי; בכסף האירופי הרשות הפלסטינית קנתה נשק, זה ידוע לכולם.

מיכאל גורלובסקי: אם כן, אני אומר שהכסף הישראלי של משלמי המסים הישראלים הלך לפריס, ועכשיו רבים על כך.

מיכאל גורלובסקי: עכשיו יש בדיחה על הכסף הזה.

מיכאל גורלובסקי: ההצעה החלופית שלי היא שהכסף הזה יחזור למדינת ישראל – ואולי יתרמו אותו למרכז פרס לשלום.

מיכאל גורלובסקי: זו גם אופציה נחמדה, להערכתי.

גאלב מג'אדלה: נקנה בו סיגריות.

מיכאל גורלובסקי: עכשיו אני רוצה להתייחס לסוגיה של ההצבעות בוועדת הכספים בנוגע לכסף להתנתקות.

גאלב מג'אדלה: בכסף הזה נקנה סיגריות.

ראובן ריבלין: מספיק, חבר הכנסת מג'אדלה.

מיכאל גורלובסקי: אני חושב שזה מאוד לא מוסרי להעביר העברות כספיות כאלה בוועדת הכספים בתקופה שבה תוכנית ההתנתקות בעצם לא אושרה סופית.

מיכאל גורלובסקי: זה עבר בהצבעה בקריאה ראשונה, ולפנינו כל מיני דברים שיכולים לקרות, לרבות הפארסה שמתקיימת עכשיו בפריס.

מיכאל גורלובסקי: אני חושב שזה מאוד לא מוסרי להתעסק עכשיו בסחיטה של המתנחלים, בקנייה ובסחיטה של הטרנספר ליהודים.

מיכאל גורלובסקי: זה לא מוסרי.

מיכאל גורלובסקי: בעיני זו פשוט בושה.

מיכאל גורלובסקי: זהו מחטף מסוים.

מיכאל גורלובסקי: זה ציני.

מיכאל גורלובסקי: היום לא היתה הצבעה, ואני מאוד שמח על כך שלא היתה הצבעה.

מיכאל גורלובסקי: אבל אני פונה לממשלת ישראל למשוך את ההעברות הכספיות מהסוג הזה עד שהסיפור הזה ייגמר – עד שתתקבל החלטה סופית לגבי ההתנתקות.

מיכאל גורלובסקי: כי לקנות טרנספר יהודים בכסף זה לא מוסרי, זה ציני וזה לא מתאים לממשלת ישראל.

מיכאל גורלובסקי: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת גורלובסקי.

ראובן ריבלין: רציתי להעיר לחבר הכנסת גורלובסקי שאני יודע על אזרחים ישראלים לא-ערבים שהצביעו בעד חבר הכנסת מח'ול.

ראובן ריבלין: לעומת זאת, אני מכיר אזרחים ערבים שהצביעו בעדך, חבר הכנסת גורלובסקי.

ראובן ריבלין: אז מדוע אנחנו צריכים לומר - ערבים?

ראובן ריבלין: אתה יכול לומר: תומכי ערפאת.

מיכאל גורלובסקי: דיברתי על חברי כנסת ערבים.

ראובן ריבלין: למה?

ראובן ריבלין: חברי הכנסת הערבים הם נציגי הציבור בדיוק כמוך, ולכן אני - - -

אורי אריאל: - - -

ראובן ריבלין: - - - יכול להיות ויכוח.

אורי אריאל: לכן הוא פונה אליהם.

ראובן ריבלין: אז זה בסדר גמור.

ראובן ריבלין: אם זאת כוונתו, חבר הכנסת אורי אריאל, אני לא מעיר את ההערה.

ראובן ריבלין: אני לא חושב שזאת הדרך הנכונה, אבל כאן ניתן כמובן חופש דיבור מלא.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, אני מזמין את חבר הכנסת רוני בריזון.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בריזון אינו נוכח, ולכן אני מזמין את חבר הכנסת אריה אלדד.

משה גפני: מה עם מי שקוראים בשמו והוא אינו נוכח?

ראובן ריבלין: נדמה לי שחבר הכנסת מרגי - - -

משה גפני: - - -

ראובן ריבלין: לא, חבר הכנסת מרגי אחריו.

ראובן ריבלין: פשוט החלפתי בין חברי הכנסת אלדד ומרגי כדי לרענן את השורות, כי דבריו של חבר הכנסת בניזרי עוד מהדהדים באוזנינו.

אריה אלדד: אדוני יושב-ראש הכנסת, חברי חברי הכנסת, ממשלת המיעוט – שאפילו נציג אחד לא היה לה לשלוח הנה.

אריה אלדד: בשבוע שעבר, בקול ענות תרועה, אמרה הממשלה להניח גם את תקציב המדינה וגם את חוק העקירה והשילומים על שולחן הכנסת.

אריה אלדד: בעניינים הפעוטים הללו של ארץ-ישראל וגירוש אלפי יהודים מבתיהם לא היתה לממשלת המיעוט כל בעיה להשיג רוב בכנסת.

אריה אלדד: יש כאן מספיק חברי כנסת הרוקדים משמחה רק לעצם המחשבה איך הפך עצמו ראש הממשלה במלחמתו במשיחיות לא למשיח השקר של השמאל, אלא לחמורו של משיח השקר; כדי שיוכלו לרכוב עליו לעקירה ולגירוש.

אריה אלדד: אבל לדברים הגדולים ממש בדברי ימי עמנו ומדינתו – לכסף – לא נמצא רוב לממשלת המיעוט.

אריה אלדד: לפיכך הקפיאה הממשלה את החוק לפי שעה, עד שראש הממשלה יגמור לגמד את שר האוצר שלו, ועד שייגמר המיקח והממכר בתגי המחיר של ההסכמה עם התקציב הזה, שאין בו באמת די כסף לתרופות, אין בו תמיכה בחלשים, אין בו פיתוח תשתית מדעית בישראל, ואין בו סיוע לעלייה ולעולים – כי אין כסף.

אריה אלדד: אבל יש בו די כסף – גם אם במובלע, בתרמית, בלי להזכיר את המלה המפורשת גירוש; יש בו 5 מיליארדים להתנתקות.

אריה אלדד: איך יהיה כסף לילדים רעבים כשיש כל כך הרבה כסף לגירוש יהודים – 5 מיליארדים, וגם אותם במחתרת, כגנבים בלילה, בציון "הגדלת הגירעון ב-0.4%" – לשון נקייה לגירוש 8,000 יהודים.

אריה אלדד: יש 10 מיליארדי שקלים לגדר, שכל טיסן צעצוע של ה"חיזבאללה" עוקף אותה או שכמותה; שכל צינור ברזל ב-100 שקלים שהופך ל"קסאם" תוצרת-בית לועג לה מלמעלה.

אריה אלדד: 15 מיליארד שקלים לגדר ולהתנתקות, שכל תכליתן להקים מדינה פלסטינית, שופכים אצלנו לריק.

אריה אלדד: אז איך נתפלא שיש ילדים רעבים כל כך רבים בארץ?

אריה אלדד: אדוני היושב-ראש, אין לנו אמון בממשלת המיעוט.

אריה אלדד: עוד צעד ועוד צעד – העקבות בדרך לבית הנשיא כבר מוטבעים.

אריה אלדד: ראש הממשלה יבוא ויטען כי לתוכנית ההתנתקות יש לו רוב; רק למשול אין לו רוב, ולכן סופו ללכת לנשיא, ויפה שעה אחת קודם.

אריה אלדד: אבל כולנו יודעים שאם לא היה ראש הממשלה הופך עצמו לנביא "שלום עכשיו", לא היתה הממשלה מתפרקת.

אריה אלדד: מחר בשעה 19:00, חברי חברי הכנסת – וכנראה אין ראוי יותר מלומר על כך אם ירצה השם – מחר בערב יצטרפו גם חברי המפד"ל לספסלי האופוזיציה, כולנו תקווה.

אריה אלדד: לו יצאו לפני חודש, לא היתה התנתקות.

אריה אלדד: הם יודעים זאת, אתם יודעים זאת.

אריה אלדד: המפד"ל תבוא לספר לנו איך מנעה את ההתנתקות, רק המציאות טופחת על פניהם.

אריה אלדד: מחר, אם ירצה השם, יאבד ראש הממשלה עוד נכס אסטרטגי שלו.

אריה אלדד: יצא המרצע מן השק, והשק יהיה לצרור נקוב, ומי שהוא אדון הצרור הנקוב הזה, מה לו להתפלא על כך שרבבות ילדים רעבים בארץ.

אריה אלדד: אין לנו אמון בממשלת המיעוט, ולא בצרורה הנקוב, וככל שימהר ראש הממשלה אל בית הנשיא, כן ייטב לישראל.

אריה אלדד: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה לחבר הכנסת אריה אלדד.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת יעקב מרגי, ואחריו יקבל חבר הכנסת בריזון את זכות הדיבור, שכן הוא לא ידע שחבר הכנסת אהוד יתום לא ידבר, וכלכל את מעשיו ואת צעדיו ובא בזמן, אבל לא בזמן המתאים.

ראובן ריבלין: אחרי חבר הכנסת יעקב מרגי – חבר הכנסת רוני בריזון.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, קהות חושים – רק את הביטוי הזה אפשר לומר על הממשלה הזאת.

יעקב מרגי: מדיניותה בתחום החברתי-הכלכלי מובילה אותנו אל עברי פי פחת.

יעקב מרגי: פעם, כשהיו אומרים, יש במדינת ישראל ילדה רעבה, ילדה הולכת לישון רעבה, המדינה היתה מזדעזעת.

יעקב מרגי: והנה, אין חודש שלא מתפרסם בו דוח עוני זה או אחר, והממשלה ממשיכה לדהור במדרון המדרדר אותנו, את החברה, אל עברי פי פחת.

יעקב מרגי: והנה מגיע עוד דוח, של משרד הבריאות, המעיד על כך שכל ילד חמישי במדינת ישראל – במדינת היהודים – הולך לישון רעב פעם בשבוע לפחות.

יעקב מרגי: שום כלום – לא מזיז לאף אחד.

יעקב מרגי: ואני אומר לכם, אני מכיר ילדים שבכל לילה הולכים לישון רעבים, אבל הם נופלים בסטטיסטיקה הכללית.

יעקב מרגי: ומהשבוע שעבר, שבו פורסם הדוח, לא ראינו שראש הממשלה הניד עפעף; לא ראינו ששר האוצר משך את חוק ההסדרים או את חוק התקציב לתיקון.

יעקב מרגי: זה כנראה מחזק אצלו את האסטרטגיה: להפוך את רחובות ירושלים ותל-אביב לרחובות ניו-יורק, וכנראה לברזיל, מתחת לגשרים – שם רגילים לראות הומלסים וילדים נוברים באשפתות.

יעקב מרגי: אצל שר האוצר, כנראה, העשיר יחיה בעושרו, והעני – טוב לו בעוניו, ואני אומר לכם – אני, שר האוצר – אמשיך לצ'פר את האליטות.

יעקב מרגי: זה לא מפריע לשר האוצר לעמוד כאן לפני רגע על דוכן הכנסת ולומר שהעוני – ועוד עוני – יוציאו את המשק מבעיותיו.

יעקב מרגי: ניסיתי להבין אותו; לא הצלחתי.

יעקב מרגי: שר האוצר עומד כאן ומתפאר בבתי-התמחוי ובמפעל ההזנה.

יעקב מרגי: לפני כמה חודשים אלה היו נטל על הגב.

יעקב מרגי: זה תיקון הפנצ'רים שלו, כנראה – במצב הנתון הוא מתפאר במפעל ההזנה.

יעקב מרגי: אדוני שר האוצר, לא הם ולא שכרם.

יעקב מרגי: תן להם עבודה, תן להם פרנסה, הם לא צריכים את הסנדוויץ' העלוב של מפעל ההזנה.

יעקב מרגי: גם במפעל ההזנה – תדעו לכם, גם שם יש צבע.

יעקב מרגי: אנשים פה לא אוהבים לדבר על צבעים – יש ילדים שאינם נכללים.

יעקב מרגי: הרעב שלהם כנראה זורם טוב בלי שזה יעשה רע לאף אחד.

יעקב מרגי: מפעל ההזנה הוא סלקטיבי - -

דוד אזולאי: לא יכול להיות - - -

יעקב מרגי: - - תבדקו למי ניתן ואיפה זה מופעל.

יעקב מרגי: גם שם יש בעיות.

יעקב מרגי: אבל קהות חושים - - -

דוד אזולאי: הרב מרגי, לא יכול להיות.

דוד אזולאי: יש דבר כזה?

יעקב מרגי: כן, אני אומר לך.

דוד אזולאי: ספר לנו.

יעקב מרגי: לא אנחנו – ש"ס היא הרי מפלגה של האליטות – ילדי "מעין החינוך התורני" הם מחוץ למפעל ההזנה, הם שבעים.

דוד אזולאי: איפה למשל?

יעקב מרגי: ועוד – אני מאמין שגם במגזר הערבי לא הכול, והמגזר החרדי כולו, בכלל.

דוד אזולאי: ספר לנו - - -

יעקב מרגי: זה מזכיר לי את חכמי חלם, שבמקום לתקן ולבנות את הגשר בנו בית-חולים מתחת לגשר, שכל מי שייפול מהגשר – יטפלו בו.

יעקב מרגי: זה לא מונע משר האוצר לתת השנה שוב צ'ופרים למעסיקים בביטול היטלים.

יעקב מרגי: ואני אומר לשר האוצר, קח את עלות הצ'ופרים שאתה נותן לאליטות השנה, ותאמין לי שתוכל ליצור מקומות עבודה.

יעקב מרגי: אתה עומד פה, שר האוצר, מעל הדוכן, ואומר שהתוכנית הכלכלית שלך תביא בסוף ליצירת מקומות עבודה.

יעקב מרגי: זה התקציב השלישי שאני, חבר הכנסת הכי חדש פה – בין החדשים – הולך להצביע עליו.

יעקב מרגי: שלך, אדוני שר האוצר.

יעקב מרגי: 200,000 מקומות עבודה לא קיבלנו; קיבלנו עוד 200,000 מובטלים – על איזו מציאות אתה מדבר?

יעקב מרגי: אמרו פה: "השמן והרזה".

יעקב מרגי: אני אומר לכם - נכון, היום הרזה מחזיק את השמן על גבו.

יעקב מרגי: אלה אותם שמן ורזה ששר האוצר צייר על הלוח.

יעקב מרגי: אבל אין מה לעשות.

יעקב מרגי: קהות חושים, אמרתי בתחילת דברי, ונראה שכל הדברים שנאמרו לא יעזרו.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, אני באמת רוצה לתהות עכשיו כמה תהיות.

יעקב מרגי: מזל, אדוני היושב-ראש, שאין לפרוטוקול זכות דיבור, והוא לא יכול לעלות אל הדוכן ולמנות פה את כל הצביעות שנאמרת פה, מעל הדוכן הזה, מפי חברי הכנסת – מפיותיהם של חברי הכנסת – יום-יום, שעה-שעה, ובשעת אמת הם נעלמים.

יעקב מרגי: מפלגת העבודה – היא לא תוכל, כי סדר-היום החברתי שלה – נמנעת היום.

יעקב מרגי: הרי הממשלה לא תיפול.

יעקב מרגי: מה, הצעת האי-אמון שלנו מדברת נגד ההתנתקות?

יעקב מרגי: בסך הכול מדברים בעד ילדים רעבים.

יעקב מרגי: איפה אתם, מפלגת העבודה?

יעקב מרגי: מה הבטיחו לכם?

יעקב מרגי: כנראה צריך לתקן את התקנון כך שיהיה אפשר להביא הצעה לסדר להדיח את יושב-ראש האופוזיציה מתפקידו כי הוא לא ממלא את תפקידו.

יעקב מרגי: אם הוא לא אופוזיציה, הוא לא יכול להיות יושב-ראש האופוזיציה.

ראובן ריבלין: צריך מישהו שיסכים להיות במקומו.

גאלב מג'אדלה: הרב מרגי, אפשר לשאול אותך משהו?

ראובן ריבלין: לא, לא.

ראובן ריבלין: הוא מסיים את דבריו, כי מי שהפריע לו עד עכשיו הוא חבר הכנסת אזולאי, ולכן זה על חשבונו.

גאלב מג'אדלה: מה עשיתם הבוקר בוועדת הכספים?

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מג'אדלה.

יעקב מרגי: לא קשור.

יעקב מרגי: מה עניין שמיטה להר-סיני?

יעקב מרגי: מה עניין שמיטה להר-סיני?

גאלב מג'אדלה: זה קשור.

גאלב מג'אדלה: אתה לא יכול בבוקר – משהו אחר - - -

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מג'אדלה, אולי אדוני לא שם לב, אבל הוא לא יכול להפריע כל הזמן.

גאלב מג'אדלה: לא כל הזמן.

גאלב מג'אדלה: חלק.

ראובן ריבלין: אני מאוד סבלני לגבי קריאות ביניים.

גאלב מג'אדלה: - - -

ראובן ריבלין: מספיק.

ראובן ריבלין: מספיק.

יעקב מרגי: אני אסיים.

יעקב מרגי: אני קורא לכל חברי הכנסת שהאמת באמת זועקת מלבותיהם, לקחת את הפרוטוקול ולשים לב כמה חברי הכנסת יכולים לזעוק מרה, אבל כשמגיע זמן המבחן – עת המבחן, הזמן להצביע – נמנעים, או נעלמים, או שמצביעים נגד.

ראובן ריבלין: תודה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת רוני בריזון – בבקשה, אדוני, נציג סיעת שינוי; ואחריו - חברת הכנסת גילה פינקלשטיין - -

בנימין אלון: נציג הרעבים.

ראובן ריבלין: - - ואם היא לא תהיה – חבר הכנסת משה גפני, ואם הוא לא יהיה – חבר הכנסת עסאם מח'ול.

ראובן ריבלין: אבל גפני יהיה.

ראובן ריבלין: אני מכיר אותו, הוא יהיה.

רוני בריזון: ואם אני כאן, אין ספק שהוא יהיה.

רוני בריזון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, העובדה שכבוד ראש הממשלה אינו מכבד אותנו בנוכחותו היא אינדיקטיבית.

ראובן ריבלין: השרה ציפי לבני - - -

רוני בריזון: השרה לבני ודאי מכבדת אותנו בנוכחותה, אבל אני מזכיר שבדרך כלל בדיונים בהצעות אי-אמון ראש הממשלה עושה לעצמו מנהג של קבע להיות אתנו כאן, והעובדה - -

ג'מאל זחאלקה: רק שרים לשעבר - - -

רוני בריזון: - - שהוא איננו היא ההוכחה הטובה ביותר לכך שהממשלה – וזה אינו סוד – נאבקת כרגע על עצם קיומה הרבה יותר מאשר על נושאים שוטפים, ולא היה - -

אורי אריאל: ברוך השם, היא לא תלויה בסוהא.

רוני בריזון: - - כבודנו פוחת אם ההצעה הזאת, שמונחת כאן לפנינו, על מדיניות ההרעבה, כביכול, של הממשלה, לא היתה עולה, אבל ש"ס היא ודאי מפלגה המכבדת מסורת, ומסורת היא שביום שני מעלים הצעות אי-אמון, לכן אני מניח שבמסגרת אותה מסורת כולנו נמצאים כאן.

רוני בריזון: לגבי עצם הטענה – יש מי שמלאכתו נעשית בידי אחרים, על כן, במקום להגיב בשמי, אני מגיב בשמו של אחד, יהודי יקר, אני מניח, אשר שמו עומר אסף מקריית-מוצקין.

רוני בריזון: עומר אסף מקריית-מוצקין כתב לפני יותר משנה מכתב שפורסם בעיתון "ידיעות אחרונות" תחת הכותרת: "אבא אשם, לא ראש הממשלה", ואני מבקש לקרוא אותו כאן, מפני שהוא אומר את הדברים טוב יותר מכפי שאני הייתי יכול לומר אותם.

רוני בריזון: "אני פונה לילד דוד אביטן מבני-ברק, ש'פנה בפנייה נרגשת'" – כאן יש ציטוט – "לראש הממשלה שלא להרעיב את משפחתו", וזה הרי נושא הדיון שלנו היום, מדיניות ההרעבה, "למרות שאני בטוח שאינו קורא את עיתונכם.

רוני בריזון: האשם בכך שאין לך אופניים או מחשב ושלפעמים אתה רעב הוא לא ראש הממשלה, אלא אביך, שהקים משפחה בת 14 נפשות" - -

יעקב מרגי: מדברים על 20% ממדינת ישראל, על מה אתה מדבר?

רוני בריזון: - - "בלי לחשוב שלא יוכל" - - -

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מרגי.

רוני בריזון: חבר הכנסת מרגי, אני הקשבתי לך; הואל נא להקשיב לי.

רוני בריזון: ואני אומר שוב: "שהקים משפחה בת 14 נפשות בלי לחשוב שלא יוכל לקיים אותה בכבוד ממשכורת של רב בכולל ואם עקרת-בית" - -

בנימין אלון: באיזה עיתון זה?

רוני בריזון: בעיתון "ידיעות אחרונות".

רוני בריזון: - - "ובלי בושה תכנן את חייך על חשבוני, משלם המסים המשרת בצבא" - - -

יעקב מרגי: מה עם הרעבים בירוחם?

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מרגי.

יעקב מרגי: לא, אני שואל אותו.

ראובן ריבלין: אל תשאל אותו.

ראובן ריבלין: הוא יאמר מה שהוא רוצה.

ראובן ריבלין: כשיסיים תשאל אותו, אם הוא ירצה.

רוני בריזון: "כל תמונה של ילד רעב" – אני חוזר: "כל תמונה של ילד רעב נוגעת ללבי, אך 'פנייתך הנרגשת' לא רק שלא מרגשת אותי, אלא מכעיסה אותי, במיוחד לאור העובדה שאף אחד מכם לא משנה את הליכותיו במשך השנים.

רוני בריזון: כנראה גם אתה לא תשרת בצבא וגם אתה תקים משפחה עתירת נפשות, שאותה תתכנן לקיים על חשבוני.

רוני בריזון: "

צבי הנדל: בעזרת השם.

רוני בריזון: "ביום שבו תלמד החברה החרדית, כחלק מן העם היהודי היושב בציון, להתחלק עמו במטלותיו ובחובותיו הלאומיות, תוכל להרשות לעצמך להתלונן.

רוני בריזון: עד אז, המקום הכי נכון להפגין בו" - ואני מרשה לעצמי לומר, גם להגיש בו הצעות כאלה לאי-אמון – "הוא בסלון, מול אבא.

רוני בריזון: " אדוני היושב-ראש, אנחנו נתמוך בממשלה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת גילה פינקלשטיין - אינה נוכחת; חבר הכנסת משה גפני - אינו נוכח.

ראובן ריבלין: זאת הפתעה ראויה לציון.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת עסאם מח'ול, בבקשה.

ראובן ריבלין: גפני היה פה כל הזמן.

ראובן ריבלין: הוא בחוץ?

ראובן ריבלין: זאת בעיה שלו.

ראובן ריבלין: הוא צריך להיות בפנים.

עסאם מח'ול: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, שמענו בשבוע שעבר את שר האוצר עולה לבמה ואומר שמה שמניע את הצמיחה, ויש צמיחה, זה ה-innovation, ההמצאה.

עסאם מח'ול: אני שואל את עצמי, מדברים פה כל כך הרבה על צמיחה - מה צומח אצלנו?

עסאם מח'ול: מה חדש בשנים האחרונות שלא היה קיים במדינת ישראל ובחברה הישראלית?

עסאם מח'ול: מה שחדש זה בתי-התמחוי, זה ההופעה הרובין-הודית של השר נתניהו כאן, כאשר הוא מדבר ומתפאר במפעלי ההזנה, שהם ההבטחה להמשך תהליך ההרעבה שהוא הביא על הילדים, על המשפחות, על האמהות ועל משפחות שלמות בחברה הישראלית.

עסאם מח'ול: הבנתי שהוא הרצה בגן-ילדים, אצל בנו, והוא הסביר שזה כמו שיש חנות ארטיק אחת על יד הגן, כך שמחיר ארטיק הוא שקל, וכשיש עשר חנויות על יד בית-הספר, אולי הארטיק יעלה חצי שקל.

עסאם מח'ול: זאת מדיניות של השר ארטיק, זאת מדיניות של ארטיקיזציה.

עסאם מח'ול: אני חושב שמה שקורה מסביב הוא דבר איום ונורא.

עסאם מח'ול: המדיניות הזאת היא מדיניות שיודעת מה היא רוצה, זו מדיניות מתוכננת, חד-משמעית, הולכת בכיוון עקבי, והיא מצליחה.

עסאם מח'ול: ההצלחה שלה גדולה.

עסאם מח'ול: היא מצליחה במשך השנים שבהן השר נתניהו מוביל את הכלכלה הישראלית להעביר מיליארדי שקלים מהכיסים המחוררים של משפחות העוני, של מקבלי הקצבאות, של הקשישים שאין להם דרך לטפל בעצמם, של האמהות החד-הוריות ושל המשפחות החד-הוריות.

עסאם מח'ול: הוא מעביר את הכספים משם באופן עקבי ובאופן קבוע לכיסיהם של בעלי ההון ושל המעסיקים.

עסאם מח'ול: זאת התכלית וזאת תמצית המדיניות של רובין הוד, שמופיע כאן ומבטיח לנו שעוד הרבה שנים נצטרך בתי-תמחוי ומפעלי הזנה.

