ישיבת מליאה, כנסת 16, פרוטוקול מספר הישיבה המאה-ושמונים-ושלוש של הכנסת השש-עשרה, 2004-11-16 00:00

מל פולישוק-בלוך: אורי יהודה אריאל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו): 30

המשפטים יוסף לפיד: עשור להסכם השלום עם ירדן 32

ישראל אייכלר: אורי יהודה אריאל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו): 38

ראובן ריבלין: גבירותי ורבותי חברי הכנסת, היום יום שלישי, ג' בכסלו תשס"ה, 16 בחודש נובמבר 2004 למניינם.

ראובן ריבלין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

ראובן ריבלין: הודעה למזכיר הכנסת.

אריה האן: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבד להודיע, כי הונחה היום על שולחן הכנסת, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית, הצעת חוק מס הכנסה (תיקוני חקיקה), התשס"ה–2004, שהחזירה ועדת הכספים של הכנסת.

אריה האן: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: ובכן, רבותי חברי הכנסת, מזכיר הממשלה ביקש ממני להודיעכם דבר.

ראובן ריבלין: לפי סעיף 24(ב) לחוק-יסוד: הממשלה, ימלא ראש הממשלה את תפקיד שר הרווחה לאחר שחבר הכנסת זבולון אורלב חדל מלכהן בממשלה מיום 11 בנובמבר 2004 למניינם.

ראובן ריבלין: בהתאם לסעיף 9(א)(7) לחוק הממשלה, אני מבקש להודיע על כך לכנסת, ואכן הודעתי.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, מחצית השעה הראשונה, בהתאם לתקנון הכנסת, היא נאומים בני דקה, ולאחר מכן אנחנו נעבור לישיבה מיוחדת לציון היום הבין-לאומי לזכויות אנשים עם מוגבלות, בהשתתפות כבוד נשיא המדינה.

ראובן ריבלין: עד רגע זה לא הפעלתי את השעון, אני מבקש מכם להפעיל את השעון ולהצביע על מנת שאוכל לקבוע מי הוא אשר ידבר.

ראובן ריבלין: ובכן, ראשון הדוברים הוא חבר הכנסת איתן כבל.

ראובן ריבלין: אחריו - חבר הכנסת איוב קרא.

ראובן ריבלין: אדוני, בבקשה.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, דווקא היום, שהוא יום שמוקדש בכנסת למען האנשים עם מוגבלויות, אני קורא באתר האינטרנט Ynet, שלנבחרת הכדורסל של החירשים אין תקציב לאולימפיאדה.

איתן כבל: נבחרת שעשתה היסטוריה והצליחה להגיע למקום השישי המכובד באליפות אירופה האחרונה, איננה מצליחה לגייס 46,000 דולר כדי להגיע למעמד המכובד הזה.

איתן כבל: אני פונה אליך, אדוני היושב-ראש, ואני פונה לשרת החינוך ולכל מי שנוגע בעניין, בעיקר כאשר סמנכ"ל המשרד, שוקי דקל, אומר: אנחנו לא משרד הרווחה ולא משרד השיקום.

איתן כבל: אני חושב שזוהי אמירה שאיננה ממין העניין, לא מכבדת את המשרד ולא מכבדת את הנושא.

איתן כבל: דווקא ביום הזה, יום שבו הכנסת מכבדת את האנשים המוגבלים, צריך שייעשה המאמץ למצוא את הכסף הדרוש כדי לתת לקבוצה הזאת לייצג את ישראל בכל הכבוד הראוי באולימפיאדה הקרובה.

איתן כבל: תודה.

ראובן ריבלין: תודה לחבר הכנסת איתן כבל.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת איוב קרא, ואחריו - חבר הכנסת זחאלקה.

איוב קרא: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אתמול התגלה עוד תרגיל בהווי הדמוקרטיה בבית הזה.

איוב קרא: אנשים שהיו צריכים להופיע בוועדת הכספים ולהביא את דברי הבוחר ששלח אותם לבית-המחוקקים, עיוותו את רצון הבוחרים שלהם.

איוב קרא: הרב ליצמן המכובד החליט שאף אחד לא יחליף אותו בוועדת הכספים, בניגוד לתקנון, שיכול כל חבר כנסת להחליף איש מסיעתו בשעות כאלה.

איוב קרא: אני מצטער שהרב ליצמן חשב שיש אנשים שאולי לא מבינים עניין בבית הזה, וזלזל באינטליגנציה שלהם.

איוב קרא: אני בטוח שהוא יכה על חטא יום אחד בגלל המהלך הזה, כי מכרנו את הנכסים הכי חשובים לבית הזה ולעם הזה במהלך הכל-כך טיפשי.

איוב קרא: אדוני הלך פתאום לסדום.

איוב קרא: הוא חשב שאין שם אנשים אמינים או אנשים תורתיים.

איוב קרא: הוא הלך לחפש שם אולי נאמן אחד בתוך סדום.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת איוב קרא.

ראובן ריבלין: אני מבקש להקפיד על דקה.

ראובן ריבלין: אנחנו מסיימים בדיוק בשעה 16:30.

ראובן ריבלין: קודם נראה מה עם האנשים שנרשמו.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, בבקשה.

ראובן ריבלין: אחריו - חבר הכנסת אליעזר כהן.

ג'מאל זחאלקה: כבוד היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אני רוצה לברך את אורחי הכנסת היום.

ג'מאל זחאלקה: רציתי לדבר על נושא כאוב מאוד.

ג'מאל זחאלקה: היום שוב יורים ושוב הורגים באזרחים הערבים.

ג'מאל זחאלקה: אזרח ערבי מכפר-קאסם נורה על-ידי כוחות הביטחון ונהרג.

ג'מאל זחאלקה: הטענה בדיעבד היא שהיתה לו מכונית גנובה.

ג'מאל זחאלקה: לא שמעתי שהורגים מישהו, שמוציאים אותו להורג על זה.

ג'מאל זחאלקה: נניח שזה נכון, זה עדיין לא הוכח.

ג'מאל זחאלקה: מאז אוקטובר 2000 ועד עכשיו נהרגו או נרצחו אפילו בידי כוחות הביטחון 18 אזרחים ערבים.

ג'מאל זחאלקה: אף שוטר ואף איש ביטחון לא הורשע.

ג'מאל זחאלקה: אף אחד לא הוכנס לבית-סוהר, ולא התקיימה אף פעם באמת חקירה רצינית בנושא הזה.

ג'מאל זחאלקה: כל פעולה כזאת שעוברת בשקט היא אור ירוק לרצח הבא.

ג'מאל זחאלקה: אני מזהיר וקורא להענשת האחראים.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אליעזר כהן, ואחריו - חבר הכנסת יאסינוב.

אליעזר כהן: אדוני היושב-ראש, במסגרת בדיקת נתונים במפלגה שלי הגענו לממצאים מעניינים.

אליעזר כהן: בזמנה יהדות התורה העלתה את נושא המשפחות מרובות הילדים והתמיכה במשפחות מרובות הילדים, היתה מהומה רבה ובהזדמנות הראשונה נגסו בחוק הזה.

אליעזר כהן: הנתון המעניין שאנחנו הגענו אליו הוא, שהמגזר הערבי מכניס למדינת ישראל במס הכנסה 300 מיליון שקל לשנה, ומקבל מהביטוח הלאומי 7.4 מיליארדי שקל.

אליעזר כהן: הוא מקבל הרבה יותר ממה שהוא מכניס למדינת ישראל.

יצחק הרצוג: אוי באמת, די עם הגזענות הזאת.

אליעזר כהן: מי שיש לו נתונים אחרים, שיביא לי אותם.

אליעזר כהן: אני מוכן לקבל אותם.

אליעזר כהן: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת יגאל יאסינוב, אחריו - חברת הכנסת פינקלשטיין, ואחריה - חבר הכנסת מח'ול.

יגאל יאסינוב: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ביום שהכנסת הקדישה לדיון על נכים, אנחנו מדברים על דברים שהם קצת שונים.

יגאל יאסינוב: בסופו של דבר, אני מבקש לדבר על בעיית הנכות, שהיא קיימת.

יגאל יאסינוב: אני רוצה לדבר על חלק ממנה – על זה שלא מבינים שגם להיות נרקומן זו נכות, גם זו מחלה, וגם האנשים האלה מסכנים.

יגאל יאסינוב: צריך לעזור גם להם.

יגאל יאסינוב: אבל, צריך להכיר בזה כמחלה, וצריך להכיר בהם כנכים, רק באלה שרוצים לעבור גמילה.

יגאל יאסינוב: לאלה שעוברים גמילה צריך לעזור לחפש עבודה.

יגאל יאסינוב: אני רוצה להזכיר שבימים האחרונים, בחודש האחרון, נדהמנו איך - - -

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת גילה פינקלשטיין, אחריה - חבר הכנסת עסאם מח'ול, ואחריו - חבר הכנסת אופיר פינס-פז.

גילה פינקלשטיין: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, כבכל יום שלישי, גם היום אני מדברת על אותו נושא, הנסיגה העמוקה בלב הציוני.

גילה פינקלשטיין: אני רוצה לומר לאלה המתפנים או המפונים, שחושבים ומתכננים לקבל פיצוי, שאנחנו נלחמים בהתנתקות ומקווים, אם ירצה השם, שההתנתקות לא תצא לפועל, ושכל מי שיקבל פיצויים ומקדמות ויתפנה בעתיד או יתבקש להתפנות מרצון, יתבקש להחזיר למדינה את הכספים צמוד למדד.

גילה פינקלשטיין: אנחנו נילחם על זה ונחשוב איך להעביר את זה, כי זה חלק מהדמוקרטיה.

גילה פינקלשטיין: אומרים לעם: בואו תתיישבו בגולן, ומאוחר יותר מתכננים להוריד את המתיישבים.

גילה פינקלשטיין: בבקעת-הירדן אותו דבר, ועכשיו בגוש-קטיף.

גילה פינקלשטיין: האם לזה אנחנו לא קוראים נסיגה עמוקה בלב הציוני?

גילה פינקלשטיין: ככל שישראל מבצעת ויתורים טריטוריאליים עמוקים יותר, כך היא מקרבת את קצה.

גילה פינקלשטיין: במשחק הכוחות הבין-לאומי ישראל מסומנת כמדינה היחידה בעולם המוכנה לוותר על שטחיה למרות גודלה הקטן.

גילה פינקלשטיין: תודה.

ראובן ריבלין: תודה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת עסאם מח'ול.

ראובן ריבלין: אחריו - חבר הכנסת אופיר פינס-פז.

עסאם מח'ול: אדוני היושב-ראש, היום היינו עדים לגילוי, שאותי בכל אופן לא הפתיע, שגנרל שרון תכנן כבר ב-1967 פוטש כדי לפתוח את הדרך למלחמה.

עסאם מח'ול: אני לא הופתעתי, מכיוון שתמיד טענתי שמלחמת 1967 היתה מלחמה תוקפנית, שישראל יזמה אותה, ניצלה את המהלך המצרי כדי לבצע את התוקפנות, בצל ההפחדה של העם בישראל.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מח'ול, זה רק שרון גילה לך?

עסאם מח'ול: לא, לא, אני רק אומר שאני לא הופתעתי.

עסאם מח'ול: אני מניח שאתה כן הופתעת, מכיוון שאתה הגנת על התזה הזאת.

ראובן ריבלין: הייתי בארץ כאשר חששנו כולנו לקיומה של המדינה.

עסאם מח'ול: אני בכל אופן חושב, שהדבר המרכזי שצריך ללמוד מהגילוי הזה הוא להיום ולמחר, ולא לאתמול.

עסאם מח'ול: יש היום במדינת ישראל מחנה שהולך ומתפתח, מחנה שרואה בדמוקרטיה מכשול שצריך להסיר אותו מדרכם, כדי לצאת למלחמה הבאה.

עסאם מח'ול: אני חושב שהגיע הזמן לעצור את המחנה הזה.

ראובן ריבלין: אני מאוד מודה לחבר הכנסת מח'ול, אף שלא הסכמתי עם אף מלה שהוא אמר.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אופיר פינס-פז, ואחריו - חבר הכנסת הנדל.

אופיר פינס-פז: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לעסוק ביורשיו של ז'בוטינסקי, למשל בחבר הכנסת גלעד ארדן ובחבריו השרים, שעשו מארב מתוכנן השבוע בוועדת השרים לענייני חקיקה, והחליטו לשנות את חוק שירות המדינה, כדי להוסיף עוד כהנה וכהנה דירקטורים מטעם מרכז הליכוד.

אופיר פינס-פז: הבנתי, אדוני היושב-ראש, שאתם התפרקתם מכל אידיאולוגיה, ואתם מתווכחים על כל דבר, רק דבר אחר מאחד את חברי הליכוד, וזה הכמיהה, השאיפה, המאבק למען מינוי כל חבר מרכז ליכוד לאיזה תפקיד ציבורי, הוא ובני ביתו, ומשפחתו, וקרוביו, ושכניו, ובאי ביתו, וכולם כולם.

אופיר פינס-פז: למה זה צורם במיוחד בעת הזאת, אדוני היושב-ראש?

אופיר פינס-פז: כי היום אנחנו מציינים את היום לטובת האנשים בעלי מוגבלות בחברה הישראלית, ויש חוק שמחייב את שירות המדינה בייצוג הולם לאנשים שסובלים ממוגבלות, כדי שגם הם יהיו חלק משירות המדינה וכדומה.

אופיר פינס-פז: מיותר לציין, אדוני היושב-ראש, שהחוק הזה ממש ממש לא מיושם, אבל כולם דואגים לחוק אחר.

ראובן ריבלין: אני מאוד מודה לחבר הכנסת פינס.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת צבי הנדל, גם לרשות אדוני עומדת דקה.

ראובן ריבלין: אחריו - חבר הכנסת ואסל טאהא.

צבי הנדל: מכובדי היושב בראש, חברי חברי הכנסת, ברוכים הבאים לאנשים שלכבודם הכנסת עוסקת היום בבני-אדם עם מוגבלויות.

צבי הנדל: ספק איזו מוגבלות בעייתית גדולה יותר, אני חושב שהיינו צריכים – אם זה יום לכבוד אנשים עם מוגבלויות - שהממשלה תשב פה היום, יש שם הרבה יותר מוגבלות מאשר לאנשים שנמצאים היום על המרפסת.

צבי הנדל: די אם נזכיר שבשבועות האחרונים, בחודשים האחרונים - -

יצחק הרצוג: אני מציע למחוק את זה מהפרוטוקול, זה חסר טעם.

צבי הנדל: - - כמות פצצות המרגמה שנפלו על מתיישבים, חלוצים נהדרים בגוש-קטיף, וידי צה"ל כבולות על-ידי הנחיות של משפחת שרון, שלא לטפל בח'אן-יונס כפי שמטפלים בעזה, בנושא הירי אל שדרות.

צבי הנדל: האמינו לי, כשאפשר להתנהג כך כלפי יהודים, ותהיה הסיבה להתנתקות מה שתהיה - אלה אנשים עם מוגבלויות.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת הנדל, לא רציתי להפסיק אותך.

ראובן ריבלין: אדוני רוצה לשלוח בליסטראות בממשלה, מדוע - - -?

צבי הנדל: התכוונתי לא לפגוע בהם.

ראובן ריבלין: אבל יש אנשים שיכולים לפרש את זה, חלילה.

ראובן ריבלין: לכן אני מציע למחוק מהפרוטוקול.

ראובן ריבלין: באמת האנשים הנפלאים אשר הם חלק בלתי נפרד מחברתנו.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, הערתי את ההערה, כל אחד הוא ילד גדול.

ראובן ריבלין: בבקשה, חבר הכנסת ואסל טאהא.

ואסל טאהא: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, הארגון לזכויות האדם "בצלם" פרסם את דוחו.

ואסל טאהא: מי שיקרא אותו, יעיין בו, יראה עד כמה המעשים המבוצעים בשטחים הכבושים מזעזעים, עד כמה המדיניות של הממשלה הזאת היא כושלת.

ואסל טאהא: המדיניות של ההרתעה לא הרתיעה לא ילד ולא תינוק, וזה לא ירתיע.

ואסל טאהא: המדיניות הזאת, יש צורך לשנותה למדיניות של שלום צודק, הבנוי על נסיגה שלמה מכל השטחים הכבושים.

ואסל טאהא: הבתים שנהרסו בח'אן-יונס, זה לא מספק חברי כנסת שדיברו לפני.

ואסל טאהא: הם הותירו 30,000 מהפלסטינים ללא קורת-גג.

ואסל טאהא: זה לא מרתיע, זה רק מרחיב את השסע, זה רק מצמיח גם רוח של נקמה, זה מביא ומזמין גם אלימות, ושני העמים ישלמו את המחיר הכבד.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אריה אלדד, ואחריו - חבר הכנסת דהאמשה.

ראובן ריבלין: לאחר מכן נעבור לחברים הנוספים, כי עדיין לא הגיעה שעת נעילה של הנאומים בני דקה.

אריה אלדד: תודה, אדוני היושב-ראש.

אריה אלדד: Ynet מסר היום, כי חייל צה"ל, מדריך בצבא בדרגת רב-טוראי, הודח מתפקידו כי אמר בפני חייליו: ערפאת מת בשעה טובה.

אריה אלדד: כיוון שממשלת ישראל הגדירה לא פעם את ערפאת כמי שארגן מעשי טרור ורצח נגד יהודים, כיוון שראש ממשלת ישראל הגדיר אותו לא פעם כארכי-רוצח, וקיים דיונים בממשלה אם כדאי להרוג אותו או לגרש אותו, אני לא מבין את הצביעות שבהדחת החייל, שאמר מה שראוי היה שכל יהודי בארץ-ישראל יחוש: מת בשעה טובה.

אריה אלדד: מה רצו שיגיד?

אריה אלדד: ערפאת, זכר צדיק לברכה, נאסף אל אבותיו?

אריה אלדד: ערפאת, נוחו עדן, נפטר הבוקר?

אריה אלדד: מדוע אסור לחייל צה"ל להביע שמחה פשוטה על מותו של גדול רוצחי היהודים מאז היטלר?

אריה אלדד: תודה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה - בבקשה, אדוני.

ראובן ריבלין: אתם רואים שגם אני יוצר את המצב שבו כל אחד יוכל לענות לאחר.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מח'ול, אדוני קרא הרגע לראש ממשלה בישראל "הגנרל", עם משמעות רבה, ואני לא - - -

אחמד טיבי: הוא היה גנרל אז.

ראובן ריבלין: בסדר, אבל גנרל יש בו משמעות.

עסאם מח'ול: חשבתי שזה משמח.

ראובן ריבלין: אני מבין אותך, אני מבין את ה"מח'ולית".

ראובן ריבלין: חבר הכנסת דהאמשה, בבקשה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רוצה לברך את אורחינו, אנשים עם מוגבלות שבאו אלינו בשעה טובה, ואני מקווה שרק ינעם להם, ושנוכל כולנו יחד לסייע לאנשים האלה באשר הם.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני לא רוצה להתייחס לדברים המקוממים של חבר הכנסת אלדד, ולא לאותם אנשים ששתו שיכר למותו של ערפאת.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: העיוורון של הנקמה ושל חוסר צלם אנוש מעביר אותם על דעתם.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני רוצה לדבר על נושא יותר חשוב, והוא היד הקלה על ההדק כאשר מדובר באזרחים תושבי המדינה, בערבים במדינת ישראל.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: בראשית האינתיפאדה נהרגו לא רק 13 באותו שבוע ראשון, אלא גם 18 אנשים נוספים, כאשר בכל מיני אמתלות וליד מחסומים טענו שהוא לא עצר במחסום או לא שעה לאזהרה או לא שעה לירייה באוויר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אחרון הנרצחים היה בבוקר בכפר-קאסם, הצעיר תאמר סאלח צרצור.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הצעיר הזה כל אשמתו, פשעו, שהוא עבר במחסום ולא עצר, כפי שהמשטרה גורסת או כוחות הצבא אומרים.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הדברים מדברים בעד עצמם, אדוני.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הגיע הזמן לשים לתופעה הזאת קץ, גם בידי חיילים.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת יעקב מרגי, ואחריו - חבר הכנסת אייכלר.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, אני מאוד מודה לך על הזכות שזיכית אותי.

יעקב מרגי: כמו כן אני רוצה להודות לחבר הכנסת הרב נסים דהן על היום הזה, שזיכה אותנו להתעסק במשך כל היום בצורה מסיבית לטובת הנכים ואנשים עם מוגבלויות.

יעקב מרגי: אני מקווה שבשנה הבאה הבעיות יהיו במינון נמוך יותר.

יעקב מרגי: רציתי להפנות את תשומת לב היושב-ראש, שיש ועדה בראשות האלוף פלד, שהמליצה לשר הביטחון להעביר את מוזיאון צה"ל לנגב.

יעקב מרגי: משום-מה, בלחץ ראש עיריית תל-אביב רון חולדאי והגברת דליה רבין-פילוסוף, שר הביטחון כנראה הולך לשכן אותו בפיל הלבן בצפון תל-אביב, במרתף בטון, במקום להעביר אותו לנגב.

יעקב מרגי: אני שואל: האם הנגב טוב רק בשביל הכימיקלים, בשביל רמת-חובב?

יעקב מרגי: האם הנגב טוב רק לאתר דודאים?

יעקב מרגי: האם הנגב טוב רק לקליטת עולים בלי לתת להם פתרונות, וכשמדובר במוזיאונים ובתיירות הנגב לא על המפה?

יעקב מרגי: תודה, אדוני.

ראובן ריבלין: תודה לחבר הכנסת מרגי.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת ישראל אייכלר, אחריו - חבר הכנסת יורי שטרן, ואחריו - חבר הכנסת טיבי.

ראובן ריבלין: סליחה, אחרי חבר הכנסת אייכלר - חבר הכנסת הרצוג, ואחריו – חבר הכנסת יורי שטרן.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, במסגרת יום הזכויות לאנשים עם מוגבלויות, כל ועדות הכנסת עסקו בנושא.

ישראל אייכלר: גם הוועדה לפניות הציבור עסקה בנקודה אחת, במחלה אחת שהיא מחלת המחלות של המדינה, שפוגעת בכל האזרחים, מחלת הביורוקרטיה.

ישראל אייכלר: מתברר שיותר משאנשים סובלים מכך שאין תקציב ומכך שלא נעשות פעולות מסוימות, הביורוקרט, שיושב מאחורי המכתבה ומתחת לסעיפים יבשים, ממרר את חייו של האזרח.

ישראל אייכלר: התרופה למחלה הזאת שנקראת ביורוקרטיה היא מודעות ציבורית נגד הביורוקרטים.

ישראל אייכלר: אם יהיה לחץ ציבורי בכל מקום שבו פקיד משתמש במשרד, בטלפון ובחוק שיש בידו כדי לטרטר את האזרח, הפקידים ידעו שתפקידם לשרת את הציבור.

ישראל אייכלר: אם תהיה מודעות ציבורית, הם ידעו שהם מקבלים משכורת כדי לשרת את הציבור ולעבוד למען הציבור ולא על הציבור.

ישראל אייכלר: התרופה לביורוקרטיה היא לחץ ציבורי.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת יצחק הרצוג, בבקשה.

יצחק הרצוג: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, אורחים נכבדים, זה אך סמלי שביום שבו אנחנו מציינים את המאבק ורוצים להעביר את המסר של אנשים עם מוגבלויות בחיי היום-יום, אני מוצא את עצמי נאבק בזירה אחרת, בוועדת הכספים, על הצעת חוק של הממשלה להחמיר את התנאים שניתנים לנכי תאונות עבודה.

יצחק הרצוג: מה שקורה בחודשים האחרונים הוא ניסיון מתמשך של משרד האוצר ושר האוצר להחמיר את התנאים שניתנים לנכי תאונות עבודה, להקשות על המעסיקים של נכי תאונות עבודה ולגרום למצב שבו אנשים שלא שפר עליהם מזלם ומכוח עליון נפגעו בתאונת עבודה, יימצאו בין הפטיש לסדן.

יצחק הרצוג: אדוני היושב-ראש, אנחנו צריכים ביום הזה לצאת מכאן בקריאה ברורה נגד הצעת החוק הזאת.

ראובן ריבלין: תודה לחבר הכנסת יצחק הרצוג.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת יורי שטרן, בבקשה.

יורי שטרן: כבוד היושב-ראש, אני מברך את הנוכחים ומודה לחבר הכנסת דהן על כך שיזם, זו השנה השנייה, את היום הזה שמוקדש לנכים, לאנשים עם מוגבלויות.

יורי שטרן: ועדת הפנים ואיכות הסביבה דנה היום באחד ההיבטים של הנושא, וגילינו שבתקופה אחרונה, בזכות פירוש לא נכון של פסיקת בג"ץ ושל ידיעות מחוברת של משרד הפנים, הפסיקו לתת הנחות ופטורים מארנונה למפעלים מוגנים שמעסיקים את הנכים.

יורי שטרן: הדבר הזה חייב להיפסק.

יורי שטרן: דבר אחר קרה השבוע בכנסת.

יורי שטרן: אתמול חברי הכנסת מיהדות התורה החליטו להיעלם מהישיבה בוועדת הכספים ובכך להושיט יד להעברת תקציב ההינתקות.

יורי שטרן: אני חושב שזה לא ייסלח לציבור הדתי, שנכנסו לשותפות כנגד כסף.

יורי שטרן: ממש קניית שלטון בכסף.