עסאם מח'ול: השאלה המרכזית שהוא צריך לענות עליה והוא מתחמק ממנה היא, למה אין לעניים אוכל?

עסאם מח'ול: מי הוביל את מאות אלפי המשפחות בישראל למצב הזה?

עסאם מח'ול: מי הוביל 1.5 מיליון מאזרחי מדינת ישראל אל מתחת לקו העוני?

עסאם מח'ול: המדיניות שלך, שר האוצר, שר הארטיק.

עסאם מח'ול: המדיניות שלך, מדיניות הפגיעה.

עסאם מח'ול: הוא מדבר על רפורמה במס, אבל רפורמה במס היא לא רק בכיוון אחד.

עסאם מח'ול: יש מסים שהוא מבטל ומצמצם, למשל חלקם של המעסיקים בביטוח הלאומי עבור העובדים, אבל יש מסים שהוא מעלה, למשל את מחיר המים, שנוגע לכל אדם ואדם בחברה הזאת.

עסאם מח'ול: יש מסים שהוא מוותר עליהם – מס מקביל ומס חברות הוא מוריד, אבל יש מסים שהוא מעלה.

עסאם מח'ול: הוא מבטל, למשל, את הפטור על עבודה במשמרות או על עבודה נוספת.

עסאם מח'ול: מי צריך את העבודה הנוספת ואת המשמרות?

עסאם מח'ול: אלה אותן משפחות שלא מגיעות לשכר מינימום, אלה אותן משפחות שלא יכולות לפרנס את הילדים שלהן אם הן לא עובדות שעות נוספות.

עסאם מח'ול: אתה מבטל את הפטור ממס על השעות הנוספות ואתה מוריד את מס החברות?

עסאם מח'ול: זאת המשוואה שעושה הממשלה הזאת.

עסאם מח'ול: זה המסר.

עסאם מח'ול: זאת השליחות של מנהלי העסקים של ההון הגדול במדינת ישראל, שקוראים לעצמם ממשלה.

עסאם מח'ול: לפני שישה חודשים נתקלנו בעובדי שימור אתרים וגנים לאומיים, פרויקט שהעלות שלו מבחינת הממשלה יכולה להגיע ל-5-10 מיליוני שקל, שבהם אתה מפרנס 250 משפחות של אנשים מבוגרים, שהגיל הממוצע שלהם מעל ל-50.

עסאם מח'ול: המדיניות הזאת זורקת אותם או-טו-טו אחרי חצי שנה לאבטלה ולרעב, למקררים הריקים, לארטיק שאיננו.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מח'ול, הפריעו לך, ולכן אני נותן לך עוד חצי דקה, אבל אדוני צריך לסיים.

עסאם מח'ול: אני מדבר על הקשישים, כ-1,500 קשישים שמחכים בתור לקוד סיעודי, אחרת הם נמצאים בחרפה בלתי אפשרית.

עסאם מח'ול: איזו בשורה יש לממשלה הזאת לאנשים האומללים האלה?

עסאם מח'ול: איזו בשורה יש לילדים הרעבים?

עסאם מח'ול: איזו בשורה יש לאותם 1.5 מיליון אנשים מתחת לקו העוני?

עסאם מח'ול: אין בשורה.

עסאם מח'ול: יש בשורה אחת לבעלי ההון הגדול ולמעסיקים.

עסאם מח'ול: להם דואגת הממשלה הזאת והיא עובדת אצלם ולמענם.

עסאם מח'ול: תודה רבה, אדוני.

נסים דהן: חברת הכנסת גילה פינקלשטיין, בבקשה.

נסים דהן: אחריה - חבר הכנסת משה גפני.

נסים דהן: חמש דקות לרשותך, גברתי.

גילה פינקלשטיין: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, ודאי זכורה לכם אותה ידיעה ברדיו, משנות ה-60, כאשר ילדה אחת, אחת בלבד, זעקה ברדיו, ב"קול ישראל": אני רעבה.

גילה פינקלשטיין: והמדינה כולה הזדעזעה.

גילה פינקלשטיין: היום אלפים רעבים, ואנחנו לא רואים שמישהו מזועזע או מישהו משנה דברים או מנסה לשנות דברים.

גילה פינקלשטיין: הסקר של משרד הבריאות, שפורסם בשבוע שעבר, מצביע על היערכות תזונתית חמורה ביותר: כ-1,300 ילדים ובני-נוער אשר ישנים לפחות לילה אחד בשבוע עם תחושת רעב מציקה.

גילה פינקלשטיין: מאחורי הנתונים היבשים מסתתרים כ-5% מהילדים בארץ אשר הולכים לישון רעבים.

גילה פינקלשטיין: ברור לכולנו שהמושג רעב הוא לא רק רמה תזונתית נמוכה, לא רעב ללחם.

גילה פינקלשטיין: הממצאים מצביעים על מחדל חריף מאוד: לא רעב פיזי אלא רעב נפשי, רעב מנטלי, רעב רגשי, רעב התפתחותי.

גילה פינקלשטיין: הרעב מאז ומתמיד שיקף עוני במובן הכואב ביותר, ועוני הוא, כידוע, הרבה יותר ממצב תזונתו של האדם.

גילה פינקלשטיין: הילדים הרעבים סובלים מחסכים גדולים ביותר.

גילה פינקלשטיין: משמעות הרעב אבטלה, הזנחה בריאותית, דלות, ואני לא אטעה אם אני אוסיף את הבערות לרשימת התופעות שביסודן רעב.

גילה פינקלשטיין: בעיני הדבר החמור ביותר שחושף המחקר העגום הוא העובדה שמדובר בילדים, בנערים, בנערות.

גילה פינקלשטיין: אילו היו צורכי הילדים מסופקים כיאות והבעיה היתה מתרכזת במבוגרים, אפשר שהיינו מסוגלים להתחיל להתמודד עם התופעה הקשה.

גילה פינקלשטיין: אבל מדובר כאן בילדים אשר לגביהם עוני וכל מה שקשור בעוני אינו שונה מתכונה תורשתית אחרת.

גילה פינקלשטיין: לצערי, בתהליך הזה משחקת התורשה תפקיד נכבד.

גילה פינקלשטיין: אם לא מוצבים מכשולים מתאימים, עובר העוני מאב לבנו, ממשיכה הבערות מאם לבתה, מתגלגלת העצלות ומתגלגל העדר היוזמה ממקים המשפחה אל ממשיכיה.

גילה פינקלשטיין: לא מזמן, רק לפני חודשים מועטים, עלתה שאלת הימצאותם של אנשים רעבים במדינת ישראל על שולחן הממשלה.

גילה פינקלשטיין: ראש הממשלה עצמו הצהיר על הקושי האישי שלו נוכח התורים הארוכים לחלוקת מזון, נוכח עניים שמחפשים בפחי האשפה ועוד, והוסיף: המדינה לא יכולה להתנהל כך.

גילה פינקלשטיין: ראינו בקריאות אלה הכרזת מלחמה נגד התופעה, הכרה במצב החירום שאנחנו נתונים בו.

גילה פינקלשטיין: לאכזבתי עוד הגדיל לעשות שר מסוים ואמר: אין רעבים בישראל, זו דמגוגיה.

גילה פינקלשטיין: צר לי שבמקום לראות את המציאות כפי שהיא, את התורים לחלוקת לחם, את הפשפוש אחרי אוכל בפחי האשפה, את זעקתם של פעילי ארגוני המזון לתקציבים, לתרומות - במקום לראות ולהסתמך על זה, אנחנו נאלצים לקבל תוצאות מחקרים כדי להשתכנע שהמצב אכן חמור.

גילה פינקלשטיין: האם מול תוצאות סקר משרד הבריאות העכשווי, עדיין יכול אחד משרי הממשלה להכריז: אין רעבים בישראל?

גילה פינקלשטיין: האם הוא יכול לפטור את הממצאים במלה "דמגוגיה"?

גילה פינקלשטיין: בשום פנים ואופן לא.

גילה פינקלשטיין: יש רעב במדינת ישראל, והוא מחלחל לכל המעמדות במדינה, לרבות ילדים.

גילה פינקלשטיין: כעת ברור שהמצב חמור מאוד, ואם לא ייעצר התהליך, הוא יגרום לאסון חברתי במדינת ישראל.

גילה פינקלשטיין: הילדים הרעבים של היום הם האנשים המובטלים של מחר.

גילה פינקלשטיין: הילדים הרעבים של היום הם התשתית של העבריינים של מחר.

גילה פינקלשטיין: הילדים הרעבים של היום הם הבערות והרדידות של המחר.

גילה פינקלשטיין: את האחראים לתמונה הקשה הזאת אני מחפשת.

גילה פינקלשטיין: חובה עלינו לעצור את כדור השלג הזה בזמן.

גילה פינקלשטיין: תודה.

נסים דהן: תודה רבה, גברתי.

נסים דהן: חבר הכנסת משה גפני, ואחריו - חברת הכנסת אילנה כהן.

נסים דהן: אחריה - חבר הכנסת ואסל טאהא.

נסים דהן: חמש דקות לרשות אדוני.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, מדינת ישראל היתה חייבת לעשות תוכנית כלכלית על מנת לשקם את כלכלתה.

משה גפני: כל אדם חסר לב ולא מבין בכלל בכלכלה, יכול היה לעשות תוכנית כלכלית כמו זו שעשתה הממשלה הנוכחית.

משה גפני: זה הדבר הכי פשוט.

משה גפני: לקחת מהעניים, לחסוך הרבה מאוד כסף - -

נסים דהן: חבר הכנסת יאיר פרץ, חבר הכנסת מרגי וחבר הכנסת אריאל.

משה גפני: - - למנוע מילדים, למנוע אוכל.

משה גפני: לקחת מהקשישים, ממשפחות חד-הוריות, לקחת מערי הפיתוח, מהרשויות המקומיות שנמצאות במצוקה, מהמועצות הדתיות, מכל אלו שאין ביכולתם להתמודד עם זה שהאוצר לוקח מהם את הכסף, שהממשלה לוקחת מהם את הכסף, להעביר לעשירים, והנה יש תוכנית כלכלית.

משה גפני: יש חיסכון של מיליארדים.

משה גפני: במוסד לביטוח לאומי גובים יותר ונותנים פחות.

משה גפני: המוסד לביטוח לאומי, שתפקידו לתת לשכבות החלשות, לאלה שאכן זקוקים לקצבאות, עם כל מיני טיעוני סרק שאין בהם ולא כלום - למשל, לעודד אנשים להצטרף למעגל העבודה.

משה גפני: בגלל זה קיצצו בשנה שעברה באופן החמור ביותר בתקציב של הקשישים, בתקציב של הנכים.

משה גפני: לעודד את הקשיש בן ה-90 או בן ה-80 לצאת לעבודה?

משה גפני: לעודד אותו לצאת לעבודה?

משה גפני: הכול טיעוני סרק.

משה גפני: ממשלה קפיטליסטית, אולטרה-קפיטליסטית, שיושבים בה רבים מאוד שהם חברי כנסת חברתיים, אבל מצביעים בעד.

משה גפני: המציאות הזאת של תוכנית כלכלית שכל-כולה בנויה על דבר נורא פשוט - לפגוע בחלשים ולתת לחזקים - זאת איננה תוכנית כלכלית.

משה גפני: זה מה שקראנו בפרשיות השבוע האחרונות על סדום ועמורה.

משה גפני: גם שם היתה תוכנית - - -

ואסל טאהא: זאת כלכלית בקו"ף.

משה גפני: נכון.

משה גפני: גם שם היו תוכניות שהיו מאורגנות בהחלטות רוב, עם ממשלה שעשתה את מה שהיא עשתה.

משה גפני: גם כאן.

משה גפני: ואחרי זה מישהו תמה על העובדה הזאת שיש ילדים רעבים?

משה גפני: הרי זה ברור ומובן מאליו.

משה גפני: אני מבקש, אדוני היושב-ראש, כדי לעשות את הכול בקצרה - קודם כול אני רוצה להציע בשם הציבור החרדי.

משה גפני: אני מציע לממשלה, לשר האוצר, מכיוון שכל הזמן אומרים שהציבור החרדי לומד כך, לומד אחרת, מערכות החינוך שלו - אני מציע בשם הציבור החרדי לשר האוצר, שהציבור החרדי לא יקבל שקל למערכות החינוך שלו.

משה גפני: לא יקבל שקל, אנחנו מוותרים על הכול.

משה גפני: ובתנאי שלא יגבו מאתנו כסף.

משה גפני: תפקידה של ממשלה הוא לגבות מסים מהתושבים, ודרך זה לשלם, לממן את המערכות השונות שהן לטובת האזרחים.

משה גפני: אני מציע שלא יעבירו לנו שקל אחד, ולא יגבו מאתנו.

משה גפני: הרי אנחנו לא עובדים, הרי אנחנו לא פרודוקטיבים, אנחנו לא תורמים.

משה גפני: תיכף אני אגיע לבריזון; אל תהיה במתח, חבר הכנסת מרגי.

יעקב מרגי: אני סמוך ובטוח שלא תעזור לו.

משה גפני: אני מציע, ואני מציע את זה בכל הרצינות, אדוני היושב-ראש, אנחנו לא נשלם מסים, ולא ייתנו לנו שום דבר.

משה גפני: לא מדובשך ולא מעוקצך.

משה גפני: אל תגיד לי מה ללמוד במערכת החינוך שלי, היא מצליחה בלעדיך.

משה גפני: אל תגיד לי מה לעשות עם הילדים שלי, אל תגבה ממני מס ואל תיתן לי כלום.

משה גפני: מוותר על הכול.

משה גפני: כמה שנותנים למערכות החינוך של הציבור החרדי - אדוני היושב-ראש, תאמין לי, אני גם אומר את זה בשם ש"ס, אפילו שלא שאלתי אותם - תוצאת הדברים היא חד-משמעית.

נסים דהן: חבר הכנסת גפני, אתה לא מצפה מיושב-ראש הישיבה להתייחס לדברים הללו?

משה גפני: לא, ודאי.

משה גפני: אני רק אומר, על הרעיון, גם לא שאלתי את חברי.

משה גפני: אני מציע את זה באופן אמיתי.

משה גפני: אל תעזרו לנו, אל תתערבו לנו לא בתכנים ולא בכסף.

משה גפני: אל תגבו מאתנו.

משה גפני: תנו לנו לנהל את חיינו לבד.

משה גפני: עושים לנו טובות.

משה גפני: אומרים לנו גם מה ללמוד.

משה גפני: וכל אחד פה, כל צרוע וכל זב עולה לכאן ותוקף את הכסף שאנחנו מקבלים.

משה גפני: לא רוצים.

צבי הנדל: אל תוותר.

משה גפני: לא, אני לא רוצה.

משה גפני: חבר הכנסת הנדל, תאמין לי, פעם אמרו שהציבור החרדי מקבל ממה שמי שאיננו חרדי עובד.

משה גפני: היום התהפכו היוצרות, אני משלם מסים שהולכים למערכות חינוך קלוקלות שאין בהן שום תועלת.

משה גפני: לא רוצה לממן את זה.

משה גפני: אני עם הכסף שלי מממן את מערכת החינוך הכללית.

משה גפני: אצלנו מקצצים כל יום משהו חדש.

משה גפני: מוותר על הכול.

משה גפני: אתה יודע מה, אני בדקתי את זה.

משה גפני: לא צריך.

משה גפני: לא רוצה לשלם מס ערך מוסף, לא רוצה לשלם מס הכנסה, לא רוצה לשלם כלום.

משה גפני: אני בכספי אממן את מערכת החינוך שלי.

משה גפני: למה אני צריך לממן מערכות חינוך אחרות?

משה גפני: למה לילדים של בריזון - ועכשיו אני מגיע אליו - למה הילדים שלו צריכים להתחנך מהכסף שלי?

משה גפני: לא רוצה.

משה גפני: מה הפרזיטיות הזאת?

משה גפני: אני צריך לעבוד, אני צריך לשלם מסים ואני צריך לממן את הילד שלו.

משה גפני: הילד שלי לא מקבל.

משה גפני: הוא מקבל רבע.

משה גפני: לא רוצה את זה.

משה גפני: עמד פה חבר הכנסת בריזון, מהמפלגה שלראשונה, לפי דעתי מאז קום המדינה, שנתנה לשר האוצר ולממשלה לעשות מה שהם רוצים עם החלשים, לפגוע בכולם, לא רק בציבור החרדי.

משה גפני: הציבור החרדי הוא אחוז קטן באוכלוסייה.

משה גפני: לפגוע בכולם.

משה גפני: לפגוע בעובדים, לפגוע בשכירים, לפגוע בנכים, לפגוע בקשישים.

משה גפני: פעם ראשונה שיש מפלגה קואליציונית כמו סיעת שינוי, שתמכה בהרס ובחורבן של החברה הישראלית.

משה גפני: מה יעשה פה חבר הכנסת בריזון, מה הוא יעשה כדי להצדיק את הקיום שלהם?

משה גפני: הרי שום דבר הם לא שינו.

משה גפני: מה שיחליטו אנשי האוצר - שינוי מרימה את היד.

משה גפני: מה הוא עושה?

משה גפני: מה שעשו בהיסטוריה של העם היהודי.

משה גפני: פשוט מאוד, כשהיו צרות, כשהיה קשה בכל מיני מדינות באירופה, היה קשה לעמים שם, היה קם מישהו שהיה אחראי לזה, והיה אומר: היהודים אשמים; הכה את היהודים.

משה גפני: הרי הססמה הזאת ידועה בהיסטוריה השחורה שלנו – הכה את היהודים והצלת את המדינה שאתה חי בה.

משה גפני: מה עושה בריזון?

משה גפני: שיסביר, שיסתכל בעיניים לאם חד-הורית, לעובד שכיר שלא מקבל את משכורתו ואין לו הפנסיה שלו והממשלה מלאימה את מה שהוא עושה כך שאין לילדיו אוכל.

משה גפני: שיעמוד בריזון ויענה על שאלתו: למה עשית לי את זה?

משה גפני: מה הוא אומר לו?

משה גפני: הכה את החרדים.

משה גפני: החרדים אשמים.

משה גפני: פרזיט.

צבי הנדל: מי פרזיט?

משה גפני: בריזון.

נסים דהן: תודה רבה.

נסים דהן: חברת הכנסת אילנה כהן, בבקשה.

נסים דהן: אחריה – חבר הכנסת ואסל טאהא, חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה וחברת הכנסת גילה גמליאל, ובזה מסתיימת רשימת הדוברים.

אילנה כהן: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, כשילד רעב, לא משנה אם הוא בא מהקבוצה החרדית או מקבוצה אחרת.

אילנה כהן: נחרדתי לשמוע שחברי משינוי אומר: תאשים את אבא שלך.

אילנה כהן: אני שואלת: תינוק שעוד לא יודע לדבר, את מי הוא יאשים?

אילנה כהן: איזה מין דבר זה?

אילנה כהן: לאן הגענו?

אילנה כהן: האחד רוצה להרוג את השני והאחד רוצה להאשים את השני.

אילנה כהן: רבותי, לא ייתכן שבמדינה מתוקנת נקרא בשנת 2004 דוחות כאלה, על ילדים רעבים.

אילנה כהן: ילד רעב הוא גם חולה יותר.

אילנה כהן: אין ספק שיש לנו קבוצות שאינן יכולות לזעוק, ללכת קילומטרים עד ירושלים, להסתובב פה במסדרונות ולהשפיע על כל חברי המרכז למיניהם – לא תינוקות יכולים לעשות את כל זה, ולא חולים.

אילנה כהן: הרי לפני הרבה שנים, כשילדה אחת אמרה שהיא רעבה, כל המדינה נחרדה.

אילנה כהן: אבל יש דברים שעכשיו אנחנו מקבלים אותם כמובנים מאליהם.

אילנה כהן: לאף אחד לא אכפת.

אילנה כהן: פותחים עוד בית-תמחוי ועוד בית-תמחוי; כל המדינה הזאת הפכה לבית-תמחוי אחד גדול.

אילנה כהן: כנראה כך זה צריך להיות, וככל שהפער בין העניים לבין העשירים הולך וגדל – בלי ספק יהיו משפחות שלא יהיה להן מה לתת לילדים שלהן לאכול.

אילנה כהן: אין הבדל – ילד רעב הוא ילד רעב, ולא משנה מאיזה צד הוא בא.

אילנה כהן: לא ייתכן שאנחנו עומדים פה בכנסת ישראל ושומעים דברים כאלה מוזרים.

אילנה כהן: השבוע אמרתי לעצמי שאולי אני לא מתאימה לדור.

אילנה כהן: השתתפתי בישיבה ושמעתי איך רוצים לזרוק את הזקנים מבתי-החולים.

אילנה כהן: תגידו לי, אנחנו נורמלים?

אילנה כהן: והכול פרטי – הפרטה, הפרטה, הפרטה.

אילנה כהן: כולנו יודעים שכאשר רוצים להרוויח בבתי-חולים פרטיים – או שמפטרים עובדים או שלא נותנים את הטיפול כפי שצריך.

אילנה כהן: אין חוכמות.

אילנה כהן: אדוני היושב-ראש היה שר הבריאות והוא יודע את זה טוב מאוד.

אילנה כהן: רוצים לסגור את טיפות-החלב.

אילנה כהן: כל היום – יש להם איזה "מסטר" – לסגור עוד דבר ועוד דבר, ולהגיד: "השמן והרזה".

אילנה כהן: אין לילד הזה אפילו סיכוי להמשיך לחיות ולהתפתח.

אילנה כהן: לכן, אני אומרת שמחובתה של המדינה לקום ולזעוק – שלא יהיו דברים כאלה במדינת ישראל.

אילנה כהן: אני שומעת אחד שאומר שהוא רוצה לוותר על התקציב, וכן הלאה.

אילנה כהן: מה זאת אומרת לוותר?

אילנה כהן: איזה מין דבר זה?

אילנה כהן: אני חושבת שתינוקות שאינם מקבלים אוכל, ילדים שהולכים לבתי-הספר בלי אוכל – זאת מדינה כושלת.

אילנה כהן: ואם מדברים על התנתקות ועל התחברות, המדינה מתנתקת מהאזרחים שלה.

אילנה כהן: גם מבחינה חברתית זאת התנתקות.

אילנה כהן: לא יכול להיות שיבואו לדבר רק על העניין המדיני.

אילנה כהן: צריך להתחבר אל העם הזה, צריך להתחבר אל הילדים האלה, אל החולים האלה.

אילנה כהן: מורידים להם תרופות וכן הלאה, לוקחים מהם את התרופות ומקצצים בסל הבריאות ועושים ממנו סל של כיפה אדומה, ואחר כך, כשמחזירים, אומרים שמוסיפים.

אילנה כהן: איזה מין שיטה היא זאת, להגיד שרק העשירים יעשירו את כולם?

אילנה כהן: בגלל זה אנחנו נמצאים במצב הזה.

אילנה כהן: מדוע שום דבר לא זז?

אילנה כהן: תסתכלו על הכנסת הזאת, תסתכלו על חברי הכנסת, לאף אחד לא אכפת משום דבר, לכן משנה לשנה המצב נעשה גרוע יותר, כי לכל אחד אכפת מהנחלה הפרטית שלו ולאף אחד לא אכפת משום דבר באופן כללי.

אילנה כהן: אם הכנסת של מדינת ישראל נראית כך, לא פלא שיש לנו רעבים במדינת ישראל.

אילנה כהן: תודה.

נסים דהן: תודה.

נסים דהן: חבר הכנסת ואסל טאהא, בבקשה.

נסים דהן: חמש דקות לרשותך, אדוני.

ואסל טאהא: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, חובתי להעיר לחלק מחברי הכנסת שנאמו לפני, בפרט לאלה שהתייחסו למחלתו של היושב-ראש ערפאת – רציתי להגיד לחברי הכנסת שדיברו בעניין הזה, ומוסיפים לדבר עליו: תפסיקו.

ואסל טאהא: די לשמחה לאיד.

ואסל טאהא: גם לטינה, גם לאיבה, גם לשנאה יש גבול ויש כללים.

ואסל טאהא: צריך להביא בחשבון שיש עם שלם שצופה, ושומע, וקורא, וזה רק מגדיל את השסע בין שני העמים.

ואסל טאהא: הסקנדל והבדיחה הם לא בצרפת.

ואסל טאהא: הם לא בפריס.

ואסל טאהא: הם כאן.

ואסל טאהא: הסקנדל הוא כאן, הבדיחה היא כאן.

ואסל טאהא: כולם מתמקדים בשאלה אם השר נתניהו יתפטר או לא יתפטר; טורים שלמים נכתבו על השאלה באיזה סולם הוא ירד ואיך מורידים אותו מהעץ, כאילו הפוליטיקה הישראלית נכנסה לפאזה של היסטריה.

ואסל טאהא: שר האוצר לועג לכולם.

ואסל טאהא: הוא עלה והשיב כאן מעל הדוכן, והראש שלו בסיעה, הראש שלו במרכז, הראש שלו לא בתוכנית הכלכלית, לא בתקציב, לא בילדים הרעבים.

ואסל טאהא: הוא הודה כאן היום שאומנם יש ילדים רעבים בישראל, אבל הוא לא אמר מה הוא עשה ומה הוא יעשה כדי לשים קץ לרעב של הילדים האלה.

ואסל טאהא: לשר האוצר לא אכפת מאוכלוסייה שלמה, שלא מרגישים אותה בתקציב שהוא הציע, האוכלוסייה הערבית.

ואסל טאהא: לא מרגישים בתקציב את האוכלוסייה הערבית, שהיא 20% מאוכלוסיית ישראל.

ואסל טאהא: לא מרגישים את הרשויות המקומיות.

ואסל טאהא: בתקציב של השנה שעברה הוא לקח, והשנה הוא החזיר חלק ואמר: הנה, יש התפתחות ויש התקדמות, אנחנו פותרים בעיות, אבל לאמיתו של דבר הבעיות לא נפתרו.

ואסל טאהא: הבעיות נמשכות והמשבר נמשך.

ואסל טאהא: אדוני היושב-ראש, סערת הרוחות הזאת רק מסיטה את המבט ואת תשומת הלב מהבעיה האמיתית והחשובה מכול, שהכלכלה הישראלית נמצאת בהידרדרות והמיתון שוב עולה וזוקף את ראשו.

ואסל טאהא: אדוני היושב-ראש, בלשכה המרכזית לסטטיסטיקה הגיעו הכלכלנים למסקנה עגומה: ברבע השלישי של השנה היתה הצמיחה שלילית, או לכל היותר אפסית, והרבע האחרון, זה שלפנינו, אינו מנבא טובות.

ואסל טאהא: המדד של בנק ישראל לבחינת מצב המשק מראה שהמשק מידרדר מאז חודש מאי.

ואסל טאהא: באוגוסט ירד המדד במשק המדינה ב-0.2%, ובספטמבר עוד ב-0.3%.

ואסל טאהא: יש ירידה גם ביצוא התעשייתי.

ואסל טאהא: מעגלי האבטלה הולכים ומתרחבים, התעסוקה הפסיקה להתרחב, ואחוזי האבטלה הולכים וגדלים.

ואסל טאהא: רק בחודשים האחרונים נוספו לשוק העבודה משרות חלקיות שאין בהן כדי לקיים ולפרנס בכבוד את האיש או האשה העובדים.

ואסל טאהא: מספר השכירים במשרה מלאה אפילו יורד.

ואסל טאהא: אדוני היושב-ראש, המדיניות הכלכלית של הממשלה הזאת, במי היא לא פגעה?

ואסל טאהא: בילדים, בבריאות, בחינוך, ברווחה?

ואסל טאהא: היא פגעה בכל תחומי החיים, בכל הקבוצות החלשות, היא פגעה בכולנו.

ואסל טאהא: לכן, אדוני היושב-ראש, אנחנו לא בהיסטריה, אנחנו לא ניקח חלק בסקנדל הזה.

ואסל טאהא: מצדנו, אם יתפטר או לא יתפטר, ירד מהעץ, יקפוץ מהעץ, ישבור את הרגל, את היד, העיקר שילך הביתה.

ואסל טאהא: תודה.

נסים דהן: תודה רבה.

נסים דהן: חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה, בבקשה.

נסים דהן: אחרונת הדוברים - חברת הכנסת גילה גמליאל.

יוסף יצחק פריצקי: זהו?

נסים דהן: לנושא הספציפי הזה של האי-אמון, כן.

נסים דהן: אחר כך כמובן יש המשך סדר-היום.

מאיר פרוש: צריך לצלצל.

נסים דהן: כאשר חברת הכנסת גמליאל תדבר יתחילו לצלצל.

נסים דהן: אלה התקנות.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כבוד היושב-ראש, ממשלה נפקדת, חברי כנסת נכבדים - - -

נסים דהן: איפה באמת נציגי הממשלה?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אדוני היושב-ראש, זה הפך להרגל.

נסים דהן: המזכירות, בבקשה לאתר את נציגי הממשלה, שייכנסו לאולם.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הנושא הוא הילדים הרעבים בישראל.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: שמעתי את חבר הכנסת בניזרי, שהעלה את הנושא.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הוא הטיח כלפינו, חברי הכנסת הערבים, מה שהשתמע מדבריו, כאילו אנחנו לא נלחמים את מלחמתם של הילדים הערבים הרעבים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ועכשיו כאופוזיציונר גדול הוא עושה זאת ועושה זאת במקומנו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אמרתי לו ואני אומר לו גם עכשיו, אדוני השר הנכבד, אומנם עכשיו שר לשעבר, אבל היית שר בהרבה ממשלות במדינת ישראל, עד לאחרונה לא ראינו שעשית למען הילדים הערבים יותר מכל שר אחר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ממשלותיך עשו למענם אולי פחות מממשלות אחרות, ואתה עצמך מעיד על עצמך, שאילו היית עושה יותר, לא היית בא וזורק ססמאות כלפינו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אנחנו היינו מצפים שהיושר האינטלקטואלי של אדם יביא אותו לכך, כאשר הוא במצב של יכולת ביצוע, אם הוא שר, שיראה לערבים שהוא באמת מוכן לעשות למען צדק חברתי ולמען צמצום פערים והפחתת העוול, שהוא מדיניות ממוסדת נגד הציבור הערבי במשך כל השנים, מקום המדינה - כל ממשלות ישראל.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: בנושא הזה ייאמר גם, שכתוצאה ממדיניות זו, שיעור הילדים הרעבים בציבור הערבי גדול פי-שניים מאשר בציבור היהודי.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אם במדינה בכלל כל ילד חמישי רעב, בציבור הערבי כל ילד שלישי רעב.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: בציבור היהודי זה פחות מכל ילד חמישי - כל ילד שישי רעב; כך זה יוצא בחישוב מתמטי לא כל כך מסובך.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: דהיינו, מידת הרעב בציבור הערבי היא פי-שניים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: זו בלבד סיבה טובה להצביע אי-אמון בממשלה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אינני יודע למה הכנסת ריקה, למה האופוזיציה איננה אופוזיציה - כפי ששמעתי עכשיו מישהו לוחש, שהאופוזיציה מפחדת מבחירות.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני עוד לא ראיתי אופוזיציה שמפחדת להפיל את הממשלה וללכת לבחירות.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אבל זו כנראה הכותרת של היום הזה, של האי-אמון הזה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ברשותך, אדוני היושב-ראש, אני אסכם את דברי בשפה הערבית בשניות שנותרו לי.

נסים דהן: דקה ו-38 שניות.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: (נושא דברים בשפה הערבית; להלן תרגומם לעברית: בשם האל הרחמן והרחום.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הנושא הוא הצעת אי-אמון לממשלה על רקע הסטטיסטיקות האחרונות בדבר ילדים ההולכים לישון רעבים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לפי הסטטיסטיקות, כל ילד חמישי הולך לישון רעב במדינה זו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כל ילד ערבי שלישי הולך לישון רעב, וכל ילד יהודי שישי הולך לישון רעב, כלומר, אחוז הילדים הערבים הרעבים כפול מאחוז תושבי המדינה היהודים ההולכים לישון רעבים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: בעבר ביקשתי ממציע הצעת האי-אמון, שהוא מסיעת ש"ס ושר לשעבר, שיהיה בעל יושר בעמדת השר, עמדת הביצוע, אולם כעת, כשהוא בא ואומר שהילדים הערבים רעבים יותר מזולתם, הרי זה סוג של צביעות שאיננו מקבלים אותו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הממשלות שבהן כיהן שר זה לא התנהגו בשוויון עם הילדים הערבים יותר מזולתם, כשם שהוא עצמו לא היה עדיף על פני זולתו במשרדו, ולכן ההצטעצעות בססמאות ובמלים, בניסיון לתקוף את חברי הכנסת הערבים כאילו הם האחראים לכך, או שאינם עושים די בשביל הילדים הרעבים, חוטאת לאמת והיא בגדר הסתה זולה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אנחנו אומרים שהממשלה, השר הנכבד, והשרים, הם בעצמם האחראים להימצאותם של ילדים רעבים הן בחברה הערבית הן בצד היהודי, וזו כשלעצמה סיבה מספיקה להפלת ממשלה זו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני מתפלא שהאופוזיציה אינה נוכחת בישיבה זו, ושהיא, ככל הנראה, חוששת מהפלת הממשלה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אנחנו נצביע להפלת הממשלה, וטוב תעשינה סיעות האופוזיציה האחרות אם תבואנה להצבעה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הלוואי שממשלה זו תיפול באופן סופי ומוחלט, ולו בגלל הילדים הרעבים, לכל הפחות.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: )

נסים דהן: תודה רבה.

נסים דהן: חברת הכנסת גילה גמליאל, אחרונת הדוברים.

נסים דהן: חמש דקות, גברתי.

גילה גמליאל: אדוני היושב-ראש, כבוד ראש הממשלה, כבוד השר, חברי הכנסת, אני מקווה שבקרוב גם חברות הכנסת, אני רוצה לומר דברים מספר בעניין הצבעת האי-אמון.

גילה גמליאל: אני רוצה להסביר לכולם, שהיום סיעת הליכוד התכנסה והצביעה פה-אחד - היא קראה לשר האוצר מר בנימין נתניהו להישאר בממשלה.

גילה גמליאל: אני רוצה להמשיך את הקריאה הזאת מכאן גם לשר אורלב ולחברים מהמפד"ל, להישאר בממשלה.

גילה גמליאל: יותר מזה, סיעת הליכוד קיבלה היום החלטה משותפת, כמעט פה-אחד, שאומרת, שבעזרת השם תתקיים ישיבה של המליאה הזאת בדבר משאל עם שיידון בוועדת החוקה בראשותו של מיכאל איתן.

גילה גמליאל: אני חושבת שכל מי שמעלה היום הצעות אי-אמון צריך לראות דבר אחד ברור - - -

טלב אלסאנע: זה לא מספק את בנימין נתניהו.

נסים דהן: חבר הכנסת טלב אלסאנע, לא להפריע.

גילה גמליאל: טלב אלסאנע, סיעת הליכוד הוכיחה שהיא מאוחדת, שכולנו יחד.

גילה גמליאל: ניסיתם להספיד אותנו, כביכול, שנתפצל כביכול, שהחברים לא ילכו אחרי ראש הממשלה.

גילה גמליאל: הראינו לכם בדיוק שראש הממשלה חזק, איתן, והממשלה שלנו, בראשות הליכוד, תהיה מאוד מאוד יציבה ומאוד מאוד חזקה, עם כל המכשולים, עם כל המחלוקות האידיאולוגיות.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: - - -

גילה גמליאל: דהאמשה, עם כל המחלוקות האידיאולוגיות, כולנו יחד כאן.

גילה גמליאל: לא ניתן לכם, לבית הזה, את העונג להיות עדים לכך שסיעות הימין יעשו שוב את הטעות ויפילו ממשלה של הימין.

גילה גמליאל: יש היסטוריה ויש לקחים מההיסטוריה, ובדבר הזה לא ניתן לכם יד כדי שתוכלו ליהנות מהמהלך הזה או להתענג עליו.

גאלב מג'אדלה: תשכנעי את המורדים; אנחנו לא צריכים אותך.

גילה גמליאל: אני רוצה לומר לכם שהיום אין מורדים ואין מורדות, אין כלום שאתם יכולים להיתלות בו.

גאלב מג'אדלה: - - -

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מג'אדלה, אדוני פעיל מאוד היום.

ראובן ריבלין: פעיל מאוד.

גילה גמליאל: דבר אחד אני אומרת לכם בצורה ברורה: ההצבעה היא פה-אחד – החל בעוזי לנדאו וכלה במיכאל רצון, בשרים ובאריאל שרון ראש הממשלה.

גילה גמליאל: כולנו יחד הצבענו היום בצורה שבה אנחנו אומרים חד-משמעית שסיעת הליכוד מאוחדת ומובילה את הקו, ותמשיך להוביל עד סוף שנת 2006 את הכנסת ואת ממשלת ישראל.

קולט אביטל: הרי את רוצה להפיל את הממשלה.

גילה גמליאל: חברת הכנסת קולט אביטל, אני יודעת שאתם רוצים מאוד להצטרף לממשלה - - -

קולט אביטל: לא אמרתי את זה.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת גמליאל, אני אוסיף לך זמן, כמובן.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת קולט אביטל, קודם כול לשבת.

ראובן ריבלין: רבותי, בתום דבריה של חברת הכנסת גמליאל – אדוני יושב-ראש הקואליציה – אנחנו עוברים להצבעה.

גדעון סער: אלא אם כן ירצה השר המתאם להתייחס.

ראובן ריבלין: אלא אם כן שר האוצר או השר המתאם ירצו לדבר.

ראובן ריבלין: רק שתתכוננו לעניין זה.

ראובן ריבלין: בבקשה, גברתי.

גילה גמליאל: חברת הכנסת קולט אביטל, אני מבינה את התסכול של הספסלים האחוריים באופוזיציה; אני מבינה את הלהט ואת הרצון שיש בכם – שבוער בכם – להיכנס לממשלה.

גילה גמליאל: אני יודעת כמה אתם מתפללים ומייחלים להיכנס לממשלה - -

גאלב מג'אדלה: לא כבוד גדול להיות בממשלה הזאת.

גילה גמליאל: - - אבל מה לעשות, הוכחנו לכם פעם נוספת שמלבד הנהגה – שכל פעם מסתובבת מחדש – של מפסידנים, אתם עדיין, כמפלגת אופוזיציה, לא מובילים שום דבר.

גילה גמליאל: שמעתי לאחרונה שאהוד ברק רוצה לבוא.

גילה גמליאל: אני מבינה שאצלכם להפסיד בהנהגה פעם אחת זה לא מספיק.

רן כהן: את נגד זה שביבי ינסה שוב?

ראובן ריבלין: חבר הכנסת כהן, חברת הכנסת קולט אביטל, נא לשבת.

אבשלום וילן: חברת הכנסת גמליאל, מה עמדתך לגבי חזרתו של ביבי, את בעד או נגד?

ראובן ריבלין: חברי הכנסת, אתם לא רוצים שהיא תסיים את דבריה?

גילה גמליאל: אבו וילן, אני שמחה מאוד לשמוע שהחלטת לתמוך בבנימין נתניהו.

אבשלום וילן: תמיד.

גילה גמליאל: אבל כל הערות הביניים שלך לא במקומן.

גילה גמליאל: אני רוצה לומר דבר פשוט: כל הרצון שלכם, כל הלהט ליצור סדקים, לנסות להניא את שר האוצר מלהישאר בממשלה בכל מיני ססמאות – אני רוצה לומר לכם דבר פשוט: אני מאמינה באמת ובתמים שבסופו של התהליך גם המפד"ל יראו לנגד עיניהם את טובת מדינת ישראל, את זה שאין מה לעשות, ממשלת הליכוד בראשות אריאל שרון היא הממשלה הטובה ביותר, ואין לכם מה לעשות.

גילה גמליאל: בלי מפלגת העבודה.

עמרם מצנע: את לא צוחקת מעצמך?

גילה גמליאל: חבר הכנסת מצנע, בינתיים מי שיכול לצחוק כאן זאת אני.

עמרם מצנע: את לא תומכת בו.

גילה גמליאל: במקומך הייתי קצת שומרת על פרופיל נמוך.

גילה גמליאל: בייחוד אתה, עם כל הכבוד.

גילה גמליאל: תרשה לי רק לא לצחוק, כדי שבאמת ניצור פה איזו אווירה של - - -

עמרם מצנע: תמיכה בשרון.

גילה גמליאל: - - - מי באמת הולך להיות לנו איזו אלטרנטיבה.

גילה גמליאל: עם כל הכבוד לכם, קודם כול תייצרו ותחליטו מי הרקדן הבולט באותו יום בהנהגה שלכם, ואחר כך תבואו להטיף לנו על זה שאתם מתיימרים להיות לנו אופוזיציה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

גילה גמליאל: לא פלא שאתם לא מגישים הצעות אי-אמון בכלל.

ראובן ריבלין: האם גברתי מסיימת את דבריה?

ראובן ריבלין: כבר סיימת את הזמן, אבל הפריעו לך.

גילה גמליאל: הפריעו לי.

גילה גמליאל: אני רוצה עוד כמה זמן.

ראובן ריבלין: לא עוד כמה.

ראובן ריבלין: היו לך חמש דקות.

ראובן ריבלין: עוד דקה.

גאלב מג'אדלה: אפשר לשאול אותך שאלה?

ראובן ריבלין: לא להפריע יותר.

ראובן ריבלין: אל תשאל.

גילה גמליאל: אדוני ראש הממשלה אריאל שרון, אני חושבת שהיום כולנו הראינו יחד שאנחנו לא רק אוהבים אותך אלא גם מגבים אותך, וכבוד שר האוצר בנימין נתניהו, פה-אחד בסיעת הליכוד אנחנו מבקשים ממך לשקול שוב, מחדש – ואנחנו יחד אתך.

גילה גמליאל: אני חושבת שראש הממשלה בא היום לקראתך, בא לקראת הליכוד, בא לקראת כולנו בעניין הזה.

גילה גמליאל: אני מאמינה שאם לא היית מוביל את המהלך הזה לא היינו זוכים לאחדות שהיתה היום.

גילה גמליאל: אני באמת רוצה לברך על יוזמת האחדות שהיתה היום בישיבת סיעת הליכוד, אף שהיושבים פה בצד ימין, שהם השמאל שבאופוזיציה, מקנאים.

גילה גמליאל: אין מה לעשות.

גילה גמליאל: הליכוד, בראשות אריאל שרון, ישלוט עד סוף 2006, למורת רוחכם ולקול הצעקות שתוכלו בכל פעם רק לצעוק, כאופוזיציה, עוד שנים רבות.

גילה גמליאל: תודה רבה לכם.

ראובן ריבלין: אל תצעקו, אז היא לא תצטרך לצעוק.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: כבוד השר המקשר, שר התחבורה מאיר שטרית, יסכם בשם הממשלה.

גאלב מג'אדלה: - - -

ראובן ריבלין: רבותי, מספיק.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מג'אדלה, לא שומעים אותך.

ראובן ריבלין: הצעקה אינה מועילה.

ראובן ריבלין: רבותי, תתקיים הצבעה אלקטרונית, כי לא נתבקשה הצבעה שמית.

ראובן ריבלין: נא לתפוס את מקומותיכם.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, מובן שהממשלה מציעה לדחות את הצעת האי-אמון.

מאיר שטרית: אין בה שום היגיון מעבר לרצון להביא את הממשלה לאיבוד הרוב באי-אמון.

מאיר שטרית: אני רוצה להרגיע את חברי האופוזיציה: אני לא רואה שום סיכוי שזה יקרה בקדנציה הזאת.

יעקב מרגי: שר האוצר הודה שיש.

מאיר שטרית: אני אגיע גם לזה.

מאיר שטרית: מי שעושה את החשבון גם רואה שבהצבעת אי-אמון קונסטרוקטיבית בממשלה, כמו שהחוק מחייב אותנו, צריך שיהיה רוב של 61 עם מועמד מוסכם לראשות הממשלה.

מאיר שטרית: אני רוצה לראות שהנס הזה יקרה בכנסת הזאת.

מאיר שטרית: לכן אני אומר לכל החברים באופוזיציה: תירגעו, זה לא יקרה עד נובמבר 2006, אלא אם כן הליכוד ירצה בכך.

מאיר שטרית: לכן אני מציע – אני מציע ברצינות – תפסיקו עם הריטואל השבועי הזה, שמבזבז את הזמן ואת הכסף בכל שבוע: שעות של דיונים, דיוני סרק שאין בהם שום משמעות.

מאיר שטרית: חברי הכנסת הרי יכולים להגיד את מה שהם רוצים גם בדיון רגיל.

מאיר שטרית: הם יכולים לדבר אל הממשלה, לתקוף את הממשלה, להעלות לסדר-היום כל נושא שהם רוצים; למה צריך להזדקק להצעת אי-אמון?

מאיר שטרית: אתם סתם מטרטרים את עצמכם, את חברי הקואליציה ואת כל הממשלה.

מאיר שטרית: אתם יודעים מה?

מאיר שטרית: תסתפקו בפעם בחודש, כך זה יהפוך להיות משהו בעל ערך.

מאיר שטרית: מה הטעם להעלות בכל שבוע חמש הצעות אי-אמון שאין להן שום סיכוי להצליח?

מאיר שטרית: חברי הכנסת הוותיקים זוכרים, שכאשר הייתי ראש הקואליציה, בתקופה של ממשלת נתניהו, הוריתי לחברי הקואליציה שלא לבוא להצבעות בכלל, והייתי נשאר לבד באולם, כי אף פעם לא היו 61 מצביעים בעד הצעת אי-אמון, וכך האופוזיציה יצרה מצב שבו היא היתה מטרטרת את עצמה בכל שבוע והקואליציה היתה חופשית.

מאיר שטרית: אני מציע – פשוט, למען כבודה של הכנסת – להפסיק את הריטואל הזה.

מאיר שטרית: הוא לא עוזר ואין לו שום משמעות.

מאיר שטרית: אני יכול גם להתייחס להצעה גופא.

מאיר שטרית: על מה הוגשה הצעת האי-אמון?

מאיר שטרית: על כך שיש ילדים רעבים בישראל.

מאיר שטרית: רבותי, את ההצעה הזאת הגישה גם סיעת ש"ס, שהיתה שותפה בממשלה הקודמת שלנו.

מאיר שטרית: בממשלה הזאת לא נעשה שום צעד – להוציא הקטנת קצבאות הילדים בהדרגה על פני שבע שנים – שפגע בקצבאות, ואפילו בקצבה אחת.

מאיר שטרית: כל ההחלטות התקבלו בממשלה הקודמת בתמיכתם בממשלה ובכנסת.

מאיר שטרית: אז על מה אתם מתלוננים עכשיו?

מאיר שטרית: גם אתם, חבר הכנסת מלכיאור, גם אתם ישבתם בממשלה הקודמת וגם אתם תמכתם בקיצוץ קצבאות הקשישים, בקיצוץ קצבאות אבטלה ובקיצוץ קצבאות שונות.

מאיר שטרית: ישבתם בממשלה, תמכתם בזה בממשלה ובכנסת.

מאיר שטרית: היישום של ההחלטות האלה נפל עכשיו בממשלה הזאת, כי הביטוח הלאומי לא היה ערוך.

מאיר שטרית: דבר שני, מדברים על x ילדים רעבים לפי סקרים.

מאיר שטרית: השאלה היא, מה היה קורה אילו לא היינו נוקטים את המדיניות הכלכלית שננקטה בשנתיים הללו כדי להבריא את המשק.

מאיר שטרית: אולי מספר הילדים הרעבים היה גדל פי-שניים?

מאיר שטרית: בפעם הראשונה מדינת ישראל מציעה מפעל הזנה לילדי בתי-הספר בהיקף של עשרות אלפי תלמידים, והוא כבר מופעל בבתי-הספר, עם הרשויות המקומיות.

מאיר שטרית: נדמה לי שהממשלה עושה כל מה שאפשר כדי לתת תשובה על הבעיות הבוערות הללו ולתת הזנה לילדים שבאמת זקוקים לזה.

מאיר שטרית: אני חושב שזה לא כצעקתה.

מאיר שטרית: למרות הסקרים והפרסומים הגדולים, המצב הוא לא כצעקתה.

מאיר שטרית: לכן אני מציע, אדוני היושב-ראש, להוריד את ההצעה מסדר-היום.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, השרים, נא לשבת.

ראובן ריבלין: שתי סיעות לא השתתפו בדיון, סיעת העבודה וסיעת יחד, ואם הן יימנעו בהצבעה, נציג כל אחת מהסיעות יוכל לנמק את הימנעות סיעתו.

ראובן ריבלין: לכן, אם הן יימנעו בהצבעה, הן יוכלו לומר את דברן.

ראובן ריבלין: אני מבקש מכולם לשבת במקומותיהם.

ראובן ריבלין: אני לא אאפשר לא לשר ולא לחבר כנסת שלא נמצא להוסיף את קולו.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה.

ראובן ריבלין: ההצבעה נוגעת להצעת סיעת ש"ס להביע אי-אמון בממשלה בשל מדיניותה הגורמת להרעבת ילדי ישראל.

ראובן ריבלין: מי בעד?

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 1 בעד הצעת סיעת ש"ס להביע אי-אמון בממשלה – 29 נגד - 47 נמנעים - 23 הצעת סיעת ש"ס להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: ובכן, 29 בעד, 47 נגד ו-23 נמנעים.

ראובן ריבלין: אני קובע שהצעת האי-אמון לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: זכות הדיבור לנציג סיעת העבודה, יושב-ראש האופוזיציה, חבר הכנסת שמעון פרס.

ראובן ריבלין: אחריו - לנציג סיעת יחד, חבר הכנסת רן כהן.

שמעון פרס: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, סיעת העבודה נמנעה לא מפני שאין לה דעה, אלא מפני שיש לה דעה.

שמעון פרס: לדעתנו אין להפוך את הכנסת לנשף מסכות, שהאחד כבר לא מכיר את השני.

שמעון פרס: יש נושא אחד מרכזי – התנתקות או לא התנתקות.

שמעון פרס: אני רוצה לומר לחברי מש"ס, נאמר שהצעת

שמעון פרס: כם היתה מתקבלת וההתנתקות היתה נופלת - הילדים היו נשארים רעבים.

שמעון פרס: כדי שהרעב ייפסק, גם המלחמה צריכה להיפסק.

שמעון פרס: כל כך הרבה כסף - הוציאו 60 מיליארד דולר בשטחים.

שמעון פרס: ממי לקחו את זה?

שמעון פרס: מהשמים?

צבי הנדל: שקר.