יורי שטרן: מה שהיה פעם עם הסכמי אוסלו שעברו הודות ל"מיצוביסט" אחד, חבר הכנסת גולדפרב, עכשיו עושים את התרגילים האלה גם חברי הכנסת הדתיים.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אחמד טיבי, בבקשה.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, אני גם רוצה להצטרף למברכים אותך ואת חבר הכנסת דהן על היוזמה של הדיון החשוב הזה, בפעם השנייה בשנתיים האחרונות, בכל מה שקשור באנשים עם מוגבלויות.

אחמד טיבי: גם אני רוצה להתייחס לידיעה שהיתה ב-Ynet על הדחתו של קצין שהביע דברי שמחה על מותו של יאסר ערפאת.

אחמד טיבי: אני חושב שהדברים האלה הם בזויים, אבל ההחלטה להדיח אותו היא צבועה.

אחמד טיבי: למה להדיח קצין כאשר שר המשפטים של מדינת ישראל אמר בדיוק אותו דבר, קצת יותר בזוי?

אחמד טיבי: למה להתנכל לקצין או לחייל כאשר שרים רקדו על הגגות, במסדרונות של הכנסת, בתוך חדרי הממשלה ועל כל ערוץ וכל דף בעיתוני הערב?

אחמד טיבי: זה צבוע מאוד מאוד.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מאיר פרוש, בבקשה.

מאיר פרוש: אדוני היושב-ראש, אף שבשבוע שעבר הכנסת דנה בעניין הזה, אני סבור שאי-אפשר להסיר את הנושא של האלימות בקרב בני-הנוער מסדר-יומה של מליאת הכנסת.

מאיר פרוש: העובדה שבני-הנוער מתנהגים בדרך כזאת כלפי הורים ומורים היא סימפטום לכך שמערכת החינוך, כפי שהיא מתנהגת היום, פשטה את הרגל.

מאיר פרוש: כנראה זה קורה כי אין ערכים, אין קשר למסורת, אין קשר לדת, אין קשר למורשת ואנחנו רוצים להיות ככל העמים.

מאיר פרוש: מלבד העובדה שאני חושב שהכנסת צריכה לדאוג לכך שבני-הנוער והתלמידים ילמדו יותר דברים הקשורים לתורת ישראל, אני בא ושואל איך וכיצד מעלים על דעתם במשרד החינוך לכפות על מערכת החינוך החרדית את תוכנית הליבה, ולומר לנו שאנחנו נלמד דברים אחרים, בשונה ממה שלמדנו עד היום, בעוד ההישגים אצלנו הם כה רבים וכה גדולים, ואילו החינוך הממלכתי הכללי פושט את הרגל.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת גאלב מג'אדלה.

גאלב מג'אדלה: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מצטרף לברכות לאורחים שבאו אלינו.

גאלב מג'אדלה: אני מברך את הכנסת שקיימה יום דיונים מעמיק, מעניין ופורה בנושא האנשים עם מוגבלויות.

גאלב מג'אדלה: אני חושב שנתנו להם את המעמד הראוי, ואני מקווה שזה יימשך גם במהלך השנה.

גאלב מג'אדלה: ברשותך, אני רוצה להעיר שתי הערות.

גאלב מג'אדלה: אני מקווה ומצפה מחבר הכנסת אליעזר כהן, ידידי, שאנחנו נשמש דוגמה לציבור, לעם, שרואה אותנו, בפרט בתקופה האחרונה, כאשר הכול משודר.

גאלב מג'אדלה: אני לא הייתי מסתמך על מכון מחקר פרטי של המפלגה שלך ופוגע בציבור גדול של אזרחי המדינה, שמקיימים את החוק ומשלמים את המסים על-פי החוק.

גאלב מג'אדלה: או שמערכות הגבייה כושלות ולא גבו מאזרחי ישראל הערבים על-פי חוק, או שתחפש במכון המחקר שלך סיבה אחרת.

גאלב מג'אדלה: על אזרחי ישראל הערבים חל חוק מדינת ישראל, והם משלמים ומקיימים על-פי חוק, ולא זקוקים למכון פרטי שלך או של מפלגה אחרת.

גאלב מג'אדלה: יש מכוני מחקר ממלכתיים ורק הם מוסמכים.

אליעזר כהן: אדוני היושב-ראש, אני מוכן לקבל את הנתונים שלו.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מגלי והבה, בבקשה.

ראובן ריבלין: לפני כן אני רוצה לציין בפניכם, שחבר הכנסת אחמד טיבי, חבר כנסת בישראל, התבקש לעצור באחד המחסומים אף שהציג את תעודת חבר הכנסת בפני החייל שזיהה אותו, שכן קשה למישהו במזרח התיכון שלא לזהות את חבר הכנסת טיבי, והוא המשיך ומיצה אתו נוהל שאינו ראוי ואסור לגבי כל חבר כנסת בישראל, המציג תעודה ומזוהה על-ידי השומרים בכל מקום שבו יהיו.

ראובן ריבלין: התלוננתי בשם הכנסת בפני הרמטכ"ל, והרמטכ"ל שלח לי מכתב וביקש להתנצל בפני חבר הכנסת טיבי.

ראובן ריבלין: התנצלות זו הועברה לחבר הכנסת טיבי, ומן הראוי שחברי הכנסת ידעו זאת.

ראובן ריבלין: אני מודה לרמטכ"ל ולחבר הכנסת טיבי.

מגלי והבה: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רוצה לברך את האורחים ואת כל אלה שטרחו ביום הזה.

מגלי והבה: אני מקווה שנראה עובדות בשטח, של שינוי המצב ושיפורו.

מגלי והבה: אדוני היושב-ראש, אני ראיתי היום ים של צביעות, החל מחבר הכנסת אופיר פינס.

מגלי והבה: הרי למדנו איך להכניס חברי מרכז ליכוד לתוך מסגרות השלטון ממפלגת העבודה.

מגלי והבה: מזכיר הכנסת אריה האן: בבקשה לקום.

מגלי והבה: כבוד הנשיא! (חברי הכנסת מקדמים בקימה את פני נשיא המדינה.

מגלי והבה: )

ראובן ריבלין: אנחנו נמשיך, כמצוות התקנון ועל דעת הנשיא, את נאומו של חבר הכנסת.

ראובן ריבלין: בבקשה, חבר הכנסת מגלי והבה, 30 שניות עדיין עומדות לרשות אדוני.

ראובן ריבלין: בבקשה.

מגלי והבה: אז אני ארשה לעצמי לברך את הנשיא.

מגלי והבה: אני בסוף הדברים שלי, אדוני הנשיא, אני מברך אותך.

מגלי והבה: בצביעות שהתחילה עם חבר הכנסת אופיר פינס, למדנו מהם, ממפלגת העבודה, שאנחנו צריכים להישאר בשלטון עד 2012 לפחות.

מגלי והבה: אולי נספיק לכסות את מספר המשרות שמיניתם במנגנון הממשלתי.

מגלי והבה: ולצביעויות האחרונות.

מגלי והבה: אני קורא לחברי, חברי הכנסת הערבים: יכול להיות שהיתה תקלה במחסום.

מגלי והבה: אל תרקדו על הדם.

מגלי והבה: בואו נבדוק מה קרה שם.

מגלי והבה: אותו אזרח שנהרג - נבדוק.

קריאות: - - -

מגלי והבה: אני שומע את הדברים שלכם - - -

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה.

מגלי והבה: צריך - - -

ראובן ריבלין: חבר הכנסת דהאמשה.

מגלי והבה: לא לרקוד על הדם.

מגלי והבה: נקודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אני מאוד מודה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת דהאמשה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מג'אדלה.

קריאות: - - -

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מג'אדלה, בדמוקרטיה - חבר הכנסת, חבר הכנסת מח'ול, חבר הכנסת מג'אדלה - - -

גאלב מג'אדלה: הוא צריך - - -

ראובן ריבלין: אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

ראובן ריבלין: אני קורא אותך לסדר פעם שנייה.

קריאות: - - -

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת.

ראובן ריבלין: חברי הכנסת.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת ואסל טאהא.

ראובן ריבלין: חברי הכנסת, קודם כול, כל יהודי הוא יהודי גאה, וכל ערבי הוא ערבי גאה, ואני לא רואה מה יש לומר.

גאלב מג'אדלה: זו הכללה - - -

ראובן ריבלין: מה זו הכללה?

ראובן ריבלין: אני חושב שזה כבוד גדול, אבל אם הוא אמר זאת - חבר הכנסת מג'אדלה, אני לא רואה במלים "חבר כנסת ערבי" איזו האשמה או איזה ביטוי גס.

ראובן ריבלין: נהפוך הוא.

גאלב מג'אדלה: - - -

ראובן ריבלין: שמעתי, שמעתי.

ראובן ריבלין: לכן אני בא ואומר: אם מישהו ראה בה פגיעה, ישיב לו לאחר מכן.

ראובן ריבלין: חברי הכנסת מהסיעות הערביות, או חבר כנסת שהוא ערבי ולא רוצה להשתמש בלשון כזאת או אחרת, וחושב שצריך לענות מענה לשון לחבר הכנסת מגלי והבה על דבריו, אנחנו ניתן לו הזדמנות מייד לאחר שנסיים עניין זה.

ראובן ריבלין: ציון היום הבין-לאומי לזכויות אנשים עם מוגבלות

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, לימיני יושבת לא חברת כנסת חדשה, אלא אחת מאלה היודעות שפת סימנים, אשר הזמנתי אותה היום לכנסת על מנת שתשמש מתורגמנית בזמן אמת לדברים שיאמרו חברי הכנסת בהמשך הישיבה.

ראובן ריבלין: אנחנו, חברי הכנסת, העברנו חוקים המחייבים רשויות שונות להשתמש בשפת הסימנים, וכדוגמה לכך שאנחנו מחברים את חוקינו שלנו ומבקשים להיות מורי דרך, כאשר הזמנו את אורחינו, שיש בהם כבדי שמיעה, ביקשתי שבאופן חד-פעמי, יוצא דופן, לא חברת כנסת, ולא אחת האחראית על הפרוטוקולים תהיה כאן על הבמה על מנת לתרגם את דברינו, משום שאת היום הזה ייחדנו להם, והוא יום שבו הם רוצים לשמוע את הדברים אשר נאמרים כאן.

שאול יהלום: זה הזמן, אדוני היושב-ראש, לשבח את נשיא המדינה שנמצא כאן, שבכל אירוע ציבורי יש תרגום בשפת הסימנים.

ראובן ריבלין: אדוני, אני עדיין לא הכרזתי על בואו של נשיא המדינה, רק המזכיר.

ראובן ריבלין: ועכשיו, ברשות יושב-ראש הוועדה - כבוד נשיא המדינה והגברת קצב, אדוני סגן יושב-ראש הכנסת ויושב-ראש השדולה לשילוב אנשים עם מוגבלות בחברה, חבר הכנסת נסים דהן, יוזם אחר-צהריים זה ויוזם ציון היום הבין-לאומי לזכויות אנשים עם מוגבלות, אדוני יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, שאול יהלום, העושה מלאכת קודש בכל מה שקשור בנושאים שנדון בהם היום אחר-הצהריים, שרים - כבוד שר המשפטים נמצא פה - חברי וחברות הכנסת, נציגי ארגונים שעושים כל השנה מלאכת קודש של סיוע ותמיכה באלפי אנשים עם מוגבלות, בעלי מוגבלות יקרים ובני משפחותיהם, אורחים ואורחות, הכנסת מציינת היום יום מיוחד המוקדש לבעלי מוגבלויות.

ראובן ריבלין: יש מי שבעיניהם אחינו בעלי המוגבלויות הם נוכחים-נפקדים, ואני יודע עד כמה קשה לומר דבר זה, אבל אני אומר זאת מעוצם ומתוך הלב.

ראובן ריבלין: יש מי שמבקשים להתעלם.

ראובן ריבלין: יש מי שמעדיפים לעצום עין.

ראובן ריבלין: אבל חובתנו כחברה לזכור כל העת את הצו: "ומבשרך לא תתעלם"; "ואהבת לרעך כמוך".

ראובן ריבלין: אחינו בעלי המוגבלויות השונות חיים כאן חיים מלאים באומץ ובנחישות.

ראובן ריבלין: בזכות ולא בחסד מגיעה להם איכות החיים הבסיסית שעל המדינה לספק להם.

ראובן ריבלין: הם מתמודדים בגבורה, אדוני הנשיא, איש איש במוגבלויותיו.

ראובן ריבלין: כל אחד ואחד עם קשייו, כל אחד עם מצוקתו.

ראובן ריבלין: מדובר בקבוצת אזרחים גדולה, אלא שברוב ימות השנה קולה לא נשמע.

ראובן ריבלין: זעקתם אילמת.

ראובן ריבלין: לא אחת אין לבעלי המוגבלויות אוזן של ממש להסיח את צרותיהם.

ראובן ריבלין: לשמחתי התברכנו בהרבה ישראלים שיש להם נכונות להטות שכם ולעזור למי שהחיים מייסרים אותו.

ראובן ריבלין: הם עושים זאת בשמחה ובענווה, ומרימים תרומה משמעותית לאיכות חייו של בעל מוגבלות.

ראובן ריבלין: יותר ויותר מבעלי המוגבלויות מבקשים להיות מן התורמים והיוצרים בחברה.

ראובן ריבלין: אם רק נעזור לרבים מהם להיקלט בעבודה ולהפיק מעצמם את המירב, ייטב לכולנו.

ראובן ריבלין: אסור לנו להישאר אדישים ומנוכרים לציבור גדול זה, שהוא חלק יקר מכולנו.

ראובן ריבלין: אנחנו מחויבים לו.

ראובן ריבלין: האין די בסבל שזימן להם הגורל?

ראובן ריבלין: אני רוצה לומר לכל בעלי המוגבלויות שביציע הקהל ולאלה הצופים בנו בבית מעל מסך הטלוויזיה: ההתמודדות האמיצה והמתמדת שלכם עם המוגבלויות שאתם נושאים היא אות כבוד לכם, והיא מחייבת את כולנו לעשות מאמץ אמיתי להפוך את חייכם לקלים יותר.

ראובן ריבלין: תודה על שבאתם היום אלינו על מנת לציין את היום הבין-לאומי לזכויות אנשים עם מוגבלות.

ראובן ריבלין: אני מזמין את ראשון הדוברים – בהצעות לסדר-היום מס' 4806, 4622, 4796, 4803, 4846, 4885 ו-4896 - חבר הכנסת וסגן יושב-ראש הכנסת, הרב נסים דהן, לשאת את דברו.

ראובן ריבלין: אחריו - יושב-ראש הוועדה הנכבד חבר הכנסת שאול יהלום.

נסים דהן: אדוני הנשיא ורעייתו הגברת קצב, שלבכם לב רחום וחנון ופתוח לכל נדכא וצר, אני יודע כמה אתם פותחים את ביתכם כדי לתת חסות או כדי לארח את כל הארגונים שמייצגים את הנכים, את המוגבלים ואת המסכנים בישראל.

נסים דהן: תודה מקרב לב בשם כל אותם ארגונים, אדוני הנשיא ורעייתו, על פעילותכם המבורכת למען המוגבלים בישראל.

נסים דהן: אדוני היושב-ראש, כבוד שר המשפטים, יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות של הכנסת, חבר הכנסת שאול יהלום, חברי חברי הכנסת, זו השנה השנייה שכנסת ישראל ואתם יחד, חברי הכנסת, מציינים את היום הבין-לאומי למען הנכה והמוגבל בישראל.

נסים דהן: זה כמעט נהפך למסורת.

נסים דהן: אמרתי כמעט, כי עוד ארוכה הדרך לפנינו.

נסים דהן: אדוני היושב-ראש, כשביקשנו ממך לציין את זה, לא היססת לרגע.

נסים דהן: ראית בזה מעשה חשוב, נחוץ, להעמיד בראש ובראשונה את הבית היקר הזה לעם היהודי, לעם ישראל ולתושבי ישראל כולם, את הבית שבו שאלות גורליות מקבלות את הכרעתן הסופית - בבית הזה שצריך לייצג, ומייצג בפועל, את כל שכבות האוכלוסייה ואת כל סוגי האוכלוסייה, בבית הזה עצרו מלכת כל הנושאים שעומדים ברומו של עולם.

נסים דהן: לא הביטחון בצפון, שהוא חשוב, אבל היום לא דנו בו; לא הכלכלה הבוערת - חשובה מאוד, אבל היום לא דנו בה; לא בעיות ביטחוניות או הסכמי שלום מתממשים כאלה ואחרים, או התנתקות כזאת או אחרת שעומדת במרכז הדיון הציבורי - היום השעון עצר מלכת.

נסים דהן: כל זה עומד בצד, ודנו כל היום, אדוני היושב-ראש, בזכותך, בוועדות הכנסת השונות בנושאים שעומדים ברומו של עולם, שצריכים לעמוד ברומו של עולם, אבל בעיות השעה מדחיקות אותם, לצערי הרב.

נסים דהן: אני לא רוצה לומר את דברי שלי, כי היום כולו מוקדש לדבריהם של אנשים עם מוגבלות או בני משפחותיהם, ובוודאי הארגונים שמייצגים אותם.

נסים דהן: אני רק אספר לחברי הכנסת, למאזינים בבית ולצופים בבית במה עסקה היום הכנסת, ואחר כך, ברשותך, אדוני היושב-ראש, ברשותך, כבוד הנשיא, אקרא את מכתביהם של שני נכים, שני אנשים עם מוגבלות, שכולנו מכירים.

נסים דהן: אני אקרא את מכתביהם כאן מעל הדוכן.

נסים דהן: היום הכנסת עסקה בוועדת הקליטה בקליטת עולים בעלי מוגבלויות.

נסים דהן: היתה שמועה, והתברר שהיא יותר משמועה, שמדינת ישראל, לצערנו הרב, לא שמחה לקבל כתושבים עולים עם מוגבלות.

נסים דהן: היא תשמח לקבל אנשים צעירים, כחולי עיניים ובריאים.

נסים דהן: אנשים מבוגרים ובעלי מוגבלויות לא מתקבלים, בלשון המעטה, בזרועות פתוחות, כמו אחרים.

נסים דהן: ועדת הקליטה דנה בזה, ואני מאוד מקווה שמסקנות ועדת הקליטה יונחו על שולחן הכנסת, ואם צריך חקיקה בעניין, גם זה יהיה.

נסים דהן: הוועדה לפניות הציבור, אדוני היושב-ראש, כבוד הנשיא ורעייתו, דנה בסיוע ממלכתי לבני משפחות המתמודדות עם ילד מוגבל.

נסים דהן: ועדת הפנים ואיכות הסביבה, כמו שאמר היושב-ראש ב"דקה מן המקום", עסקה בגביית ארנונה ממפעלים מוגנים המעסיקים מוגבלים בכלל ונפגעי נפש בפרט.

נסים דהן: אדוני היושב-ראש, כבוד הנשיא, אני לא יכול להבין מה קורה לנו במדינה.

נסים דהן: ארגונים, חברות, שמעסיקים רק מוגבלים ונכי נפש, נדרשים לשלם ארנונה כאילו היו בית-מלון, כי הם משכנים אצלם בתנאי פנימייה אותם מוגבלים לאחר העבודה עד למחרת, כשהם צריכים ללכת לעבודה.

נסים דהן: עיריות ורשויות מוניציפליות קוראות להם "בתי-הארחה" ו"בתי-מלון", וגובים מהם כאילו שהם "הילטון תל-אביב".

נסים דהן: שומו שמים.

נסים דהן: כשאנחנו מדברים עם ראשי מועצות מקומיות וראשי ערים הם מגלגלים עיניים למעלה ואומרים: מה אתם רוצים, האוצר מקצץ בתקציבי הרשויות המקומיות, איך אתם רוצים שאנחנו לא נגבה ארנונה אכזרית כזאת?

נסים דהן: הוועדה לזכויות הילד, אדוני היושב-ראש, כבוד הנשיא, דנה בשירותי בריאות הנפש לילד.

נסים דהן: לצערנו הרב התברר, שאנחנו במחסור רב לעומת מדינות מערביות מתקדמות, שאנחנו כל כך אוהבים להידמות להן.

נסים דהן: לפחות כשמדברים על מסטריכט וכשמדברים על גירעון - עומד כאן שר האוצר ואומר: בהולנד ובארצות-הברית ובבריטניה, ומביא מספרים.

נסים דהן: אותן מדינות שאתה מזכיר, כבוד שר האוצר, בשירות לילד הן הרבה יותר מתקדמות ממה שיש כאן במדינת ישראל.

נסים דהן: הוועדה למאבק בנגע הסמים דנה בתחלואה כפולה של הנופלים בין הכיסאות, לצערנו הרב – בהתמכרות לסמים כתוצאה מתלות בטיפול תרופתי.

נסים דהן: ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, והיושב-ראש בוודאי עוד יאמר את דבריו, דנה בחוק השוויון, חוק ארוך, קשה ומסובך, אבל בזכות עקשנותו והתמדתו של היושב-ראש, גם זה יגיע יום אחד לסיום.

נסים דהן: ועדת החוקה, חוק ומשפט דנה בהצעת חוק הליכי חקירה והעדה (התאמה לאנשים עם מוגבלות שכלית או נפשית).

נסים דהן: רבים מן הפושעים שפגעו באנשים מוגבלים, לצערנו הרב יוצאים לחופשי, משום שאין תנאים מתאימים לחקירה של אותם נפגעים, ואם יהיו תנאי חקירה מתאימים, גם אותם פושעים יעמדו לדין ויבואו על עונשם.

נסים דהן: ועדת החינוך והתרבות, אדוני היושב-ראש, כבוד הנשיא, דנה בטיפול במוגבלויות לסוגיהן, הקמת מוסד שיתאם בין הגורמים והארגונים השונים.

נסים דהן: ועדת הכספים דנה בהצעת חוק מס מעסיקים ובעידוד מעסיקים להעסיק נכים.

נסים דהן: הוועדה לקידום מעמד האשה, אדוני היושב-ראש, דנה באפליית נשים באימוץ ילדים.

נסים דהן: נשים נכות מופלות לרעה על-ידי שלטונות הבריאות באימוץ ילדים או בטיפולי בריאות או בפונדקאות, רק משום שהן נכות.

נסים דהן: הן יכולות להיות עשירות, מבוססות, אבל הן יופלו אוטומטית לרעה רק משום שהן נכות.

נסים דהן: ועדת הכלכלה דנה בעידוד יזמות ויוזמות במפעלים של אנשים עם מוגבלות.

נסים דהן: הוועדה לביקורת המדינה דנה בנגישות לאמצעי תקשורת ומידע – מעקב אחרי תיקון ליקויים, דוח מבקר המדינה 52.

נסים דהן: ועוד נושא כאוב שהוועדה לביקורת המדינה דנה בו - ואני מקווה שהחלטתה תחייב את הממשלה - הוא שעד היום אין מאגר אחד במדינת ישראל שיכול לתת נתונים, שמרוכזים בו כל הנתונים על אנשים עם מוגבלות.

נסים דהן: אין מאגר כזה במדינה.

נסים דהן: אם רוצים לדעת מה מספר הנפגעים, צריך לפנות לכמה גורמים: לביטוח הלאומי, למשרד העבודה והרווחה, למשרד הבריאות, למשרד החינוך, לשב"ס.

נסים דהן: אולי אחרי כל הפניות האלה ואחרי צירוף כל הנתונים, מישהו ידע מה קורה במדינת ישראל מבחינת אנשים עם מוגבלות.

נסים דהן: ודאי מקבלי החלטות שצריכים לתכנן את צעדיהם לעתיד, מעולם לא היה להם, עד היום, מאגר מדויק שעל סמך הנתונים בו יוכלו לתכנן את צעדיהם בעתיד.

נסים דהן: כל ההקצבות והמשאבים שהועמדו לטובת אנשים עם מוגבלות היו תן וקח פוליטי של הכנסת, של הבית הזה, דבר שלא מתקבל על הדעת.

נסים דהן: צריך להיות תקציב מקצועי על סמך נתונים.

נסים דהן: ועדת המדע והטכנולוגיה דנה, אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בהקמת מרכז מידע ארצי לטכנולוגיות מסייעות לאנשים עם מוגבלויות – מי שצריך כיסא גלגלים עובר היום שבעה מדורי גיהינום עד שהוא יודע מי יכול לספק לו את הכיסא – ומאגר ממוחשב באינטרנט.

נסים דהן: האינטרנט כל כך משוכלל, אפשר לקנות באינטרנט הכול, אפשר דרך האינטרנט לדעת כמעט הכול, רק דבר אחד אתה לא יכול לדעת, כי אין – איפה נמצא כיסא גלגלים מתאים לאדם מוגבל, איפה הוא יכול להתאים פרוטזות, איפה אפשר יכול למצוא טכנולוגיות מתאימות לחירשים או לעיוורים, שיכולות להקל עליהם את החיים.

נסים דהן: אדוני היושב-ראש, בוועדת החוץ והביטחון – תקציב הביטחון - דנו בדבר נפלא:

נסים דהן: 30% מהפטורים מהצבא בגלל סעיפי ליקוי רפואיים מתנדבים לצבא, הצבא מגייס אותם, אבל אין האמצעים המתאימים לתת להם את השירות שהם כל כך חפצים בו, בהתנדבות.

נסים דהן: למשל, חירש לא יקבל כלים מתאימים לשמיעה, ומוגבל בכיסא גלגלים לא יתאימו לו את הכיסא המתאים, למרות כל רצונו להתנדב לצבא.