יורי שטרן: - - -

שמעון פרס: אל תספר סיפורים, נגמרה התקופה הזאת.

איוב קרא: - - -

שמעון פרס: מבחינה פרלמנטרית הברירה היא או לבזבז את מה שנשאר מהשנה הנוכחית ואת שנת 2005 על בחירות, על מהומות, או להקדיש את שנת 2005 למדינת ישראל, לתהליך השלום.

שמעון פרס: נניח שהממשלה היתה נופלת היום, מה היה קורה?

שמעון פרס: היינו הולכים בעוד שלושה חודשים לבחירות ובכל השנה הבאה היו מהומות בישראל.

שמעון פרס: יש בעולם שינויים, יש שינויים בחברה הערבית, בהנהגה הערבית, יהיו שינויים בארצות-הברית, יש שינויים אצלנו.

שמעון פרס: מדינת ישראל תהיה ללא ממשלה.

שמעון פרס: גם היום אין ממשלה, אבל היום עדיין מנסים להקים ממשלה כדי שהיא תוכל לעשות משהו.

שמעון פרס: אדוני היושב-ראש, כנסת היא כנסת, אין להעמיד פנים.

שמעון פרס: עוד מעט האחד לא יכיר את השני.

שמעון פרס: מי שאומר דבר אחד מתכוון לדבר אחר.

שמעון פרס: הנושא המרכזי והאמיתי היום הוא התנתקות כן או התנתקות לא.

שמעון פרס: אני לא מתפעל מההתנתקות החד-צדדית, אני לא חושב שזה הדבר הכי טוב, אבל זה הדבר שיש לו סיכוי לקבל רוב בעם ורוב בכנסת.

שמעון פרס: זו הסיבה לכך שאני תומך בהצעה שהיא לא כליל השלמות.

איוב קרא: צריך להחזיר לך את תיק הפיתוח האזורי.

שמעון פרס: יהיה גם פיתוח אזורי.

שמעון פרס: אל תהיה פסימיסט ואל תהיה קטן אמונה ואל תזלזל בשום דבר.

שמעון פרס: תסתכל על מה שאתם עשיתם, איזה מזרח תיכון אתם יצרתם, איזו מדינה, איזה רעב, איזו כלכלה.

שמעון פרס: צריך להתחיל לצאת מזה.

שמעון פרס: תפסיקו להתלהם ותתחילו לחשוב.

שמעון פרס: מפלגת העבודה תתמוך בכל כוחה בכך שמדיניות ההתנתקות תצא לפועל, שהזמן לא יתבזבז.

שמעון פרס: זה השיקול המדריך אותנו בהצבעתנו בכנסת.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת רן כהן, בבקשה.

רן כהן: אדוני היושב-ראש, ראש הממשלה, שרים, חברות וחברי הכנסת, גם סיעת יחד נמנעה בהצבעה על האי-אמון, נדמה לי שלראשונה מאז כינונה של הכנסת הזאת.

רן כהן: זה לא משום שיש לנו אמון בממשלה הזאת ובדרכה.

רן כהן: בכלל, היום ביבי חזר למשרד האוצר ויש לנו סיבה כפולה ומכופלת להביע אי-אמון בדרכה, הייתי אומר כמעט המרושעת מבחינה חברתית, של הממשלה הזאת, על כל הקיצוצים האכזריים וגם על הכישלון הכלכלי.

רן כהן: בדיוק היום הודיעו על הירידה בצמיחה.

רן כהן: זה מה שקורה לכם במחצית השנייה של השנה הזאת – גם כשל חברתי אכזרי וגם כשל כלכלי.

רן כהן: אלא שאין לנו שום אמון בעמדות של ש"ס.

רן כהן: רבותי אנשי ש"ס, עם כל הכבוד, הקיצוצים האכזריים ביותר התחילו בממשלה שאתם ישבתם בה כשרים.

רן כהן: האבטלה גדלה, העוני גדל, קיצוץ בקצבאות הקשישים, הגמלאים, הילדים - כל זה התחיל אצלכם.

רן כהן: עכשיו ביבי רק ממשיך את זה.

רן כהן: אז מה אתם מגינים פתאום על ילדי ישראל הרעבים?

רן כהן: הם התחילו להיות רעבים בלילה כשאתם הייתם בממשלה.

יצחק וקנין: לא היית בקואליציה - - -

רן כהן: זו הסיבה הראשונה.

רן כהן: אין לנו אמון גם בכם ולכן אין לנו שום סיבה בעולם להיגרר אחריכם לכל אי-אמון שאתם תיזמו בעניין הזה.

רן כהן: דבר שני, בואו תאמרו את האמת.

רן כהן: עכשיו אתם נאבקים על המחיר שבו תיכנסו לממשלה.

רן כהן: אתם רוצים שנעזור לכם להשיג עוד מאות מיליונים על חשבון הקופה הציבורית כדי להיכנס לממשלה הזאת?

רן כהן: איזו סיבה בעולם יש לנו לעשות את זה?

רן כהן: אז עולים לכאן פתאום "פייטרים" על ילדי ישראל הרעבים.

רן כהן: זה רק כדי לדהור לתוך הממשלה ולא כדי לדאוג לילדים.

רן כהן: אז תעזבו את הסיפורים האלה.

רן כהן: החלטנו החלטה עקרונית ולא נסטה ממנה: לא ניתן לימין הקיצוני ולכם למוטט את ההתנתקות ולפגוע במימושה.

רן כהן: לכן נמנענו, ולכן אנחנו לא באים להביע אמון בממשלה, חס וחלילה; היינו מצביעים בתיאבון גדול נגדה.

רן כהן: אבל גם לא ניתן אמון בש"ס, כדי שהיא תדהר על גבנו לממשלה.

רן כהן: תודה רבה.

נסים דהן: תודה רבה.

נסים דהן: [נספחות.

נסים דהן: ]

נסים דהן: אני מזמין את יושב-ראש ועדת הכספים להציג את ההחלטה בדבר חלוקת הנושא של עובדים זרים בפרק י"ב להצעת חוק המדיניות הכלכלית לשנת הכספים 2004.

נסים דהן: ההחלטה טעונה אישור הכנסת.

נסים דהן: יושב-ראש ועדת הכספים, חבר הכנסת אברהם הירשזון, בבקשה.

אברהם הירשזון: תודה רבה.

אברהם הירשזון: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, הצעת ועדת הכספים לחלוקת הנושא של עובדים זרים בפרק י"ב להצעת חוק המדיניות הכלכלית לשנת הכספים 2004 (תיקוני חקיקה), התשס"ד–2003, לפי סעיף 121 לתקנון הכנסת, מיום י"ז בחשוון התשס"ה, 1 בנובמבר 2004.

אברהם הירשזון: ביום י"א בטבת התשס"ד, 5 בינואר 2004, החליטה הכנסת, לפי סעיף 121 לתקנון הכנסת, לחלק את הצעת חוק המדיניות הכלכלית לשנת הכספים 2004 (תיקוני חקיקה), התשס"ד–2003 - להלן: הצעת חוק המדיניות הכלכלית - בחלוקה לפי פרקים ולפי נושאים.

אברהם הירשזון: כתוצאה מכך, הרשתה הכנסת לוועדת הכספים שלא להביא בפניה פרקים ונושאים שונים - -

נסים דהן: חברי הכנסת, נא לשבת במקומות, לרבות השר שטרית עם ההפגנה שהוא מארגן שם.

נסים דהן: השר שטרית וחבר הכנסת הרצוג וחבר הכנסת גדעון סער.

נסים דהן: הוא דובר ואף אחד לא שומע אותו, כי אתם מדברים שם.

נסים דהן: השר שטרית.

אברהם הירשזון: לעומת זאת, חבר הכנסת הרצוג - - -

נסים דהן: חבר הכנסת הרצוג והשר שטרית, נא לפזר את ההפגנה.

נסים דהן: השר שטרית, אתה לא שומע.

נסים דהן: הדובר הפסיק לדבר רק משום שאתה מפריע לו.

נסים דהן: נא להמשיך.

אברהם הירשזון: - - כך שכל אחד מהפרקים ומהנושאים כאמור יידון בנפרד בוועדת הכספים ויובא בפני הכנסת בנפרד.

אברהם הירשזון: בין הפרקים והנושאים כאמור נכלל גם הנושא של עובדים זרים - סעיפים 80(5) ו-80(6) בפרק י"ב להצעת חוק המדיניות הכלכלית - דליה, קצת כבוד.

אברהם הירשזון: חבר הכנסת הרצוג, תן לי לדבר.

נסים דהן: חבר הכנסת הרצוג, אתה מפריע למליאה.

אברהם הירשזון: בהחלטתה מיום י"ז בחשוון התשס"ה, 1 בינואר 2004, מציעה ועדת הכספים בהתאם לסעיף 121 לתקנון הכנסת להביא בפני הכנסת הצעה לדון ולהביא בפניה רק את החלק מנושא העובדים הזרים בפרק י"ב להצעת חוק המדיניות הכלכלית, שעניינו ביטול ההיטל המוטל על עובד זר שהוא עיתונאי חוץ או ספורטאי חוץ וכן על עובד זר המרוויח שכר השווה לפעמיים השכר הממוצע במשק לפחות - סעיף 80(5)(ב) ו-(ג) להצעת החוק האמורה; כך שהחלק שעניינו העלאת שיעורי ההיטל המוטל על עובד זר - סעיף 80(5)(א) וסעיף 80(6) להצעת החוק - יובא בפני הכנסת בנפרד.

אברהם הירשזון: תודה רבה לך, אדוני.

נסים דהן: צריך הצבעה?

אברהם הירשזון: אני חושב שכן.

נסים דהן: אנחנו עוברים להצבעה על הודעת יושב-ראש ועדת הכספים בדבר חלוקת הנושא של עובדים זרים בפרק י"ב להצעת חוק המדיניות הכלכלית.

נסים דהן: אני מבקש לשבת במקומות, שלא נחטוף הצבעות.

נסים דהן: ההצבעה החלה.

נסים דהן: הצבעה מס' 2 בעד הצעת ועדת הכספים – 51 נגד – 12 נמנעים - 2 הצעת ועדת הכספים בדבר חלוקת הנושא של עובדים זרים בפרק י"ב להצעת חוק המדיניות הכלכלית לשנת הכספים 2004 (תיקוני חקיקה), התשס"ד–2003, נתקבלה.

נסים דהן: 52 בעד, בצירוף קולו של יושב-ראש ועדת הכספים, חבר הכנסת הירשזון, ובתיקון לפרוטוקול: חברת הכנסת מלי פולישוק-בלוך הצביעה ממקומו של חבר הכנסת בריילובסקי.

נסים דהן: [נספחות.

נסים דהן: ]

נסים דהן: אני מזמין את יושב-ראש ועדת הכנסת, חבר הכנסת רוני בר-און, להציע את התיקון של ועדת הכנסת.

): אדוני היושב-ראש, אדוני ראש הממשלה, חברי הממשלה, חברי הכנסת, שני תיקונים לתקנון הכנסת.

): האחד, הצעה לתיקון סעיפים 135 ו-137 לתקנון: ביום כ"ח בחשוון התשס"ה, 13 באוקטובר 2004, הונחה על שולחן הכנסת הצעה לתיקון סעיפים 135 ו-137 לתקנון הכנסת.

): מוצע לעגן בתקנון נוהג, שלפיו ניתן להביא לדיון מוקדם הצעת חוק פרטית שהיא זהה או דומה בעיקרה להצעה פרטית הנמצאת על סדר-היום, אף אם יש בכך חריגה מהמכסה השבועית - לא מהמכסה למושב - של הסיעה, וגם אם לא חלפו 45 יום ממועד הנחת ההצעה על שולחן הכנסת.

): הרעיון בבסיס נוהג זה הוא לאפשר לכנסת לדון במועד אחד ולהעביר ביחד לוועדה הצעות חוק זהות או דומות בעיקרן ובכך לייעל את הדיון בנושא.

): כמו כן, לפי סעיף 143 לתקנון, אם הצעת חוק פרטית מוסרת מסדר-היום בדיון המוקדם, הרי "לא יתקיים דיון מוקדם בהצעת חוק זהה או דומה בעיקרה לפני עבור תקופה של שישה חודשים מהיום שההצעה הקודמת הוסרה מסדר-היום - - -".

): הנוהג שמוצע לעגנו בא למנוע מצב שבו נשללת מחבר הכנסת במשך תקופה ארוכה האפשרות להביא לדיון מוקדם הצעת חוק מבלי שניתנה לו האפשרות לנמקה בפני הכנסת.

): עם זאת, מוצע לקבוע כי חבר הכנסת יוכל להצמיד את הצעתו להצעת חוק זהה או דומה בעיקרה שעל סדר-היום רק בהתקיים תנאים אלה: א.

): ההצעה היתה מונחת על שולחן הכנסת לפחות שבועיים, או אותו פרק זמן שבו היתה מונחת ההצעה שעל סדר-היום; ב.

): הבקשה להצמדת הצעות חוק הוגשה למזכירות עד לסיום ישיבת הכנסת ביום שבו אישרה נשיאות הכנסת את סדר-היום השבועי או ביום שבו אישרה ועדת הכנסת הוספת הצעות חוק לסדר-היום בעקבות מתן פטור מחובת המתנה.

): חבר הכנסת שהצעתו הוצמדה להצעה שעל סדר-היום יוכל לנמקה במשך שלוש דקות בלבד.

): להצעה זו, שהונחה על שולחן הכנסת, לא הוגשו השגות.

): אני מבקש מהכנסת, בהתאם לסעיף 152 לתקנון, לאשר את התיקון המוצע.

): צריך לקיים הצבעה, אדוני היושב-ראש.

נסים דהן: חברי חברי הכנסת, שמענו את דבריו של יושב-ראש ועדת הכנסת.

נסים דהן: אנחנו עוברים להצבעה על הודעתו של יושב-ראש ועדת הכנסת.

נסים דהן: ההצבעה החלה.

נסים דהן: נא לתפוס את המקומות.

נסים דהן: הצבעה מס' 3 בעד הצעת ועדת הכנסת – 50 נגד – 1 נמנעים – 1 הצעת ועדת הכנסת לתיקון סעיפים 135 ו-137 לתקנון הכנסת נתקבלה.

נסים דהן: 53 בעד, בצירוף קולותיהם של יושב-ראש הוועדה, חבר הכנסת בייגה שוחט וחבר הכנסת בנלולו; מתנגד אחד, נמנע אחד.

נסים דהן: אם כן, הודעתו של יושב-ראש ועדת הכנסת התקבלה.

): תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

): הצעה נוספת, הצעה חשובה וגם למרבית הצער אקטואלית, הצעה לתיקון סעיף 101א לתקנון הכנסת.

): ביום 13 באוקטובר 2004 הונחה על שולחן הכנסת הצעה לתיקון סעיף 101א לתקנון הכנסת.

): התיקון המוצע הוא פרי יוזמתו הברוכה של חבר הכנסת דני יתום.

): אני מודה לו על היוזמה הזאת גם בשמכם, בתקווה שתאשרו אותה, ובוודאי בשם ועדת הכנסת.

): סעיף 101א לתקנון הכנסת דן במקרים שבהם יושבת ועדת הכנסת כ"גוף מעין שיפוטי", הרשאי להחליט על נטילת חסינות או זכות מחבר הכנסת ועל הטלת סייגים על יכולתו למלא תפקידים מסוימים, לרבות השעיה או העברה מכהונה באותם תפקידים.

נסים דהן: חברת הכנסת דליה איציק, אף-על-פי שאת עומדת מתחת לתמונתו של חוזה המדינה, אין לך זכות להפריע משם.

): בדיונים אלה של הסרת חסינות יש חשיבות יתירה להשתתפות חברי הכנסת בישיבות.

): כיום, הרעיון הזה מגולם בסעיף קטן (ג) הקובע, כי "לא יוחלף חבר ועדה אלא אם כן נבצר ממנו להשתתף בדיוני הוועדה".

): אולם, הסעיף אינו קובע כל חובה להשתתף בפועל בישיבות ועדת הכנסת.

): לפיכך, מוצע לתקן את סעיף 101א ולקבוע.

): כי יוכל להשתתף בהצבעה על הנושאים שבהם עוסק סעיף זה, שעניינה הסרת חסינות, רק חבר הכנסת שנכח בכל הישיבות בנושא, ובכל ישיבה עליו להיות נוכח לפחות במחצית מהדיון.

): אולם, ועדת הכנסת רשאית לקבוע במועדה של כל ישיבה וישיבה, כי ההיעדרות מוצדקת מסיבה רפואית או מסיבה אחרת, שעליה הודיע חבר הכנסת, והדבר לא ימנע ממנו להשתתף בהצבעה, ובלבד שהשתתף במחצית הישיבות לפחות.

שמעון פרס: סליחה, כשאתה אומר בנושא, זה בנושא החסינות.

): בוודאי.

): אנחנו נתקלנו בתופעה, בחלק מהפעמים הקודמות, שחברי כנסת לא באו לשום ישיבה והזעיקו אותם רק להצבעה, וזו פארסה, כי זה תפקיד מעין שיפוטי.

): בן-אדם שומע טענות של היועץ המשפטי לממשלה, של עורך-דין, שומע ראיות - ובא ומצביע בלי לדעת את העובדות.

): כמו כן, מוצע לקבוע כי אם במהלך הדיונים נבצר מחבר הכנסת מסיבה רפואית או מסיבה מוצדקת אחרת, שאושרה בידי ועדת הכנסת, להשתתף בהמשך הדיונים, יוכל חבר כנסת אחר מהסיעה להשתתף בהמשך הדיונים, וההוראות לעניין חובת הנוכחות יחולו עליו ממועד מסירת ההודעה על כך על-ידי יושב-ראש הסיעה.

): בנוסף, מוצע לקבוע כי תימסר לחברי הכנסת הודעה מראש על מועדי הישיבות - - -

נסים דהן: חברת הכנסת נס, את מפריעה לדובר.

): - - - תימסר לחברי הכנסת הודעה מראש על מועדי הישיבות שבהן תדון ועדת הכנסת בענייני נטילת החסינות ועל זהות הזכאים להצביע, והפרוטוקולים יעמדו לרשותם לפני ההצבעה.

): להצעה זו שהונחה על שולחן הכנסת לא הוגשו השגות, ואני מבקש מהכנסת, בהתאם לסעיף 152 לתקנון, לאשר את התיקון המוצע.

): אני מאוד מודה שוב לחבר הכנסת דני יתום על היוזמה.

): אבקש את אישורכם.

נסים דהן: אדוני יושב-ראש ועדת הכנסת, עברו 14 יום, לא הוגשו השגות.

נסים דהן: ההצבעה, על פי הודעתו של יושב-ראש ועדת הכנסת, על תיקון סעיף 101א לתקנון.

נסים דהן: הצבעה מס' 4 בעד הצעת ועדת הכנסת – 37 נגד – 2 נמנעים – 1 הצעת ועדת הכנסת לתיקון סעיף 101א לתקנון הכנסת נתקבלה.

נסים דהן: בצירוף קולו של יושב-ראש ועדת הכנסת, ובצירוף קולותיהם של חברות הכנסת ענבל גבריאלי ונעמי בלומנטל וחבר הכנסת גורלובסקי - 41 בעד, שני מתנגדים, אחד נמנע.

נסים דהן: התיקון נתקבל.

נסים דהן: חבר הכנסת יתום הודיע שהוא הצביע בטעות נגד והוא התכוון להצביע בעד.

נסים דהן: זה לפרוטוקול בלבד, כי אני לא משנה את ההצבעה.

נסים דהן: תודה.

נסים דהן: [מס' כ/52; "דברי הכנסת", מושב שני, חוב' ל"ח, עמ' ; נספחות.

נסים דהן: ]

נסים דהן: אנחנו ממשיכים בהצעת חוק העונשין (תיקון מס' 82), התשס"ה–2004.

נסים דהן: הצעת חוק שיגיש ויסביר חבר הכנסת מיכאל איתן.

מיכאל איתן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני מבקש להביא הצעת חוק שמטפלת בעבירות שנאה.

מיכאל איתן: כבר יש לנו בספר החוקים טיפול בעבירות שהן על בסיס גזעני, ועכשיו אנחנו עוברים לעבירות שמופנות כלפי אוכלוסיות כשמטרת מבצע העבירה לבטא לא רק את הפגיעה האישית, הפלילית, במי שהופך להיות קורבן, אלא הוא פוגע בו מתוך כוונה לפגוע בקבוצה שאותו קורבן אמור לייצג.

מיכאל איתן: הכוונה היא שכאשר אדם תוקף אדם, החוק הפלילי מטפל בו וקובע לו ענישה.

מיכאל איתן: אבל כאשר אדם תוקף מישהו רק משום שהוא חרדי, רק משום שהוא עובד זר, העונש עליו יהיה כפול מהעונש הקבוע היום בחוק, ובלבד שלא יעלה על יותר מעשר שנות מאסר.

מיכאל איתן: החוק שאנחנו רוצים את אישורכם לו היום אומר כך: "העובר עבירה מתוך מניע של גזענות, כהגדרתה בסימן א'1", וזה קיים כבר היום, "או של עוינות כלפי ציבור מחמת דת, קבוצה דתית, מוצא עדתי, נטייה מינית או היותם עובדים זרים, דינו - כפל העונש הקבוע לאותה עבירה או מאסר עשר שנים, הכול לפי העונש הקל ביותר".

מיכאל איתן: בהצעת החוק הזאת שיזמו חברות הכנסת דליה איציק, זהבה גלאון, גילה גמליאל ואתי לבני וחברי הכנסת בריזון וחן, במקור הם העלו גם את הקבוצה של נשים.

מיכאל איתן: אני מביא את זה על מנת להסביר את ההיגיון של החוק הזה.

מיכאל איתן: החוק מטפל כרגע בקבוצות שבהוויה הישראלית הן עלולות להיפגע כתוצאה מכך שיש כלפיהן איזה יחס של עוינות.

מיכאל איתן: בדיונים בוועדה לא מצאנו שיש איזו סכנה שאנשים יפגעו באשה רק מפני שהיא משתייכת לקבוצת הנשים.

מיכאל איתן: יש הרבה פגיעות בנשים.

מיכאל איתן: הפגיעות האלה מגונות, הפגיעות האלה מטופלות על-ידי המחוקק.

מיכאל איתן: אבל בקבוצה הזאת של העבירות שאנחנו מבקשים להכפיל את העונש עליהן, אנחנו מתייחסים לקבוצות מסוימות שאנחנו רואים סכנה שאדם מסוים שמשתייך לאחת מהן יקבל מכות, יבזו אותו, יפעלו נגדו.

מיכאל איתן: לא מכירים אותו – רק מפני שרואים אותו ואומרים, אה, הוא שייך לקבוצה הזאת, אנחנו נפגע בו.

נסים דהן: חבר הכנסת שמחון, חבר הכנסת פריצקי וחברת הכנסת נס, אתם מפריעים לדובר.

מיכאל איתן: היינו ערים לכך שיכול להיות שיש קבוצות מסוימות שכרגע אנחנו לא מודעים לכך שהן עלולות להיות פגיעות, ויש קבוצות שאולי במשך הזמן יהפכו לפחות פגיעות, והחוק הזה הוא בהחלט חוק שמשקף מצוקות של תקופה מסוימת.

מיכאל איתן: החוק קצת בעייתי, כי בסופו של דבר אנחנו גם אומרים לעצמנו: אם השופט היה רוצה לתת היום, למשל לאדם שהואשם בעבירת תקיפה שנה מאסר, והוא יודע שיש כפל עונש בגלל המניע, הוא יכול להגיד: אני נותן חצי שנה, ובחצי השנה השני, בגלל המניע, הוא יצא בסוף עם אותו עונש של שנה מאסר.

מיכאל איתן: וכנ"ל בדוגמאות נוספות.

מיכאל איתן: אבל יש בחוק הזה, וזה הדבר העיקרי, מסר: מי שפוגע באדם אחר בגלל השתייכותו לקבוצות שנכללו קודם בעבירת הגזענות, כמו מין, כמו מוצא, ומי שפוגע באדם בגלל השתייכותו לקבוצות שאנחנו מצרפים היום, ורק בגלל השתייכותו לקבוצות האלה, העונש שלו יהיה כפול.

מיכאל איתן: אני מקווה מאוד שהכנסת תאשר את הצעת החוק.

מיכאל איתן: יש כאן שתי הסתייגויות, שאני מקווה שהכנסת לא תקבל אותן.

מיכאל איתן: הן נדונו בוועדה.

מיכאל איתן: ההסתייגויות האלה תושמענה, ואם יהיה צורך, אני אדבר עליהן בהמשך, בקצרה כמובן.

מיכאל איתן: תודה.

נסים דהן: כמו שיושב-ראש הוועדה אמר, יש מסתייגים.

נסים דהן: ראשון המסתייגים, חבר הכנסת עזמי בשארה - אדוני, חמש דקות לרשותך.

נסים דהן: עוד שני מסתייגים חוץ מחבר הכנסת בשארה.

עזמי בשארה: אדוני היושב-ראש, רציתי להביע הערכה לחברת הכנסת דליה איציק על הצעת החוק הזאת.

עזמי בשארה: יש כבר מקום בישראל למה שנקרא בארצות-הברית

עזמי בשארה: hate crimes - בזה מדובר.

עזמי בשארה: אגב, במדינת ישראל גזענות זו לא עבירה.

עזמי בשארה: אגב, אני חושב, בכל מדינות העולם גזענות זו לא עבירה, זו מחשבה.