נסים דהן: בוועדה המיוחדת לבעיית העובדים הזרים – תרומתם של העובדים הזרים לאנשים עם מוגבלות, הרחבה או צמצום.

נסים דהן: ועדת הכנסת דנה בהנגשת הכנסת והדיונים בה, ואחת התוצאות של עצם הדיון בוועדה היא הגברת שעומדת כאן לימיני ומעבירה בשפת הסימנים כל מה שאנחנו אומרים, הודות להחלטתו של היושב-ראש, אף שאין סעיף כזה בתקנון.

נסים דהן: החלטתו של היושב-ראש היתה פריצת דרך, וזו הפעם הראשונה בהיסטוריה של הכנסת ששפת הסימנים משודרת מהכנסת לכל עם ישראל, ואני מאוד מקווה שבשאר הדיונים היא תוכל לעשות זאת מהאולפן, כדי שימשיכו אותם אנשים עם מוגבלות, שצופים בנו, גם להבין מה שאנחנו אומרים.

נסים דהן: אדוני היושב-ראש, לפני סיום אני אקרא שני מכתבים.

נסים דהן: האחד של חברתנו לבית הזה, שתוך כדי השירות שלה לעם ישראל כשרה וכחברת הכנסת חלתה ונהייתה מוגבלת, לצערנו הרב.

נסים דהן: היא כתבה לנו מכתב.

נסים דהן: בעבר היא היתה מאוד מאוד פעילה בסיוע לאנשים עם מוגבלויות.

נסים דהן: אני קורא את דבריה של חברת הכנסת והשרה לשעבר יהודית נאות: "לצערי נבצר ממני לקחת חלק ביום חשוב זה בשל טיפולים רפואיים.

נסים דהן: כפי שכולכם יודעים, בעקבות מחלת הסרטן בגרוני, איבדתי את קולי.

נסים דהן: לפני כשנה הפכתי לאילמת.

נסים דהן: הקושי הוא אדיר, אך קיבלתי החלטה מאוד ברורה, והיא שאני לא מתכוונת לוותר בשום פנים ואופן.

נסים דהן: "אני מאמינה גדולה בשוויון חברתי.

נסים דהן: נכים או בעלי מוגבלויות חייבים להשתלב בכל תחומי החיים בקהילה, כל פרט חייב לנצל את כישוריו, ועל החברה ללמוד לנצל את כישוריהם של בעלי המוגבלויות.

נסים דהן: "מתוך אמונה זו, בתקופת כהונתי כשרה לאיכות הסביבה יזמתי החלטת ממשלה לשילובם של בעלי מוגבלויות במיחזור במשרדי ממשלה, המשרד לאיכות הסביבה היה המשרד הראשון שיישם החלטה זו, והיום, כמעט שנה מאז יישום ההחלטה, אני יכולה לומר שזו היתה הצלחה גדולה.

נסים דהן: החינוך הוא המפתח.

נסים דהן: כבר מימי הגן ובית-הספר עלינו לחנך לסובלנות, לקבלת השונה או בעל המוגבלות, אך היישום צריך לבוא בראש ובראשונה ממשרדי הממשלה ומהגופים הציבוריים במדינה.

נסים דהן: "מדינת ישראל מתיימרת להיות אחת המדינות המתקדמות בעולם, וככזאת עליה קודם לכן להכיר בבעלי המוגבלויות ולפתוח חלון הזדמנויות לשילובם בכל תחומי החיים.

נסים דהן: "היום, מהמקום שבו אני נמצאת, חברת כנסת אילמת, אני רוצה לחזק את ידיהם של כל הנכים במדינת ישראל, ולומר לכם שגם אדם נכה יכול לעשות ולתרום, עם מגבלותיו, בדיוק ואולי אף טוב יותר מהאחר.

נסים דהן: צריך להאמין, לרצות ולהעז.

נסים דהן: בברכה, יהודית נאות.

נסים דהן: " כולנו נצטרף בוודאי לברכות, שהשם ישלח לה רפואה שלמה ותחזור אלינו במהרה בריאה ושלמה.

נסים דהן: כעת אקרא את דברי מטה מאבק הנכים, והסכמתי בלב חפץ לקרוא את דבריהם.

נסים דהן: ראשית, אדוני היושב-ראש, אדוני הנשיא ורעייתו, ברצוני להודות להנהלת מטה מאבק הנכים ולעומד בראשו, מר אריה צודקביץ', על שיתוף הפעולה המלא בהכנת היום, ועל כי אפשרו לנו, לכל חברי הכנסת, להביא בפניכם, חברות וחברי חברי הכנסת, את דברם: "יום הנכה הבין-לאומי עלול להיות הצגה, תיאטרון אבסורד, שבו אתם, חברי הכנסת, משלמים מס שפתיים ל-10% מאזרחי ישראל, מאשררים את תקינות עבודתכם ומאפסנים את הנאומים במקום שתזכרו, כדי להוציאם שוב בשנה הבאה ולהסיר מהם את האבק.

נסים דהן: לעומת זאת, יום זה עשוי להיות יום שבו הכנסת מתכננת את חזונה ופורטת אותו לתוכנית עבודה מגובשת, אשר תעבור בקרה בעינו הבוחנת של ציבור הנכים מדי שנה.

נסים דהן: "היום אנו, אנשים עם מוגבלות, פתחנו עבורכם, חברי הכנסת, אשנב לעולמנו, והענקנו לכם את הזכות ללמוד על הקשיים שלנו, הצרכים והעניינים הטעונים שיפור.

נסים דהן: בכל אחת מוועדות הכנסת העליתם היום לדיון נושאים הרי-גורל לחיינו כפרטים ולדמותה של מדינת ישראל כולה.

נסים דהן: ראוי להמשיך בדיונים אלה בכל אחת מן הוועדות עד אשר תעוצב מדיניות המכבדת את התחייבותנו המוסרית כעם להיות אור לגויים.

נסים דהן: "מדינת ישראל היא מדינה ענייה באוצרות טבע, אך עשירה בהון אנושי.

נסים דהן: בין 600,000 האנשים המתמודדים עם מוגבלות במדינת ישראל יש אנשים בעלי כישורים וכשרים שיכולים וצריכים לתרום תרומה מכרעת לחברה בישראל.

נסים דהן: אולם כדי שהחברה בישראל תוכל ליהנות מהם, שומה עליכם להסיר את המכשולים העומדים בדרכם.

נסים דהן: "כנסת זו דנה לא אחת בפער שבין היותנו מדינה יהודית להיותנו מדינה דמוקרטית.

נסים דהן: כל אחת מסיעות הבית מציבה לעצמה סדרי עדיפויות שונים בעניין זה, אולם דווקא במקום ששתי תפיסות העולם מתאחדות לאחת אתם פחות תקיפים, פחות צעקנים ולפעמים מזניחים אותו כמובן מאליו.

נסים דהן: "היהדות מצווה עלינו: לא תקלל חירש, ולפני עיוור לא תיתן מכשול, והתרגום של פסוק זה לשפת הדמוקרטיה הוא שמירה קנאית על כבוד האדם.

נסים דהן: אנו מבקשים מכם לאפשר לנו לקבל חלק ונחלה בשבטי ישראל, להשתלב בעולם העבודה ולהיות פעילים ויצרניים, לזכות לטיפול רפואי הולם ולחינוך ראוי, לזכות לקורת-גג, ובתוך תהליך ההשתלבות ראוי כי תקפידו שנוכל לחיות חיים המכבדים את צלם האדם.

נסים דהן: נכות חייבת להפסיק להיות מלה נרדפת לעוני ולהשפלה.

נסים דהן: "זה שנתיים יושבת על המדוכה ועדה ממלכתית בראשותו של נשיא בית-המשפט המחוזי בבאר-שבע, כבוד השופט בדימוס אפרים לרון, ודנה בחלק מהנושאים האלה באופן מקיף.

נסים דהן: דוח זה יוגש לממשלה בקרוב ויופץ גם בציבור.

נסים דהן: עליכם להפיח נשמה בכתוב בו, ולא לאפשר למלים לגסוס לאטן ולהפוך לאותיות מתות.

נסים דהן: ומעל הכול, עליכם לאפשר לנו, אזרחי ישראל הנכים, לחיות כאחד האדם, באוטונומיה מלאה ובשליטה על אורחות חיינו וגורלנו.

נסים דהן: "לסיכום: מבחנה החשוב של החברה הישראלית הוא באופן שבו מיעוטים משתלבים בחברה.

נסים דהן: אנו, כמיעוט המורכב ממיעוטי משנה השייכים לכל חלקי האוכלוסייה, דורשים לאפשר לכל נכה, בכל מקום בארץ, ללא התייחסות להשתייכויותיו הנוספות, לזקוף ראש ולהיות גאה בישראליותו.

נסים דהן: ברגשי כבוד, אריה צודקביץ', יושב-ראש מטה מאבק הנכים.

נסים דהן: " ועכשיו לברכות, ובזה אני מסיים.

נסים דהן: בראש ובראשונה אני רוצה, אדוני היושב-ראש, להודות לך, להודות לנשיא המדינה ולרעייתו, על הכבוד הגדול שזיכו אותנו בו להיות נוכחים כאן ביום הבין-לאומי לזכויות אנשים עם מוגבלות.

נסים דהן: אני רוצה להודות לעוזרתי, הגברת מירב סימאי, שחודשים רבים לא עוצמת עין כדי שהיום הזה יתקיים בהצלחה.

נסים דהן: אני רוצה גם להודות לד"ר נעמי הדס לידור, שהיא יושבת-ראש המועצה הארצית לשיקום נכי נפש בקהילה במשרד הבריאות והיועצת של השדולה, על עבודה רבת ימים, שעות וחודשים, כדי ללוות את השדולה בעבודה יומיומית ואת הכנת היום הזה, לגברת מירי יכין, יושבת-ראש אגף טקסים ואירועים, לצוות המקצועי הנהדר שמתלווה אליה, לאבנר שעיה ולבנצי מיחידת הסדרנים, למר שמחה וסלי מהבנא"ם, למשמר הכנסת, ליושבי-ראש הוועדות ולמנהליהן על העבודה ללא ליאות, ולכנסת כולה, שנערכה בצורה יוצאת מן הכלל ליום מורכב זה.

נסים דהן: תודה רבה לכולכם.

ראובן ריבלין: תודה לסגן יושב-ראש הכנסת וחבר הכנסת נסים דהן, יוזם הכינוס הזה.

ראובן ריבלין: אני מזמין את חבר הכנסת שאול יהלום, ומתכבד לפנות את מקומי כדי שסגן יושב-ראש הכנסת דהן יהיה האיש אשר ינהל את המשך הישיבה הזאת.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

שאול יהלום: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, אני רוצה לקדם בברכה את הנשיא ורעייתו שבאו לכאן.

שאול יהלום: כאשר ציין היושב-ראש את החלטתו להזמין מתרגמת לשפת הסימנים, כי מטבע הדברים נמצא כאן יציע מלא באנשים אשר חלקם נזקקים באופן ברור לתרגום הזה, אמרתי בקריאת ביניים, שיפה עשה היושב-ראש שעשה זאת; אבל נשיא המדינה החליט שכל אירוע ציבורי שמתקיים בבית הנשיא, בלי לשאול אם משתתפים בו כבדי שמיעה או לא, יתורגם על-ידי מתרגם מיוחד לשפת הסימנים.

שאול יהלום: תודה רבה, אדוני הנשיא.

שאול יהלום: אני חושב שבזה אתה משמש אור ומגדלור המראה לכל החברה את הכיוון שבו היא צריכה ללכת.

יוסי שריד: איך החירשים בממשלה ישמעו כשהם לא פה?

שאול יהלום: חזקה בידינו שיושב-ראש ועדת שרים לחקיקה ימסור להם מאחד לאחד את הדברים.

שאול יהלום: אדוני היושב-ראש, קודם כול אני מצטרף לברכות לך, ובאמצעותך לכל מי שבירכת על עריכת יום זה.

שאול יהלום: הרבה דברים שאתה אמרת, חבר הכנסת דהן, יושב-ראש השדולה, הראו לנו אפילו ביום אחד, ב-16 ועדות, כמה אור יש לנו בטיפול בנושאים האלה של האנשים עם מוגבלות.

שאול יהלום: דיונים מעניינים, דיונים מתקדמים.

שאול יהלום: הרבה דברים היו בוועדה שיש לי הזכות לעמוד בראשה, והאורות רבים, רבים מאוד.

שאול יהלום: אף-על-פי-כן אנחנו חייבים לבוא ולומר את האמת גם למי שנציגיהם יושבים ביציע וגם לעם ולאזרחים כולם.

שאול יהלום: עדיין רבים הצללים.

שאול יהלום: עדיין רבה המלאכה לפנינו.

שאול יהלום: עדיין יש נושאים שאינם מסודרים.

שאול יהלום: עדיין יש נושאים הזועקים לטיפולנו ולא תמיד אנחנו מצליחים לקדמם.

שאול יהלום: אדוני היושב-ראש, אציין כמה דוגמאות, ודוגמאות פשוטות.

שאול יהלום: חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות, שארבעה פרקים ממנו חוקקו לפני שש שנים - במשך שש שנים לא נוספה ולו אות אחת לחוק.

שאול יהלום: נכון שהיום אנחנו עוסקים בפרק הנגישות, פרק מאוד חשוב, אחרי שש שנים, ואני מקווה להביא אותו לקריאה שנייה ולקריאה שלישית בעוד כמה שבועות.

שאול יהלום: אבל שש שנים - כבר יכולנו להיות היום בפרק השמיני או התשיעי.

שאול יהלום: שש שנים הוא לא חוקק.

חיים אורון: מה תכלית החקיקה אם התקנות לא נחתמות עד עכשיו?

שאול יהלום: זה מה שאני אומר.

שאול יהלום: בארבעת הפרקים של החוק הזה יש פרק התעסוקה.

שאול יהלום: פרק התעסוקה, דהיינו לעזור למקומות עבודה להעסיק אנשים עם מוגבלות, כל מה שנאמר בו זה ששר העבודה, שר התמ"ת של היום, שר התעסוקה, יתקין בתוך שנה תקנות.

שאול יהלום: אנחנו שש שנים או חמש שנים אחרי גמר המועד, ועד היום לא הותקנו התקנות של פרק התעסוקה.

שאול יהלום: היתה לי הזכות לעסוק בתקנות של פרק התחבורה, בוועדת משנה בקדנציה הקודמת.

שאול יהלום: התקנות נחקקו רק אחרי עתירה לבג"ץ של ארגון "בזכות".

שאול יהלום: רבותי, ואני פונה בזה גם ליושב-ראש ועדת השרים לחקיקה, השר לפיד, אם היית יושב בישיבות של הוועדה שלי, של ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, בפרק הנגישות, ורואה עד כמה כל משפט צריך לחצוב בלבותיהם של נציגי הממשלה, נציגי משרד המשפטים ונציגי משרד האוצר בעיקר - ואין כאן שום עניין אישי, זה הכול בשליחות השרים ובשליחות המדיניות - עד כמה כל משפט, עד כמה הם דנים אתנו על קוצו של יו"ד.

שאול יהלום: על מה בסך הכול אנחנו מדברים בפרק הנגישות?

שאול יהלום: שכל מדרכה וכל צומת - על מה אנחנו מדברים בכלל?

שאול יהלום: שמרפאות קופת-חולים, שוודאי אנשים צריכים להגיע אליהן, ואולי מוגבלים יותר, יהיו נגישות.

שאול יהלום: לא נותנים לנו, אלא רק אחרי מאמצים רבים פרסנו את הנגישות של המרפאות לשש שנים.

שאול יהלום: למה לא שלוש שנים, למה לא שנתיים?

שאול יהלום: גם מוסדות החינוך.

שאול יהלום: כלום יעלה על הדעת שילד מרותק לכיסא גלגלים או לקביים לא ילמד ולא יהיו לו שירותי מעבדה וספרייה בבתי-ספר של חוק חינוך חובה?

שאול יהלום: אבל כל בתי-הספר, או רוב בתי-הספר, אין בהם מעלית, ואין בהם רמפות.

שאול יהלום: קשה מאוד להגיע להסכם עם נציגי הממשלה, וגם הם אחרי מאמצים מרובים הסכימו לפריסה ארוכת טווח.

שאול יהלום: אני פונה אליך כיושב-ראש ועדת השרים לחקיקה.

שאול יהלום: הדברים עוד יבואו אליך, משום שכשאנחנו מתקדמים, נציגי הממשלה באים ואומרים: אבל תחכו, לפני הקריאה השנייה והשלישית עוד נלך להתייעץ עם ועדת שרים לחקיקה.

שאול יהלום: הדברים יבואו אליך, ואני קורא לך בשם כל הערכים של המדינה שלנו, הערכים של העם שלנו, הערכים של היהדות, ראה לבוא לקראת האנשים האלה.

שאול יהלום: ידוע הסיפור של חכמינו על האדם שבא לשני גדולי ישראל, הלל ושמאי, וביקש ללמוד את כל התורה על רגל אחת.

שאול יהלום: שמאי מחה, דחפו באמת הבניין, והלל אמר לו: כל התורה היהודית, כל התורה המונותיאיסטית - שכל הדתות המונותיאיסטיות הרי יצאו ממנה בסופו של דבר - בנויה על עיקרון אחד: מה ששנוא עליך אל תעשה לחברך.

שאול יהלום: כל אחד מאתנו יודע, זאת כל התורה לגבי המוגבלים.

שאול יהלום: מה ששנוא עלינו - האם שנוא עלינו לא לעבור את הכביש בשלום, לא לעבור מהמדרכה לכביש, לא לעבור לצומת, לא להיכנס לספרייה, לא לבוא לקופת-חולים?

שאול יהלום: בכל הדברים האלה, אנשים שלא מוגבלים היו מסכימים לכך?

שאול יהלום: אל נעשה שחברינו המוגבלים יהיו במצב שהם לא יכולים לעשות.

שאול יהלום: זאת כל התורה כולה.

שאול יהלום: אמרתי היום אולי באופן סמלי - הוא אומר: אני רוצה ללמוד את כל התורה על רגל אחת.

שאול יהלום: אולי זה שרצה ללמוד היה מוגבל, והוא אמר: לי יש רק רגל אחת; ובכל זאת לימדו אותו את כל התורה כולה.

שאול יהלום: אבל זה לא רק מה שאני אומר.

שאול יהלום: הנה אנחנו אמורים בעוד כמה שבועות להצביע על התקציב בקריאה ראשונה, ולתקציב מיתוסף חוק נחמד שנקרא חוק ההסדרים.

שאול יהלום: אנחנו מברכים ברכות רבות שחוק ההסדרים של השתא הוא לא חוק ההסדרים הקודם, משום שכבר התערב בג"ץ והתערב היועץ המשפטי לממשלה, וצמצמו לנו את החוק והורידו ממנו הרבה דברים.

שאול יהלום: אבל בחוק המצומצם הזה אנחנו צפויים לשתי גזירות.

שאול יהלום: גזירה אחת, שנפגע בעבודה זכאי לדמי פגיעה בעד 13 שבועות, ועל המעביד להחזיר למוסד לביטוח הלאומי את סכום דמי הפגיעה שהמוסד שילם בעד תשעה ימים.

שאול יהלום: אומר חוק ההסדרים, לא תשעה, אלא 21.

שאול יהלום: כל אחד מבין אילו סכסוכי עבודה יהיו בין המעביד לבין הנכה, נפגע העבודה, מפני שהוא צריך עכשיו להחזיר 21 יום, והוא לא ירצה.

שאול יהלום: והגזירה היותר קשה - על-פי חוק הביטוח הלאומי, לנפגעי עבודה מגיע פיצוי כספי בהתאם לדרגת נכותם.

שאול יהלום: לפי החוק כיום, מעל 5% נכות עד 19%, הנפגע זכאי לפיצוי.

שאול יהלום: בא חוק ההסדרים ואומר: רק מעל 15% הנפגע יהיה זכאי לפיצוי.

שאול יהלום: עד 14% לא יינתן כל פיצוי כספי - היום זה עד 4%.

שאול יהלום: מוסיפים עוד 10% נכות.

שאול יהלום: מה זה שעד 14% נכות הוא לא יקבל שום דבר?

שאול יהלום: אני אתן לכם דוגמה מה זה 14%, מה זה פחות מ-15%.

שאול יהלום: קטיעת אצבעות או חלק מהן, בעיות שמיעה או צלצולים תמידיים באוזניים עקב חשיפה לרעש, חיתוך לשון, בעיות גב, פריצת דיסק, בעיות בברכיים, בכתפיים - זה פחות מ- 15%.

שאול יהלום: לפי חוק ההסדרים כל אלה לא יקבלו כל פיצוי מהמוסד לביטוח לאומי.

שאול יהלום: הבאתי את שתי הדוגמאות האלה כדי להראות עד כמה אנחנו עדיין אטומים, עם כל האורות שדובר עליהם - ואני הראשון שמראה את האורות - עד כמה אנחנו פוגעים בחלשים, עד כמה אנחנו פוגעים במוגבלים, עד כמה קלה ידנו לפגוע.

שאול יהלום: לכן, אני קורא בזה קודם כול לממשלה, אחר כך לכנסת, ולכולנו, לדעת שאכן מדינתנו חייבת להיות מדינה של ערכי השוויון בין האנשים.

שאול יהלום: כל אחד מאתנו מוגבל - זה מרכיב משקפיים, והשני מרכיב כיסא גלגלים.

שאול יהלום: אני חושב שאין כמעט אדם שהוא לא מוגבל במשהו.

שאול יהלום: זה מוגבל פיזית, בגופו, זה מוגבל ברוחו.

שאול יהלום: לכל אחד מאתנו יש בעיות, ואנחנו צריכים לדעת שאנחנו חייבים לדאוג לכל אחד ואחד מאתנו כאילו הוא היה עצמנו.

שאול יהלום: אני רוצה מכאן לבוא ולומר - וכאן אני רוצה לשבח את מבקר המדינה.

שאול יהלום: לפני שנה מבקר המדינה התריע על-ידי פרסום דוח, כש-150 העמודים הראשונים של הדוח הוקדשו להראות לא מה שאנחנו טוענים, שצריך לשפר את החקיקה, אלא איך על-פי החקיקה הקיימת, לא מקיימים אותה בכל הנוגע למוגבלים ולנכים.

שאול יהלום: הוא הראה דוגמאות אבסורדיות עד כדי כך, שהמוסדות שצריכים לטפל במוגבלים - הנכים והמוגבלים לא יכולים להגיע אליהם.

שאול יהלום: מנהל מחלקה ברוב טובו אומר לנכה: תהיה למטה, אני ארד למטה כדי לטפל בך; אם הוא טוב, כמובן, ואם הוא במשרד.

שאול יהלום: הרמזורים שבאים ומציינים לנו שהמצב כל כך קשה הם רבים.

שאול יהלום: אני מקווה מאוד, אדוני היושב-ראש, אדוני הנשיא, אדוני השר וכל חברי הכנסת, שאנחנו נעלה ונתגבר על כל הקשיים והמכשולים שקיימים, והם בעיקר מכשולים של כסף ותקציב.

שאול יהלום: נתגבר על כולם, נמצא את האלטרנטיבות, איך לקצץ במקומות אחרים, ולכולנו נדאג שיהיה חוק שמור וחזק בתוכנו.

שאול יהלום: למוגבלים, לנכים, לחלשים יינתן השוויון המלא, למען יוכלו לחיות חיים שהם כולם חיי יצירה, שמחה, עבודה וגאווה.

שאול יהלום: תודה רבה.

נסים דהן: תודה רבה.

אריה האן: בבקשה לקום.

אריה האן: כבוד הנשיא! (חברי הכנסת מכבדים בקימה את צאת נשיא המדינה מאולם המליאה.

אריה האן: )

נסים דהן: תודה רבה, כבוד הנשיא.

אריה האן: בבקשה לשבת.

נסים דהן: אנחנו ממשיכים בדיון.

נסים דהן: חבר הכנסת עסאם מחו'ל, בבקשה.

עסאם מח'ול: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אורחים יקרים, אני מצטרף לאלה שאינם חוששים שאנשים עם מוגבלויות לא יוכלו לשמוע את הדיון שלנו היום, אך חוששים שאולי הבית הזה ובטח הממשלה הזאת לא תצליח לשמוע את זעקת החירשים ואת זעקת בעלי המוגבלויות.

עסאם מח'ול: אדוני היושב-ראש, בהיסטוריה היו חברות שגודל השריר בהן היה ערך עליון, בעיקר חברות מיליטריסטיות, מצ'ואיסטיות, שהתייחסו לאנשים עם מוגבלויות כאל נטל שמותר ואף עדיף להיפטר ממנו פיזית.

עסאם מח'ול: ספרטה היא אחת הדוגמאות, והיא נפטרה פיזית מאנשים עם מוגבלויות שאין ביכולתם לתרום למאמץ המלחמתי: נכים, חולים, קשישים ועוד.

עסאם מח'ול: תפיסה זו התרככה מאז, אך לא נעלמה כליל.

עסאם מח'ול: גם בחברה שלנו, אומנם לא נפטרים פיזית מהנכים, אבל מייתרים אותם.

עסאם מח'ול: הופכים אותם לאנשים מיותרים בחברה.

עסאם מח'ול: החברה הבריאה כביכול לא סופרת אותם.

עסאם מח'ול: הם לא בראש של הממשלה.

עסאם מח'ול: המדינה עוברת על-ידם, אבל הם שקופים.