עזמי בשארה: כאן לא מדובר על מחשבה גזענית, ובישראל אפילו לא רק מחשבה גזענית, תרבות גזענית היא לא עבירה.

עזמי בשארה: זה עניין של טעם אפילו.

עזמי בשארה: אתם יודעים, בכל מדינות העולם אפשר להיות גזען ולא לעמוד לדין פלילי.

עזמי בשארה: אבל, חברת הכנסת דליה איציק מציעה משהו אחר שהוא מאוד מהותי וחשוב, והוא קיים בכל מדינות העולם הנאורות.

עזמי בשארה: כאשר המניע לעבירה הפלילית הוא מניע קבוצתי, טמונות בו שתי עבירות.

עזמי בשארה: העבירה הראשונה היא הפגיעה בגוף האדם או ברכושו, כעבירה פלילית, ומן הראוי שהחברה תגן על גופו של האדם ועל רכושו, שזו בעצם מהות העבירות הפליליות.

עזמי בשארה: אבל יש עבירה שנייה, והיא למוטט את הסדר החברתי.

עזמי בשארה: זה לשנוא קבוצה מסוימת, לפגוע בקבוצה מסוימת.

עזמי בשארה: בדיוק, אנחנו הבאנו פעם את הדוגמה, אף שאין על זה משהו בחוק, אנחנו תמיד אומרים: כל רצח הוא רצח הוא רצח, אבל רצח ראש ממשלה הוא שניים - הוא רצח הדמוקרטיה ורצח האדם.

עזמי בשארה: זאת אומרת, טמונות בו שתי עבירות.

עזמי בשארה: במדינה דמוקרטית מניע פוליטי לעבירה פלילית הוא שתי עבירות, אחת מהן נגד הסדר החברתי הדמוקרטי הקיים והשנייה נגד האדם.

עזמי בשארה: חברת הכנסת דליה איציק מכניסה כאן את הקטגוריה של קהילה, של קבוצה – קבוצת מוצא בדרך כלל, אבל הוספה לה גם קבוצה כמו חרדים וכו'.

עזמי בשארה: כולנו חושבים ש"חרדים" הם לא קבוצת מוצא, אבל חרדי בדרך כלל נולד בקבוצה חרדית.

עזמי בשארה: בכל זאת לא הסתפקנו במלה "גזענות".

עזמי בשארה: אגב, אני אומר לחברי הכנסת הערבים שהיא כוללת לאומיות – בהגדרת החוק הישראלי לגזענות נכללת לאומיות, כלומר קבוצה לאומית.

עזמי בשארה: אם כן, הקבוצה הלאומית כלולה.

עזמי בשארה: אומרים: גזעני – קבוצה דתית, קבוצת מוצא וכו'.

עזמי בשארה: אני חושב שהחוק הזה הוא חוק טוב.

עזמי בשארה: אומנם הוא לא מונע גזענות – ולדעתי בחוק גם אי-אפשר למנוע גזענות, צריך רק בתרבות או בחינוך – אבל אפשר בהחלט להחריף בענישה על עבירות שהמניע להן הוא מניע גזעני הקשור לפגיעה בקבוצה מסוימת.

עזמי בשארה: לכן, אני חושב שהחוק הזה הוא חוק טוב, שצריך להצביע בעדו.

עזמי בשארה: תודה רבה.

נסים דהן: גם לחבר הכנסת רשף חן יש הסתייגות – מוותר על הצגתה.

נסים דהן: חבר הכנסת יצחק לוי – אינו נוכח.

נסים דהן: אנחנו עוברים להצבעות.

מיכאל איתן: רציתי להעיר הערה אחת מכאן: נכון שאין עבירה של גזענות, אבל יש עבירה של הסתה לגזענות, והדבר הזה צריך להיאמר במפורש.

עזמי בשארה: - - -

נסים דהן: אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שנייה על שם החוק ועל סעיף 1, שאין עליו הסתייגויות.

נסים דהן: חבר הכנסת עזמי בשארה, האם אתה רוצה שנצביע על ההסתייגות שלך?

נסים דהן: לא.

נסים דהן: חבר הכנסת רשף חן?

נסים דהן: לא.

נסים דהן: גם לא להצביע.

נסים דהן: חבר הכנסת יצחק לוי – אינו נוכח.

נסים דהן: אם כן, אנחנו יכולים להצביע על כל החוק בקריאה ראשונה: שם החוק, סעיף 1, סעיף 2 - -

קריאה: בקריאה שנייה.

נסים דהן: בקריאה שנייה – על כל החוק בקריאה שנייה.

נסים דהן: ההצבעה החלה.

נסים דהן: הצבעה מס' 5 בעד סעיפים 1-2 – 32 נגד – אין נמנעים – 1 סעיפים 1-2 נתקבלו.

נסים דהן: 32 בעד, אין מתנגדים, נמנע אחד.

נסים דהן: הצעת החוק נתקבלה בקריאה שנייה.

נסים דהן: מכיוון שלא התקבלו הסתייגויות, אנחנו עוברים מייד להצבעה בקריאה שלישית.

נסים דהן: מי בעד? מי נגד?

נסים דהן: קריאה שלישית.

יצחק הרצוג: היחידה שיש לה קונסנזוס בכנסת היא דליה.

דני יתום: חוק דליה איציק.

דני יתום: הצבעה מס' 6 בעד החוק – 32 נגד – אין נמנעים – אין חוק העונשין (תיקון מס' 82), התשס"ה–2004, נתקבל.

נסים דהן: בעד – 32, אין מתנגדים ואין נמנעים.

נסים דהן: הצעת החוק נתקבלה ויוצאת לדרך.

נסים דהן: חברת הכנסת דליה איציק מוזמנת לברך בשם יוזמי החוק.

דליה איציק: אדוני ראש הממשלה, אדוני יושב-ראש הכנסת, חבר הכנסת מיקי איתן – תודה לך.

דליה איציק: רק מי שמכיר אותך יודע שהאנרגיות שלך באמת גרמו לכך, באמת הביאו להבנה.

דליה איציק: אני יודעת איך החוק נולד, והוא הסתיים לא רחוק מלידתו.

דליה איציק: במלים אחרות: הוא כמעט אינו שונה מכפי שהיה בעת שנולד.

דליה איציק: אני זוכרת את הקטבים ואת הגוונים בוועדה – כמעט כמו החברה הישראלית, המקוטבת ורבת הגוונים.

דליה איציק: באמת הצלחת לגשר, מה שמוכיח שהדבר אפשרי.

דליה איציק: חבר הכנסת עזמי בשארה, אני מסכימה שבסוף-בסוף אלה לא חוקים, אלא חינוך – הרבה חינוך ושוב חינוך – עד שזה קורה.

דליה איציק: אי-אפשר לחשוב שהדמוקרטיה מובנת, כמו שאי-אפשר להבין שהשוויון בין המינים מוכר, כמו שאי-אפשר להבין שלערבים יש – וצריך שיהיו להם – זכויות.

דליה איציק: הדברים הם רבים וארוכים, ובסוף, הכול חינוך.

דליה איציק: אני מבקשת להודות בעיקר לחברתי חברת הכנסת זהבה גלאון, שבאמת הלכה אתי עם החוק הזה יד ביד, לגילה גמליאל, לרוני בריזון, לרשף חן, לאתי לבני – שנטשה באמצע, ואולי לא האמינה בכוחי, בכוחו של החוק או בכוחו של מיקי איתן.

דליה איציק: אדוני יושב-ראש הוועדה, תודה לך.

נסים דהן: תודה גם לך, חברת הכנסת דליה איציק.

נסים דהן: [מס' כ/49; "דברי הכנסת", מושב שני, חוב' ל"ה, עמ' ; נספחות.

נסים דהן: ]

נסים דהן: אנחנו ממשיכים בסדר-היום: הצעת חוק מגבלות על חזרתו של עבריין מין לסביבת נפגע העבירה.

נסים דהן: יציג את החוק יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט, חבר הכנסת מיכאל איתן.

נסים דהן: בבקשה, אדוני.

נסים דהן: לכמה זמן תזדקק, לדעתך?

מיכאל איתן: כמה דקות.

נסים דהן: חמש דקות.

מיכאל איתן: לא, נדמה לי שחמש דקות לא יספיקו, כי יש כאן קצת הסברים.

נסים דהן: לא נפריע לך אם תגלוש.

מיכאל איתן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני שמח להביא למליאה הצעת חוק שיזמה חברת הכנסת גילה גמליאל ונדונה ארוכות בוועדת החוקה, חוק ומשפט.

מיכאל איתן: לאחר דיונים ממושכים הבאנו אותה לכאן, ויש בפיה של המציעה ובפינו מסר מסוים של שינוי, שינוי חשוב מאוד; שינוי ברמה העקרונית, אבל שינוי חשוב.

מיכאל איתן: אנחנו מקווים שהוא גם יוכיח את עצמו.

מיכאל איתן: במה דברים אמורים?

מיכאל איתן: בעזרת החוק הזה אנחנו יכולים להגיע לכך שכאשר אדם שעבר עבירה – פגע בנפגע עבירה וקיבל את עונשו – חוזר למקום מגוריו או למקום עבודתו, יהיה אפשר לקבוע בבית-המשפט שהוא לא יוכל לחזור לגור במקום שבו הוא גר, כי מעצם חזרתו עלול להיגרם לנפגע העבירה נזק ממשי.

מיכאל איתן: במה דברים אמורים?

מיכאל איתן: אדם שביצע עבירות של אלימות קשה – עבירות מין – ריצה את עונשו וחוזר לביתו ולמשפחתו, ואחד השכנים המתגוררים סמוך הוא נפגע העבירה – זה יכול להיות ילד, או מישהו אחר – שעצם המפגש היומיומי בחדר המדרגות עם מי שפגע בו עלול להחזיר אותו אחורה, לטראומות של זמן הפגיעה.

מיכאל איתן: נשאלת השאלה, מדוע ליצור מצב כזה?

מיכאל איתן: מצד שני, אדם יכול בלא ספק לומר: תראו, עשיתי עבירה, הטילו עלי עונש, ריציתי את עונשי – חזרתי למוטב: אפילו הפסיכולוג והעובד הסוציאלי אומרים שאני לא מסוכן.

מיכאל איתן: מה אתם רוצים ממני?

מיכאל איתן: כבר חזרתי בתשובה, לא אעשה זאת יותר.

מיכאל איתן: קיבלתי את העונש שלי, פתאום מענישים אותי עכשיו שוב, בהליך שהוא גם לא הליך פלילי, אלא הליך שמבצע נפגע העבירה – לא דנים שם בכלל אם אני עדיין מהווה סכנה מוחשית או אם אני אשם או לא אשם.

מיכאל איתן: אני לא אשם בשום דבר; פעם הייתי אשם, ושילמתי את חובי.

מיכאל איתן: אני לא יכול עכשיו לחזור אל משפחתי?

מיכאל איתן: אני צריך למכור דירה?

מיכאל איתן: איפה נגמר העונש?

מיכאל איתן: העונש נגמר כשריציתי את עונשי.

מיכאל איתן: הדילמה כאן היא קשה, ובסופו של דבר הכרענו בצורה ברורה ואמרנו: נדמה לנו שכאשר אנחנו שומעים את הטענות של הפוגע, ומנגד את מי שנפגע מהעבירה, שאומר: בסדר, הוא פגע בבן שלי או בבת שלי, והוא יגרום לילד שלי טראומה; אם לא תהיה לי ברירה אהיה נאלץ למכור את הדירה שלי ולעקור, כי שלומו הנפשי של הילד שלי חשוב לי יותר מכל דבר אחר בחיים.

מיכאל איתן: אבל גם אם הוא כבר לא יעשה, למה אני צריך להיות מי שמוכר את הדירה והוא יגור בדירתו?

מיכאל איתן: הוא יעשה בעצם חזרתו נזק שאני חייב למנוע, ואחד משנינו לא יכול להמשיך לחיות.

מיכאל איתן: בדילמה הקשה הזאת אנחנו הגענו למסקנה, על-פי הצעתה של חברת הכנסת גמליאל, ללכת עם החוק ולאפשר לבית-המשפט לקבוע, שבמקרים מסוימים זה לא אוטומטי, ויש שיקול דעת לבית-המשפט.

מיכאל איתן: עד היום בתי-המשפט, אפילו כשהם נתקלו בדילמה כזאת, הם לא יכלו לעשות דבר.

מיכאל איתן: אפילו הרגיש השופט שלא יהיה בסדר אם סיטואציה כזאת תקרה ופנו אליו, הוא אמר: ידי קצרו מלהושיע.

מיכאל איתן: לכן החלטנו ללכת עם החקיקה, חרף היותה מאוד בעייתית.

מיכאל איתן: מבחינה מקצועית אנחנו לוקחים דבר שמהווה איזה עונש, קובעים אותו לאחר שאדם ריצה את עונשו, בהליך שהוא לא הליך מלא.

מיכאל איתן: לכן קבענו שנבחן את הנושא לאחר תקופה מסוימת, וזה בגלל שני היבטים: ראשית, מאחר שהדבר חדשני, ראוי שייבדק לאחר תקופה מסוימת.

מיכאל איתן: החוק הוא חוק קבוע, אבל הוועדה תבדוק ותבחן לאחר הניסיון מה התוצאות שלו.

מיכאל איתן: שנית, היינו רוצים שהוא יחול על יותר עבירות, אלא שיש כאן בעיה תקציבית, ועל מנת להישאר בגדר הצעות החוק הפרטיות, שאינן חורגות מגבול של 5 מיליוני שקלים בשנה, נאלצנו לחוקק אותו בצורה חלקית, וגם זה ייבחן לאחר שנה.

מיכאל איתן: בהתאם למסקנות שאליהן נגיע, נשקול אם להרחיב את תחולת החוק גם למקרים שבהם יש פוגע, יש נפגע ויש מצב שבו הפוגע ריצה את עונשו ועדיין יכול לפגוע בנפגע העבירה מעצם חזרתו לסביבת קורבן העבירה.

מיכאל איתן: היום לא יכולנו להחיל עליהם את החוק, כי יש בעיות תקציביות, וכל מקרה נוסף מחייב עוד התדיינות, עוד שופטים ועוד עול על המערכת.

מיכאל איתן: אנחנו חייבים להביא בחשבון גם את הדברים האלה.

נסים דהן: תודה רבה.

נסים דהן: חבר הכנסת איתן, ברשותך, שאלה.

נסים דהן: האם הבאתם בחשבון שבתי-המשפט יראו בהרחקה עונש, ואז יצמצמו את העונש המקורי שהיה מגיע לאותו עבריין?

נסים דהן: כך יהיה מצב שבו עבריינים יקבלו רק שלושה חודשים במקום שנה מאסר.

נסים דהן: בתי-המשפט יראו את זה כעונש.

מיכאל איתן: אין קשר בין הדברים, כי בחינה של נזק והוכחה של נזק של ממש נעשים אם אדם ריצה את עונשו, רק אחרי שהוא ריצה את עונשו.

מיכאל איתן: אי-אפשר לתת תחזית לעתיד שתמיד יהיה נזק.

מיכאל איתן: אם אדם ישב בבית-הסוהר והוא עומד להשתחרר, בא נפגע העבירה, ולא מספיק שהוא רק יטען שיהיה נזק.

מיכאל איתן: הוא יצטרך להביא אישור של בעל מקצוע, פסיכולוג או עובד סוציאלי, שיכול להעיד על כך שאכן צפוי נזק נפשי ממשי, ואז זה יחול.

מיכאל איתן: אי-אפשר לצפות דבר כזה, ולכן העונש הוא עונש ולא באנו להקל בעונשם כהוא זה.

מיכאל איתן: להיפך, עכשיו באנו לומר, שגם אחרי שהוענשו וגם אחרי שריצו את עונשם, עדיין הם יסבלו אם הסבל הזה, של הצורך להפריד ביניהם, שאם לא ייפול עליהם ייפול על קורבן העבירה.

נסים דהן: תודה.

נסים דהן: חבר הכנסת עזמי בשארה, הסתייגות – מוותר.

נסים דהן: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, הסתייגות – מוותר.

נסים דהן: חבר הכנסת אברהם רביץ, בבקשה.

אברהם רביץ: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, יש לי הסתייגות אחת שנוגעת לשני סעיפים בחוק, וההסתייגות היא לגבי התוספת שהתקבלה במהלך החקיקה.

אברהם רביץ: הוסיפו את המלים "של ממש".

אברהם רביץ: מתי אפשר יהיה לבצע את חוק ההרחקה?

אברהם רביץ: זה לא עונש, זה לא חלק מהענישה.

אברהם רביץ: אני מסכים עם היושב-ראש שאנחנו לא מדברים על ענישה נוספת, אלא על מצב שנוצר כאשר שני אנשים עומדים מולנו ולצורך העניין נאמר הפוגע והנפגעת.

אברהם רביץ: הפוגע אכן השלים את עונשו וחזר למקום מגוריו.

אברהם רביץ: כפי שתיאר זאת היושב-ראש, במקרה או שלא במקרה, הם שכנים באותו מבנה ונפגשים לעתים קרובות מאוד, אולי יום-יום.

אברהם רביץ: מדובר כאן בפגיעה מאוד מסוימת, בפגיעה שהיא עבירת מין של הפוגע בנפגעת.

אברהם רביץ: כאשר אנחנו מגבילים את הצעת החוק הזאת רק לנזק של ממש, אני יכול לומר לכם שלפי דעת אנשי מקצוע – שוחחתי, כפי שהבאתי בפני הוועדה, עם כמה אנשים, פסיכולוגים ורופאים – החוק הזה, כשהוא קובע שמדובר רק על נזק של ממש, לא ייושם אף פעם.

אברהם רביץ: נזק של ממש פירושו של דבר שאותה נפגעת לא רק נפגעת נפשית, היא לא רק מרגישה שלא בטוב, היא לא רק מרגישה לא נעים, אלא כל פעם היא חייבת להסתיר את פניה כאשר היא יורדת במדרגות ורואה לפניה את האדם שהתעלל בגופה.

אברהם רביץ: לא רק זאת, אלא היא חייבת להפוך למקרה פסיכולוגי וברוב המקרים היא תצטרך להתאשפז או לקבל טיפול ממושך.

אברהם רביץ: אחרת, מה הנפקא מינה בין נזק לנזק של ממש?

אברהם רביץ: אני יודע שבוועדה רצו לקבל את החוק אבל להתרחק מטענה שמא זה מגביל את זכויותיו של האדם, ועשו ממנו צדיק גדול, שהאיש הזה ריצה את עונשו.

אברהם רביץ: ריצה את עונשו, זה נכון, הוא שילם לחברה, אבל הוא עדיין מהווה נזק לנפגעת, או לנפגע במקרים הפוכים.

אברהם רביץ: לכן, מתוך הרצון להתרחק ממצב כזה, שיאמרו שפוגעים בזכויותיו הטבעיות של האדם ששילם את חובו לחברו, הלכו לפי עניות דעתי ודעתם של מומחים לעניין, ובעצם רוקנו את החוק הזה באופן מעשי מכל עניין, וזה אף פעם לא יבוא לדיון.

אברהם רביץ: מה הוא החשש, רבותי?

אברהם רביץ: הרי אנחנו לא מדברים על סתם כך ש"ותצעק הנערה".

אברהם רביץ: אנחנו מדברים על כך שלפני שניגשים לבית-המשפט עובדת סוציאלית או פסיכולוג צריכים בכל מקרה לומר שאכן יש כאן מצב מיוחד.

אברהם רביץ: זה ממילא נמצא בחקיקה ושופט צריך להחליט על כך.

אברהם רביץ: זה הרי לא סתם כך מפני שהיא לא מרגישה טוב או מפני שרגש הנקמה מתעורר אצלה.

אברהם רביץ: לכן אני מציע לחברי הכנסת, כדי שהחוק יהיה חוק, שהוא אכן ייתן תשובה וגם יעביר מסר – זאת לא ענישה, אנחנו לא קוראים לזה ענישה, אלא שוקלים את שני הצדדים זה לעומת זה – לומר שאכן כאשר יש אינטרס של האיש שהוא צריך לתקופה – כל החוק הוא לתקופה של שנה ואחר כך צריכים שוב לבדוק.

אברהם רביץ: לא אומרים לו למכור מייד את הדירה, כי הרי כבר שנתיים הוא לא בדירה, ויכול להיות שברוב המקרים משפחתו כבר עזבה – אני בהחלט מציע שכדי שהחוק יהיה חוק וכדי שנאמר שעשינו משהו נוסף שהוא מאופרה אחרת, זאת לא תוספת ענישה אלא התחשבות נוספת בנפגעת, לקבל את ההסתייגות שלי ולמחוק את המלים "של ממש" שנכנסו רק אחר כך.

אברהם רביץ: יש לקבל את החוק כפי שהוא, בלי שתי המלים "של ממש".

אברהם רביץ: תודה, אדוני.

נסים דהן: חבר הכנסת עזמי בשארה, ויתרת על ההסתייגות הראשונה, אבל את השנייה אתן לך לנמק.

עזמי בשארה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני מציע שחבר הכנסת מיכאל איתן, יושב-ראש הוועדה, יענה על הדבר הזה: עד עכשיו חשבתי שמה שחבר הכנסת רביץ קורא לו "נזק" הוא "נזק של ממש".

עזמי בשארה: מהו "נזק של ממש"?

עזמי בשארה: נזק – אבל ממשי.

עזמי בשארה: אבל אם באמת יש פירושים של "נזק של ממש", אני מסכים עם חבר הכנסת רביץ, אלא אם כן חבר הכנסת איתן יעלה לכאן וישכנע אותנו.

עזמי בשארה: אני מסכים עם נימוקיו של חבר הכנסת רביץ.

עזמי בשארה: חבר הכנסת איתן עמד כאן וניסה להגן – ולדעתי זה מתבקש – על שלטון החוק ועל כך שמי שכבר קיבל את עונשו לא צריך להיענש שוב וכו'.

עזמי בשארה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני חושב שמה שעומד כאן על הפרק הוא לא העונש או המשך העונש, אלא הגנה.

עזמי בשארה: יש פה אפילו מין הגנה על הציבור.

עזמי בשארה: אדוני, זה כל ההיגיון של מה שנקרא "תקנות לשעת-חירום": אלה לא עונשים, אלא – לפעמים – הגנה על הפרט או על הציבור.

עזמי בשארה: במקרה הזה, חבר הכנסת איתן, אני חושב שבדרך כלל המדינה צריכה לבחור בין שתי ברירות: לא אם הוא יעבור דירה או לא יעבור דירה, אלא מי יעבור דירה.

עזמי בשארה: מה שיקרה הוא שהקורבן יעבור דירה.

עזמי בשארה: אנחנו צריכים לשאול את עצמנו אם ראוי שהקורבן יעבור דירה, או שראוי יותר שמי שעשה את המעשה וריצה את עונשו הוא שיעבור דירה.

עזמי בשארה: לדעתי כן, כי בסופו של דבר, אם המבצע לא יעבור דירה, יעברו דירה הוריו של הילד, שלא יכולים לסבול לפגוש את מי שביצע בילדם את העבירה.

עזמי בשארה: לכן אנחנו עומדים כאן לפני שתי ברירות של החברה: או שההורים יגנו על הילד שלהם ויעברו דירה, או שהמדינה תקדים תרופה למכה.

עזמי בשארה: וזה לא המשך של העונש, אלא הגנה על חיי ילד.

עזמי בשארה: ובמקרה הזה אני מציע פרשנות מורחבת ל"נזק": "נזק" הוא נזק של ממש.

עזמי בשארה: תודה.

נסים דהן: תודה.

נסים דהן: אנחנו עוברים להצבעה.

מיכאל איתן: רגע, אני רוצה לענות.

נסים דהן: בבקשה.

מיכאל איתן: חברי הכנסת רביץ ובשארה, באופן הכי טבעי אתם מסתכלים על תמונת המצב, שגם אני מזדהה אתה, שעל-פיה לא צריך להוסיף נזק למי שכבר נפגע בעבירה.

מיכאל איתן: אבל כשאנחנו באים למנוע את הנזק הזה אנחנו לא צריכים ללכת עם המחוגה לכיוון השני וליצור פתח לעוולות רבות אחרות.

מיכאל איתן: אסביר למה: פעמים רבות נפגע העבירה הוא סובייקטיבי, ואף פעם לא נראה לו – ובצדק, מבחינתו – שהפוגע קיבל את העונש המגיע לו.

נסים דהן: חברי הכנסת, נא לא להפריע.

מיכאל איתן: הפוגע, גם אם ישב חמש שנים על עבירת מין, יכול להיות שמבחינת הנפגע היה צריך לשבת עשר או 15 שנים, ואנחנו לא יכולים לבוא אליו בטענות בעניין הזה.

מיכאל איתן: אבל לשם כך יש שופט, שאינו מעורב, ואנחנו לא עושים לינץ' בבני-אדם – נותנים לשופט שאינו מעורב לקבוע מהו העונש הרצוי.

מיכאל איתן: תראו מה קורה: האדם חוזר אחרי שריצה עונש ששופט קבע שעליו לרצות ובכך הוא מוחק את חובו.

מיכאל איתן: הוא חזר למוטב.

מיכאל איתן: יש הוכחות: יש הערכות של פסיכולוג, הערכות של עובד סוציאלי, שהוא חזר למוטב.

מיכאל איתן: והוא חוזר אל מקום מגוריו הקודם.