עסאם מח'ול: בשביל הממשלה הם גם לא נראים, הם לא נחשבים והם לא נספרים.

עסאם מח'ול: למרות זאת, מדי שנה אנחנו באים ומקדישים יום ומציינים את היום הבין-לאומי לזכויות אנשים עם מוגבלות.

עסאם מח'ול: חשוב לעשות זאת, ואני מברך את מי שיזמו את היום הזה.

עסאם מח'ול: אני מברך את מי שהתעקשו על הפיכתו מיום לציון היום הבין-לאומי לזכויות אנשים עם מוגבלות ליום מאבק שיוביל בסופו של דבר לשינוי המציאות האומללה שבה חיים אנשים עם מוגבלויות.

עסאם מח'ול: לי ברור שהאנשים האלה לא רוצים שנעשה להם טובות.

עסאם מח'ול: הם לא מבקשים חסד מאיש.

עסאם מח'ול: הם מבקשים שתכירו בזכויותיהם ותממשו את הזכויות האלה לפחות על-פי החוק הישראלי שנחקק בעניינם.

יוסי שריד: עכשיו כבר לא יהיה אפילו שר כדי לדווח לממשלה.

עסאם מח'ול: נכון.

נסים דהן: אבל הוא השאיר סגן שר.

עסאם מח'ול: עוד מעט יישאר גם סגן לסגן השר.

דוד אזולאי: - - -

עסאם מח'ול: גם זה חשוב.

עסאם מח'ול: אנחנו צריכים להודות שאנשים עם מוגבלויות הם אנשים שיש בהם כוח ופוטנציאל לייצר.

עסאם מח'ול: יש בהם פוטנציאל מדעי, יש בהם פוטנציאל אמנותי ויש בהם פוטנציאל ספורטיבי.

עסאם מח'ול: בכל תחום ותחום אפשר להוציא מאנשים עם מוגבלויות דברים שהם לא מוגבלים בהם ושהם יכולים לתרום בהם למאמץ הכללי של החברה.

עסאם מח'ול: הם לא יכולים להמשיך לקבל יחס כאילו הם מעמסה.

עסאם מח'ול: הם לא מעמסה.

עסאם מח'ול: הם שותפים בחברה הזאת, ואין לאף אחד ברירה.

עסאם מח'ול: אדוני היושב-ראש, אנחנו מדברים על 160,000 נכים כלליים בישראל, וזה לא כולל נכי תאונות עבודה, נכי צה"ל, נכי תאונות דרכים ונכי פעולות איבה.

עסאם מח'ול: כלל הנכים מהווים 13% מהאוכלוסייה בישראל.

עסאם מח'ול: השאלה היא: האם למישהו מותר לייתר 13% ולשים אותם בשוליים של החברה?

עסאם מח'ול: רבע מהנכים מוכרים כנכים מעל 40%.

עסאם מח'ול: 33% מכלל הנכים סובלים מנכות נפשית.

עסאם מח'ול: אני אומר, נחקקו חוקים בישראל.

עסאם מח'ול: מדובר בכמה דברים בסיסיים, כמו החוק שמחייב את רשויות הממשלה, רשויות מקומיות ומספקי שירותים חיוניים, בתי-ספר, תיאטראות וכו', לפתור את בעיית הנגישות של הנכים.

עסאם מח'ול: חוק התכנון והבנייה מחייב בנייה שמביאה בחשבון את הנגישות של אנשים עם מוגבלויות.

עסאם מח'ול: איפה אנחנו?

עסאם מח'ול: אחרי שיש חקיקה כזאת, מהו המצב היום?

עסאם מח'ול: מחקר שנעשה על-ידי משרד המשפטים מראה, כי 100% בתי-הספר כמעט אינם נגישים לנכים, וכן 93% מהבנקים, 95% מהמרפאות ו-56% מהקניונים.

עסאם מח'ול: נתון נוסף: רק ב-25% מהמבנים יש שירותי נכים, וב-75% מהמבנים אין מעלית.

עסאם מח'ול: הדבר הזועק יותר הוא נושא התעסוקה.

נסים דהן: נא לסיים.

עסאם מח'ול: לא ידעתי שהגבלת את הזמן.

עסאם מח'ול: לא אאריך.

עסאם מח'ול: ברשותך, עוד שתי דקות.

עסאם מח'ול: אני חושב שאנחנו במצב אומלל וקשה.

עסאם מח'ול: אנחנו נמצאים במדינה שמפריטה את עצמה לדעת.

עסאם מח'ול: אנחנו נמצאים במדינה של הפרטה, ואני חושב שעם מדיניות כזאת לא נצליח לפרוץ את קיר האטימות בנושא הנכים, כי כל אדם, קבלן או בעל הון, שקונה את הרכוש של המדינה, חושב רק על רווחים ולא על איך לשאת באחריות לגבי הנכים.

עסאם מח'ול: תעסוקת אנשים עם מוגבלויות - החובה של המעסיק להתאים את מקום העבודה לצורכי אנשים עם מוגבלויות לא מתמלאת.

עסאם מח'ול: קיימת אבטלה של 75% בקרב כלל הנכים בגלל העדר מחויבות המעסיקים להקצות אחוזי העסקה של נכים והעדר נגישות במקומות העבודה.

עסאם מח'ול: בסופו של דבר, המטרה היא להגיע לכך שבכל מקום עבודה תהיה אפשרות ש-13% מהעובדים יהיו עובדים עם מוגבלויות - לקלוט 13%, שזה שיעור הנכים בחברה, באוכלוסייה.

עסאם מח'ול: אבל, אני חושב שצריך לקחת עוד גורם כאשר אנחנו מדברים על השאלה איך לאכוף את החוק הזה בדבר התעסוקה, קליטת נכים ואנשים עם מוגבלויות במקומות תעסוקה.

עסאם מח'ול: הרי הממשלה שלנו, על-פי התקציב שמובא לנו עכשיו, מגישה מתנות במיליארדי שקלים לבעלי העסקים, לבעלי ההון.

עסאם מח'ול: היא נותנת את המתנות האלה על-ידי מתן הנחות בשיעור הביטוח הלאומי, דמי הביטוח הלאומי שהמעסיק אמור לשלם עבור העובדים שלו.

עסאם מח'ול: היא נותנת זאת על-ידי הנחות במס חברות ובדרכים אחרות נוספות.

עסאם מח'ול: מה היה קורה אם אותה ממשלה היתה אומרת, שאותם עסקים, אותם בתי-עסק שמעסיקים 13% אנשים עם מוגבלויות הם אלה שייהנו מההנחות האלה ומהמתנות האלה?

עסאם מח'ול: אני חושב שהדבר בידינו, והכתובת היא הממשלה.

עסאם מח'ול: הדבר לא תלוי אי-שם בשמים.

עסאם מח'ול: הדבר תלוי במדיניות שתינקט כאן.

עסאם מח'ול: אם ירצו - אין זו אגדה.

עסאם מח'ול: הם יוכלו מייד אחרי התקציב הזה לפתור את הבעיה הזאת.

עסאם מח'ול: לכן, אדוני, אני רוצה לסיים ולומר, שדרוש שוויון מלא לכל סוגי הנכים.

עסאם מח'ול: היחס לנכים חייב להיות לפי מידת הנכות, ולא לפי סיבת הנכות.

עסאם מח'ול: כיום קיימת אפליה בין נכים כלליים לבין נכי צה"ל, נכי תאונות עבודה, נכי תאונות דרכים וכו'.

עסאם מח'ול: נחוץ להשוות את הסיוע בשירותי הבריאות ובטיפול הרפואי.

עסאם מח'ול: יש קורלציה בין אווירה מיליטריסטית מצ'ואיסטית, עם סובלנות לגזענות, ובין גישה מזלזלת בשונה באשר הוא שונה, גישה מפלה, פוגענית, מתעלמת, לרבות כלפי אנשים עם מוגבלויות.

עסאם מח'ול: השונה יכול להיות בן עם אחר, בן המיעוט הלאומי; השונה יכול להיות בעל צבע עור כהה; השונה יכול להיות חרדי, ערבי, אבל הוא גם האדם עם מוגבלויות.

עסאם מח'ול: היום, ביום הבין-לאומי לזכויות אנשים עם מוגבלות, שווה לתת את הדעת על מיליטריזם, מצ'ואיזם וגזענות – הם לא ניתנים להפרדה – ולפעול למיגורם ולהפוך את היום הזה ליום מאבק שלא ייפסק.

עסאם מח'ול: תודה רבה.

נסים דהן: תודה.

נסים דהן: חבר הכנסת חיים אורון, בבקשה.

נסים דהן: אחריו – חברת הכנסת גילה גמליאל.

חיים אורון: אדוני היושב-ראש, אני הכנתי נאום, אבל אני לא מתכוון לנאום אותו.

חיים אורון: אני חושב שמה שקורה פה הוא ביזיון לכנסת וביזיון לנכים.

חיים אורון: אם אין פה ממשלה שתשתתף בדיון הזה.

חיים אורון: אני לא צריך להביע מעל הדוכן – אדוני היושב-ראש, אתה מכיר אותי הרבה שנים - את מידת האכפתיות ואת המאבק שלי ושל חברי סיעתי למען אנשים עם מוגבלויות בחברה הישראלית.

חיים אורון: זה לא הדיון שהיה צריך להיות בכנסת.

חיים אורון: מכל הסיעה שתעביר את התקציב בעוד חודש וחצי, עד לרגע הזה לא נמצא אף אחד - - -

בנימין אלון: גילה כאן.

חיים אורון: גילה הגיעה עכשיו, כי היא צריכה לדבר.

חיים אורון: תודה רבה.

חיים אורון: אני אמצא את הבמה פעם אחרת, וסליחה מהנכים שנשארו פה.

חיים אורון: לא זה מה שהיה צריך להיות בסופו של היום הזה.

נסים דהן: תודה רבה.

נסים דהן: חברת הכנסת גילה גמליאל.

נסים דהן: אחריה – חברת הכנסת אורית נוקד.

גילה גמליאל: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, חברות הכנסת, האנשים שהגיעו היום לציון היום הבין-לאומי לזכויות אנשים עם מוגבלות, אני מצטערת על כך שחבר הכנסת אורון לא כיבד את עצם היום למען כל האנשים שנמצאים אתנו כאן היום ובכל זאת אמר את הדברים.

ואסל טאהא: הוא כיבד, אבל הממשלה לא מכבדת.

גילה גמליאל: עם זאת, אני מסכימה אתו שזאת תעודת עניות לממשלה שאין נציגות מטעמה כדי לכבד את היום ואת המעמד.

גילה גמליאל: אני בחרתי לציין את היום ולהציג את תמונת המצב של נשים עם מוגבלויות.

גילה גמליאל: נשים החיות עם מוגבלות נאלצות להתמודד עם חסמים חברתיים, הן בשל היותן נשים והן בשל היותן בעלות מגבלה פיזית או מגבלה נפשית.

גילה גמליאל: האפליות שהן נאלצות להתמודד אתן מקיפות קשת רחבה של תחומי חיים, ביניהם בריאות, תעסוקה, הגדרת זכאות לקצבאות ועוד.

גילה גמליאל: בכל התקופה שניהלנו ישיבות בוועדה לקידום מעמד האשה ראינו מקרים מאוד קשים של נשים שצריכות להתמודד ביום-יום עם כל הבעיות המדוברות, החל במקוואות וכלה במקומות תעסוקה, שבהם נשים מופלות פעמיים, גם בעצם הקבלה וגם בזמן שהן כבר עובדות בעבודה.

גילה גמליאל: הנתונים האלה צריכים לבוא לבית הזה, ועל הבית הזה להיזעק על מנת שיימצא להם פתרון.

גאלב מג'אדלה: במסגד יש להן שוויון, לא כמו במקווה.

גילה גמליאל: בישראל חיות למעלה מ-300,000 נשים עם מוגבלויות, הנתקלות מדי יום בקשיים לקיים אורח חיים תקין ברמה הבסיסית ביותר.

גילה גמליאל: מדובר בנשים שצריכות להקים משפחה, להתמודד עם כל הבעיות מסביב, גם מבחינה אישית, גם להשתלב במעגלי התעסוקה, גם להתנהל בתוך הספירה הביתית, גם לנהל את כל עניין הילדים.

גילה גמליאל: הנושא הזה הוא מאוד מאוד מורכב, ולצערי, לעתים מאוד קרובות נתקל גם בדלתות חסומות, בחוסר רגישות.

גילה גמליאל: היו מקרים שהעירו את תשומת הלב, ומן הראוי גם להפנים אותם על מנת שהדברים יהיו ברורים.

גילה גמליאל: לדוגמה, אשה שמגיעה למרפאה על כיסא גלגלים, לרופא נשים, הדבר האלמנטרי כמו כיסא הידראולי לעתים לא נמצא אצל רופא הנשים.

גילה גמליאל: זה מצב שבו צריכים להרים אשה כאילו מדובר בתינוקת.

גילה גמליאל: זה דבר שהוא חמור ביותר.

גילה גמליאל: צריך ליצור סיטואציה שבה יהיה ניתן להקל בכל הסוגיות האלה את המגבלות הקיימות ממילא ולדאוג לדברים ולכל המכשירים האלמנטריים.

גילה גמליאל: אין ספק שנעשתה פריצת דרך בכל מה שקשור לעצם התובנה וההבנה.

גילה גמליאל: יותר ויותר אנחנו רואים גם מוסדות ציבוריים וגם מוסדות בכלל, שבהם יותר ערים לעצם הצרכים הבסיסיים, אבל הדרך עוד רחוקה ומאוד מאוד ארוכה עד שניתן יהיה להגיע למצב שבו הדברים יהיו ראויים באמת לכל אותם נשים ואנשים בכלל.

גילה גמליאל: שיעור הנשים בקרב מקבלי קצבת נכות כללית הוא נמוך מעט מבין כלל מקבלי הקצבאות.

גילה גמליאל: משנת 1985 שיעורן כ-42%.

גילה גמליאל: נשים שהן עקרות בית זכאיות לקצבת שירותים מיוחדים, שגובהה שווה לקצבת הנכות הכללית.

גילה גמליאל: שיעור עקרות הבית בין מקבלות קצבאות הנכות הוא יציב משנת 2000.

גילה גמליאל: לעקרות בית מוקנית זכאות לקצבת נכות החל מ-50% נכות רפואית.

גילה גמליאל: אם נבחן את כל עניין התעסוקה של אנשים עם מוגבלות, נראה כי שיעור העובדים בקרב מקבלי קצבאות נכות כללית הוא 15% בלבד, 9% מהם בשוק החופשי ו-6% בתעסוקה נתמכת ומוגנת.

גילה גמליאל: 20% מכלל הגברים עובדים, ומכלל הנשים 12% בלבד.

גילה גמליאל: הסיבה נעוצה בשיעור גבוה יותר של גברים המועסקים בתעסוקה מוגנת בהשוואה לנשים.

גילה גמליאל: בדיקת המועסקים בשוק החופשי מלמדת, כי אין הבדל מובהק בין נשים לגברים, והדבר נכון גם לגבי מחפשי עבודה.

גילה גמליאל: בכל מה שקשור למוסד לביטוח לאומי, ששם לטעמי יש מקום לכל מה שקשור לטיפוח העניין והסובלנות כלפי האוכלוסייה – המוסד לביטוח לאומי מספק שיקום מקצועי לנכים שאובחנו כבעלי פוטנציאל להשתלב בשוק החופשי.

גילה גמליאל: אבל, כפי שאנחנו רואים, מכיוון שמדובר באחוזים כל כך נמוכים, זה מראה שהעבודה עדיין רבה, והנתונים מדברים בעד עצמם.

גילה גמליאל: משנת 2000 ואילך שיעור הגברים הנמצאים בתהליך שיקום גבוה משיעור הנשים.

גילה גמליאל: מדובר על 60% לעומת 40%, בהתאמה.

גילה גמליאל: המצב מראה תמונת מצב מאוד עגומה, גם לגברים וגם לנשים בעניין הזה.

גילה גמליאל: אני רוצה לברך את חברי היושב-ראש, את מר נסים דהן, על כל הפעולה המבורכת שאתה פועל, גם בהצעות חוק שהצגת בפנינו ותמכנו בהן, הנוגעות לייצוגם של אנשים עם מוגבלויות בכל מה שקשור לעבודה ולזכאויות שמעסיקים יוכלו לקבל בגין זה.

גילה גמליאל: אני רוצה לברך על כך.

גילה גמליאל: ניסינו לקדם כמה מהלכים, וגם הצלחנו בכמה מקומות, כמו כאן בירושלים.

גילה גמליאל: אבל כל הדברים האלה הם כטיפה בים לעומת המכלול שיש לטפל בו בראייה מרחבית.

גילה גמליאל: אני רוצה לפנות לכל הגורמים בממשלת ישראל, במיוחד לקראת התקציב, לדאוג שאותם אנשים ואותן נשים שנאלצים לספוג ולסבול ביום-יום ולהתמודד באופן כללי עם עצם המוגבלות הפיזית או הנפשית, יוכלו לקבל לפחות את התמיכה ואת הסיוע ואת ההקלה מצד הממשלה בכל מה שקשור גם בעניין התקציבי וגם בכך שאנחנו נוכל לתמוך ולקדם ולסייע בכל ועדות הכנסת.

גילה גמליאל: תודה רבה.

נסים דהן: תודה רבה.

נסים דהן: חברת הכנסת אורית נוקד, בבקשה.

נסים דהן: אחריה – חבר הכנסת אליעזר כהן.

אורית נוקד: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אורחים יקרים, בראשית דברי אני רוצה לברך את הרב חבר הכנסת נסים דהן, שר הבריאות לשעבר, שעומד בראש השדולה למען אנשים עם מוגבלות, על היוזמה ועל הובלת היום הזה.

אורית נוקד: בהזדמנות זו אני גם רוצה להודות ליושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, חבר הכנסת שאול יהלום, על היחס שהוא מגלה כלפי ציבור האנשים האלה ובכלל.

אורית נוקד: 13% מהאוכלוסייה במדינת ישראל הם אנשים עם מוגבלויות.

אורית נוקד: לאנשים האלה לא קל, אפילו קשה מאוד לחיות בארץ שלנו.

אורית נוקד: בדקתי את ההגדרה בחוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות.

אורית נוקד: החוק קובע, כי אדם עם מוגבלות הוא "אדם עם לקות פיזית, נפשית או שכלית, לרבות קוגניטיבית, קבועה או זמנית, אשר בשלה מוגבל תפקודו באופן מהותי בתחום אחד או יותר מתחומי החיים העיקריים".

אורית נוקד: אני רוצה בשלב הראשון להפנות את תשומת לבכם לראשיתה של ההגדרה, כי חייבים כולנו לזכור את מה שצריך להיות ברור: אנשים עם מוגבלויות הם קודם כול בני-אדם, בני-אדם שיש להם הזכות לחיות חיים שלמים ונוחים עד כמה שאפשר, ועל כולנו חלה החובה לעשות הכול למען הקלת חייהם והגברת יכולת הנגישות שלהם בכל מקום.

אורית נוקד: אני מתחילה מזה, משום שמהנתונים בשטח עולה שביותר מדי תחומים הנכים לא מקבלים את היחס הראוי.

אורית נוקד: הבית הזה חייב לטעמי לשמש מערכת מקדמת ותומכת.

אורית נוקד: אני מתכוונת למתן דוגמה בפעילויות השוטפות וכמובן לקידום הצעות חוק והחלטות שייטיבו עם אורחות חייהם של בעלי הצרכים המיוחדים.

אורית נוקד: אני חשה כי קיים צורך מיידי להשלים את החקיקה בנושא לכלל בעלי הנכויות.

אורית נוקד: בהזדמנות זו ראוי לזכור, שהנכויות כוללות מגוון מוגבלויות, בהן מוגבלויות רפואיות, שגם עליהן יש לתת את הדעת ולעשות מאמצים לסייע בצרכים השונים שלהם.

אורית נוקד: לשם כך אנחנו חייבים לכונן מערכת אכיפה ראויה ולדאוג להקצאת משאבים הולמת.

אורית נוקד: כפי שציינתי קודם, ראשית הטיפול בנושא צריכה להתמקד בנושא הנגישות ויישום החקיקה הקיימת.

אורית נוקד: תחשבו על הדבר הפשוט שנקרא תחבורה ציבורית.

אורית נוקד: אני לא יודעת מי מכם ראה את האוטובוסים בארצות-הברית - ברגע שרוצה להשתמש בהם נכה בכיסא גלגלים יש מעין משטח שיורד מהאוטובוס ומסייע להעלאת הנכה לאוטובוס.

אורית נוקד: אני לא מבינה מדוע מרבית הנכים שרתוקים לכיסא גלגלים כאן אינם זכאים להשתמש בשירותי התחבורה הציבורית.

אורית נוקד: כמו כן, אין אכיפה של הרשויות בדבר השטחת מדרכות ליד מעברי חצייה לשימושם של נכים.

אורית נוקד: מחקר שנערך ביוזמת נציבות השוויון לאנשים עם מוגבלות במשרד המשפטים, שבדק את נגישותם של מאות מבנים ציבוריים, ובכלל זה מרפאות, קניונים וסניפי בנקים בישראל, מעלה כי רובם הגדול של המבנים הציבוריים אינם נגישים כלל לאנשים עם מוגבלות.

אורית נוקד: תסכימו אתי שאלה מסקנות שערורייתיות.

אורית נוקד: לא ייתכן שבסוף שנת 2004 אזרחים שווי זכויות במדינת ישראל ייתקלו במחסום כאשר הם בסך הכול מעוניינים להיכנס לבנק.

אורית נוקד: אני חושבת שאסור לנו לעבור על כך לסדר- היום.

אורית נוקד: עלינו לא להסתפק בנוהג של כיבוי שרפות ולדאוג לתיקון מבנים שאינם נגישים, אלא חובה עלינו להתמקד בעיקר בעתיד וממש למנוע תוכניות בנייה שאינן מסבירות פנים למוגבלים.

אורית נוקד: משרד הבינוי והשיכון חייב לטעמי להקפיד, שכל מבנה ציבורי יגיש מראש תוכניות שכוללות דרכי גישה לנכים.

אורית נוקד: אין לי ספק כי תכנון מראש ימנע מאתנו את הצורך לבצע תיקונים עתידיים, וזה כמובן יחסוך בעתיד את ההוצאות הכלכליות.

אורית נוקד: אני חושבת שצריך לאסור פתיחת מבנים חדשים לשימוש ציבורי כל עוד הם אינם נגישים לאנשים עם מוגבלות.

אורית נוקד: נקודה נוספת שאני רוצה להעלות קשורה לשוויון בין בעלי הנכויות השונות.

אורית נוקד: לפני כשבוע נפגשתי עם ראשי עמותה בשם "קרן", עמותה של נכים קטועי רגליים.

אורית נוקד: הם הפנו את תשומת לבי לעובדה שהיום קיימת אפליה בין הנכים, בינם לבין עצמם, שנובעת מסיבת הנכות ולא מאופי הנכות.

אורית נוקד: נכה כתוצאה ממחלה מקבל זכויות שונות משל נכה שנפגע בתאונת דרכים או בתאונת עבודה, גם אם שניהם בעלי אותה נכות.

אורית נוקד: זו נקודה שאני בודקת בימים אלה, וגם עליה יש לתת את הדעת ולתקן אותה.

אורית נוקד: אני מאמינה שצריך להיות שינוי בסדר העדיפויות בחלוקת התקציבים, כך שמחד גיסא יסייעו למי שנזקק באמצעות קצבאות ראויות, ומאידך גיסא ישקיעו במציאת מקומות תעסוקה לנכים.

אורית נוקד: על-פי נתוני מחלקת המחקר של הכנסת, שהוזכרו כבר קודם, קיימת אבטלה של כ-75% בקרב כלל הנכים.

אורית נוקד: היום גם פורסם שרמת השכר הממוצעת של נכים שעובדים בשוק החופשי היא כ-11 שקלים לשעה.

אורית נוקד: הנתונים האלה מאוד בעייתיים.

אורית נוקד: במהלך השנה וחצי שאני נמצאת בכנסת הנחתי כמה הצעות חוק שמטרתן לסייע לציבור הנכים.

אורית נוקד: אני רוצה להביא לדוגמה שתיים מהן.

אורית נוקד: הצעת החוק הראשונה עניינה עידוד העסקת נכים ומוגבלים באמצעות מתן עדיפות במכרזים לתאגידים שמעסיקים אותם.

אורית נוקד: ההצעה הזאת תועלה בקרוב לקריאה טרומית.

אורית נוקד: אני מאוד מקווה שהממשלה תתמוך בה.

אורית נוקד: הצעה נוספת היא הצעה שמטרתה לעודד נכים להגיע למופעי תרבות, ספורט וחינוך.

אורית נוקד: נמצא כאן השר טומי לפיד, ואני יכולה לספר לכם בהזדמנות זו, שההצעה הזאת קיבלה את תמיכת הממשלה.

אורית נוקד: אני עוד זוכרת, טומי, איך הסברת את ההצעה הזאת.

אורית נוקד: כרגע היא נמצאת בהכנה לקראת קריאה שנייה וקריאה שלישית.

אורית נוקד: מסתמן כנראה שכל ציבור הנכים יקבלו הנחה של 50% במחירי הכרטיסים למופעי תרבות, אמנות וספורט.

אורית נוקד: הרציונל הוא שהנכה על כיסא הגלגלים לא תופס מקום, ולכן ראוי לגבות ממנו מחיר מופחת.