מיכאל איתן: חבר הכנסת בשארה, אני מפתח מין דו-שיח – נניח שאומרים שם, במשפחת נפגע העבירה: המנוול הזה, שקיבל רק חמש שנים, חזר הביתה; היו צריכים לתת לו עשר.

מיכאל איתן: ואז מישהו אומר להם: יש לכם דרך להתנקם בו, לפחות תרחיקו אותו.

מיכאל איתן: אין שם נזק ממשי.

מיכאל איתן: כמובן, המלה "נזק" היא פשוטה: נזק הוא כל דבר, ואפילו הכי קטן.

מיכאל איתן: אבל אנחנו אומרים: למה לא לתת לבית-המשפט את הגמישות לקבוע מה יהיה – מבחינתו – נזק של ממש שייגרם לאותו נפגע עבירה?

מיכאל איתן: יכול להיות שהשופט יעשה את המאזן הנכון ויראה שזו פגיעה ממשית.

מיכאל איתן: אם כן, הוא יגיד שהוא לא מתיר לאדם לחזור.

מיכאל איתן: אבל מה אם הוא ימצא שזה נזק שולי?

מיכאל איתן: אם כותבים "נזק", הוא חייב לנקוט את כל הסנקציות נגד האדם האחר גם בגין נזק שולי, אז איפה האיזון?

מיכאל איתן: אנחנו רוצים לתת איזון.

מיכאל איתן: לכן, לאחר מחשבה, הגענו למסקנה הזאת – ובייחוד משום שזו פריצת דרך מבחינת העונשין, מבחינת היכולת של בתי-המשפט לגרום למצב שמעבר לריצוי העונש – אמרנו: שיהיה כלי איזון לבית- המשפט; לא באופן אוטומטי, על הנזק הכי קטן, אלא כשיהיה נזק, חזקה היא שבתי-המשפט, שופט שישב בדין ויקרא את התיק הרפואי ואת חוות הדעת, יגיד: זה הולך להיות נזק שבגינו אני רוצה להרחיק – ואז ירחיק: כשמדובר בנזק של ממש.

מיכאל איתן: אבל זה לא יחייב אותו להרחיק כשהוא יגיד שיש נזק שולי.

מיכאל איתן: תודה רבה.

נסים דהן: אנחנו עוברים להצבעה.

נסים דהן: חבר הכנסת בשארה, האם אתה עומד על כך שנצביע על ההסתייגות שלך?

נסים דהן: לא.

נסים דהן: חבר הכנסת אברהם רביץ, האם אתה עומד על כך שנצביע על ההסתייגות שלך?

אברהם רביץ: כן, אדוני.

נסים דהן: נצביע עליה כשנגיע לסעיף.

נסים דהן: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה?

נסים דהן: מוותר על ההסתייגות.

נסים דהן: אם כן, אנחנו עוברים להצבעה.

נסים דהן: לשם החוק ולסעיפים 1 ו-2 אין הסתייגויות, ואנחנו עוברים להצבעה.

נסים דהן: מי בעד?

נסים דהן: מי נגד?

נסים דהן: הצבעה מס' 7 בעד סעיפים 1-2 – 33 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1-2 נתקבלו.

נסים דהן: בעד - 33, אין מתנגדים ואין נמנעים.

נסים דהן: שם החוק וסעיפים 1 ו-2 התקבלו בקריאה שנייה.

נסים דהן: אני מזכיר שלסעיף 3 יש ההסתייגות של חבר הכנסת רביץ.

נסים דהן: אנחנו מצביעים על ההסתייגות של חבר הכנסת רביץ לסעיף 3.

נסים דהן: מי בעד ההסתייגות?

נסים דהן: מי נגד?

נסים דהן: הצבעה מס' 8 בעד ההסתייגות – 10 נגד – 21 נמנעים – 1 ההסתייגות של חבר הכנסת אברהם רביץ לסעיף 3 לא נתקבלה.

נסים דהן: בעד - 10, נגד - 21, נמנע אחד.

נסים דהן: ההסתייגות לא התקבלה.

נסים דהן: לחבר הכנסת בשארה יש הסתייגות לסעיף 4 – מוותר.

נסים דהן: חבר הכנסת זחאלקה – מוותר.

נסים דהן: נצביע על סעיף 4 - עד סוף החוק.

נסים דהן: אני מתקן: אנחנו מצביעים עכשיו על סעיף 3, בנוסח שהציעה הוועדה.

נסים דהן: מי בעד?

נסים דהן: מי נגד?

נסים דהן: הצבעה מס' 9 בעד סעיף 3, כהצעת הוועדה – 33 נגד – אין נמנעים – אין סעיף 3, כהצעת הוועדה, נתקבל.

נסים דהן: בעד - 33, נגד אין, נמנעים אין.

נסים דהן: סעיף 3, כהצעת הוועדה, התקבל.

נסים דהן: אנחנו מצביעים על הסעיפים 4–14 – עד סוף החוק – כנוסח הוועדה, בקריאה שנייה.

נסים דהן: הצבעה מס' 10 בעד סעיפים 4–14 – 33 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 4–14 נתקבלו.

נסים דהן: 33 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

נסים דהן: החוק התקבל בקריאה שנייה.

נסים דהן: לא התקבלו הסתייגויות.

נסים דהן: אנחנו עוברים להצבעה בקריאה השלישית על הצעת חוק מגבלות על חזרתו של עבריין מין לסביבת נפגע העבירה.

נסים דהן: ההצבעה החלה.

נסים דהן: קריאה שלישית.

נסים דהן: מייד עם התקבל החוק בקריאה שלישית, מוזמנת חברת הכנסת גילה גמליאל להודות בשם יוזמי החוק לכל הפועלים.

זהבה גלאון: ברכות, גילה.

זהבה גלאון: הצבעה מס' 11 בעד החוק - 31 נגד - אין נמנעים - אין חוק מגבלות על חזרתו של עבריין מין לסביבת נפגע העבירה, התשס"ה–2004, נתקבל.

נסים דהן: 31 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

נסים דהן: הצעת החוק התקבלה בקריאה שלישית.

נסים דהן: חברת הכנסת גילה גמליאל, ברכות.

גילה גמליאל: אדוני היושב-ראש, ראש הממשלה, השרות, חברי וחברות הכנסת, אני רוצה להודות לבית הזה, ובראש ובראשונה למיכאל איתן, יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט, על עבודה פשוט מדהימה במהלך כל התקופה המאוד מאוד ארוכה הזאת שבה העברנו את הצעת החוק.

גילה גמליאל: מיקי, אני רוצה לומר לך דבר אחד.

גילה גמליאל: אם לא הנחישות שלך והעקשנות שלך, הסבלנות המדהימה, הצוות הנפלא של הוועדה, הצוות הנפלא של כל הארגונים שגם תמכו וליוו אותנו בהצעה הזאת - היום יש במדינת ישראל חוק תקדימי בקנה מידה בין-לאומי.

גילה גמליאל: החוק הזה סוף-סוף ייתן מענה למי ששמע בין היתר את זעקתה של האם שזעקה אתמול ברדיו על כך שבנה נאלץ להתמודד עם עבריין מין שלא רק אנס אותו, אלא גרם לרגרסיה מאוד חריפה - להרטבה במיטה, לחזרה לאכילה מבקבוק, ילד בגיל חמש - כתוצאה מזה שהעבריין מסתובב סביב ביתו.

גילה גמליאל: אני רוצה להודות לבית הזה, לבשורה הטובה הזאת שיש היום במדינת ישראל לכל אותן נשים, לכל אותם ילדים שעברו את המעשים הקשים האלה.

גילה גמליאל: אני רוצה לומר תודה לבית הזה.

נסים דהן: תודה רבה.

נסים דהן: [מס' מ/100; "דברי הכנסת", מושב שני, חוב' כ"ט, עמ' ; נספחות.

נסים דהן: ]

נסים דהן: אנחנו ממשיכים בסדר-היום: הצעת חוק זכויות נפגעי עבירה (תיקון מס' 2).

נסים דהן: יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת הפנים ואיכות הסביבה.

נסים דהן: איפה יושב-ראש ועדת הפנים ואיכות הסביבה?

נסים דהן: הצעת חוק זכויות נפגעי עבירה (תיקון מס' 2) - קריאה שנייה ושלישית.

גדעון סער: זה היה עכשיו.

נסים דהן: לא, זה לא מה שהיה עכשיו.

נסים דהן: נא לעקוב אחרי סדר-היום.

מיכאל איתן: זה דיון שהיה אצלנו בוועדת החוקה.

נסים דהן: אני מצטער, אני יכול לקרוא רק מה שכתוב אצלי בסדר-היום.

נסים דהן: אצלי רשום יושב-ראש ועדת הפנים ואיכות הסביבה.

נסים דהן: אני לא מתנגד לשנות, אבל בתנאי שמזכירות הכנסת - תמתין 20 שניות, יבררו אם זה על-פי התקנון.

נסים דהן: לי אין התנגדות.

נסים דהן: בבקשה, אדוני.

מיכאל איתן: אני מנצל את ההזדמנות שיושב-ראש הכנסת נמצא כאן ורוצה לומר לו, שאני עומד על כך שהחוק הזה יובא - הוא נדון בוועדת החוקה והכינו אותו בוועדת החוקה; אומנם כתוב כאן ועדת הפנים אבל הוא שייך לוועדת החוקה.

מיכאל איתן: ומדוע אני עומד כל כך בקנאות על העניין הזה?

מיכאל איתן: משום שאנחנו מביאים היום שלושה חוקים חשובים של ועדת החוקה, ובין השאר היכולות שלנו להביא את כמויות החוקים האלה נובעות מכך שיושב-ראש הכנסת אישר לנו תוספת של ייעוץ משפטי שמסייע לנו להכין את החקיקה.

מיכאל איתן: אני רוצה בהזדמנות הזאת להודות - לגבי שלושת החוקים שהבאתי - לכל הצוות המשפטי בראשותה של סיגל קוגוט, היועצת המשפטית של הוועדה.

מיכאל איתן: הרבה פעמים אני שואל את עצמי אם הציבור במדינת ישראל - כשהוא רואה אותנו, חברי הכנסת, באים הנה ומעלים כל מיני חוקים, רובם חכמים ונבונים, רובם טובים ומועילים, כולם מנוסחים כהלכה - האם הוא יודע שלא הכול עבודה שלנו, שזו אפילו לא עבודה שלנו במרביתה.

מיכאל איתן: הרעיונות שלנו, היוזמה שלנו, הקואליציות שאנחנו מארגנים הן שלנו, אבל הצד המקצועי - להביא הצעת חוק, להקפיד על כל מלה שכתובה, על כל פסיק - עומדים מאחורינו משפטנים שיושבים ומכינים את הצעות החוק ומשתתפים בדיונים ארוכים ודואגים שנביא אנשי מקצוע שיסבירו מה הן השלכות החוק, ועל כך יבואו על הברכה.

מיכאל איתן: בהזדמנות הזאת אני מודה באמת לכל צוות המשפטנים בוועדת החוקה, שעובד ועושה הרבה מאוד על מנת שנוכל להביא את כל החוקים לכאן.

נסים דהן: לעצם העניין, חבר הכנסת מיקי איתן.

מיכאל איתן: אני רוצה להודות גם למומחים שבאים לוועדה, ליועצים השונים בתחומים שונים - - -

נסים דהן: חבר הכנסת מיקי איתן, ההודעה זה בסוף.

נסים דהן: עכשיו לעצם החוק.

מיכאל איתן: כן, אני כבר מדבר על שלושת החוקים.

מיכאל איתן: אני לא רוצה להתחיל אחר כך עוד פעם להודות, כי שמרתי את שלושת החוקים במכה אחת - -

נסים דהן: בבקשה.

מיכאל איתן: - - ועכשיו זה ככה נכנס לי באיזה הקשר ענייני, אז אני כבר רוצה למלא את החובה הזאת.

מיכאל איתן: כמובן גם לצוות האדמיניסטרטיבי של הוועדה בראשותה של דורית ואג ולהרבה אנשים שמגיעים לוועדה - אנשי מקצוע שבאים בהתנדבות.

מיכאל איתן: מדהים לראות שמגיעים לוועדת כנסת אנשים ששעת עבודה שלהם שווה מאות שקלים, והם מוכנים לעשות את כל הדרך, להגיע ממקומות מרוחקים, לשבת כאן שעות, לעזור לנו לבצע את העבודה, והם רואים בזה שליחות, וחלקם אכן נמצא בתוך הכנת החוקים שאנחנו מביאים.

מיכאל איתן: אני מבקש להודות גם לארגוני הנשים ולנציגי ארגונים וולונטריים שונים.

מיכאל איתן: החוק הזה שאנחנו מביאים עכשיו גם הוא חוק שדן בנפגעי עבירה.

מיכאל איתן: ועדת החוקה, חוק ומשפט בקדנציה הנוכחית שמה דגש בקידום החקיקה לטובת נפגעי עבירה.

מיכאל איתן: אנחנו הקמנו ועדת משנה בראשותו של חבר הכנסת אליעזר כהן, הידוע בכינויו צ'יטה.

מיכאל איתן: הוועדה הזאת עושה עבודה עצומה בנקודות שנוגעות למוסר של כולנו - איך אנחנו כחברה מטפלים בנפגעי עבירה.

מיכאל איתן: הרבה מדברים אצלנו על שיקום עבריינים, וזה נושא ראוי, אבל צריך גם לא לשכוח שאנחנו, כחברה וכמדינה במיוחד, מתחייבים כלפי הציבור לתת להם את הביטחון הפיזי.

מיכאל איתן: וכאשר הביטחון הזה איננו מקוים ואנשים הופכים להיות נפגעי עבירות, החברה והמדינה צריכות לפצות אותם ולתקן את העוול, ואנחנו צריכים להשקיע בכך מאמצים.

מיכאל איתן: כל חקיקה כזאת עולה גם כספים רבים, תקציבים גדולים, והמעשה הגדול שעושה ועדת המשנה בראשותו של חבר הכנסת אליעזר כהן, היא מכינה מה היינו רוצים לתת לנפגעי עבירה - מגילת זכויות של מה שמגיע להם בתחום הטיפולי כשהם נפגעים, בתחום של מסירת המידע בזמן ההליכים, בתחום של ההתגוננות כאשר עבריין משתחרר.

מיכאל איתן: כל חקיקה כזאת עולה כספים.

מיכאל איתן: אנחנו מתכוונים גם לפנות לממשלה על מנת שאותה מגילת זכויות שאנחנו חושבים שצריכים לחוקק תבוא לידי ביטוי על-ידי קביעת סדרי עדיפויות ותוכנית רב-שנתית של ממשלת ישראל להקצות תקציבים על מנת שהכנסת תוכל לחוקק את החקיקה שאני חושב שכל חברה מתוקנת ראויה לה, ומדינת ישראל יכולה להיות אחת המדינות המובילות בתחום הזה.

מיכאל איתן: הצעת החוק שאני מביא עכשיו גם היא נוגעת לזכויות נפגעי עבירה, ומדובר בעיקר במטרה חשובה: מסירת מידע לנפגעי עבירה בשלבים שונים של ההליכים המשפטיים, כאשר הפוגע - מי שפגע בהם - נמצא בחקירה, כאשר סוגרים או מחליטים להעמיד אותו לדין, כאשר הוא נמצא במעצר, כאשר הוא נמצא במאסר - כל המידע שנוגע לנפגע עבירה וההתייחסות של הפוגע או אפשרות שהפוגע ישתחרר, יצא, לפחות שנפגע עבירה יוכל לדעת, במיוחד בעבירות קשות, בעבירות של אלימות ועבירות שבהן כל נפגע עבירה מרגיש מאוים כל זמן שהפוגע בו חופשי, מחוץ לכותלי הכלא.

מיכאל איתן: לכן אנחנו מביאים עכשיו את הצעת החוק הזאת.

מיכאל איתן: הצעת החוק הזאת כרוכה בשינויים מחשוביים משמעותיים מאוד, במערכת משולבת שתוכל לעקוב אחר עבריינים בשלבים שהם נמצאים בזמן החקירה המשטרתית.

מיכאל איתן: אחר כך הם עוברים לטיפול של הפרקליטות, לאחר מכן בבתי-המשפט ולאחר מכן בשירות בתי-הסוהר.

מיכאל איתן: אנחנו רוצים ליצור מערכת שתוכל לדווח בכל שלב שהוא לנפגעי העבירה, כאשר נפגע העבירה יוזם את הפנייה ומבקש את המידע, או כאשר אדם כזה משוחרר לחופשה - שנפגע העבירה יוכל לדעת את זה מבעוד מועד ולנקוט צעדים שהוא רואה לנכון.

מיכאל איתן: אני מבקש את אישור המליאה גם לחוק השלישי הזה, שדן בזכויות של נפגעי עבירה.

מיכאל איתן: אני מרגיש קצת לא בנוח משום שגם החוק הזה הוא חוק לא מלא - הוא צומצם במידה מסוימת בגלל המגבלות התקציביות - אבל אני מבטיח לחברי הכנסת ולציבור, כפי שאמרתי, שבמסגרת העבודה הכוללת על מגילת זכויות נפגעי עבירה, בוועדה בראשותו של חבר הכנסת אליעזר כהן, נעשה הכול על מנת שנוכל להרחיב את הזכויות של נפגעי עבירה לקבל מידע לגבי מגוון רחב של עבירות, בעיקר עבירות מין ואלימות.

נסים דהן: חברי הכנסת המסתייגים לא נמצאים כאן.

נסים דהן: אם כן, אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שנייה על סעיפים 1-12, לרבות שם החוק.

נסים דהן: מי בעד?

נסים דהן: מי נגד?

נסים דהן: הצבעה מס' 12 בעד סעיפים 1-12 – 17 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1-12 נתקבלו.

נסים דהן: בצירוף קולו של השר צחי הנגבי, בעד – 17, נגד – אין, נמנעים – אין.

נסים דהן: הצעת החוק התקבלה בקריאה שנייה.

נסים דהן: אנחנו עוברים לקריאה שלישית.

נסים דהן: מי בעד?

נסים דהן: מי נגד?

נסים דהן: כבוד השר, בשביל להצביע צריכים להיות במליאה, זה לא ניתן טלפונית.

נסים דהן: הצבעה מס' 13 בעד החוק – 18 נגד – אין נמנעים – אין חוק זכויות נפגעי עבירה (תיקון מס' 2), התשס"ה–2004, נתקבל.

נסים דהן: בעד – 18, אין מתנגדים ואין נמנעים.

נסים דהן: הצעת החוק התקבלה בקריאה שלישית.

נסים דהן: יושב-ראש הוועדה כבר הודה בשם כולם.

נסים דהן: תודה רבה.

מיכאל איתן: אדוני היושב-ראש, בדברי ההסבר שלי קודם לא אמרתי שהחוק הזה חל גם על איסור מסירת פרטים של נפגע עבירה, כאשר הוא רוצה לשמור על שמו.

מיכאל איתן: גם זה קיים.

נסים דהן: תודה רבה.

נסים דהן: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/134).

נסים דהן: ]

נסים דהן: אנחנו ממשיכים בסדר-היום: הצעת חוק הקולנוע (הוראת שעה), התשס"ה–2004, קריאה ראשונה.

נסים דהן: תציג את הצעת החוק שרת החינוך; בבקשה.

לימור לבנת: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני מבקשת להביא בפני הכנסת הוראת שעה לחוק הקולנוע, שהתקבל כבר בשנת 1999, הצעה אשר למעשה תקבע הוראת שעה למשך ארבע שנים.

לימור לבנת: סעיף 11(ב) לחוק הקולנוע קובע, ש-50% מהתמלוגים המשולמים על-ידי זכייני הרשות השנייה ועל-ידי בעלי הרשיון לשידורי כבלים ולוויין יופנו למימון תקציב הקולנוע הישראלי.

לימור לבנת: בשנתיים האחרונות חלה ירידה בשיעור התמלוגים בתחום הטלוויזיה, ובמקביל חלה גם ירידה בהכנסות הגופים המשדרים.

לימור לבנת: משום כך תקציב הקולנוע למעשה פחת בצורה מאוד משמעותית.

לימור לבנת: לעומת 61 מיליון שקלים בשנת 2003, עמד תקציב הקולנוע השנה, ב-2004, על 46 מיליון שקלים בלבד.

לימור לבנת: ירידה נוספת צפויה גם בשנה הבאה.

לימור לבנת: תחום הקולנוע הוא תחום בעל חשיבות אדירה, גם מבחינה תרבותית אבל גם מבחינה כלכלית.

לימור לבנת: זה ענף שמייצר באופן ישיר מאות מקומות עבודה בשנה, באופן עקיף אפילו אלפי מקומות עבודה בשנה, ומושך משקיעים מחוץ-לארץ שמתעניינים בקולנוע הישראלי.

לימור לבנת: בשנה האחרונה אנחנו עדים לפריחה אדירה בקולנוע הישראלי.

לימור לבנת: הקהל מביע אמון מחודש בסרטים הללו.

לימור לבנת: מאות אלפי צופים הגיעו השנה לבתי-הקולנוע לצפות בסרטים ישראליים.

לימור לבנת: חלק מהסרטים הללו זוכה גם להצלחה אדירה בפסטיבלים בכל רחבי העולם.

לימור לבנת: התוצאות הטובות האלה הן תוצאות של השקעה של המדינה בענף הקולנוע, כאמור על-פי אותו חוק שהתקבל בכנסת בשנת 1999, ולכן אנחנו חייבים לשמור על תקצוב ראוי, כדי שיוצרי הקולנוע יוכלו להמשיך ולהגיע להישגים.

לימור לבנת: לכן הגעתי להסכם עם משרד האוצר על תקצוב ענף הקולנוע בחמש השנים הקרובות, בסכום של 58 מיליון שקלים בשנה.

לימור לבנת: הסכום הזה לא יהיה נתון לשום קיצוץ ולשום הפחתה במהלך חמש השנים הללו.

לימור לבנת: ההסכם הזה מבטיח ודאות ליוצרי הקולנוע, מאפשר להם להמשיך ליצור ללא חשש מפני ירידה בתקציב.

לימור לבנת: הסכום הזה קיבל את ברכתם של כל איגודי הקולנוע, כמו איגוד המפיקים, איגוד שחקני המסך, איגוד הבמאים, איגוד התסריטאים ועוד.

לימור לבנת: כדי ליישם את ההסכם הזה נדרש לקבוע, שסעיף 11(ב) לחוק הקולנוע יוקפא במהלך תקופת ההסכם, ועם סיומה יחזור כמובן סעיף 11(ב) לתוקף, מתוך כוונה למצוא עד אז מנגנון חלופי שיבטיח תקצוב הולם לענף הקולנוע.

לימור לבנת: גם ההחלטה על הקפאת סעיף 11(ב) נעשתה בהסכמת איגודי היוצרים, ולכן הצעת החוק שמונחת היום על שולחן הכנסת, אותה הוראת שעה, גובשה בעצה אחת עם הארגונים הללו.

לימור לבנת: עם השלמת תהליך החקיקה של ההצעה הזאת ייכנס ההסכם לתוקף, ובכך נוכל להבטיח לקולנוע הישראלי את התקציב הראוי להמשך הפריחה והשגשוג של הסרטים הישראליים ושל ענף הקולנוע הישראלי.

לימור לבנת: אני מבקשת מהכנסת לאשר את ההצעה הזאת בקריאה ראשונה.

לימור לבנת: תודה.

מיכאל נודלמן: תודה רבה.

מיכאל נודלמן: חבר הכנסת מאיר פרוש - אינו נוכח.

מיכאל נודלמן: חבר הכנסת אורי אריאל, בבקשה.

מיכאל נודלמן: אחריו – חבר הכנסת אריה אלדד, חבר הכנסת דני יתום וחבר הכנסת ישראל אייכלר.

אורי אריאל: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, החוק הזה עוסק, כמו חוקים רבים שעומדים לפנינו, בענייני תקציב.

אורי אריאל: הזכיר יושב-ראש ועדת החוקה, חבר הכנסת מיכאל איתן, שהוא היה רוצה לעשות יותר, אלא שהתקציב מגביל אותו.

אורי אריאל: העניין הוא בתקציב המדינה ל-2005 ולשנים הבאות, ואנחנו שומעים מעת לעת "אין כסף".

אורי אריאל: מי שאומר "אין כסף" טועה ומטעה, או רק מטעה, שהרי תקציב המדינה מגיע ל-260 מיליארד שקלים, ואומרים "אין כסף".

אורי אריאל: גברתי שרת החינוך, התרבות והספורט, יש הרבה כסף.

אורי אריאל: נניח שר האוצר הציע והממשלה אישרה להגדיל את הגירעון ב-0.4% מהתל"ג, ב-2 מיליארדי שקלים, על מנת לגרש יהודים.

אורי אריאל: מדוע שר האוצר, בתיאום אתך, לא ייתן 70 מיליון שקלים לקולנוע?

אורי אריאל: מדוע מדינת ישראל מאשרת לעשות גדר הפרדה – כך הם קוראים לזה – שעלות קילומטר שלה היא כ-12 מיליון שקלים?

אורי אריאל: 12 מיליון שקלים לקילומטר.

אורי אריאל: אם היו חוסכים בזה – אינני מדבר על ההתנגדות שלי לגדר – אם היו חוסכים בפרויקט הזה רק 10%, ולפי דעתי אפשר גם כ-30%, היו בשנה הבאה כ-0.5 מיליארד שקלים.