אורית נוקד: אני נאלצת לסיים, והמשך עוד יבוא בשנה הבאה.

נסים דהן: תודה.

נסים דהן: אני בטוח, חברת הכנסת אורית נוקד, שתם ולא נשלם.

נסים דהן: עוד הרבה עבודה לפנינו.

נסים דהן: חבר הכנסת אליעזר כהן, בבקשה.

אליעזר כהן: אדוני היושב-ראש, אתה יזמת את היום החשוב הזה; שר המשפטים - שחלק ממה שאומר נוגע למשרדו - היום התחלנו את הבוקר בדיון בוועדת הכלכלה בכל דרכי ההעסקה של אנשים בעלי מוגבלות.

אליעזר כהן: הדיון היה חשוב ביותר, מעמיק ומעניין.

אליעזר כהן: דובר על תוספת מקצועות והכשרת עובדים רבים נוספים שייקלטו מהציבור הזה ויהיו אזרחים שתורמים למדינה ולעצמם.

אליעזר כהן: ככל שיתרמו בעשייה ויצירה, כן יפתחו את עצמם ואת המדינה, ולא רק שהם לא יהיו נטל, אלא להיפך, הם יהיו אזרחים ככולם.

אליעזר כהן: ועדת הכלכלה פעלה בכיוון הזה והחליטה החלטות.

אליעזר כהן: אני יודע שמוקם מטה לקידום הנושאים שהעלינו בוועדה.

אליעזר כהן: משם עברתי לוועדת החוקה, שם דנו בחוק ממשלתי למען סדרי משפט מיוחדים שמתאימים למוגבלים שאינם יכולים לעמוד בסדרי משפט רגילים.

אליעזר כהן: יש מה לעשות ועלינו לעשות זאת ונעשה.

אליעזר כהן: כולם נותנים כתף.

אליעזר כהן: עלינו להעדיף לקנות שירותים ומוצרים מאותם מסעדות ומלונות שמעסיקים מוגבלים, עלינו להעדיף לקנות מבתי-חרושת שמעסיקים מוגבלים.

אליעזר כהן: המגזר הציבורי חייב לכפות הסדר כזה על עצמו.

אליעזר כהן: אם נעזור להם, הם יעזרו לעצמם וייכנסו לעול האזרחי ככל אזרח ויתרמו למדינה.

אליעזר כהן: די לעשיית טובות של בודדים.

אליעזר כהן: זו צריכה להיות גישה ממלכתית, כדרכך, היושב-ראש, שיזמת את היום הזה, לקידום הנושא, וזה יהיה לטובת כולנו.

אליעזר כהן: תודה רבה.

נסים דהן: תודה רבה.

נסים דהן: ישיב שר המשפטים.

נסים דהן: עם סיום דבריו של שר המשפטים יסתיים הדיון, ואני רוצה להודות ללי דן, שמתרגמת לשפת הסימנים לכל הצופים בבית המאזינים לנאמר בדיון החשוב הזה על היום הבין-לאומי לזכויות אנשים עם מוגבלות.

המשפטים יוסף לפיד: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לנצל את ההזדמנות לברך אותך על היוזמה שלך לקיום הדיון הזה, וכן את יושב-ראש הכנסת על כך שאפשר זאת.

המשפטים יוסף לפיד: אני חושב שמן הראוי לשבח את הנשיא שבא לשמוע.

המשפטים יוסף לפיד: בינתיים רוב הנכים עזבו, אבל אני רוצה - נציבת שוויון לאנשים עם מוגבלות, ד"ר פלדמן, יושבת במשרדי, והיא מרכזת את העניינים הציבוריים, בעיקר החקיקתיים, ועושה עבודה מאוד חשובה.

המשפטים יוסף לפיד: אני יכול לבשר שבימים הקרובים היא תוציא דוח עבה - בפעם הראשונה בתולדות המדינה - על הנכים בישראל.

המשפטים יוסף לפיד: זה יישמע מוזר שעד עכשיו לא היה ספר שממנו יכולת ללמוד כמה נכים יש, מאיזה סוג, מה מגיע להם וכו'.

המשפטים יוסף לפיד: כל מי שירצה לעסוק בנושא הזה, יהיה לו handbook כזה מטעמה של הנציבה.

המשפטים יוסף לפיד: אני חושב שמן הראוי לשלוח לה ברכות על העבודה החשובה שהיא משקיעה.

המשפטים יוסף לפיד: למותר לציין, רבותי, שכל חברה נבחנת ביחסה לאנשים בעלי מוגבלויות.

המשפטים יוסף לפיד: כמו שהיא נבחנת ביחסה לילדים, כך היא נבחנת ביחסה לבעלי מוגבלות.

המשפטים יוסף לפיד: אומנם, אני חושב שההומניזם היהודי עומד מאחורי המאמצים שמדינת ישראל משקיעה בעזרה לנכים, בייחוד במדינה שבה, בגלל מלחמותיה, מספר המוגבלים הוא כל כך גדול.

המשפטים יוסף לפיד: עם זאת, אני מסכים עם אלה שאמרו כאן, שלא נעשה מספיק וצריך לעשות יותר, ולא צריך לשקוט ולא צריך לנוח עד שנדע שעשינו כמיטב יכולתנו כדי למלא את אותו חסר שיש לנכה לעומת אנשים שאין להם מוגבלויות.

נסים דהן: תם הדיון בנושא זכויות אנשים עם מוגבלות.

נסים דהן: תם ולא נשלם.

נסים דהן: העשייה בכנסת ובחברה תהיה המשך ישיר למה שנאמר כאן כל היום בכנסת.

נסים דהן: תודה רבה לכל אלה שעסקו במלאכה.

נסים דהן: תודה רבה גם לך, לי דן.

נסים דהן: ["דברי הכנסת", כרך 198, עמ' 8247; כרך 188, עמ' 4430.

נסים דהן: ]

המשפטים יוסף לפיד: ברשותך, הודעה רשמית קצרה מאוד.

נסים דהן: הממשלה מבקשת להחיל דין רציפות, בבקשה.

המשפטים יוסף לפיד: הנני מתכבד להודיע, כי בהתאם לסעיף 1 לחוק רציפות הדיון בהצעות חוק, החליטה הממשלה כי ברצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק הנזיקים האזרחיים (אחריות המדינה) (תיקון מס' 5) (הגשת תביעות נגד המדינה על-ידי נתין מדינת אויב או תושב אזור עימות), התשס"ב-2002, ועל הצעת חוק שירותי הובלה (תיקון), התשס"א-2001.

המשפטים יוסף לפיד: תודה.

נסים דהן: יש עוד הצעת חוק הפסיכולוגים.

בנימין אלון: זו רק הודעה.

המשפטים יוסף לפיד: זו הודעה על החלת הרציפות.

נסים דהן: לפי מה שמונח לפני, גם על הצעת חוק הפסיכולוגים צריך הודעה.

המשפטים יוסף לפיד: אין לפני שום נייר כזה.

נסים דהן: אם כן, על הצעת חוק הפסיכולוגים שבסדר-היום לא קיבלנו את הודעת הממשלה, ואנחנו נתייחס רק לחוקים ששר המשפטים הודיע עליהם.

נסים דהן: תודה רבה.

נסים דהן: אם כן, יש פה רק הודעה על חוק אחד, חוק שירותי הובלה, והצעת חוק הפסיכולוגים, שעליה היה אמור השר להודיע - לא הודיע, כי לא הונח בפניו.

נסים דהן: זה יונח בפעם אחרת.

נסים דהן: [מס' מ/134; "דברי הכנסת", חוב' ה', עמ' 16297; נספחות.

נסים דהן: ]

נסים דהן: המשך סדר-היום: הצעת חוק הקולנוע (הוראת שעה), קריאה שנייה וקריאה שלישית.

נסים דהן: יושבת-ראש ועדת החינוך והתרבות – אינה נוכחת.

נסים דהן: אדוני היושב-ראש, יושבת-ראש ועדת החינוך והתרבות לא נמצאת.

נסים דהן: אם כן, אנחנו ממשיכים בסדר-היום: עשור להסכם השלום עם ירדן – דיון על-פי סעיף 86(א) לתקנון הכנסת.

נסים דהן: יפתח את הדיון שר המשפטים.

קריאה: אדוני, היא הגיעה.

נסים דהן: כבר הודעתי, אבל נחזור לדיון.

נסים דהן: גברתי יושבת-ראש ועדת החינוך, בבקשה.

מל פולישוק-בלוך: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, מתקיים למטה דיון על תקציב המדינה, ולכן לא הייתי פה בזמן.

מל פולישוק-בלוך: אני מתנצלת.

מל פולישוק-בלוך: אני מתכבדת להביא בפני הכנסת לקריאה שנייה ושלישית את הצעת חוק הקולנוע (הוראת שעה), התשס"ה–2004.

מל פולישוק-בלוך: סעיף 11(ב) לחוק הקולנוע, התשנ"ט-1999, קובע, כי במסגרת התקציב השנתי לתמיכה בקולנוע יוקצה סכום השווה ל-50% מסכום התמלוגים המועברים לאוצר המדינה לפי חוק הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו ולפי חוק התקשורת (בזק ושידורים).

מל פולישוק-בלוך: הצעת החוק המונחת לפניכם קובעת, כי במשך תקופה של חמש שנים, החל בשנת הכספים הנוכחית ועד לסוף שנת הכספים 2008, תוקפא תחולתו של סעיף 11(ב) האמור.

מל פולישוק-בלוך: הדגש הוא על המלה "תוקפא".

מל פולישוק-בלוך: אנחנו לא מבטלים את הסעיף, אנחנו משאירים אותו על כנו, אנחנו רק מקפיאים את יישומו.

מל פולישוק-בלוך: הצעת חוק זו הוגשה על-ידי הממשלה עקב הירידה בתקציב הקולנוע, שנגרמה מהירידה בהכנסות הגופים המשדרים ובשיעור התמלוגים שהם מחויבים בהם, ובעקבות הסכמה שהושגה בין משרד האוצר, משרד החינוך, התרבות והספורט ומועצת הקולנוע, ושימו לב: בתמיכת נציגי הארגונים השונים הנתמכים במסגרת תקציב הקולנוע.

מל פולישוק-בלוך: לפי הסכמה זו, במהלך חמש השנים שבהן תוקפא תחולתו של סעיף 11(ב) ייקבע כתקציב התמיכה בקולנוע, במסגרת הצעת חוק התקציב של כל שנת תקציב, סכום של 58 מיליון שקלים חדשים.

מל פולישוק-בלוך: אני רוצה להדגיש מול מליאה זו, שבדיון שערכנו בוועדת החינוך והתרבות, כל הגורמים הנוגעים בעניין הקולנוע היו תמימי דעים, שזה ההסכם הטוב ביותר לענף הקולנוע בשעה זו של המשק.

מל פולישוק-בלוך: אין ספק שכולם רצו תקציב יותר גבוה, אבל מבינים שזה המיטב, ורצוי שיהיה טוב ביד מאשר מעולה שאי-אפשר להשיג אותו אי-שם על העץ.

מל פולישוק-בלוך: במסגרת הדיון בהצעת החוק הוצג בפני הוועדה המסמך – בעצם הסכם, חוזה – חתום בידי כל הצדדים האמורים, חוזה שמגבש את ההסכמות הנוגעות לתקציב הקולנוע.

מל פולישוק-בלוך: חשוב לציין, כי במסגרת ההסכמות האלה צוין במפורש – ואני מדגישה – שהסכום של 58 מיליון שקלים חדשים לשנה לא יופחת, הוא יישאר סכום קבוע ורק יעלה.

מל פולישוק-בלוך: כלומר, לא תחול לגביו הפחתה מכל סוג שהוא, לרבות קיצוצים רוחביים, כשאלו יחולו – ואני מקווה שלא יקרו כאלה; על תקציב הקולנוע לא יחולו קיצוצים רוחביים.

מל פולישוק-בלוך: כמו כן הוסכם, שהתקציב יוצמד במעבר משנה לשנה למקדם הקניות בתקציב המדינה.

מל פולישוק-בלוך: דהיינו, הסכום המדובר, 58 מיליון, יהיה צמוד, והוא יכול רק לעלות, הוא לא יכול לרדת.

מל פולישוק-בלוך: לאור ההסכמות האמורות וההתחייבות להמשך תמיכת המדינה בענף הקולנוע בתקופת הקפאתו של סעיף 11(ב) כאמור, ולאחר שהשתכנעה כי התקופה של חמש שנים נדרשת לצורך יציבות הפעילות בענף - וגם זאת אני רוצה להדגיש.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו חשבנו, חברי הוועדה, ויש הסתייגויות בקשר לכך, שתקופה של חמש שנים היא ארוכה.

מל פולישוק-בלוך: בכלל, בפוליטיקה הישראלית, בחברה הישראלית, בכלכלה הישראלית, חמש שנים נראו לנו נצח.

מל פולישוק-בלוך: כל אנשי ענף הקולנוע היו תמימי דעים, שהם צריכים את התקופה של חמש שנים כדי לייצב את הפעילות בענף, כדי לתכנן את התוכניות שלהם לטווח של חמש שנים.

מל פולישוק-בלוך: זה נראה להם פרק זמן נכון, ואני וחברים אחרים בוועדה קיבלנו את דעתם, למעט המסתייגים, כמובן.

מל פולישוק-בלוך: לכן, הוועדה אישרה את נוסח הצעת החוק המונחת בפניכם, ואני מבקשת מחברי הבית לדחות את ההסתייגויות ולאשר את הצעת החוק בקריאה שנייה ושלישית כפי שהוכנה על-ידי הוועדה.

מל פולישוק-בלוך: תודה רבה.

מיכאל נודלמן: תודה.

מיכאל נודלמן: יש הסתייגויות - הסתייגות של חבר הכנסת אורי אריאל והסתייגות של חבר הכנסת איוב קרא.

מיכאל נודלמן: בבקשה, חבר הכנסת אריאל.

אורי אריאל: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, חוק הקולנוע הוא חוק שראוי להצביע נגדו.

אורי אריאל: לפני שנים סוכם, שאחוזים מסוימים מהתגמולים הם אלה שיפרנסו את התעשייה הזאת.

אורי אריאל: אינני נכנס כרגע לתוכנה של התעשייה הזאת.

אורי אריאל: יש סרטים טובים ויש סרטים שהלוואי שלא היו רואים אור בעולם הזה בכלל.

אורי אריאל: איש איש וטעמו.

אורי אריאל: מה שהממשלה, משרד החינוך והיוצרים עשו, הם קבעו איזה סכום שרירותי, ואז אמרו שהיוצרים הסכימו.

אורי אריאל: איזו ברירה היתה להם?

אורי אריאל: אמרו להם, שאם הם לא יסכימו, יהיה עוד פחות.

אורי אריאל: אחרי שהצמידו להם אקדח לרקה, הם הסכימו.

אורי אריאל: המדינה באה ומציעה שישנו את ההסדר וייתנו 57 מיליון שקל לשנה למשך חמש שנים.

אורי אריאל: זו טעות.

אורי אריאל: גם אם רוצים לשנות את החוק, ראוי לעשות את זה לשנתיים בלבד, ובעוד שנתיים לבחון את העניין.

אורי אריאל: מדוע צריך חמש שנים?

אורי אריאל: שמעתי את הסיפור על היציבות.

אורי אריאל: במקומותינו שנתיים הן הרבה זמן.

אורי אריאל: אדוני שר המשפטים, במסגרת היום של אנשים עם מוגבלויות היה ראוי שכל הממשלה תשב פה.

אורי אריאל: זו ממשלה כל כך נכה.

אורי אריאל: ראוי שהיא תתייצב ביום הזה פה ולא תיעלם לנו.

אופיר פינס-פז: למה אתה פוגע במוגבלים?

אורי אריאל: שר המשפטים היה פה, אבל הממשלה הנכה לא היתה פה.

אורי אריאל: בכל אופן, זהו יום מיוחד, שהושקע בו מאמץ גדול.

אורי אריאל: אני מצטרף למברכים את היוזמים.

אורי אריאל: ההסתייגות שלי מציעה, שהחוק יחול שנתיים כהוראת שעה, ובעוד שנתיים ייבחנו הדברים.

אורי אריאל: יכול להיות שנצטרך לשנות כדי לתת תוספת או כדי להפחית או לשנות את ההסדר כולו.

אורי אריאל: אני חושב שבהסתייגות הזאת יכולים חברי הבית מהאופוזיציה ומהקואליציה להתאחד.

אורי אריאל: אין פה עניין של מחלוקת מיוחדת.

המשפטים יוסף לפיד: אדוני היושב-ראש, שיתוף הפעולה בין שרת החינוך לימור לבנת לביני הוליד את הצעת החוק הזאת.

המשפטים יוסף לפיד: בזמנו היוזם היה חבר הכנסת יורי שטרן.

המשפטים יוסף לפיד: הכסף שהוזרם לקולנוע בשנה שעברה הביא לפריחה אדירה של אמנות הקולנוע ותעשיית הקולנוע, לטובת תרבות ישראל ולטובת שמה של ישראל כמדינה שיש בה חופש יצירה.

המשפטים יוסף לפיד: היתה לנו מהפכה קולנועית שענתה על השאלה, אם היהודים יכלו לעשות כל כך הרבה סרטים טובים בהוליווד, למה הם לא מצליחים לעשותם כאן.

המשפטים יוסף לפיד: עכשיו מצליחים לעשות זאת כאן.

המשפטים יוסף לפיד: יש הצדקה מלאה להצעת החוק הזאת, ואני מבקש לדחות את ההסתייגות ולהמשיך את הניסיון הזה חמש שנים נוספות.

מיכאל נודלמן: אנחנו מצביעים על הצעת חוק הקולנוע (הוראת שעה) בקריאה שנייה ושלישית.

מיכאל נודלמן: אין הסתייגויות לשם החוק.

מיכאל נודלמן: אנחנו מצביעים על שם החוק.

מיכאל נודלמן: הצבעה מס' 3 בעד שם החוק – 16 נגד – 1 נמנעים – אין שם החוק נתקבל.

מיכאל נודלמן: 16 בעד, מתנגד אחד ואין נמנעים.

מיכאל נודלמן: אני קובע ששם החוק התקבל.

מיכאל נודלמן: יש הסתייגות של חבר הכנסת אורי אריאל על הסעיף הראשון.

מיכאל נודלמן: אנחנו נצביע על כך.

מיכאל נודלמן: הצבעה מס' 4 בעד ההסתייגות – 4 נגד – 11 נמנעים – אין ההסתייגות של חבר הכנסת אורי יהודה אריאל לסעיף 1 לא נתקבלה.

מיכאל נודלמן: ארבעה בעד, 11 נגד ואין נמנעים.

מיכאל נודלמן: ההסתייגות לא התקבלה.

מיכאל נודלמן: עכשיו אנחנו נצביע על סעיף 1 בנוסח הוועדה.

מיכאל נודלמן: הצבעה מס' 5 בעד סעיף 1, כהצעת הוועדה – 17 נגד – 3 נמנעים – אין סעיף 1, כהצעת הוועדה, נתקבל.

מיכאל נודלמן: 17 בעד, שלושה נגד ואין נמנעים.

מיכאל נודלמן: סעיף 1 התקבל.

מיכאל נודלמן: לסעיף 2 אין הסתייגויות.

מיכאל נודלמן: עכשיו אנחנו נצביע על סעיף 2 בקריאה שנייה.

מיכאל נודלמן: הצבעה מס' 6 בעד סעיף 2 – 15 נגד – 2 נמנעים – אין סעיף 2 נתקבל.

מיכאל נודלמן: 15 בעד, שניים נגד ואין נמנעים.

מיכאל נודלמן: סעיף 2 התקבל.

מיכאל נודלמן: אנחנו עוברים להצבעה על כל החוק בקריאה שלישית.

מיכאל נודלמן: הצבעה מס' 7 בעד החוק – 17 נגד – 3 נמנעים – אין חוק הקולנוע (הוראת שעה), התשס"ה–2004, נתקבל.

מיכאל נודלמן: 17 בעד, שלושה נגד ואין נמנעים.

מיכאל נודלמן: אני קובע שחוק הקולנוע (הוראת שעה) התקבל בקריאה שלישית ונכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

מיכאל נודלמן: [על-פי סעיף 86(א) לתקנון הכנסת.

מיכאל נודלמן: ]

מיכאל נודלמן: נעבור לנושא:

מיכאל נודלמן: עשור להסכם השלום עם ירדן - דיון על-פי סעיף 86(א) לתקנון.

מיכאל נודלמן: ראשון הדוברים הוא חבר הכנסת מגלי והבה.

מגלי והבה: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בפתח דברי אני מבקש לומר, כי הנושא שלפנינו, עשור להסכם השלום עם ירדן, קרוב מאוד ללבי.

מגלי והבה: זכיתי להיות במעגל האנשים המצומצם המלווה את היחסים המיוחדים בין מדינת ישראל לממלכה ההאשמית, והייתי בין אלו שעמלו על שמירתם ברגעי משבר.

מגלי והבה: ואני רוצה להגיד לכם, חברי חברי הכנסת, שלאחר עשר שנים, ולמרות המצב הביטחוני באזורנו, מהווה השלום או הסכם השלום עם ירדן אי של יציבות, שאני תקווה כי יקרין על האזור כולו ונגיע בסופו של דבר להסדר ולשלום עם שאר המדינות מסביבנו.

מגלי והבה: אך מעבר להיבט המדיני החשוב, אני סבור שההיבט הכלכלי אינו פחות חשוב, ויש בו כדי להוכיח כי השלום משתלם לכל הצדדים, ואני מתכוון לאזרחי כל הצדדים.

מגלי והבה: מאז נחתם הסכם השלום צמח הסחר ההדדי בין ישראל לירדן מ-13 מיליון דולר בשנת 1996 ל-130 מיליון דולר בשנת 2003.

מגלי והבה: מדינת ישראל נמצאת היום במקום השישי ברשימת היצוא הירדני, ומאז חתימת חוזה השלום נמצא היצוא הירדני לישראל במגמת עלייה.

מגלי והבה: גם היצוא הישראלי לירדן מראה מגמה דומה, ורק בשבעת החודשים הראשונים של 2004 נרשם גידול של 40% ביצוא הישראלי לירדן, אשר הגיע ל-78 מיליון דולר.

מגלי והבה: חשוב לציין את המספרים האלה על מנת שנבין שלשלום יש גם מחיר במובן החיובי.

מגלי והבה: הסכם השלום מאפשר לשני הצדדים גם העברת סחורות למדינות שלישיות, ומאפשר לשפר את היחסים באזור בין אותן מדינות.

מגלי והבה: אני רוצה להתייחס לכמה פרויקטים מאוד חשובים, שהשפיעו על הכלכלה של ירדן עד כדי כך שמצרים היום רצה ורוצה להגיע לאותם הסכמים.

מגלי והבה: ואני מתכוון להסכם ה-QIZ, שזה הקמת אזורי סחר או תעשייה מועדפים, שהיצוא שלהם לארצות-הברית פטור ממס.

מגלי והבה: אני רוצה רק לסבר את אוזניכם - וגם של אלה שצופים בנו - שמאז הקמת ה-QIZ בירדן, גדל היצוא הירדני לארצות-הברית - ושימו לב למספרים, חברים - מ-13 מיליון דולר בשנת 1999 ל-600 מיליון דולר, שזה ממש מספר מדהים, ואני מניח שבסוף השנה יהיה לנו נתון – אולי יעברו את מיליארד הדולר.

מגלי והבה: כולנו יודעים כאן, כאנשי האזור, כמה הדבר הזה גורם ליציבות באזור.

מגלי והבה: הוקמו בירדן 40 אזורי QIZ, אזורי תעשייה הפטורים ממס ליצוא לארצות-הברית, וכפי שאמרתי בדברי, גם מדינות אחרות, כמו מצרים, רוצות את הדבר הזה, את הסכם הסחר החופשי, וכל זה על מנת ליצור הדדיות ורצון לשיתופי פעולה ברמת האוכלוסייה ובין האוכלוסיות משני עברי הגבול.

מגלי והבה: שני פרויקטים משותפים, שהייתי שותף להם, מתחילים להתהוות, וכבר יש תחילת עבודה עליהם, הייתי אומר, עבודה תכנונית.

מגלי והבה: הפרויקט הראשון הוא תעלת ים-סוף—ים-המלח, שמטרתה - צינור, יותר נכון - להביא מים מים-סוף לים-המלח, כדי למנוע את ייבושו של הים, ולאפשר את כל התוצאות שיכולות להיווצר מהצלת ים-המלח.

מגלי והבה: ואנחנו רואים מה קורה בים-המלח.

מגלי והבה: אנחנו מדברים על פרוייקט של 700 מיליון דולר, כשכבר הבנק העולמי הקצה את 10 מיליוני הדולר הראשונים, ומתחילים בתכנון על מנת לבצע את הפרויקט הזה, פרויקט צינור ים-סוף—ים-המלח.

מגלי והבה: הפרויקט השני, שהוא לא פחות חשוב, נקרא Bridging the Rift, ובו אנחנו מדברים על פרויקט מן החשובים שיהיו ברמת שיתוף הפעולה האקדמי בין שתי המדינות ומדינות האזור בכלל.

מגלי והבה: אנחנו מדברים על הקמת מרכז אקדמי משותף על הגבול, מין בועה אקסטריטוריאלית, שמשתתפות בו כמובן ארצות-הברית ומדינות אחרות, ושתי אוניברסיטאות בין הטובות בעולם, סטנפורד וקורנל, ויש להן כבר הקצאה של 30 מיליון דולר.

מגלי והבה: כבר יש סטודנטים מירדן, מישראל ומכל העולם הערבי, וגם מהעולם האירופי, סטודנטים למחקר - תואר שני ותואר שלישי.

מגלי והבה: אלה פרויקטים שהוקצה להם הכסף, כבר הניחו שם את אבן הפינה, והמטרה היא באמת שהפרויקטים האלה יניבו פירות.

מגלי והבה: לכן, רבותי, אם אסכם, חברי חברי הכנסת, אדוני היושב-ראש, במלאות עשר שנים להסכם השלום ברור שלא הכול ורוד ולא הכול מושלם.

מגלי והבה: התיירות בין שתי המדינות מקרטעת, ומדיניות מתן אשרות הכניסה לישראל מקשה מאוד בעניין זה.

מגלי והבה: אני פניתי לשר החוץ, שר התיירות לשעבר גם הוא מכיר את הבעיה – חבר הכנסת בני אלון – ואנחנו טיפלנו בשאלה איך להקל על מתן אשרות כניסה לישראל.

מגלי והבה: אני לא רוצה להיכנס לסוגיה, אבל יש צורך במתן הקלות לאלה שרוצים לבוא מירדן אלינו, לבקר כאן.

מגלי והבה: אבל, כשאנחנו מדברים - ונסכם מבחינה כוללת – על מדיניות כלכלית נכונה, אני בפירוש אומר: המאזן עבור שתי המדינות הוא חיובי.

מגלי והבה: כמי שמלווה מקרוב את יחסי ישראל וירדן, אני רוצה להודות מעל במה זאת למנהיגי שתי המדינות, גם למלך עבדאללה - בשלטונו ובתבונתו אנחנו רק מקדמים יותר ומחזקים את השלום - וגם לראש ממשלת ישראל אריאל שרון.

מגלי והבה: הם נמצאים בקשר תמידי, שמטרתו להגביר את היציבות באזור.

מגלי והבה: אני מבקש, אדוני היושב-ראש, להפנות מכאן, מעל במה זאת, קריאה למדינות ערב השכנות, ובמיוחד לרשות הפלסטינית, שיראו כיצד ניתן לחיות בדו-קיום ובכבוד הדדי וכמה תועלת יכולים להפיק כל הצדדים ממצב של שלום.

מגלי והבה: תודה רבה.

מיכאל נודלמן: תודה רבה.

מיכאל נודלמן: חבר הכנסת חיים אורון.

מיכאל נודלמן: אחריו – חבר הכנסת אלי ישי, ואחריו – חבר הכנסת אופיר פינס-פז.

חיים אורון: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, עשר שנים - ללא ספק סיבה טובה לציין כאן, במליאת הכנסת, את העובדה שיש לנו הסכם שלום עם ירדן.

חיים אורון: נאמר יותר מפעם אחת: טוב שלום, גם אם הוא קר, מהעדר שלום.

חיים אורון: אני חושב שאנחנו צריכים, גם ביום כזה - יש הרבה תוכניות, חבר הכנסת והבה, אבל בינתיים הן ברובן תוכניות.

חיים אורון: ואנחנו יודעים בדיוק למה יש מידה רבה מאוד של קרירות ביחסים היום בין שתי המדינות - מעבר ליחסים דווקא במישורים מסוימים, שהם אולי הרבה יותר חמים.

חיים אורון: העובדה הראשונה המאוד בסיסית היא: הירדנים רואים כאיום קיומי ממש אי-מימוש של הרעיון של שתי מדינות לשני עמים.

חיים אורון: העדר הפתרון הזה, או מהלכים שיהפכו אותו לבלתי אפשרי - ומהלכים חד-צדדיים עלולים להפוך אותו לבלתי אפשרי - נתפסים על-ידי הירדנים כאיום קיומי, והם יפעלו כפי שמרגישה מדינה שמסכנים את קיומה.

חיים אורון: אני מציע לכולם, בתוך כל מכלול הנושאים שעומדים על הפרק, להבין שהנושא הזה איננו נושא שולי.

חיים אורון: הוכח פעם נוספת למי שהיתה דרושה לו הוכחה, שבלי פתרון הסכסוך בינינו לבין העם הפלסטיני, אפשר יהיה להגיע לעוד חתימה ולעוד הסכם, אבל האזור שבתוכו אנחנו חיים יהיה רווי מתח ואלימות, והקרירות הזאת שאנחנו מדברים בה לא אחת עלולה לפעמים גם להפוך לקיפאון, וכאשר משהו קופא, הוא גם עלול להיסדק ולהישבר.

חיים אורון: אני יודע שיש תיאוריה, יש כאלה שתומכים בשלום עם הסורים, בשלום עם הירדנים, ואומרים שהבעיה הפלסטינית היא לא לבו של הסכסוך.

חיים אורון: הבעיה הפלסטינית היא לבו של הסכסוך גם אם חלק מארצות ערב לפעמים לא חושב כך.

חיים אורון: גם פה החיים יותר חזקים ממה שמישהו מהמנהיגים חושב.

חיים אורון: הערה שלישית.

חיים אורון: הזכרת בדבריך שהפלסטינים ואחרים צריכים ללמוד עד כמה שלום הוא טוב, ואני מסכים אתך, אבל גם אנחנו צריכים ללמוד.

חיים אורון: והעקרונות שעליהם הגענו להסכם גם עם ירדן וגם עם מצרים היו כאלה שאנחנו צריכים ליישם אותם גם כאשר מדובר בפלסטינים, ואני מתכוון קודם כול לעיקרון הטריטוריאלי.

חיים אורון: ציר הפשרה בינינו ובין הפלסטינים - כמו שציר הפשרה בינינו לבין הירדנים היה גבולות 1967, במקרה שלהם הגבול הבין-לאומי.

חיים אורון: כאשר רצינו כמה אלפי דונמים בערבה, עשינו חילופי שטחים של דונם תמורת דונם, וזה עבר בשקט, וחלק גדול מהליכוד תמך בזה, ולא הפכו את זה לסיפור טאבה, ולא עלו על בריקדות.

חיים אורון: אני לא רוצה להגיד מספר לא מדויק, אבל זה עשרות מונים מכל טאבה.

חיים אורון: מה הלך פה על טאבה?

חיים אורון: ישבו וסיכמו: לנו יש עניין במקום א', לכם יש עניין במקום ב', נחליף שטחים.

חיים אורון: האדמה לא קדושה בעיני.

חיים אורון: העיקרון שציר הפשרה הוא גבולות 1967 זהו העיקרון היחיד שאתו גמרנו את ההסכם עם המצרים, אתו גמרנו את ההסכם עם הירדנים, עליו דיברו כל ראשי הממשלות, בכלל זה מהימין, עם הסורים, ואם נתחיל את המשא-ומתן עם הפלסטינים עליו, נעשה חילופי שטחים בהסכמה, נגיע לפשרות, אבל יהיה ברור שזה ציר הפשרה.

מיכאל נודלמן: תודה.

מיכאל נודלמן: חבר הכנסת אלי ישי - אינו נוכח.

מיכאל נודלמן: חבר הכנסת אופיר פינס-פז, בבקשה.

מיכאל נודלמן: אחריו – חברי הכנסת יורי שטרן ואילן ליבוביץ.

אופיר פינס-פז: תודה.

אופיר פינס-פז: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בפתח הדיון אני רוצה לומר שלוש הערות.

אופיר פינס-פז: ראשית, צר לי מאוד שהדיון החשוב הזה מתקיים בפני קומץ חברי כנסת, אף שקבענו אותו לפי סעיף 86, זאת אומרת, סעיף שמאפשר לכל חבר כנסת להשתתף בדיון.

אופיר פינס-פז: שנית, אני מצטער מאוד על כך שהדיון לא מתקיים בזמן אמת, זאת אומרת, בשבוע שבו ציינו את העשור לשלום עם ירדן, אלא כמעט חודש מאוחר יותר.

אופיר פינס-פז: שלישית, הדיון הזה מתקיים ללא נוכחות שום שר מממשלת ישראל.

אופיר פינס-פז: זה כבר לא כבוד הכנסת, פה כבר מדובר על דבר הרבה יותר גדול.

אופיר פינס-פז: הדברים האלה צורמים ומעציבים, משום שאני לתומי ציפיתי, שעשר שנים אחרי אותו רגע היסטורי שבו יצחק רבין, זיכרונו לברכה, והמלך חוסיין, זיכרונו לברכה, והנשיא קלינטון, ייבדל לחיים ארוכים, חתמו יחד על הסכם השלום הזה בטקס שלא יישכח, אנחנו היום, עשר שנים אחרי, נעמוד במקום אחר לחלוטין, כי היה פוטנציאל גדול מאוד בשלום הזה; הוא נעשה מתוך הכרה עמוקה של שני העמים ושתי המדינות שזה הדבר הנכון לישראל וזה הדבר הנכון לירדן.

אופיר פינס-פז: מתוך התחושה הזאת, ושיתוף האינטרסים האלה, נחתם הסכם שלום לתפארת, שהיו בו ויתורים הדדיים, הבנות הדדיות, כימיה בין מנהיגים, אמון בין מנהיגים, פרויקטים משותפים.

אופיר פינס-פז: איפה אנחנו ניצבים היום, חברי חברי הכנסת?

אופיר פינס-פז: אפילו את השגריר הירדני החזירו.

אופיר פינס-פז: לא היה אפשר לקיים טקס אחד משותף, לא בירדן ולא בישראל.

אופיר פינס-פז: צר לי מאוד לומר את הדברים.

אופיר פינס-פז: עכשיו, עשר שנים אחרי, תראו איך אנחנו מציינים, אבל בפרלמנט הירדני לא חושבים לציין.

אופיר פינס-פז: לא היו לנו יותר מדי ציפיות - אבל בית-המלוכה הירדני, העם הישראלי, העם הירדני.

אופיר פינס-פז: זה מאוד מצער וזה מחייב חשבון נפש - איך הגענו למצב הזה, איך הידרדרו היחסים עד כדי כך, מאופוריה, ממש אופוריה, שתפסה את כל הציבוריות הישראלית, עד כדי מצב שכמעט שכחנו שיש לנו שלום עם ירדן.

אופיר פינס-פז: אני לא מציע לשכוח, כי כאמור עדיף שלום קר על פני העדר שלום, אבל אפשר היה להשיג הרבה יותר מהשלום הזה.

אופיר פינס-פז: אין תיירות, אין השקעות, כמעט אין פרויקטים, יש ויכוחים על כל דבר, יש עימותים על כל עניין, חוסר אמון מוחלט, וזה כואב ומצער.

אופיר פינס-פז: אם אני יכול לשלוח מסר מהכנסת לממשלת ישראל, אני אומר:

אופיר פינס-פז: אל תיקחו את השלום הזה כמובן מאליו, אל תיקחו את השלום הזה כאילו הוא בכיס ואפשר לסמן v ולעבור הלאה.

אופיר פינס-פז: לירדן יש מעמד מיוחד.

אופיר פינס-פז: אומנם היא מדינה קטנה, אבל יש לה מעמד מיוחד בעולם הערבי, יש לה גבול משותף אתנו, יש לה השפעה גדולה גם על מצרים, גם על מדינות אחרות, גם על הפלסטינים, ויש לה מעמד מיוחד גם באירופה ובארצות-הברית.

אופיר פינס-פז: שמעתי את המלך עבדאללה לא פעם ולא פעמיים על מה שקורה, ושמעתי את שר החוץ הירדני, מרואן מועשר, שהיה כאן שגריר.

אופיר פינס-פז: הם לא אויבי ישראל, ההיפך הוא הנכון.

אופיר פינס-פז: הם פטריוטים ירדנים, שאכפת להם שהשלום עם ישראל יניב פירות, פירות של שלום ולא פירות באושים.

אופיר פינס-פז: תודה רבה.

מיכאל נודלמן: חבר הכנסת יורי שטרן – אינו נוכח.

מיכאל נודלמן: חבר הכנסת אילן ליבוביץ, בבקשה.

מיכאל נודלמן: אחריו - חברי הכנסת גילה פינקלשטיין, ישראל אייכלר, אריה אלדד, עזמי בשארה ויצחק לוי.

אילן ליבוביץ: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, צר לי שכאשר הכנסת מציינת עשור להסכם שלום עם אחת מהחשובות במדינות ערב, וזה בסך הכול הסכם השלום השני שיש למדינת ישראל עם מדינה ערבית כלשהי, אולם המליאה נראה כפי שהוא נראה עכשיו, וסביב שולחן הממשלה לא יושב איש, ואף אחד מהשרים או ראש הממשלה לא טורח לכבד את הכנסת בנוכחותו.

אילן ליבוביץ: צר לי שכך נראה ציון של עשור להסכם שלום כה חשוב, כפי שגם אנחנו מציינים אותו באיחור, כי המועד היה לפני כשלושה שבועות.

אילן ליבוביץ: כאשר יש סמליות כה רבה להסכם שלום כזה, צר לי שזה היחס שממשלת ישראל וכנסת ישראל נותנות להסכם הזה.

אילן ליבוביץ: ההסכם הזה, למרות הכול, למרות האופן שבו אנחנו מציינים אותו כאן, יש בו סמליות רבה, מכיוון שהסכם השלום הזה חיסל בהינף קולמוס את חזון שתי גדות לירדן של בית"ר ואת רעיון העוועים של ירדן היא פלסטין, שבזמנו החזיק בו מי שהיום מכהן כראש הממשלה, ועדיין יש פה ושם בבית הזה, או אחרים, שטוענים שהוא קיים.

אילן ליבוביץ: אני חושב שהסכם השלום מחק את הרעיון הזה, כמו שאני בטוח שהסכם השלום הזה, אדוני היושב-ראש, הוא ערובה לכך ששום ממשלה שפויה בישראל לא תאמץ את רעיון העוועים לטרנספר את הפלסטינים מזרחה, מכיוון שאחרי חתימת הסכם השלום הזה ברור שיש מדינת ישראל, תהיה פלסטין, ויש מדינת ירדן, ולא מערבבים את זו עם זו.

אילן ליבוביץ: ההסכם הזה, אף שנחתם בשלב מאוחר, הוא פרי של מערכת יחסים ענפה שהיתה בין מדינת ישראל לירדן, גם בתקופה שלא היה הסכם שלום בין שתי המדינות.

אילן ליבוביץ: צר לי, אדוני היושב-ראש, שלמרות הסכם השלום עדיין אנחנו והאזרחים במדינת ישראל וגם האזרחים בירדן אולי לא נהנים מפירות השלום, כפי שהיינו מצפים ליהנות מהם; לא רואים את היחסים החמים בין המדינות, ואולי הם יחסים חמים ברמה הפוליטית ואולי ברמה המדינית, וכולנו זוכרים, ודאי גם הצופים בבית, את המלך חוסיין זיכרונו לברכה, שהגיע לכאן מייד לאחר הפיגוע בנהריים, כורע ברך ומבקש סליחה בשם העם בירדן ממשפחות ההרוגות בבית-שמש.

אילן ליבוביץ: אבל זה עדיין לא חדר לאיש הפשוט ברחוב בירדן, כפי שככל הנראה זה עדיין לא חדר אל האיש הפשוט ברחוב בתל-אביב או במקום אחר.

אילן ליבוביץ: צר לי, צר לי שכך הדבר.

אילן ליבוביץ: אני רוצה רק לקוות, שבסופו של דבר, בעוד דור, כאשר הילדים שלנו יגדלו, ואני מקווה שאולי עוד לפני כן, השלום הזה יהיה הרבה יותר חם מזה שיש לנו עם מצרים, הגבול יהיה פתוח, ואף שמטיילים היום בירדן ישראלים רבים, הסכנות יפחתו, ואתה יודע משהו, אדוני היושב-ראש?

אילן ליבוביץ: אני חושב שכאשר יהיה הסכם בינינו לבין הפלסטינים, הדבר הזה גם יקרה.

אילן ליבוביץ: תודה רבה.

מיכאל נודלמן: תודה.

מיכאל נודלמן: חברת הכנסת גילה פינקלשטיין.

מיכאל נודלמן: אחריה - חבר הכנסת ישראל אייכלר וחבר הכנסת אריה אלדד.

גילה פינקלשטיין: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, עשר שנים מלאו להסכם השלום עם ירדן, ולמרות הזמן החולף קשה לקבל חוות דעת חד-משמעית באשר לתוכנם וליציבותם של היחסים בין שתי המדינות.

גילה פינקלשטיין: עשר שנים אחרי, נעות התגובות על השלום עם ירדן בין "שלום קפוא" ל"שלום שנושא פירות כלכליים".

גילה פינקלשטיין: אכן, חלומות רבים ותקוות למכביר תלה עם ישראל בהסכם השלום עם הירדנים.

גילה פינקלשטיין: זהו הסכם שנחתם בלי שנדרשנו לוויתורים מפליגים או לסיכונים חברתיים בטווח הארוך.

גילה פינקלשטיין: יוזמות כלכליות רבות נקשרו בו, בהן גם ענף התיירות, שהיה מבטיח במיוחד.

גילה פינקלשטיין: יתירה מכך, רבים ראו בהסדרת היחסים בין ישראל לירדן מימוש מתבקש של היחסים החמימים שהיו קיימים ממילא מתחת לפני השטח.

גילה פינקלשטיין: אולם, גם ממערכת יחסים זו לא נעדר קו פרשת מים ברור ומעיק.

גילה פינקלשטיין: אכן, עם חתימת ההסכם היה נראה שהנורמליזציה הזאת אכן נורמלית, ולא מדובר כאן שוב בהסכם שדומה יותר להפסקת אש מאשר לשלום.

גילה פינקלשטיין: עוד לפני החתימה על ההסכם נהרו הישראלים לירדן, בעת שהמלך חוסיין אישר לישראלים בעלי אזרחות זרה לבקר בארצו.

גילה פינקלשטיין: כולנו זוכרים את העדויות על קבלת הפנים החמימה שלה זכו המבקרים, והתחזיות היו מבטיחות.

גילה פינקלשטיין: גם אם לא יהיה זה שלום חם, אמרו אז הישראלים, לפחות נקבל משהו פושר כמו ההסכם עם מצרים, ובעיני רוחם ראו אוטובוסים מלאים ישראלים חוצים את הגבול אל ירדן.

גילה פינקלשטיין: אפילו דובר על הקמת ריביירה בים האדום, שתהיה משותפת לישראל, לירדן ולמצרים.

גילה פינקלשטיין: אולם, כפי שציינתי, עבר השלום עם ירדן כמה זעזועים שהנמיכו את הציפיות, ולצערי גם את התוצאות החיוביות האחרות.

גילה פינקלשטיין: נראה ששני אירועים שהתרחשו באותה שנה גרמו לירידה תלולה באמון שחשו הישראלים כלפי עמיתיהם הירדנים, ולהיפך.

גילה פינקלשטיין: דיבר קודמי, חבר הכנסת אילן ליבוביץ, על האסון שקרה בטיול שערך בית-הספר "פירסט", שבו נרצחו שבע נערות.

גילה פינקלשטיין: טרגדיה נוראית.

גילה פינקלשטיין: והאסון השני, פרשת חאלד משעל, המחבל שישראל ניסתה להתנקש בחייו על אדמת ירדן, ובעקבות זאת נוצר משבר יחסים רציני מאוד בין המדינות.

גילה פינקלשטיין: האירועים הללו הורידו את מפלס האמינות בין הצדדים, בין שתי המדינות.

גילה פינקלשטיין: מספר ביקורי הישראלים בירדן נשחק מאוד, וגם הלבביות והאינטימיות מצד הירדנים פחתו לבלי הכר.

גילה פינקלשטיין: ואם לא די בכך, באה האינתיפאדה הפלסטינית שלוש שנים מאוחר יותר והוסיפה שמן למדורת היחסים הזאת.

גילה פינקלשטיין: יותר ויותר בלט הממד האינטרסנטי של כינון השלום, במקום עצם השאיפה הטבעית לחיות בשכנות טובה.

גילה פינקלשטיין: ככל שהתרחבה האינתיפאדה והתרחבו פעולות ישראל לשמירת ביטחונה, נעשו היחסים קרירים יותר, והדבק האמריקני מילא תפקיד קריטי.

גילה פינקלשטיין: מאז ועד עתה לא חזרה החמימות לשכון בין שתי המדינות, והשלום נשאר על תקן של גבולות שקטים ושיתוף פעולה כלכלי גרידא.

גילה פינקלשטיין: ישראלים יהודים כמעט אינם מבקרים בירדן, וגם ירדנים הבאים לישראל מגיעים בדרך כלל לשטחי יהודה ושומרון בשל עיכוב אשרות ביטחוני.

גילה פינקלשטיין: נתון נוסף וחשוב מצביע על העובדה, ששכבת אנשי האינטליגנציה הירדנית, כמו גם המצרית, עדיין לא הפנימה את הסכם השלום והנורמליזציה עם ישראל, והשפעתה על הרחוב הירדני ניכרת וקריטית.

גילה פינקלשטיין: איני ממהרת, חלילה, להספיד את יחסי השלום עם ירדן.

גילה פינקלשטיין: בעיני הם בעלי פוטנציאל אדיר, ותעיד על כך תנועת הסחורות בין המדינות, אשר גדלה משנה לשנה ומגיעה לכדי מיליארדים.

גילה פינקלשטיין: אני מקווה שכאשר נציין 15 שנים לשלום עם ירדן, כבר יראה הרחוב הירדני על כל פלגיו את השלום עם ישראל כמציאות נתונה, נצרכת וחשובה מכול.

גילה פינקלשטיין: תודה.

מיכאל נודלמן: תודה.

מיכאל נודלמן: חבר הכנסת ישראל אייכלר.

מיכאל נודלמן: אחריו - חברי הכנסת אורי אריאל, עזמי בשארה ויצחק לוי.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, עשר שנים לשלום עם עבר הירדן, וזה היה יכול להיות 100 שנים לשלום עם עבר הירדן, כי לפני כ-100 שנים, קצת פחות, שלטו האמירים שבאו מחיג'אז על עבר הירדן.

ישראל אייכלר: הם גם שלטו על עירק.

ישראל אייכלר: הם היו משפחה סעודית, שהבריטים בשעתו נתנו להם את המלוכה הזאת.

ישראל אייכלר: הם היו מוכנים לשלום עם היישוב היהודי בארץ-ישראל.

ישראל אייכלר: ההיסטוריה חייבת להיאמר, זאת המציאות שהיתה אז.

ישראל אייכלר: הערבים בארץ-ישראל היו מעטים מאוד, היהודים רצו לבוא מכל העולם, והיה אפשר להגיע להסכם ולהבנה עם האמיר, הסבא-רבא של חוסיין.

ישראל אייכלר: אפשר היה להגיע להסכם.

ישראל אייכלר: היה ד"ר ישראל דה-האן, שאפילו ישב אתם והגיע אתם למשלחת.

ישראל אייכלר: אז היו פה בארץ סוציאליסטים חלוצים של התנועה הציונית, שחשבו שעצם העובדה שנציג הציבור החרדי הולך לעשות משא-ומתן לשלום עלולה לסכן את ההגמוניה הסוציאליסטית על הארץ, והם רצחו אותו.

ישראל אייכלר: זה היה הרצח הפוליטי הראשון, הרבה לפני רצח יצחק רבין.

ישראל אייכלר: אני לא יודע מה היה קורה אילו, כי הרי יש מי שקובע כי "לב מלך ביד ה' על כל אשר יחפץ יטנו", אנחנו לא יכולים לדעת.

ישראל אייכלר: אבל אילו זכינו – ואני לא רוצה להאשים אף אחד, כי הרי אי-אפשר לדעת מה היה קורה – היינו חיים בשלום ובשלווה, והאוכלוסייה הערבית היתה יודעת שהיהודים לא באים לנשל אותה, אלא להיפך, להפריח את הארץ, לבנות את הארץ ולחיות פה, כי זוהי ארץ אבותינו, ואנחנו היינו יכולים לחיות בשלום עד היום.

ישראל אייכלר: השלום עם ירדן הוא אומנם קר, אבל הוא הוכחה לכך שיהודים וערבים יכולים לחיות יחד באזור הזה, אחרת, חס וחלילה, אנחנו צריכים לחשוב על ארצות הגירה אחרות, כי אי-אפשר לנצח לשבת על החרב.

ישראל אייכלר: אילו – שוב אילו – זכו הפלסטינים למנהיג לא כמו יאסר ערפאת אלא כמו המלך חוסיין, אולי גם פה היינו יכולים לשבת בשלום ובשלווה, ואני לא נכנס עכשיו לעניין של ויתורים פה ושם או מחיר השלום, כי איך אמר מנחם בגין?

ישראל אייכלר: טובים ייסורי השלום ממחיר המלחמה.

ישראל אייכלר: גם הניצחונות עולים בדם.

ישראל אייכלר: לעומת זאת, השלום, אם הוא שלום, הוא שווה כל מחיר.

ישראל אייכלר: הבעיה היא שרוצים מאתנו מחיר בלי שלום, וזאת הבעיה האמיתית.

ישראל אייכלר: אנחנו מאמינים שאם העם בישראל ילך בחוקת התורה, וזה כתוב במפורש בתורה, זה לא עניין שלנו שאנחנו קבענו אותו, אלא אלפי שנים – "אם בחקתי תלכו ואת מצותי תשמרו ועשיתם אתם", אחת הברכות היא "ונתתי שלום בארץ ושכבתם ואין מחריד".