אורי אריאל: ההתנהגות של הממשלה, ממשלת המיעוט הזאת בראשות שרון, שממחר תעמוד על 54-55 חברים, אינה עומדת בשום קנה-מידה הגיוני.

אורי אריאל: מדובר בהשתלטות עריצית, דיקטטורית, של אדם שהבטיח א' ועושה בדיוק הפוך.

אורי אריאל: אבל תמיד יש מי שיציל אותו באיזו קומבינה – פעם יהיו אלה הערבים, פעם יהיו אלה אחרים – ומקומבינה לקומבינה כוחה של הממשלה עולה.

אורי אריאל: אני מציע לחברי פשוט להפסיק עם זה, ויש דרך – הולכים לבחירות ושמים הכול על השולחן – ולא בדרך העקומה שראש הממשלה, ראש ממשלת המיעוט, נוהג בה; בעזרת חלק מחבריו, שפעם תומכים בו ופעם מתנגדים.

אורי אריאל: הדרך הזאת לא תוביל אותנו לשום מקום, גם אם הכוונות טובות.

אורי אריאל: על זה כבר אמרו חכמים: הדרך לגיהינום רצופה כוונות טובות.

אורי אריאל: יש כסף, וההצעה הזאת אינה נכונה ואינה מתאימה.

אורי אריאל: מי שמצא 5 או 6 מיליארדי ש"ח כדי לגרש יהודים, יכול למצוא כסף גם לקולנוע.

אורי אריאל: תודה.

מיכאל נודלמן: תודה.

מיכאל נודלמן: חבר הכנסת אריה אלדד.

מיכאל נודלמן: אחריו – חברי הכנסת דני יתום, ישראל אייכלר, אופיר פינס-פז ואברהם בייגה שוחט.

אריה אלדד: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, חברי הכנסת, הצעת החוק הזאת היא כנראה אילוץ, בהעדר מקורות מימון, עם ירידת התמלוגים והצורך למצוא מקורות מימון חלופיים.

אריה אלדד: אבל שליטתו של משרד החינוך בתעשיית הקולנוע באמצעות תמריצים לא הובילה אותנו עד היום למניעת השימוש בתקציבי המדינה לתעמולה אנטי-ישראלית ארסית ביותר.

אריה אלדד: יש סדרה של הפקות מקור ישראליות שיכולות להיות בהשקט ובבטחה מוצגות ב"אל-מנאר" של ה"חיזבאללה", ולא ישימו לב שהן מתוצרת ישראל.

אריה אלדד: אני מבקש להתייחס בכמה משפטים למה שנראה רק אתמול באחת מהפקות המקור שלנו, בטלוויזיה, בערוץ השני, בסדרה שנקראת "ארץ נהדרת".

אריה אלדד: הוצגו שם שני מתנחלים, זכר ונקבה, שניהם בהיריון, נושאים שלטים "שרון בוגד" ומתכננים את רצח ראש הממשלה.

אריה אלדד: סאטירה נועדה להשיג משהו; סאטירה נועדה לחשוף חולשות, לחשוף חסרונות, לחשוף עוולות, לחשוף שחיתות, להילחם בפגעים חברתיים, במפגעים קשים.

אריה אלדד: מה ניסו להשיג במראה הזה?

אריה אלדד: האם ניסו למנוע את הרצח הפוליטי הבא?

אריה אלדד: האם מישהו משלה את עצמו שהרוצח הפוליטי הבא בישראל, חס וחלילה, הוא מצופי "ארץ נהדרת", או שמעגל ההתייחסות הקרוב לו, שממנו, על-פי ראש השב"כ, הוא שואב את תמיכתו, הוא מי שצפה ב"ארץ נהדרת" אתמול ומשם הוא ישתכנע שלא לצאת לדרכו האיומה?

אריה אלדד: או שמא ניסו משהו אחר?

אריה אלדד: שמא ניסו ללבות שנאת אחים ולעשות דה-לגיטימציה לציבור של המתנחלים, ולכן הם הוצגו מכוערים, בהיריון, דתיים, נושאי נשק, רוצחי ראש ממשלה?

אריה אלדד: באותם כלים אנטישמיים השתמשו באירופה לתאר את היהודים.

אריה אלדד: תיארו אותם מכוערים, דתיים, שחורים, מוזרים ורוצחי אלוהים.

אריה אלדד: ברקע הדברים יש הטפה לשנאה, דה-לגיטימציה של ציבור שלם.

אריה אלדד: מי שחושב שאתמול, בסאטירה הזאת, פרקו את נשקו של – חס וחלילה – רוצח ראש הממשלה, טועה טעות מרה.

אריה אלדד: אתמול, בסאטירה הזאת, טענו כדור אחד נוסף במחסנית של מלחמת האחים.

אריה אלדד: תודה רבה.

מיכאל נודלמן: תודה רבה.

מיכאל נודלמן: חבר הכנסת דני יתום – אינו נוכח.

מיכאל נודלמן: חבר הכנסת ישראל אייכלר, בבקשה.

מיכאל נודלמן: אחריו – חברי הכנסת אופיר פינס-פז, אברהם בייגה שוחט, יורי שטרן, חיים אורון, צבי הנדל, מיכאל מלכיאור ואיוב קרא.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני רוצה להמשיך במה שפתח חבר הכנסת אלדד, בעיקרון שהסאטירה, התרבות והקולנוע, וכל היצירה של מה שנקרא תרבות, הפכו למנגנוני הסתה.

ישראל אייכלר: היום זה נגד המתנחלים, אתמול ושלשום זה היה נגד החרדים ומחר זה כנראה שוב יהיה נגד החרדים.

ישראל אייכלר: אבל אנשים שמקבלים את משכורתם ואת כספיהם מכספי משלם המסים, ובתוכו הציבור החרדי וציבור המתנחלים, משתמשים בכספים האלה כדי ליצור שנאה ואיבה בין האזרחים.

ישראל אייכלר: נדמה לי שחלק גדול מאוד ממה שנקרא התרבות הישראלית בתחומי הקולנוע והתיאטרון, לפחות בשניים-שלושה העשורים האחרונים – רובם ככולם עוסקים בהסתה נגד הדת היהודית, נגד היהדות, נגד החרדים, ועכשיו - נגד המתנחלים.

ישראל אייכלר: אני רוצה לשאול שאלה בסיסית יותר: איזו זכות יש למדינה לקחת כספי מסים מהאזרח בשביל לממן תרבות כלשהי?

ישראל אייכלר: מי שרוצה לצרוך תרבות, כמו מי שרוצה לצרוך בשר או חלב, יואיל בטובו לשלם, משכרו וממשכורתו, בלי סבסוד ממשלתי.

ישראל אייכלר: ואני מדבר גם על תרבות חרדית.

ישראל אייכלר: לא רוצה שום תקציבים שנלקחים מעניים וממסכנים; לא רוצה שממס ערך מוסף שאדם משלם על הלחם והחלב יממנו לו תרבות, או שאנשים, במקום ללכת לעבוד, יעסקו בתרבות.

ישראל אייכלר: מדברים אתנו על יציאה לעבודה.

ישראל אייכלר: מישהו יכול להעריך כמה אנשים לא עובדים עבודה יצרנית סביב מה שנקרא תרבות?

ישראל אייכלר: מי שרוצה לממן תרבות באופן פרטי, מי שרוצה לעשות תרבות באופן עסקי – יבורך ויבושם לו.

ישראל אייכלר: אם יש מאות אלפי אנשים שצורכים את זה, שישלמו.

ישראל אייכלר: ואם הם משלמים, תהיה פרנסה ליוצרים.

ישראל אייכלר: אבל איזה זכות יש לקחת מסים – אם היה בכוחנו, היינו צריכים לקרוא לאזרחים שלא לשלם מסים כאשר כספי מסיהם מבוזבזים על מה שנקרא תרבות, ואני לא מזלזל בעניין התרבות כשהוא לעצמו, כשכל אחד מביא מתרבותו.

ישראל אייכלר: מובן שאני מדבר על התרבות היהודית, שהיא תרבות האמת והצדק.

ישראל אייכלר: עצם העובדה שאומרים – היה היום מישהו בכנסת, לא שמעתי אותו באוזני, רק אמרו לי שהוא אמר שכשיש ילדים רבים למשפחה, כשנולד ילד יהודי, זה על חשבון משלם המסים.

ישראל אייכלר: איזו חוצפה: זה רצחת וגם ירשת.

ישראל אייכלר: ב-100 השקלים האלה, שהמדינה לוקחת מכספי המסים של האזרח – 120 ש"ח לילד – בזה מגדלים ילד בישראל?

ישראל אייכלר: אפילו זוג נעליים אחד אי-אפשר לקנות בזה, אז להטיף שלא ייוולדו ילדים יהודים בארץ-ישראל?

ישראל אייכלר: בשביל זה צריכים מדינה?

ישראל אייכלר: בשביל זה היה צריך לכבוש את פלסטין?

מיכאל נודלמן: תסיים בבקשה.

ישראל אייכלר: לכן אני אומר, שצריך לבטל את כל תקציבי התרבות האלה.

ישראל אייכלר: אין כסף לסל התרופות, אין כסף לזקנים, אין כסף לקשישים – צריך לסבסד תרבות?

ישראל אייכלר: תרבות זה דבר שאם הוא מכניס – הוא עסקי; אם הוא עסקי – הוא רווחי; אם הוא רווחי – הוא יחזיק את עצמו; ואם הוא לא עסקי ולא רווחי, כנראה הציבור לא רוצה אותו.

ישראל אייכלר: איך אפשר לכפות תרבות של קבוצה קטנה, של אנשים שרוצים את התרבות המסוימת הזאת, על כל העם בישראל?

ישראל אייכלר: אני רוצה להזכיר שברית-המועצות - - -

אופיר פינס-פז: לא הבנתי – מי זאת הקבוצה הקטנה?

ישראל אייכלר: קבוצה קטנה של אנשים בוהמיינים שלא רוצים לעבוד ויוצרים - - -

אופיר פינס-פז: אנחנו רוב המדינה.

ישראל אייכלר: לא, רוב אזרחי המדינה לא רוצים לשלם מסים על זה.

ישראל אייכלר: רוב אזרחי המדינה רוצים לשלם מכספם בעבור לחם, בעבור בשר ובעבור תרבות.

ישראל אייכלר: אף אחד לא רוצה את זה.

אופיר פינס-פז: הרב אייכלר, תקלוט – אנחנו רוב המדינה.

ישראל אייכלר: זאת פשוט כפייה של מסים על אזרחים שלא רוצים את זה.

ישראל אייכלר: מדינת ישראל מסבסדת את מי שהולך לתיאטרון פי 20, 30 או 50 מאשר ארצות-הברית.

מיכאל נודלמן: חבר הכנסת אייכלר, סיים בבקשה.

ישראל אייכלר: היושב-ראש מבקש שאסיים, אבל אם תרצה אפרט לך בפעם הבאה כמה המדינה הזאת מסבסדת.

ישראל אייכלר: רק ברית-המועצות היתה מסבסדת כך תרבות.

ישראל אייכלר: תודה רבה.

מיכאל נודלמן: תודה רבה.

מיכאל נודלמן: חבר הכנסת אופיר פינס-פז, בבקשה.

מיכאל נודלמן: אחריו – חברי הכנסת אברהם בייגה שוחט ויורי שטרן.

אופיר פינס-פז: אדוני היושב-ראש, שמעתי את חברי, חבר הכנסת אייכלר, ויש לי אתו ויכוח אמיתי.

אופיר פינס-פז: אני חושב שתרבות ואמנות באופן כמעט מובנה לא יכולות להחזיק את עצמן כעסק, כי עסק ותרבות בדרך כלל לא הולכים ביחד.

אופיר פינס-פז: אתה מצפה מאמן שלא יהיה תלוי רק בשיקול העסקי.

אופיר פינס-פז: אם הוא תלוי רק בשיקול העסקי, הוא כנראה לא יעשה אמנות גדולה אלא אמנות זולה.

אופיר פינס-פז: צריך לקלוט שמדינה צריכה גם לסבסד את התחום הזה.

אופיר פינס-פז: אפשר להתווכח בכמה, בהחלט ויכוח רלוונטי.

אופיר פינס-פז: אני חושב שהדברים שהעלית כאן

אופיר פינס-פז: בנוגע לעוני בחברה הישראלית הם דברים חשובים ביותר, ולו אני הייתי מרכיב את תקציב המדינה, אני מניח שהייתי מרכיב אותו אחרת ממה שנתניהו עושה, אבל לא הייתי מבטל את סעיף התרבות.

אופיר פינס-פז: בשום פנים ואופן לא.

אופיר פינס-פז: אני חושב שאם הממשלה עשתה דבר נכון בהצעת החוק הזאת, אני לא צריך להיות נגד באופן אוטומטי.

אופיר פינס-פז: זו גם הזדמנות מבחינתי, אדוני היושב-ראש, להגיד יישר כוח גדול מאוד לקולנוע הישראלי.

אופיר פינס-פז: זו פשוט הפכה להיות חוויה בלתי רגילה לצפות היום בסרטים האיכותיים של הקולנוע הישראלי, שהפכו להיות מושא לגאווה ולהנאה לא רק לנו, הציבור הישראלי, אלא בכל העולם.

אופיר פינס-פז: בכל העולם אפשר היום לראות שהסרטים הישראליים והאמנות הישראלית זוכים בפרסים, בהכרה בין-לאומית.

אופיר פינס-פז: אני חושב שאנחנו צריכים להתכבד בעניין הזה, לברך על העניין הזה, להתגאות על העניין הזה ולא לנסות לחסום אותו.

אופיר פינס-פז: היה ויכוח גדול, נוקב, קשה, כואב, בין היוצרים לבין המערכת – הרשות השנייה, משרד החינוך והתרבות, בזמנו משרד התרבות בנפרד.

אופיר פינס-פז: אם הוראת השעה הזאת יוצרת איזה פתרון, אפילו ארעי, לחמש שנים, אני לא חושב שצריך להתנגד לזה.

אופיר פינס-פז: להיפך – אני חושב שצריך לתמוך בזה.

אופיר פינס-פז: ואני מקווה, גברתי השרה, שאת יודעת, או לפחות המערכת יודעת מה היא הולכת לעשות אחרי חמש השנים, אחרי שהוראת השעה הזאת תפקע.

לימור לבנת: במדינה הזאת - - -

אופיר פינס-פז: נכון, חמש שנים זה תכנון לטווח אין-סופי כמעט אצלנו.

אופיר פינס-פז: אני באמת חושב שזו הזדמנות ראויה לברך את היוצרים בישראל, את הקולנוע הישראלי, שעושה שנים נפלאות, שלא זכורות לי כמותן, ברצף עשיר, חווייתי, של סרטים מכל הסוגים, מכל המינים, שמציגים את המציאות הישראלית העכשווית בצורה מאוד מרשימה.

אופיר פינס-פז: באמת, יישר כוח ותמשיכו כך.

מיכאל נודלמן: תודה רבה.

מיכאל נודלמן: חבר הכנסת בייגה שוחט - אינו נוכח.

מיכאל נודלמן: חבר הכנסת יורי שטרן - אינו נוכח.

מיכאל נודלמן: חבר הכנסת חיים אורון - אינו נוכח.

מיכאל נודלמן: חבר הכנסת צבי הנדל - אינו נוכח.

מיכאל נודלמן: חבר הכנסת מיכאל מלכיאור - אינו נוכח.

מיכאל נודלמן: חבר הכנסת איוב קרא, בבקשה.

מיכאל נודלמן: אחריו – חבר הכנסת אברהם רביץ.

מיכאל נודלמן: חברי הכנסת, בחוק זה תשובה והצבעה במועד אחר.

איוב קרא: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ראשית אני רוצה לברך את שרת החינוך על החוק הנהדר, שבעצם נותן מענה ליוצרים, נותן מענה נכון לקולנוע, ובצדק.

איוב קרא: הצעת החוק היא חכמה מאוד בעיני.

איוב קרא: התרגלנו שהיוצרים וגם האמנים היו מתייצבים פה כל תקציב.

איוב קרא: אני מקווה שבהצעת החוק הזאת הבאנו למצב שלא נראה אותם ביציעים, והם יצאו בעצם די מרוצים, אני מקווה, בכל הסוגיה הזאת.

לימור לבנת: הם תומכים.

איוב קרא: לפחות לפני שנתיים או שלוש שנים - התרגלנו כל שנה שהם היו מגיעים ליציעים פה, משתוללים ועושים לובי.

איוב קרא: אין צורך.

איוב קרא: אני חושב שהקולנוע הישראלי לפחות ראוי לגיבוי, ומה שמוצע בהצעת החוק, לדעתי, זה הדבר ההגון והנכון לעשות.

איוב קרא: בל נשכח שהיוצרים והקולנוע הישראלי תפסו "פוש" גדול מאוד בשנים האחרונות.

איוב קרא: אנחנו רואים סדרות שאפשר להתפאר בהן, אדוני היושב-ראש.

איוב קרא: אני שמח שנמצא מענה נכון לדבר הזה.

איוב קרא: אני לא כל כך שמח בהצעת התקציב שמועלית בימים אלו בנושאים שונים, החל במיסוי קרנות השתלמות וכלה בכל מיני מסים על המגזר היצרני, כמו על עובדים זרים.

איוב קרא: לא אלה הדברים שהייתי רוצה לראות בהצעת החוק, כי מיסוי העובדים הזרים יבריח הרבה אנשים ממעגל העבודה החוקי לתעסוקה בלתי ליגלית.

איוב קרא: היום בוועדת הכספים מישהו רצה להעביר העברה תקציבית בסך כ-35 מיליון שקלים, ומצאו סעיף תקציבי לדבר הזה, אף שהיתה הודעה חד-משמעית, שכל נושא ההתנתקות יהיה בתקציב 2005.

איוב קרא: לצערי הרב, פתאום מצאנו על שולחן ועדת הכספים העברה של 35 מיליון שקלים.

איוב קרא: אני לא יודע מאיפה הביאו אותם.

איוב קרא: אין לי ספק שאם הייתי רוצה להוציא כסף היום, במקום להוריד עסקים זעירים מאזור גוש-קטיף, הייתי מפנה את כל התקציבים הללו לעסקים זעירים בתוך מדינת ישראל – בקריית-שמונה, בצפון, אדוני, ובדרום, והייתי מחזק ומחזיר את המע"מ לאילת.

איוב קרא: כי עם כל הכבוד, אלה שחושבים שאילת היא באשכול 5, הייתי רוצה לראות שהם יטוסו לגור באילת, באשכול 5.

איוב קרא: זו לא חוכמה להוריד אותה לאשכול 2-3.

איוב קרא: גם הפריפריה.

איוב קרא: אני חושב שהמענקים לדירות, למשכנתאות, צריכים לחזור ולגבות את הפריפריה, אדוני היושב-ראש.

מיכאל נודלמן: סיים בבקשה.

איוב קרא: כך היינו יוצרים מצב, שבעצם במקומות הנידחים אפשר למצוא ישראלים ומדינת ישראל קיימת.

איוב קרא: כי במצב הנוכחי, כפי שהדבר הזה מתנהל, נמצא את עצמנו בשתי גדות לירקון, ולא נמצא זוגות צעירים באזור הצפון, בנגב ובמקומות שלדעתי חשוב מאוד להביא אותם לשם.

איוב קרא: לכן, הצעת החוק הזאת מבחינתי ראויה, כי היא נותנת מענה נכון לסוגיית הקולנוע.

איוב קרא: אני אומר יישר כוח לשרת החינוך על הרעיון ועל הכיוון הנכון מבחינת היוצרים, מבחינת הקולנוע ומבחינת מה שקשור לתעשייה הזאת.

איוב קרא: תודה.

מיכאל נודלמן: תודה לחבר הכנסת קרא.

מיכאל נודלמן: חבר הכנסת אברהם רביץ, בבקשה.

מיכאל נודלמן: אחריו – חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, חבר הכנסת מגלי והבה וחבר הכנסת נסים זאב.

אברהם רביץ: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, יש כמובן שתי אפשרויות: או שהמדינה מחליטה להשתמש בתקציב המדינה לתרבות, או שהמדינה מחליטה שהיא איננה מתערבת בעניין הזה, ואיש הישר - או קבוצות אנשים יממנו לעצמם את התרבות, או פילנתרופים למיניהם, כפי שזה קורה במדינות רבות.

אברהם רביץ: דומני שבתקציב של ממשלת ארצות-הברית אין סעיף לנושא.

אברהם רביץ: אין מימון, לקולנוע בוודאי, ולא לענפי ספורט, ובכלל.

אברהם רביץ: אבל ודאי שהדבר הזה לא ייתכן.

אברהם רביץ: אם מדינה מחליטה שהיא אכן מקציבה סכומים כאלה או אחרים עבור תרבות לאזרחיה, היא חייבת לשבת ולחשוב מהי תרבות, מה אנחנו מקדמים, כיצד מורכבת החברה שלנו, ולפי זה לממן.

אברהם רביץ: אבל פשוט לא ייתכן.

אברהם רביץ: אנחנו נמצאים כבר שנים מספר בנסיגה, שנה אחר שנה, נסיגה מוחלטת של תקציבי תרבות יהודית, תורנית, שהיתה נהוגה במדינת ישראל.

אברהם רביץ: אם מישהו יסתכל על מהלכי התקציב לאורך כל השנים האלה, הוא יראה שכל שנה יש הפחתה וקיצוץ בתרבות – נקרא לזה בגדול - יהודית, כי היא כוללת כל מיני דברים.

אברהם רביץ: כאן אנחנו מתבקשים להתייחס לסעיף הזה ולהוסיף, ואני חושב שהדבר הזה פשוט לא הגון.

אברהם רביץ: לא ייתכן שמצד אחד יפחיתו ומצד שני יוסיפו.

אברהם רביץ: באופן טבעי אני בדרך כלל פתוח, אני מבין שאני חי בחברה מעורבת, ובחברה מעורבת יש כל מיני אנשים, יש קבוצות שונות.

אברהם רביץ: דרך אגב, יש גם קבוצה ערבית בתוכנו, ואינני יודע כמה בכלל מוקצב לתרבות הערבית ולתרבות של כל מיני קבוצות מיעוט.

אברהם רביץ: כאשר אנחנו רואים לפנינו הפחתה בתקציבי תרבות יהודית מקורית ולעומתה - מה שנקרא הקולנוע הישראלי - שמעתי את חבר הכנסת אלדד, אינני מבקר בבתי-קולנוע, אבל אני מבין שהקולנוע הישראלי הוא קולנוע שישראלים יוצרים אותו, אבל לאו דווקא יש בו סממן ישראלי, שמייצג איזה פן של החברה הישראלית המקורית.

אברהם רביץ: קוראים לזה תרבות מקורית, כי ישראלים עושים את זה.

אברהם רביץ: ישראלים עושים הרבה דברים גרועים בעולם.

אברהם רביץ: עצם העובדה שזה נעשה בידי ישראלים עדיין לא אומר שהדבר הזה הוא מקור לגאווה.

אברהם רביץ: לכן, הייתי אומר שלא בשמחה, אבל מאחר שאלה פני הדברים, אני חושב להצביע נגד החוק הזה.

אברהם רביץ: תודה.

מיכאל נודלמן: תודה רבה.

מיכאל נודלמן: חברי הכנסת ג'מאל זחאלקה ומגלי והבה - אינם נוכחים.

מיכאל נודלמן: חבר הכנסת נסים זאב, בבקשה.

מיכאל נודלמן: אחריו – חברי הכנסת אילן ליבוביץ, עבד-אלמאלכ דהאמשה וגדעון סער.

נסים זאב: אדוני היושב בראש, כנסת נכבדה, יש לי הערה לעצם החוק, על כך שזה נקרא הוראת שעה.

נסים זאב: זו הוראת שעה לחמש שנים.

נסים זאב: בדרך כלל, כשמדברים על הוראת שעה, זה לשנה, שנתיים, מקסימום שלוש שנים.

נסים זאב: לא מביאים הוראת שעה לחמש שנים.

אורי אריאל: חוק טל הוא לחמש שנים.

נסים זאב: דבר אחר, כשמביאים הצעת חוק לא מביאים אותה רטרואקטיבית.

נסים זאב: מדברים עכשיו על 2004, כאשר אנחנו כבר בסוף 2004, ובעצם נוכחו לדעת שאין תמלוגים ויש ירידה משמעותית.

נסים זאב: עכשיו אומרים שצריך לעגן את זה בחוק.

נסים זאב: באיזה תקציב מעגנים את זה?

נסים זאב: בתקציב של 2005 או של 2004?

נסים זאב: אנחנו מדברים על הוצאה מאוד משמעותית של 58 מיליון שקלים, ואנחנו מדברים על שנת 2004, כאשר הצעת החוק אמורה אולי לפתור את הבעיה מ-2005 ולא ב-2004.

נסים זאב: אני מבקש לשמוע תשובה בעניין הזה.

נסים זאב: חוק הקולנוע בא לאפשר את המשך שידורי התרבות, למרות הירידה המשמעותית בהכנסות הגופים מהמשרדים ומהתמלוגים והירידה בתקציב הקולנוע מ-61 מיליון שקלים ל-45 מיליון.

נסים זאב: ישבו על המדוכה משרד החינוך ומשרד האוצר והגיעו לאיזה סיכום, אולי גם הסכם ביניהם, שצריך לעגן את הנושא הזה בתקציב המדינה, וודאי שלא יפחת מ-58 מיליון שקלים.

נסים זאב: תראו מה קרה - עד היום ההכנסות היו מתמלוגים והיום זה מתקציב המדינה.