ישראל אייכלר: יהי רצון שכך יהיה במהרה בימינו אמן.

ישראל אייכלר: תודה.

מיכאל נודלמן: תודה רבה, חבר הכנסת אייכלר.

מיכאל נודלמן: חבר הכנסת אורי אריאל.

מיכאל נודלמן: אחריו - חברי הכנסת עזמי בשארה, יצחק לוי, יגאל יאסינוב וואסל טאהא.

אורי אריאל: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, גם ברגע הזה, אדוני היושב-ראש, יושב-ראש הכנסת, אין כמובן שר בישראל שיושב באולם.

מל פולישוק-בלוך: נמצא כאן סגן השר בריילובסקי.

אורי אריאל: לא אקפח אותו, גברתי יושבת-ראש ועדת החינוך, התרבות והספורט.

אורי אריאל: בוודאי יושב אתנו סגן השר, אבל אולי אפשר לפתור את הבעיה, אולי סגן השר ישב כבר פה.

מל פולישוק-בלוך: תגיד לחברים שלך.

ראובן ריבלין: הוא היה, דרך אגב, מוכן.

אורי אריאל: סגן השר מוכן, ויש פה איזו בעיה.

אורי אריאל: אז אולי אחד משרי שינוי בכל זאת יבוא לאולם וישתתף אתנו בדיון בנושא עשר שנים לשלום עם ירדן.

אורי אריאל: כבן טירת-צבי, הייתי בימים שהיו ימים קשים.

אורי אריאל: היתה התשה על גבול הירדן לילה-לילה.

אורי אריאל: נורו שם "קטיושות", היו חדירות והיו פגיעות בנפש וברכוש.

אורי אריאל: ברוך השם שזכינו שיהיה שלום לפחות ברמה של שקט.

אורי אריאל: אני רוצה להזכיר ביום הזה את האלוף נחמיה תמרי, זיכרונו לברכה, שמסוקו התרסק במרדף ליד נווה-אור, בדרך חזרה לפיקוד מרכז שבנווה-יעקב בירושלים, והוא, הרל"ש שלו ושני הטייסים נספו בלילה ההוא, לילה קשה.

אורי אריאל: מדינת ירדן, או כשמה, עבר הירדן, למעשה, היא מדינה פלסטינית.

אורי אריאל: שניים או שלושה דברים ברורים בעניין הזה: הרוב המוחלט של תושביה הם פלסטינים, והמספרים נעים בין 70% ל-76%, ואין זה משנה בכלל.

אורי אריאל: זה רוב מוחלט, סוחף וברור.

אורי אריאל: דגלה הוא דגל פלסטין שהדביקו לו בפינה את הכתר ההאשמי, והמליכו את עצמם.

אורי אריאל: שפתם ערבית, ואפשר להמשיך בנתונים נוספים.

אורי אריאל: ראוי שאם רוצים הערבים הפלסטינים מקום להתגדר בו בהגדרה עצמית, יהיה זה מעבר לירדן.

אורי אריאל: וזאת מבלי לשכוח שגם חלקים מאותה מדינה הובטחו לאבותינו, שניים וחצי השבטים שישבו שם, ואנחנו עדיין מצווים גם באזור הזה.

אורי אריאל: מי שירצה יגיד שזה חלום ושזה חלום לא מציאותי.

אורי אריאל: כך אמרו גם ערב מלחמת ששת הימים.

אורי אריאל: אמרו שהר-הבית זה חלום, שענתות זה חלום, ששילה לא תהיה יותר, ומה יהיה על בית-אל, חברון, עיר האבות - שם העיר לוז בראשונה.

אורי אריאל: ברוך השם, חסד עשה עמנו הקדוש-ברוך-הוא, והמלך, הלוא הוא המלך חוסיין, החליט להצטרף בדקה האחרונה, ולא היה ברור למה.

אורי אריאל: למדינת ישראל לא היתה תוכנית לשחרר את האזורים האלה.

אורי אריאל: היא עשתה זאת באלתור.

אורי אריאל: אבל אחרי כמה ימים היה יכול מוטה גור להגיד: "הר-הבית בידינו".

אורי אריאל: לדאבון לבנו, עברו השנים והידרדרנו בעניין הזה.

אורי אריאל: אבל עדיין הר-הבית בידינו.

אורי אריאל: ראוי שנזכור שאלה הם חלקי מולדתנו שהובטחו לאבותינו, גם בצד השני.

אורי אריאל: אני מקווה שהשלום הזה יחזיק מעמד, ושלא יתפתה מישהו שם בצד השני לחזור לימים קשים שהיינו בהם, והלוואי שעוד יותר מכך יתחזק השלום.

אורי אריאל: תודה.

מיכאל נודלמן: תודה רבה.

מיכאל נודלמן: חבר הכנסת עזמי בשארה, בבקשה.

מיכאל נודלמן: אחריו - חברי הכנסת יצחק לוי, יגאל יאסינוב, ואסל טאהא ואריה אלדד.

עזמי בשארה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אמנע מניתוח היסטורי או מטא-היסטורי מהסוג ששמענו לגבי אילו שבטים גרו, איפה ומתי לפני אלפיים שנה בעולם, אבל אני מדבר בלשונם של האנשים שאני הכי קרוב בייצוגם.

עזמי בשארה: אומנם כל חבר כנסת צריך לייצג את האזרחים במדינת ישראל, אבל כמובן יש ציבור מיוחד שאנחנו אמונים על האינטרסים שלו, מכיוון שאין מישהו בבית הזה שיעשה זאת - וזו האוכלוסייה הערבית.

עזמי בשארה: לדעתי, האוכלוסייה הערבית, חד וחלק, הפיקה תועלת מהשלום עם ירדן.

עזמי בשארה: זה מקרה שבו אני יכול להגיד, שהאוכלוסייה הערבית נפתחה לעולם הערבי ושהעולם הערבי נפתח אליה.

עזמי בשארה: היא מבצעת את מצוות החאג' דרך ירדן למכה, וזה מתפתח יותר ויותר.

עזמי בשארה: האוניברסיטאות הירדניות פתוחות.

עזמי בשארה: לדעתי, היום יש דור שלם של אוכלוסייה ערבית בארץ שיכול לתאר לעצמו את המושג חוץ-לארץ - וזה לירדן, כלומר את הנסיעה לירדן.

עזמי בשארה: את זה אני יכול להגיד ברמה הבנאלית היומיומית של אזרח פשוט ואיך הוא רואה את הדברים, ואיך גם אזרח ישראלי היה רוצה לתאר לעצמו את השלום.

עזמי בשארה: לדעתי, ממשלות ישראל יכולות להציג לאזרח הישראלי את השלום כ-package deal.

עזמי בשארה: לדעתי, האזרח הישראלי יהיה מוכן להסדרי שלום מרחיקי-לכת, אם כך ייראה השלום עם העולם הערבי.

עזמי בשארה: אבל, אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, מה לעשות, כאשר אנחנו שמים לב - ואין זמן עכשיו להיכנס לניתוחים - שדווקא בשתי המדינות שחתמו שלום עם ישראל קרתה רדיקליזציה של דעת הקהל.

עזמי בשארה: כלומר, דעת הקהל הכי רדיקלית נגד ישראל בעולם הערבי היא במצרים ובירדן, וזאת יותר מאשר בכל מדינה אחרת.

עזמי בשארה: אני הייתי אפילו טוען, שלפני זה היא היתה פחות רדיקלית.

עזמי בשארה: למה?

עזמי בשארה: כיוון שחלק מהמאבקים החברתיים בירדן או במצרים תועלו נגד ישראל, מכיוון שזו האיבה הלגיטימית שיש - האיבה לישראל.

עזמי בשארה: הרבה מהסתירות הפנימיות של המשטר מופנות כלפי ישראל.

עזמי בשארה: אבל הדבר השני הוא, שהשאלה הפלסטינית לא נפתרת, וזה מנפץ את האשליה שאפשרי שלום נפרד ארוך טווח.

עזמי בשארה: שלום נפרד עם מדינה ערבית לבד, ארוך טווח, ללא פתרון השאלה הפלסטינית, ישאיר את הנושא הזה כחומר לרדיקליזציה של דעת הקהל.

עזמי בשארה: לכן, אגב, גם דעת הקהל בירדן נהייתה יותר רדיקלית אחרי האינתיפאדה.

עזמי בשארה: בהתחלה אנשים מישראל נסעו ובאו והלכו.

עזמי בשארה: דרך אגב, גם השגרירות הישראלית פעם הנפיקה ויזות לירדנים לבוא לישראל, והרבה זמן כבר לא מנפיקים שם ויזות.

עזמי בשארה: אפילו אנחנו לא מצליחים לשכנע אותם במקרים של מחלה.

עזמי בשארה: לפעמים אנחנו מצליחים שירדני או ירדנית יבואו לישראל.

עזמי בשארה: מה זה נתק.

עזמי בשארה: וזאת, חוץ מאשר האוכלוסייה הערבית וכמה משקיעים שנוסעים אף בלי לעבור לרבת-עמון, חוץ מחלקם, אלא נוסעים לאירביד ישירות מהגבול.

עזמי בשארה: זה דבר שלדעתי יכול להיות מצב יותר טוב ממלחמה - מצב של אי-לוחמה.

עזמי בשארה: יכול להיות שבמקרים מסוימים זה מפותח עוד יותר ברמה האסטרטגית.

עזמי בשארה: אני פשוט לא בקיא.

עזמי בשארה: אנחנו עסוקים, כאוכלוסייה ערבית, בשמירה על יחסים טובים עם הממשלה, עם השלטון ועם העם בירדן, ואנחנו מצליחים.

עזמי בשארה: דרך אגב, זה מתפתח.

עזמי בשארה: וזאת, גם כנציגים של האוכלוסייה הערבית.

עזמי בשארה: אבל שלום לטווח ארוך עם מדינות ערב?

עזמי בשארה: א.

עזמי בשארה: זה צריך להיות עם כל מדינות ערב, ולדעתי זה אפשרי; ב.

עזמי בשארה: צריך לכלול פתרון של השאלה הפלסטינית.

עזמי בשארה: תודה רבה.

מיכאל נודלמן: תודה.

מיכאל נודלמן: חבר הכנסת יצחק לוי - איננו נוכח.

מיכאל נודלמן: חבר הכנסת יגאל יאסינוב - איננו נוכח.

מיכאל נודלמן: חבר הכנסת ואסל טאהא - איננו נוכח.

מיכאל נודלמן: חבר הכנסת אריה אלדד, בבקשה.

מיכאל נודלמן: אחריו - חברי הכנסת משה גפני, מאיר פרוש, עבד-אלמאלכ דהאמשה וצבי הנדל.

אריה אלדד: אדוני היושב-ראש, אדוני יושב-ראש הכנסת, חברי חברי הכנסת, עשר שנים להסכם השלום עם ירדן - זה זמן טוב לחשבון נפש מהיר.

אריה אלדד: מה קרה מאז ומה קורה היום?

אריה אלדד: בניגוד להסכמי שלום אחרים, ההסכם הזה לא היה הסכם של שטחים תמורת שלום, כלומר, גם כשלא קיבלנו שלום חם, לפחות לא שילמנו בעבורו באינטרסים ישראליים עיקריים.

אריה אלדד: אבל סיר הלחץ ההולך ותופח באוכלוסייה הערבית ביהודה, שומרון וחבל-עזה, ההתחייבות של נשיא ארצות-הברית לרתום את מאמציו בשנים הבאות להקמת מדינה פלסטינית, והשמחה שהביע ראש ממשלת המיעוט בישראל, אריאל שרון, לשמע החזון הזה - כל אלה מאותתים או צריכים לאותת לירדן: שימו לב, ממערב תיפתח לכם הרעה.

אריה אלדד: מדינה פלסטינית עצמאית היא איום קיומי לירדן לא פחות משהיא איום קיומי לישראל.

אריה אלדד: הפלסטינים מהווים 70% מתושבי ירדן.

אריה אלדד: בית-המלוכה ההאשמי הוא נטע זר, בדואי מחצי האי ערב – בעבר הירדן המזרחי.

אריה אלדד: גם היום חושש בית-המלוכה ההאשמי שמא יקומו עליהם הפלסטינים להפילם מכיסאם ולשלוט תחתם, וביתר שאת אם תהיה להם מדינה עצמאית ממערב, עם לחץ פנימי וחלום "פלסטין הגדולה".

אריה אלדד: למדינת ישראל היה תמיד אינטרס מובהק בקיומו של המשטר ההאשמי, כיוון שרצינו מדינת חיץ בינינו לבין עירק, וחששנו מפני הקמתה של מדינת טרור פלסטינית עוינת, שתחבור ביום פקודה לחזית המזרחית.

אריה אלדד: עירק כאיום אינה קיימת כרגע, החזית המזרחית התפוררה, ואם תקום, חלילה, מדינה פלסטינית ממערב לירדן, תהיה ישראל מעוניינת שסיר הלחץ הזה יתפרץ מזרחה ולא מערבה.

אריה אלדד: שוב לא יהיה זה אינטרס ישראלי להציל את ירדן.

אריה אלדד: מה הפתרון?

אריה אלדד: הפתרון הוא מניעת הקמתה של מדינה פלסטינית, הפתרון הוא טיפול בתשתיות הטרור, ביישובם מחדש של מיליוני הפליטים הפלסטינים בירדן, במים שיועברו לשם בתעלת ימים, באנרגיה שתופק במפעל כזה להתפלה, בהשקעות זרות לפיתוח מקורות תעסוקה, בהפיכת ירדן ממדבר לגן פורח ובהוצאת מיליוני הפליטים המוחזקים 56 שנים כבני-ערובה בידי אחיהם בתנאים נוראים.

אריה אלדד: אז, רק אז, יהיה זה האינטרס הישראלי העליון שהממלכה ההאשמית-פלסטינית תוסיף להתקיים במתכונתה זאת.

אריה אלדד: תודה רבה.

מיכאל נודלמן: תודה רבה.

מיכאל נודלמן: חבר הכנסת משה גפני - אינו נוכח.

מיכאל נודלמן: חבר הכנסת מאיר פרוש - אינו נוכח.

מיכאל נודלמן: חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה, בבקשה.

מיכאל נודלמן: אחריו – חברי הכנסת צבי הנדל, רוני בר-און, ג'מאל זחאלקה ויצחק הרצוג.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אומרים שהשלום עם ירדן הוא שלום קר, אומרים שהשלום עם מצרים הוא שלום קר, ואני שואל למה השלום הזה קר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אם נסתכל על המצב מנקודת מבט בוחנת, באופן הדדי - מה תורמת כל מדינה לשלום הזה, מה היא מרוויחה ומה היא מפסידה - מי שמרוויחה מהשלום עם ירדן היא ישראל, בכל קנה מידה, ומי שמפסידה מהשלום הזה היא ירדן.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ואם ירדן איננה עומדת על יחסי הדדיות בין שתי המדינות, זה רק מפני שהיא מוכנה להקריב למען השלום ולמען הסדר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אזרח ירדני שירצה להיכנס לישראל לא יוכל; אולי 1%, לאחר כל כך הרבה השתדלויות והמתנות.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: המראות מול השגרירות הישראלית ברבת-עמון מסמרי שיער ומביישים כל צלם אנוש.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: וירדן אומרת: אם תרצו לבוא אלינו, בבקשה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לא צריך ויזה אפילו, מספיק שאתה ניגש למעבר גשר הירדן ומחתימים לך במקום את הדרכון ואתה נכנס, בלי שום הגבלות.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לכאורה, מי שהיה צריך להיות מעוניין בשימור השלום הזה וביחסים הדדיים שווים לפחות, זו מדינת ישראל.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אבל מה נעשה אם ממשלת ישראל איננה רוצה בשלום, אלא אם כן השלום הזה יהיה לפי המידות שהיא מכתיבה, גם עם הפלסטינים, גם עם כל מדינות ערב, גם עם העולם כולו?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: במדינה הזאת רוצים קודם כול לקבוע לאחרים מה כן ומה לא.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: שלום עם הפלסטינים?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: בסדר, תבואו על הברכיים, תזחלו ותקבלו את כל התנאים שלנו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: שלום עם הירדנים?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: בסדר, זה יהיה שלום חד-צדדי.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אנחנו נקבל מכם הכול, כל אזרח ישראלי יכול להיכנס לירדן באופן חופשי, בלי שום בעיות, אתם אלינו לא תיכנסו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הגבול הזה כאילו חד-סטרי.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ישראלים יכולים להיכנס ולצאת, ללכת ולהרגיש מה שהם רוצים באופן חופשי, ולהתקבל כאורחים רצויים, אבל ירדני לא יוכל להיכנס מערבה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חברי הכנסת שדיברו לפני – אלדד כל כך דואג לירדן, למדינה הפלסטינית ולעתיד, ולפניו מדברים על עבר הירדן ומי פלסטיני ומי ירדני.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: עזבו אתכם מהסיפורים האלה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מי פלסטיני ומי ירדני זאת כבר לא הבעיה, הבעיה היא מה מדינת ישראל רוצה ומה היא מוכנה לעשות למען שלום עם המדינות האחרות.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כי כנראה מדינת ישראל רוצה רק מה שהיא רוצה, וכל האחרים חייבים לעמוד ולהגיד "כן, המפקד".

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה, אדוני.

מיכאל נודלמן: תודה.

מיכאל נודלמן: חבר הכנסת צבי הנדל - אינו נוכח.

מיכאל נודלמן: חבר הכנסת רוני בר-און - אינו נוכח.

מיכאל נודלמן: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, בבקשה.

מיכאל נודלמן: אחריו – חבר הכנסת יצחק הרצוג.

ג'מאל זחאלקה: מכובדי היושב-ראש, חברי כנסת יקרים, כאשר נחתם הסכם השלום בין ירדן לישראל, משאלי דעת הקהל בירדן הראו, ש-74% מהציבור הירדני תמכו אז בהסכם.

ג'מאל זחאלקה: משאלי דעת הקהל האחרונים שערכו השנה בירדן הראו, ש-80% מהציבור הירדני מתנגדים להסכם.

ג'מאל זחאלקה: המהפך בדעת הקהל הירדנית מקורו בכך שב-1994 הופרחו הרבה הבטחות באוויר, רובן לא קוימו ובנוגע לחלקן המצב החמיר.

ג'מאל זחאלקה: הובטח שהסכם השלום יהיה מנוף לפיתוח כלכלי בירדן, להעלאת רמת החיים ואפילו ליתר דמוקרטיזציה בירדן.

ג'מאל זחאלקה: אבל מעל לכול נאמר, שההסכם הזה הוא התחלה חדשה ותנופה חדשה בתהליך של שלום, של שקט, של פיתוח אזורי, של מזרח תיכון חדש, ובראש ובראשונה לפתרון הבעיה הפלסטינית.

ג'מאל זחאלקה: מה שקרה בפועל הוא, שבעניין הזה התהפכו היוצרות.

ג'מאל זחאלקה: הרבה מהאנשים וממעצבי דעת הקהל בירדן – עיתונאים, אנשי רוח, אקדמאים – שתמכו בהסכם ואף באו לישראל, למדו עברית ורצו להיפתח - קראתי במאמרים האחרונים שהם כתבו לקראת עשר שנים להסכם, מורת-רוח רבה בקרבם, אכזבה עמוקה.

ג'מאל זחאלקה: אחד מהם אף התבטא שהוא חש גועל נפש כשהוא רואה מה שישראל עושה בשטחים הכבושים.

ג'מאל זחאלקה: האשליה שאפשר לעשות שלום נפרד, האשליה שצריך לפורר את מדינות ערב ובדרך זו לישראל יהיו הסכמי שלום ויחסים נורמליים עם מדינות ערב, ללא פתרון הבעיה הפלסטינית, מתנפצת שוב ושוב.

ג'מאל זחאלקה: אני חושב שמי שרוצה הסכם שלום ופשרה היסטורית צריך לשאוף לכך שיהיה הסכם שלום עם כל מדינות ערב.

ג'מאל זחאלקה: זה יהיה שלום יציב יותר, זה יהיה, כמו שהתבטא חברי עזמי בשארה,package יותר מפתה לציבור הישראלי, שבאים אליו ואומרים לו שתמורת הסכם ונסיגה וכו' יש יחסי שלום ונורמליזציה עם כל מדינות ערב.

ג'מאל זחאלקה: זה package רציני.

ג'מאל זחאלקה: מצד אחר, למנהיגות הפלסטינית תהיה תמיכה ערבית מקיר לקיר בהסכם השלום.

ג'מאל זחאלקה: לכן, מי שרוצה שלום צודק, חייב וצריך ללכת על שלום כולל, כי הרווח בהסכמי שלום נפרדים הוא קצר טווח ואינו יציב.

ג'מאל זחאלקה: לא במקרה רוב ההגדרות, גם בעיתונות הערבית ובעיתונות הבין-לאומית וגם בעיתונות הישראלית, לשלום הזה הן שהוא שלום פושר.

ג'מאל זחאלקה: אני אומר לכם, שאם לא יעשו צעדים לקראת שלום, השלום הזה יתקרר יותר ויותר, עד שיהיה יותר קר מהקרח של סיביר.

ג'מאל זחאלקה: תודה רבה.

מיכאל נודלמן: תודה.

מיכאל נודלמן: חבר הכנסת יצחק הרצוג, בבקשה.

יצחק הרצוג: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, אי-אפשר להתחיל ולדון בהסכם השלום עם ממלכת ירדן בלי להעלות על נס את דמותו של אדם שהיה מאוד מאוד מהותי במהלך הזה, וזה כמובן המלך חוסיין.

יצחק הרצוג: בספטמבר 1963, בדירה של רופא שיניים יהודי מלונדון, נפגש לראשונה המלך חוסיין עם פקיד ישראלי רשמי בכיר, הלוא הוא דודי, יעקב הרצוג, זיכרונו לברכה, בשליחותה של ממשלת ישראל.

יצחק הרצוג: הפגישה היתה סודית, וחוסיין הגיע לפגישה מחופש.

יצחק הרצוג: יעקב הרצוג הגיע גם הוא מחופש כרופא בשם ד"ר דייוויס.

יצחק הרצוג: הוא הובהל פנימה לתוך המרפאה של ד"ר עמנואל הרברט, שהיה הרופא של אם המלך.

יצחק הרצוג: הוא נכנס לחדר ומצא לפניו אדם נמוך קומה, עם שפם, מקרין חום.

יצחק הרצוג: הוא קד לפניו קידה ואמר לו: שלום, אני יעקב הרצוג, נציגה של ממשלת ישראל.

יצחק הרצוג: והמלך ענה: אני מאוד רוצה להודות לך על כך שהטרחת את עצמך להגיע כל כך מרחוק כדי לפגוש אותי.

יצחק הרצוג: וכך התחילה ידידות מופלאה, שנמשכה עשר שנים, עד לכתו בטרם עת של יעקב הרצוג, זיכרונו לברכה, בכלל זה פגישה שלושה שבועות לאחר מלחמת ששת הימים.

יצחק הרצוג: שלושה שבועות לאחר מלחמת ששת הימים יעקב הרצוג, אחיו של אבי, שהיה מנכ"ל משרד ראש הממשלה - - -

ג'מאל זחאלקה: אותו הרצוג של טוינבי?

יצחק הרצוג: אותו הרצוג של הוויכוח עם ארנולד טוינבי.

יצחק הרצוג: הוא היה אז מנכ"ל משרד ראש הממשלה, בזמן מלחמת ששת הימים.

יצחק הרצוג: הוא פגש את המלך חוסיין ושאל אותו: מה אתה מתכוון לעשות, איבדת חצי ממלכה.

יצחק הרצוג: בעצם בפגישה הראשונה הוא שאל את המלך: האם אתה מוכן למהלך של שלום מול ישראל?

יצחק הרצוג: והמלך ענה: כן.

יצחק הרצוג: אבל הסביר את האילוצים הקיימים מול נאצר, מול האיחוד הערבי של אותה תקופה.

יצחק הרצוג: המלך חוסיין ענה ב-1967: אני מוכן לשלום, אני עדיין צריך להיות תלוי בליגה הערבית, אני עדיין רוצה לשמוע את נאצר - וכל השאר זו היסטוריה מרתקת של מגעים מדיניים חשאיים, אבל בעצם רומן לוהט, אם אפשר לומר, שיצא לאור בהסכם השלום שנחתם לפני עשר שנים.

יצחק הרצוג: אין ספק שהסכם השלום שנחתם לפני עשר שנים הוא מהפכה אזורית, ואנחנו צריכים לשמר אותו ולטפח אותו.

יצחק הרצוג: אני יודע שידידי מגלי והבה היה מעורב אף הוא במגעים עם ממשלת ירדן.

יצחק הרצוג: יש פה מארג אינטרסים שהוא חשוב ביותר לכולנו, והוא נוגע לנושאים כמו מים, ביטחון הדדי, מאבק בטרור וסיוע לירדן כגורם מתון באזור, כגשר לעולם הערבי.

יצחק הרצוג: יש הנושא של פיתוח חיי מסחר, יש הנושא של שחרור עצירים, מתן כבוד לממשלה הירדנית, התחשבות בצרכים שלה והתחשבות בנסיבות שהובילו אותה לעשות אקט אמיץ של שלום עם ישראל.

יצחק הרצוג: זה דבר אסטרטגי מאין כמוהו, אדוני היושב-ראש.

יצחק הרצוג: אפשר לומר, שלצערנו הרב כל הממשלות חטאו בכך שהן חשבו שזה ילך בקלות.

יצחק הרצוג: גם המגזר העסקי חשב שזה ילך בקלות, בלי להבין שירדן נמצאת בין הפטיש לסדן.

יצחק הרצוג: צריך לתת לירדן עזרה במקומות שאנחנו יכולים לעזור לה - בוושינגטון, באירופה ובכל מקום שלישראל יש בו השפעה.

יצחק הרצוג: צריך לחזק את שיתוף הפעולה ההדוק עם בית-המלוכה ועם הממשלה.

יצחק הרצוג: צריך להיענות לצרכים ולפניות של הממשלה הירדנית עד כמה שניתן.

יצחק הרצוג: צריך להבין שהדבר הזה הוא לטובתנו.

יצחק הרצוג: יש פה הבטחת הגבול המזרחי של ישראל וכניסתה לעולם הערבי, דוגמה להסכם שלום שהוא לאות ומופת תמיד, מוסכם על כל הבית הזה.

יצחק הרצוג: יש לא להיכנע אלא להמשיך ולפעול בחוכמה, בתבונה, באחריות ובנחישות.

יצחק הרצוג: תודה רבה.

מיכאל נודלמן: תודה.

מיכאל נודלמן: חבר הכנסת איוב קרא - אינו נוכח.

מיכאל נודלמן: חבר הכנסת בני אלון, בבקשה.

בנימין אלון: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני מסכים עם חבר הכנסת מגלי והבה בתחום הפרקטי.

בנימין אלון: אני חושב שישראל טועה באי-הבנת הרגישות, ולא חושבים מספיק ביצירתיות על פתרון הבעיות הביטחוניות - שאני לא מזלזל בהן - בשגרירות הירדנית, מול ירדנים שרוצים להגיע לארץ.

בנימין אלון: מגיעים לארץ אלפים, לרבות תיירות רפואית לבתי-חולים בארץ.

בנימין אלון: יכולים להגיע עוד הרבה יותר.

בנימין אלון: יש חששות ביטחוניים, אבל אפשר להתייחס לזה בהרבה יותר רצינות מכפי שמתייחסים.

בנימין אלון: לדעתי, זה נזק גדול מאוד ליחסים שכן קיימים.

בנימין אלון: אני לא מסכים ברמה העקרונית לתפיסה הקיימת.

בנימין אלון: אני חושב שירדן היא בסופו של דבר הצ'אנס האמיתי לשלום בינינו לבין ערביי ארץ-ישראל שקוראים לעצמם פלסטינים.

בנימין אלון: הוזכר כאן שרוב אזרחי ירדן הם פלסטינים, הוזכר כאן שירדן נמצאת מבחינה גיאוגרפית בעבר הירדן, הרי היא כל פלסטין, שהובטחה לנו בהצהרת בלפור - רק 24% ממנה הם מעבר הירדן מערבה ו-76% הם מעבר הירדן מזרחה.

בנימין אלון: אני לא אומר את זה כדי להפיל את הממלכה ההאשמית.

בנימין אלון: הפוך.

בנימין אלון: אני חושב שהממלכה ההאשמית היא נכס למדינת ישראל ויש לנו ללא ספק רווח טקטי.

בנימין אלון: אני מבין את כל מי שחוששים שהאמת הזאת שאני מדבר עליה יכולה מבחינה אסטרטגית לגרום לאובדן זמני של פוטנציאל ידידות.

בנימין אלון: אבל, בטיפול נכון אפשר היה לשדרג בעזרה אמריקנית את הממלכה הירדנית, לצמצם את הפער הנורא בין ה-16,000-17,000 פר-קפיטה תמ"ג לבין ה-1,500 שלהם, לתת סיוע גדול יותר לירדן כדי ליצור מצב שירדן תהיה הנציגה היחידה של הפלסטינים.

בנימין אלון: עד 1988 נשאו ערביי יהודה ושומרון פספורט ירדני.

בנימין אלון: טעות גדולה עשו כל אלה במדינת ישראל שהלכו לכיוון של מדינה עצמאית.

בנימין אלון: אין שום סיכוי למדינה עצמאית בין הירדן לבין הים.

בנימין אלון: אין שום תשתית, שום רצף טריטוריאלי בין רצועת-עזה ליהודה ושומרון, שום תשתית כלכלית ושום תשתית אחרת.

בנימין אלון: עזמי בשארה הוא אינטלקטואל המנותק מן הציבור המוסלמי.

בנימין אלון: הוא בא לפה ואומר נכון, כמו שאמרו זחאלקה ואחרים, שמאז נחתם ההסכם יש הרבה יותר שנאה ברחוב הירדני לישראל.

בנימין אלון: אבל זה לא בגלל הבעיה הפלסטינית, שטויות.

בנימין אלון: אוסאמה בן-לאדן מהווה סכנה לכל המדינות המוסלמיות שהן פרו-מערביות.

בנימין אלון: אני מבין שעסאם מח'ול ועזמי בשארה - -

קריאות: - - -

בנימין אלון: - - הם ערבים קומוניסטים, שאין להם שום הבנה בדת והם לא מבטאים את הרוב המוסלמי, ולכן הם גם שוליים וחסרי חשיבות.

בנימין אלון: הם אינטלקטואלים.

עסאם מח'ול: אוסאמה בן-לאדן - - -

בנימין אלון: אבל אוסאמה בן-לאדן הוא המאיים בכל מדינה עם רוב מוסלמי שיש לה אוריינטציה מערבית.

בנימין אלון: השנאה לאמריקה גדולה בירדן, השנאה לאמריקה גדולה במצרים, ולכן זאת אידיאה פיקס של אותם חסרי הבנה.

בנימין אלון: בשארה ומח'ול – מילא, אבל כל הפוליטיקאים הישראלים שהלכו על האופציה של מדינה פלסטינית?

בנימין אלון: אני רוצה לסיים בכמה מלים אופטימיות.

בנימין אלון: אדוני היושב-ראש, העולם הוא הרבה יותר טוב מאז שאותו גאון ברשע, יאסר ערפאת, עזב את העולם שלנו.

בנימין אלון: יאסר ערפאת היה ללא ספק אייקון חד-פעמי שלא יקום כמוהו עוד לציבור הפלסטיני.

עסאם מח'ול: - - -

בנימין אלון: אף אדם בעולם לא יצליח כמו יאסר ערפאת להיות מצד אחד איש שמקבל את כל הקרדיט מהעם שלו, בכלל זה כשהוא קורץ להם בעין ובערבית אומר להם: חבר'ה, תמתינו, אנחנו עוד נגיע למסגדים ולכנסיות תחת דגל פלסטין, תנו לי בינתיים להסתדר עם הישראלים.

בנימין אלון: אף אדם בעולם לא יהיה מסוגל להתקבל על שטיח אדום בכל בירה אירופית ולהיות צ'ה גווארה של כל מיני תמימים שגדלו על אותן אוניברסיטאות קומוניסטיות שבהן גדלו חברי הכנסת בשארה ומח'ול - -

עסאם מח'ול: - - -

בנימין אלון: - - ומצד שני לתת פקודות ישירות, לרבות תשלום זעום - כי רוב הכסף לא נשאר שם, הוא אצל הגברת סוהא - ולתת תשלום לרוצחים.

בנימין אלון: הגאונות הזאת יצרה את היכולת - מאז שב-1974 הוא נפרד מחוואתמה ומג'ורג' חבש והלך על תוכנית השלבים - היחידה להיות אויב מתוחכם למדינת ישראל.

בנימין אלון: לא יקום כמוהו עוד.

בנימין אלון: חסד עשה הקדוש-ברוך-הוא, שבזמן שיש לנו ממשלה נפולה כזאת עם ראש ממשלה שאיבד את האידיאולוגיה, לקח אותו כרגע.

בנימין אלון: והיום, לדעתי, זה הזמן להבין שלא רק ערפאת הלך.

בנימין אלון: במוקדם או במאוחר נראה שיש פה או "חמאס", שגם השמאל וגם הימין יהיו נגדם, או כל מיני מנהיגים מקומיים קטנים שאין להם הכרה ארצית, ולכל אחד יש חבורת גנגסטרים קטנה שלו.

בנימין אלון: לכן הרשות הפלסטינית תחלוף, היא תחלוף הרבה יותר מהר מכפי שאנשים חושבים, והפרטנר היחיד היציב והרציני שכולנו צריכים לקדם אותו זה המלך עבדאללה.

בנימין אלון: עבדאללה הוא זה שייצג את הערבים שחיים ביהודה ושומרון.

בנימין אלון: הם יצביעו בשכם, ברמאללה, לפרלמנט בעמאן.

בנימין אלון: בקונפדרציה נגיע להבנות.

בנימין אלון: מדינת ישראל תהיה הריבונית מהירדן ועד לים.

בנימין אלון: זה לא רחוק, זה יהיה.

בנימין אלון: חבל שראש הממשלה, שפעם הבין את זה קצת, הפך את עורו, והממשלה איבדה את מנהיגותה האידיאולוגית, אבל הקדוש-ברוך-הוא יסובב את הדברים, והדברים יהיו כמו שהם צריכים להיות.

בנימין אלון: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש.

עסאם מח'ול: אתה עושה רושם שאתה קצת יותר ממה שאתה מדבר - - -

בנימין אלון: - - -

מיכאל נודלמן: תודה רבה.

מיכאל נודלמן: חבר הכנסת נסים זאב, בבקשה.

מיכאל נודלמן: אחריו - חברת הכנסת מלי פולישוק, ואחרון הדוברים – חבר הכנסת עסאם מח'ול.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, עשר שנים חלפו מההסכם בין ישראל לממלכת ירדן.

נסים זאב: מה זה, יום "יארצייט"?

נסים זאב: זאת אזכרה של מישהו?

נסים זאב: את מי זה מעניין כמה שנים חלפו?

נסים זאב: קודם כול, זה לא יום האזכרה, כי התאריך הוא 26 באוקטובר 1994, ואנחנו לא ביום ה"יארצייט".

נסים זאב: היום זה ה-16 בחודש.

נסים זאב: אז נחתם הסכם השלום בין ישראל לממלכת ירדן, טקס מכובד שהשתתפו בו חוסיין מלך ירדן, ראש הממשלה המנוח יצחק רבין וביל קלינטון, נשיא ארצות-הברית.

נסים זאב: רבותי, שני הצדדים חתמו על כך מתוך שאיפה לשלום צודק ובר-קיימא, המבוסס על חירות, שוויון, צדק וכבוד לזכויות אנוש בסיסיות.

נסים זאב: שלום המבטיח את זכותן וחובתן של שתי המדינות לחיות בשלום זו עם זו, מפתח את היחסים בין ישראל לירדן בשיתוף פעולה מלא.

נסים זאב: תראו מה קרה.

נסים זאב: אולי אין כל כך פיתוח של יחסים או משא-ומתן עם ירדן, אבל זה שלום שאנחנו יכולים להיות שמחים בו.

נסים זאב: ישראל שחררה את ירושלים בששת הימים, אבל צריך לזכור שבין 1966 ל-1970 היו התקפות ירי משטח ירדן על יישובים בבקעת-הירדן, בעמק בית-שאן, עד שהצבא הירדני השתלט על ארגוני הפלסטינים בירדן.

נסים זאב: רק בספטמבר 1970 פסקו הפעולות הצבאיות נגד ישראל משטח ירדן.

נסים זאב: ישראל וירדן קיימו מאז מצב של דו-קיום בשלום.

נסים זאב: המשמעות היא, שכל עוד ירדן לא ריסנה את הפלסטינים, לא היה שקט, כי הפלסטינים לא מעוניינים בשקט, הם מחרחרי ריב, מדון ומלחמה.

נסים זאב: הסכם השלום הקיף נושאים רבים ומגוונים ביחסים שבין שתי המדינות, כאשר הנושא המרכזי הוא הסכם הנוגע לסוגיית המים, מצוקת המים המשותפת לשתי המדינות, חלוקה של מי הירדן, הירמוך, מאגרי מי התהום בערבה, וישראל הסכימה להקצות כמות שנתית של מים.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, אני חושב שמטרת הדיון היא חשבון נפש, ויש לעשות חשבון נפש.

נסים זאב: מדוע ויתרה ירדן על יהודה ושומרון וירושלים?

נסים זאב: היא ידעה שאם היא רוצה את הכול, היא לא תקבל דבר, כי לשים את הפלסטינים בתוכה, המשמעות היא חורבן של ממלכת ירדן.

נסים זאב: חוסיין היה פיקח וחכם, ואמר שהוא לא רוצה את הצרעת הזאת בקרבו.

נסים זאב: למה מצרים ויתרה על עזה?

נסים זאב: מה, עזה לא היתה חלק ממצרים?

נסים זאב: מצרים לא רוצה את הפלסטינים.

נסים זאב: אף אחד לא רוצה את הפלסטינים.

עסאם מח'ול: מה המסקנה?

נסים זאב: תראו מה קרה שלשום.

נסים זאב: אבו-מאזן בא לניחום אבלים בבית המיוחד לאבלים, והוא חטף יריות ושומרי ראשו נהרגו.

נסים זאב: הוא אפילו חושש לומר שהתכוונו להרוג אותו או שאיימו עליו.

נסים זאב: המסר ברור: אנחנו לא ניתן לתהליך השלום להימשך.

נסים זאב: ראש הממשלה שלנו ממשיך כעיזה עיוורת, הוא רואה מה קורה בשטח, הוא רואה שמי שמכתיב את הדברים בשטח ביהודה, שומרון ועזה זה ה"חמאס", לא הרשות הפלסטינית, אבל הוא אומר שאנחנו הולכים להתנתקות חד-צדדית.

נסים זאב: אני מקווה שהתקרית האחרונה תעורר אותו.

נסים זאב: תודה.

מיכאל נודלמן: תודה.

מיכאל נודלמן: חברת הכנסת מלי פולישוק, בבקשה.

מיכאל נודלמן: אחרון הדוברים – חבר הכנסת עסאם מח'ול.

מל פולישוק-בלוך: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, עשר שנים כבר חלפו, והן חלפו מהר, מאז נחתם הסכם השלום ההיסטורי עם ירדן.

מל פולישוק-בלוך: אני שמחה שאנחנו מציינים היום את המועד הזה.

מל פולישוק-בלוך: זה לא סתם "יארצייט", כפי שאמרת, זה אירוע שלצערנו הוא עדיין חריג, וטוב שאנחנו מציינים אותו, כי אנחנו צריכים לזכור ולא לשכוח, שיש אפשרות לעשות כאן שלום גם עם מי שהיתה אויבת שלנו רק לפני כך וכך שנים.

מל פולישוק-בלוך: למרבה הצער, שני האישים הנכבדים שחתומים על ההסכם אינם עוד בינינו, אך חתימתם נותרה טבועה על הקלף, וזו צוואתם, שנמשיך את הדרך הזאת.

מל פולישוק-בלוך: בחרתי לצטט היום מנאומו של המלך חוסיין, נאום שנשא במעמד החתימה החגיגי על הסכם השלום.

מל פולישוק-בלוך: אני מאמינה כי זאת דרך טובה לתאר את תקוותו ושאיפתו בעבור שני העמים.

מל פולישוק-בלוך: וכך אמר: "כשאנו באים היום יחדיו לבנות ולהפריח שממה כמו שלא פרחה מעולם, כשאנו באים היום לחיות זה לצד זה כמו שלא חיינו בעבר, נעשה זאת יחדיו, ישראלים וירדנים, בלי שנזדקק להשגחה מגבוה על מעשינו ופעולותינו.

מל פולישוק-בלוך: זה שלום עם כבוד, זה שלום עם מחויבות, זו מתנתנו לעמנו, לדורות הבאים".

מל פולישוק-בלוך: אנחנו אומנם מציינים היום עשר שנים לחתימה על ההסכם, אבל למעשה המלך חוסיין החל את המשא-ומתן להסכם כבר בספטמבר 1984.

מל פולישוק-בלוך: כבר אז הוא גילה נכונות לחיות עמנו בשלום, והוא מעולם לא פסל לחלוטין פשרה טריטוריאלית.

מל פולישוק-בלוך: באפריל 1987, לאחר שורת שיחות ומשא-ומתן חשאי, נחתם הסכם בין שתי המדינות, הסכם לונדון.

מל פולישוק-בלוך: למי שלא זוכר אני רוצה להזכיר, מפלגת שינוי פרשה אז מהממשלה משום שהליכוד בעקשנותו כי רבה לא הסכים להסכם לונדון.

מל פולישוק-בלוך: כבר אז יכולנו להגיע להסכם שלום, ובתנאים הרבה הרבה יותר טובים ממה שהגענו שבע שנים אחר כך.

בנימין אלון: זו שינוי במתכונתה הקודמת.

מל פולישוק-בלוך: אותה שינוי.

מל פולישוק-בלוך: העקשנות הזאת של הליכוד, ששמיר בזמנו הוביל אותה, החזירה אותנו כמה שנים לאחור.

מל פולישוק-בלוך: אני מציעה לנו, ובמיוחד לחברי הליכוד, ללמוד ולהפיק לקחים מטעויות העבר.

מל פולישוק-בלוך: העקשנות של שמיר ושל הליכוד אז מנעה הסכם שלום טוב יותר.

מל פולישוק-בלוך: העקשנים היום בליכוד מונעים מאתנו לצאת מעזה ולהתקדם לקראת שקט באזורנו.

מל פולישוק-בלוך: הסכם השלום עם ירדן התאפשר, ואת זה צריך לזכור, רק לאחר שהושג הסכם קהיר בין ישראל לאש"ף.

מל פולישוק-בלוך: רק אז הסכים המלך חוסיין להיפגש בפומבי עם נציגי ממשלות ישראל ולחתום הסכם שלום.

מל פולישוק-בלוך: גם היום אנחנו רואים שתחושת ההזדהות של העם הירדני עם אחיהם בני העם הפלסטיני מקשה על בניית הקשר בין העם שלנו, הישראלי, לעם הירדני.

מל פולישוק-בלוך: כשאני ביקרתי, אדוני היושב-ראש, לפני כמה שנים בירדן, הלכתי בחופשיות ברחובות ירדן, בלי לחשוש.

מל פולישוק-בלוך: היום המצב שונה.

מל פולישוק-בלוך: לכן אנחנו חייבים לעשות את הקשר בין העדר הסכם, בין אי-קיום הסכם בינינו לבין הפלסטינים לבין הידרדרות היחסים בינינו לבין הירדנים.

מל פולישוק-בלוך: יש קשר הדוק.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו חייבים לא לתת לשלום להתקרר.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו חייבים ליזום פעולות משותפות בעסקים, בחינוך, במחקר.

מל פולישוק-בלוך: יש מחקר שנמשך כבר שנים של פרופסור עקיבא פלכסר, שחוקר את ים-המלח, עם עוד חוקרים, קשר יוצא מן הכלל, אדוני היושב-ראש, קשר שצריכים לעשות רבים כמוהו.

מל פולישוק-בלוך: ובעיקר, ובכך אני רוצה לסיים, להמשיך את מאמצינו לחפש ללא ליאות את מי מבין הפלסטינים שישבו אתנו למשא-ומתן אמיתי ולהסדר אמיתי.

מל פולישוק-בלוך: עכשיו, כשהעם הפלסטיני עומד בפני בחירת מנהיגות חדשה, ואנחנו מקווים גם דרך חדשה, וכפי שאמר בוש, כנראה גם בסיוע אמריקני או בלחץ אמריקני, יש סיכוי להגיע להסכם.

מל פולישוק-בלוך: יש סיכוי גם לחמם בחזרה את הקשרים הטובים עם ירדן.

מל פולישוק-בלוך: אני רוצה לקוות שכל הבית הזה ייתן לזה יד.

מל פולישוק-בלוך: תודה רבה.

מיכאל נודלמן: תודה רבה.

מיכאל נודלמן: חבר הכנסת עסאם מח'ול, אחרון הדוברים.

עסאם מח'ול: אדוני היושב-ראש, טוב שיש שלום עם ירדן, טוב שיש שלום עם מצרים, אבל צריך לדעת שהשלום במתכונתו הקיימת ממשיך להיות שלום שומם כמו האולם הזה שמציין בשיממון כזה עשר שנים להסכם עם ירדן.

יצחק כהן: מה יהיה ב-20 שנה?

גאלב מג'אדלה: חשובה האיכות, לא הכמות.

עסאם מח'ול: אבל היה ברור שהסכם בין אליטות ושלום בין אליטות יהיה שלום שומם, יהיה שלום של אי-לוחמה, שלום של מעבר גבול פתוח, אבל זה לא שלום בין שני העמים.

עסאם מח'ול: זה לא שלום שיוצר אווירה חדשה ביחסים בין ישראל לירדן, ולא במזרח התיכון.

עסאם מח'ול: המשוואה ברורה: לא יכול להיות שלום עם ירדן כאשר הכוונה שלו להיות תחליף לשלום עם העם הפלסטיני.

עסאם מח'ול: אי-אפשר ששלום עם מצרים יהיה אליבי להמשך דיכוי העם הפלסטיני, להמשך הכיבוש, להמשך ההתנחלויות ולהמשך שפיכות הדמים, כפי שיוצרת ממשלה שגמרה אומר שתפקידה ההיסטורי לעצור את התהליך המדיני עם העם הפלסטיני.

עסאם מח'ול: שמענו כאן את האנשים שלא מזמן היו בממשלת שרון, בני אלון ואחרים, שאומרים את האמת של הימין הזה.

עסאם מח'ול: מה שהם אומרים זו האמת של הימין של שרון, וזו האמת של הימין של נתניהו, וזו האמת של הממשלה הזאת, שניסתה להפוך את השלום עם ירדן לבן-ערובה, כדי למנוע שלום עם העם הפלסטיני, כדי לחסל את האפשרות לקיום שלום ישראלי-פלסטיני.

עסאם מח'ול: זאת כל האמת.

עסאם מח'ול: אי-אפשר שהשלום בין ישראל לירדן יימשך כאילו הוא לא מושפע, כאילו אין עליו השלכות ממה שקורה בשטח עם העם הפלסטיני.

עסאם מח'ול: שמענו לא מזמן את הזעקות של המלך עבדאללה, את האזעקה, את הקריאה "מה אתם עושים לי", עם כל הסיפור של הגדר, שהוא ראה בו, ובצדק, איום אסטרטגי על מדינתו ועל ממלכתו.

עסאם מח'ול: הוא ראה בו ניסיון לדחוק את הפלסטינים, לבצע טרנספר נוסף, להצר את צעדיהם בתוך הגדה המערבית, כדי לבצע את תוכניתו של בני אלון.

עסאם מח'ול: הוא מדבר על אוסאמה בן-לאדן ומחבר אותו לעם הפלסטיני?

עסאם מח'ול: שידע, אוסאמה בן-לאדן מחובר לאותן ידיים שיצרו אותו, שאימנו אותו, שמימנו אותו, שגייסו אותו, בבית הלבן האמריקני ולא בעם הפלסטיני.

עסאם מח'ול: אילו שטויות הוא מנסה למכור לציבור?

מיכאל נודלמן: תסיים בבקשה.

עסאם מח'ול: לכן, אדוני, אני מדבר על הצורך.

עסאם מח'ול: מי שרוצה לקיים את השלום עם ירדן, מי שרוצה לקיים שלום עם העמים הערביים, לא רק עם הממשלות הערביות, צריך לקיים שלום עם העם הפלסטיני ועם ההנהגה הפלסטינית.

עסאם מח'ול: הוא צריך לשלם את המחיר האמיתי של השלום עם העולם הערבי, המחיר של סיום הכיבוש, נסיגה ישראלית כוללת לגבולות 4 ביוני 1967, גם בשטחים הפלסטיניים, גם עם סוריה ובכלל.

עסאם מח'ול: אני חושב שזה הבסיס שיאפשר לישראל לא רק לעשות שלום, אלא לחוש את השלום הזה, ושהשלום הזה לא יהיה נחלת ממשלות, אלא יהיה נחלת העמים.

עסאם מח'ול: היום התבשרנו שאריק שרון רצה לעשות פוטש כדי לצאת למלחמה ב-1967.

עסאם מח'ול: אולי עכשיו אנשים יפתחו את הראש, יפתחו את השכל ויבינו שב-1967 היתה כאן מלחמה תוקפנית שנוהלה על-ידי ממשלת ישראל, שהובילה לאן שאנחנו נמצאים כיום, והגיע הזמן לחזור אחורנית, לחזור לשלום ולשאיפה לחיים משותפים במזרח התיכון עם עמי האזור ולא נגד עמי האזור.

עסאם מח'ול: תודה רבה, אדוני.

מל פולישוק-בלוך: כשמשכתבים את ההיסטוריה - - - ההיסטוריה כתובה בדם של הרבה אנשים - - -

מיכאל נודלמן: אני מבקש, חברת הכנסת פולישוק - - -

מל פולישוק-בלוך: אי-אפשר ככה - - -

מיכאל נודלמן: את פעם ראשונה שומעת פה מה עסאם מח'ול מדבר?

מיכאל נודלמן: פעם ראשונה?

מיכאל נודלמן: אני כל פעם שומע.

מל פולישוק-בלוך: מותר להגיב.

מיכאל נודלמן: תשובת השר והצעות סיכום בנושא: עשור להסכם השלום עם ירדן – במועד אחר.

מיכאל נודלמן: חברי הכנסת, תם סדר-היום.

מיכאל נודלמן: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום רביעי, ד' בכסליו התשס"ה, 17 בנובמבר 2004, בשעה 11:00.

מיכאל נודלמן: ישיבת הכנסת נעולה.