נסים זאב: זאת אומרת, אם היו תמלוגים, היה המשך לתוכניות הקולנוע, ואם לאו, היה קצת פחות.

נסים זאב: אבל לא הסכימו לוותר, לא הסכימו להוריד את הרמה, כי זה חשוב.

נסים זאב: למישהו בכנסת זה חשוב ואולי יש לו כוח בממשלה להוביל את הנושא הזה.

נסים זאב: יש נושאים כל כך חשובים שאנחנו זועקים לגביהם יום-יום, כמו נושא קצבאות הילדים.

נסים זאב: שר האוצר עמד פה על דוכן הכנסת ודיבר על כך שמכניסים אנשים למעגל העבודה ועוברים מקצבאות לעבודה, אבל זו זריית חול בעיניים.

נסים זאב: אנחנו יודעים שבפועל כמעט בכל יום נסגר איזה מפעל קטן, בתי-עסק קטנים נסגרים.

נסים זאב: נסגרו כמעט 30,000 בתי-עסק בתקופה האחרונה.

נסים זאב: כשבתי-עסק נסגרים, כאשר בכל בית-עסק כזה יש מעובד אחד עד ארבעה-חמישה עובדים, יש יותר אבטלה.

נסים זאב: לכן, אדוני היושב-ראש, בסדר העדיפויות של הממשלה אי-אפשר לקחת סכום חשוב, אף שאנחנו לא מזלזלים בקולנוע - אף שאני לא רואה סרטי קולנוע – לקחת מדבר שהוא כל כך מהותי, כשאנחנו מדברים על אוכלוסייה חלשה, ולהעביר סכומים חשובים ומהותיים לנושא שהוא פחות מהותי וחשוב.

מיכאל נודלמן: תודה רבה.

מיכאל נודלמן: שרת החינוך מבקשת להעיר.

לימור לבנת: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, זו לא תשובתי, תשובה והצבעה יהיו במועד אחר.

לימור לבנת: אני חייבת להעיר הערה אחת בגלל דברים ששמעתי כאן מהדוברים.

לימור לבנת: הסכום הזה שבו מדובר, כמעט כולו - עד היום כולו, אבל מעכשיו כמעט כולו - הוא לא מכספי הציבור, הוא לא מתקציב המדינה, אלא מהתמלוגים שאותן חברות, זכייני כבלים, זכייני הרשות השנייה, משלמים על-פי חוק.

לימור לבנת: נכון שזה היה יכול ללכת לאוצר, אבל על-פי החוק, מלכתחילה, כספי התמלוגים הללו - זו היתה כוונת המחוקק - הולכים באופן ייעודי למטרה הזאת וליעד הזה.

לימור לבנת: לכן מי שמנסה לדבר על ילדים רעבים ועל דברים אחרים, אין לזה כל קשר.

לימור לבנת: היה חשוב לי להבהיר את הנקודה הזאת לדוברים.

לימור לבנת: כאמור, אלה עדיין לא דברי תשובתי.

מיכאל נודלמן: תודה רבה.

מיכאל נודלמן: חבר הכנסת אילן ליבוביץ, בבקשה.

מיכאל נודלמן: אחריו – חברי הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה וגדעון סער.

אילן ליבוביץ: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, חברי הכנסת, אני רוצה לברך אותך, גברתי השרה, על הצעת החוק הזאת.

אילן ליבוביץ: אני רק מצטער על כך שהסכום שנקוב בהצעת החוק הוא 58 מיליון שקלים ולא יותר.

אילן ליבוביץ: אני יודע שאנשי הקולנוע אומנם הביעו את הסכמתם לסכום, אבל אני יודע - כי נפגשתי עם כמה מהם בשבוע שעבר - שהם היו רוצים שהסכום הזה יהיה הרבה יותר גבוה.

אילן ליבוביץ: בשנים האחרונות יש עדנה לקולנוע הישראלי.

אילן ליבוביץ: השנה האחרונה היתה שנה טובה מאוד לקולנוע הישראלי.

אילן ליבוביץ: אני חושב שמיליון צופים שצפו עד עכשיו בסרטים ישראליים, זו הצלחה שאנחנו לא זוכרים בשנים עברו.

אילן ליבוביץ: אני חושב שסרטים ישראליים שמוצגים באירופה או בארצות-הברית, שזוכים לפרסים בתחרויות בין-לאומיות, בפסטיבלי קולנוע, צריכים להיות מקור לגאווה למדינת ישראל.

אברהם רביץ: זה לא מכניס כסף.

אברהם רביץ: זה שסרט מגיע לאירופה, זה לא מכניס כסף.

אילן ליבוביץ: ודאי שזה מכניס כסף, חבר הכנסת רביץ.

אברהם רביץ: אז בשביל מה צריך את זה.

אילן ליבוביץ: העלויות של הפקת סרט הן עלויות גבוהות מאוד.

אילן ליבוביץ: לא מדובר פה בעשרות או במאות אלפי שקלים, אלא במיליוני שקלים כדי להפיק סרט באיכות טובה.

אילן ליבוביץ: גם ההפצה שלו וגם השיווק שלו בחו"ל עולים כסף.

אילן ליבוביץ: צריך גם תרגום, כי הסרטים שלנו נעשים בשפה העברית ולא בשפה אחרת.

אילן ליבוביץ: הסרטים שלנו זוכים להצלחה.

אילן ליבוביץ: השנה זכו כמה וכמה סרטים ישראליים בפרסים בתחרויות בין-לאומיות.

אילן ליבוביץ: יוצרים ישראלים זוכים לפרסים בתחרויות בין-לאומיות.

אילן ליבוביץ: אני חושב שאנחנו צריכים להתברך בכך ולראות איך מביאים יותר כסף לקולנוע, כדי שאפשר יהיה לייצר יותר סרטים ישראליים בשנה, כדי שאפשר יהיה להביא בסופו של דבר ליותר הכנסות ולכך שיותר אנשים ייכנסו למעגל העבודה, כי מה לעשות, כשיוצרים סרט, זה לא רק השחקנים, הבמאי והצלם, אלא זה גם תאורנים, מלבישים, תפאורנים ואנשי סט ועוד הרבה מאוד אנשים שסובבים סביב הסרט עצמו ומתפרנסים מהיצירה הזאת.

אילן ליבוביץ: אומנם כל כרטיס לסרט עולה בסביבות 30 ש"ח, אך תחשוב – מיליון צופים זה רק 30 מיליון ש"ח הכנסות.

אילן ליבוביץ: תחשוב על כל אחד שהולך לקולנוע ורק אכל קופסת פופקורן אחת, מה ההכנסות מזה לבתי-הקולנוע, ומה עוד אנחנו מייצרים.

אילן ליבוביץ: תעשיית הקולנוע במדינת ישראל יכולה להיות רווחית.

אילן ליבוביץ: לצערי, עם קרן של 60 מיליון ש"ח בסך הכול, שבסופו של דבר לא כולה הולכת לקולנוע, כי מתוכה – אם אני לא טועה, גברתי השרה – חלק הולך למימון סינמטקים, למימון בתי-קולנוע בפריפריה, למימון פסטיבלי קולנוע, ורק 50% הולכים למימון סרטים, שזה אומר שמדינת ישראל מממנת בסך הכול יצירת שישה סרטים בשנה, פחות או יותר, וכל השאר בא מכספים פרטיים.

אילן ליבוביץ: התפקיד שלנו כאן הוא לנסות למצוא איך אנחנו מביאים עוד כסף לקרן הקולנוע, כדי שיהיה אפשר להפיק וליצור במדינת ישראל עוד סרטים, שיביאו לנו יותר גאווה.

אילן ליבוביץ: אם זה בכך שנעודד יזמים פרטיים להשקיע בסרטים, אם זה בהקלות מס למי שמשקיע, ליזם פרטי שמשקיע בקולנוע, ואם זה בדרכים אחרות, להביא לכך שיותר אנשים ישקיעו; שמי שמשקיע, תעשיין שמשקיע בהפקת סרט, יקבל בונוס כלשהו מהמדינה, כדי שישתלם לו להשקיע בסרט וכדי שנוכל להפיק במדינת ישראל יותר סרטים ולהאדיר יותר את שמה של מדינת ישראל בחו"ל, וגם להביא יותר הנאה לצופים ולקהל בארץ.

אילן ליבוביץ: תודה רבה.

מיכאל נודלמן: תודה.

מיכאל נודלמן: חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה.

מיכאל נודלמן: אחריו – חבר הכנסת גדעון סער.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כבוד היושב-ראש, גברתי השרה, חברי חברי הכנסת, מבחינה עקרונית אין לי בעיה עם קולנוע, עם תרבות ועם תקציבים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לכאורה זה דבר שצריך להעשיר את החברה, והעשיר אותה, גם בדברים חיוביים, ומי יכול להיות נגד תרבות, גם אם זו תרבות קולנועית, ובפרט אם זה בגבול הטעם הטוב ורחוק מכל מיני פורנוגרפיות ודברים בוטים שממש סותרים את החינוך ומזיקים לו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אבל לא זאת המציאות, לצערי, ולא זה מה שאנחנו קוראים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: שמעתי את דברייך, גברתי השרה, שזה כאילו בא מכספי תמלוגים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני שואל: למה כספי התמלוגים האלה, של החברות, שהם בסופו של דבר זכותו של הציבור, לא הולכים, למשל, לפיצוי המשפחות מרובות הילדים על הקיצוץ בקצבאות שלהן, או לפצות את המובטלים, את הזקנים או את הנכים?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הרי הממשלה הזאת קיצצה באופן דרסטי בכל התחומים האלה – שעה-שעה ויום-יום אנחנו שומעים על העמקת העוני.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: רק לפני שעה קלה דנו בהצעת אי-אמון שהנושא שלה: הילדים הרעבים במדינת ישראל.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: להגיד לנו שזו כאילו הוראת שעה – וכבר העירו לעניין הזה של חמש שנים, שכאילו כל זה זמני וכל הדברים האלה – אני חושב שזה לא במקום, בלשון המעטה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הייתי מציע שהממשלה הנכבדה הזאת, כל עוד היא מכהנת ונושאת באחריות, תשקול מחדש לא רק את הצעת החוק הזאת, אלא את כל צעדיה בתחום הכלכלי, שהרי אנחנו חייבים לעצור את ההידרדרות החברתית, את העוני ואת האבטלה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מר נתניהו, כשר האוצר, אומנם שמח לבשר לנו – והוא לא חוזר על זה בשבועיים-שלושה האחרונים, אבל לפני כן הוא חזר על זה ממש יום-יום – שיש צמיחה, ויש פריון, ויש שינוי, והמשק מתחיל לצמוח.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הדוחות הסטטיסטיים טופחים על פניו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ברבע האחרון לא היתה צמיחה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כנראה גם ברבע האחרון של השנה, זה שלפנינו, לא תהיה צמיחה, ואם לא תהיה ירידה, יהיה לפחות קיפאון.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אם זהו מצב הדברים וכאלה הם פני העניינים, אני חושב שהממשלה חייבת לשקול מחדש את כל צעדיה הכלכליים וחייבת לחזור עם מדיניות שפויה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לא יכול להיות שמדיניות כלכלית נכונה חייבת לפגוע בעניים, להעמיק את העוני ולהעשיר את העשירון או את המאיון העליון של העשירים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה, אדוני.

מיכאל נודלמן: תודה.

מיכאל נודלמן: חבר הכנסת גדעון סער – אינו נוכח.

מיכאל נודלמן: אמרתי קודם שתשובה והצבעה יתקיימו במועד אחר.

מיכאל נודלמן: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/55).

מיכאל נודלמן: ]

מיכאל נודלמן: אנחנו עוברים להצעת חוק יסודות התקציב (תיקון מס' 32), התשס"ה–2004, של חבר הכנסת יעקב ליצמן - קריאה ראשונה.

מיכאל נודלמן: בבקשה.

יעקב ליצמן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הצעת חוק יסודות התקציב (תיקון – פטור מדמי חכירה לבתי-כנסת), התשס"ג-2003.

יעקב ליצמן: הצעת החוק הזאת באה לפטור, בהסכמת הממשלה, בתי-כנסת מתשלום דמי חכירה.

יעקב ליצמן: מי שמקבל שטח קרקע מהעירייה פטור מדמי חכירה במסגרת 40% הפרשות של קבלנים, אבל מי שמעוניין לשלם את זה במחיר מלא – צריך לשלם דמי חכירה.

יעקב ליצמן: הצו הזה בא לפטור.

יעקב ליצמן: העלות של הצעת החוק, לפי האומדן של מרכז מחקר ומידע של הכנסת, היא פחות מ-5 מיליוני ש"ח: 1.3 מיליון ש"ח.

יעקב ליצמן: רבותי, אני מבקש מאוד לתמוך בהצעת החוק.

יעקב ליצמן: תודה.

מיכאל נודלמן: תודה לחבר הכנסת ליצמן.

מיכאל נודלמן: יש רשימת דוברים.

מיכאל נודלמן: הראשונה, חברת הכנסת גילה פינקלשטיין – אינה נוכחת.

משה גפני: אנחנו מוותרים.

מיכאל נודלמן: בסדר.

מיכאל נודלמן: אתה לא ברשימה.

מיכאל נודלמן: חבר הכנסת יוסף פריצקי – אינו נוכח.

מיכאל נודלמן: חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה, אתה מוותר?

מיכאל נודלמן: עלה לדוכן.

מיכאל נודלמן: אחריו - חבר הכנסת נסים זאב, לא מוותר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, עיני אינה צרה בהצעת החוק.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני תומך בכך שבתי-כנסת ובתים דתיים וכל מוסדות הדת יהיו פטורים מארנונה וגם ממסים אחרים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הייתי רוצה רק להפנות את תשומת הלב לכך שהפטור הזה, מן הדין והצדק שיהיה כללי.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: יש במדינה עוד דתות – לא רק בתי-כנסת ולא רק מוסדות דתיים יהודיים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: בהצעה חייב להיכלל גם פטור למסגדים ולמוסדות דת מוסלמיים ונוצריים, ולא נתמוך בה כפי שהיא, כמובן.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה.

מיכאל נודלמן: תודה רבה.

מיכאל נודלמן: האחרון – חבר הכנסת נסים זאב.

מיכאל נודלמן: אתה מוותר?

נסים זאב: באמת כל הדיון הוא מיותר, אולי הצעת החוק מיותרת בכלל?

נסים זאב: באמת, יש גבול, כמה אפשר לסתום פיות פה?

נסים זאב: חברי הכנסת באים הנה רק כדי לדבר ולהשמיע את דבריהם.

נסים זאב: אם את זה לא נעשה, נשב בבית.

נסים זאב: בשביל מה אני יושב פה שעות?

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, הצעת החוק טובה, אבל צריך להשלים אותה.

נסים זאב: תראו מה קורה במוסדות החינוך.

נסים זאב: יש היום עשרות ומאות מוסדות חינוך, שמינהל מקרקעי ישראל, כשהוא מוכר את השטחים האלה - הפך להיות הביזנס של האוצר.

נסים זאב: הוא כל כך דואג לאוצר.

נסים זאב: הרי חסרים שטחים, כמו שאמר הרב ליצמן, ובלית ברירה, שטחים שחסרים לבתי-כנסיות – משום שאין לרשויות המקומיות אפשרות להקצות שטחים לבתי-כנסיות – קהילות שלמות נאלצות לקחת שטחים ממינהל מקרקעי ישראל.

נסים זאב: ולכן ההצעה באה ואומרת, אם זה בתי-כנסת, צריכים להתחשב ולפטור אותם מדמי חכירה.

נסים זאב: אבל תראו מה קורה בפועל במוסדות ציבור, אדוני היושב-ראש.

נסים זאב: דמי החכירה ודמי ההיוון של 91% שמינהל מקרקעי ישראל גבה בשנים האחרונות, זה הגיע כמעט לסכום מקביל לשטחים פרטיים שנמכרו בשוק.

נסים זאב: כל דונם, רבע מיליון דולר.

נסים זאב: דונם במקומות מיוחדים, כמו ברמות, באזורים שהם קצת יותר יקרים, זה הגיע עד 400,000 דולר לדונם, כאשר שטח פרטי נמכר ב-600,000.

נסים זאב: אז המינהל - אני מסכים כאשר מדובר בשטחים שנמכרים לקבלנים כדי לעשות עסקים פרטיים.

נסים זאב: כשבא קבלן להרוויח, צריך גם לשלם.

נסים זאב: הוא לא יכול לקבל את הרווחים לעצמו בלבד.

נסים זאב: אבל כשמדובר במחסור בשטחים למוסדות ציבור, בתי-ספר, תלמודי-תורה, גני-ילדים ועוד ועוד, אני חושב שצריך לשנות כאן את המדיניות ולפטור באופן מאוד משמעותי.

נסים זאב: אני לא אומר לפטור לגמרי מדמי חכירה, אבל אי-אפשר שדמי החכירה עדיין יישארו כל כך גבוהים, כמעט מקבילים לעסקים הפרטיים, כפי שזה קיים בשוק.

נסים זאב: ועל זה, אדוני היושב-ראש, צריך לתת את הדעת.

מיכאל נודלמן: תודה רבה.

מיכאל נודלמן: חבר הכנסת אופיר פינס, בבקשה.

אופיר פינס-פז: אדוני היושב-ראש, אני מתפלא על חברי חברי הכנסת, הרי השעה לא מאוחרת, 19:40.

אופיר פינס-פז: יש רוב באולם למי שמצדד בהצעת החוק, אז בואו, תהיו קצת סבלנים כלפי אלה שרוצים להגיד איזו מלה.

משה גפני: אבל אתה לא ברשימה.

אופיר פינס-פז: תסלח לי, גם בית-הכנסת שלי מבקש פטור מדמי חכירה.

משה גפני: ליצמן מציע בהצעת החוק גם על בתי-הכנסת שלך.

אופיר פינס-פז: זה מה שרציתי לשאול את חבר הכנסת ליצמן.

אופיר פינס-פז: אני מתפלל בבית-כנסת רפורמי.

יעקב ליצמן: הרפורמים והקונסרבטיבים לא משלמים כסף לשטחים.

יעקב ליצמן: הם מקבלים את זה בחינם מהעיריות.

יעקב ליצמן: מי שמשלם את זה דרך המינהל, הוא חייב לשלם.

יעקב ליצמן: מי שמקבל דרך העירייה, עושה את זה בחינם.

יעקב ליצמן: אתה יכול להתפלל במסגד.

אופיר פינס-פז: אני מכבד את המסגד, לא מתפלל במסגד, תסלח לי.

אופיר פינס-פז: אני מתפלל בבית-כנסת, לפעמים אורתודוקסי, לפעמים קונסרבטיבי, לפעמים רפורמי.

אופיר פינס-פז: מה שמוצא חן בעיני.

אופיר פינס-פז: בקיצור, מה שקרוב לבית.

משה גפני: איפה שיש מניין.

אופיר פינס-פז: איפה שיש מניין.

אופיר פינס-פז: אני רוצה לומר, אני מתנגד להצעת החוק הזאת לא משום שאני נגד העניין, העניין עצמו כבודו במקומו מונח.

אופיר פינס-פז: אני חושב שמדינה יהודית שיש לה כסף מיותר יכולה לתת את הפטור הזה.

אופיר פינס-פז: הבעיה היא אחת, שאין כסף מיותר.

אופיר פינס-פז: ואני שמעתי ברוב קשב את הנאום של חבר הכנסת אייכלר, שדיבר על הילדים הרעבים, שדיבר על המובטלים, שדיבר על מי שאין לו, שדיבר על זה שאסור למדינה לסבסד, אסור למדינה לסבסד אלא ממש אוכל, הצלת בני-אדם.

אופיר פינס-פז: אז אתה יודע, חבר הכנסת אייכלר, אני מבין שאתה אומר שאסור למדינה לסבסד שום דבר שקשור לרוב, אבל היא צריכה לסבסד כל דבר שקשור אליך.

אופיר פינס-פז: הבנתי את ההיגיון הזה.

אופיר פינס-פז: זה היגיון באמת חזק מאוד.

ישראל אייכלר: אין פה סבסוד.

אופיר פינס-פז: אין פה סבסוד?

אופיר פינס-פז: יש פה פטור מתשלום דמי חכירה למינהל מקרקעי ישראל.

אופיר פינס-פז: זה סבסוד של המדינה.

אופיר פינס-פז: כך נקרא סבסוד.

אופיר פינס-פז: ואני אומר, אם יש לך היגיון, לך אתו עד הסוף.

אופיר פינס-פז: אם אתה מתנגד, תתנגד לכול, אם אתה תומך, תתמוך בכול, ולא רק למען ציבור - שאני מכבד אותו - שאתה מייצג אותו.

אופיר פינס-פז: יש עוד ציבורים במדינה, שאתה מתנגד לתת להם סבסוד, ששם אתה דוגל במשק חופשי, ששם אתה דוגל בכלל שלמדינה אסור להתערב, כמו בקולנוע, בחוק הקודם.

אופיר פינס-פז: לפיכך, אני חושב שההצעה - אני רוצה לפנות לחבר הכנסת ליצמן לדחות את הצעת החוק למועד יותר נוח.

יעקב ליצמן: שיהיה לך רוב.

אופיר פינס-פז: לא, לא שיהיה רוב.

אופיר פינס-פז: אני מתחייב להצביע אתך שהמדינה תיראה אחרת מבחינה כלכלית וחברתית, שהאבטלה תהיה יותר נמוכה, שיהיה יותר כסף בקופה, שיהיו יותר הכנסות, שיהיה שלום.

אופיר פינס-פז: תאמין לי, נוכל לתת לבתי-הכנסת לא רק פטור מדמי חכירה, אלא עוד הרבה יותר דברים אחרים.

אופיר פינס-פז: תודה רבה.

מיכאל נודלמן: חברת הכנסת גילה פינקלשטיין, בבקשה.

גילה פינקלשטיין: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, ההצעה היא הצעה מאוד מכובדת, מאוד טובה, הצעה חיובית במהותה.

גילה פינקלשטיין: ההצעה מסמנת לנו כיוון אמיתי ואחראי במדיניות של הממשלה.

גילה פינקלשטיין: ההצעה נותנת פטור לבתי-כנסת מדמי חכירה.

אופיר פינס-פז: אז אתם נשארים בממשלה?

גילה פינקלשטיין: התועלת בהצעה היא בעצם כפולה.

גילה פינקלשטיין: ההצעה תסייע לרוב בתי-הכנסת לעמוד בהוצאות, לא לקרוס תחת הנטל הכספי שרובץ עליהם.

גילה פינקלשטיין: מעצם מהותם, משתדלים בתי-הכנסת בישראל לא לגבות תשלום גבוה מהמתפללים הקבועים, אף שהם עצמם נדרשים לתשלומים קבועים של חשמל, מים, אחזקה תקופתית.

גילה פינקלשטיין: אני מכירה מקרוב את הלבטים הקשים שמלווים את גבאי בתי-הכנסת בערב ראש השנה בקשר לדרישות של מסים מהמתפללים.

גילה פינקלשטיין: ההצעה הזאת בעצם תפחית את הנטל הכספי של בתי-הכנסת ושל המתפללים עצמם.

גילה פינקלשטיין: אני רוצה לציין נקודה שנייה שהיא חשובה מאוד.

גילה פינקלשטיין: אפילו שמדובר בתקציב כולל של כ-1.5 מיליון שקלים בשנה מקופת המדינה, יש בהצעה לסמן מגמה חיובית ביחס הממלכתי שהמדינה מעניקה למעמד של בתי-הכנסת.

גילה פינקלשטיין: המדינה מקנה לבתי-הכנסת מעמד מיוחד, ומכוח המעמד שהוקנה להם בהיסטוריה ובמסורת היהודית, לבתי-הכנסת מגיע מעמד מיוחד.

גילה פינקלשטיין: אני מברכת על ההעדפה הזאת, ואני קוראת לעודד ולהמשיך את המגמה הזאת להרחבה מקסימלית.

גילה פינקלשטיין: עלינו, כעם יהודי, לחזק את מוסד בית-הכנסת.

מל פולישוק-בלוך: אני מציעה גם - - -

גילה פינקלשטיין: הערך של בית-הכנסת לא מצטמצם רק לשיח היהודי עם הקדוש-ברוך-הוא, אלא הוא חשוב גם לליכוד החברתי והתרבותי שלנו במדינת ישראל.

גילה פינקלשטיין: תודה רבה.

מיכאל נודלמן: תודה.

מיכאל נודלמן: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק יסודות התקציב (תיקון מס' 32), התשס"ה–2004, של חבר הכנסת ליצמן.

מיכאל נודלמן: מי בעד?

מיכאל נודלמן: מי נגד?

מיכאל נודלמן: בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 13

מיכאל נודלמן: נמנעים – 1

מיכאל נודלמן: התשס"ה–2004, לוועדת הכספים נתקבלה.

מיכאל נודלמן: ההצעה נתקבלה.

מיכאל נודלמן: בעד - 13 חברי כנסת, נגד - 4, נמנע אחד.

מיכאל נודלמן: אני קובע שההצעה, כאמור, תידון בוועדת הכספים.

מיכאל נודלמן: חברי הכנסת, תם סדר-היום.

מיכאל נודלמן: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום שלישי, כ"ה בחשוון התשס"ה, 9 בנובמבר 2004, בשעה 16:00.

מיכאל נודלמן: ישיבת הכנסת נעולה.