ישיבת מליאה, כנסת 16, פרוטוקול מספר הישיבה המאתיים-ושמונים-ושמונה של הכנסת השש-עשרה, 2005-11-14 00:00

ראובן ריבלין: הממשלה וראשיה, היום יום שני, י"ב בחשוון תשס"ו, 14 בחודש נובמבר 2005 למניינם.

ראובן ריבלין: אני מתכבד לפתוח ישיבה מיוחדת לציון מלאות עשור להירצחו של ראש הממשלה ושר הביטחון יצחק רבין, זכרו לברכה.

אריה האן: אבקש לקום.

אריה האן: כבוד הנשיא! (חברי הכנסת מקדמים בקימה את פני נשיא המדינה.

אריה האן: )

אריה האן: בבקשה לשבת.

ראובן ריבלין: כבוד נשיא המדינה ורעייתו הגברת גילה קצב; אדוני ראש הממשלה אריאל שרון; נשיא בית-המשפט העליון פרופסור אהרן ברק ושופטי בית-המשפט העליון; נשיא המדינה לשעבר מר יצחק נבון; הגברת אורה הרצוג; אדוני ראש האופוזיציה חבר הכנסת יוסף טומי לפיד; ראשי הממשלה לשעבר: חבר הכנסת שמעון פרס, חבר הכנסת בנימין נתניהו ומר אהוד ברק; יושבי-ראש הכנסת לשעבר: שלמה הלל, דב שילנסקי, שבח וייס, דן תיכון ורעייתו; חברי הממשלה בהווה ובעבר; חברי הכנסת בהווה ובעבר; ראשי משלחות וארגונים בין-לאומיים מחוץ-לארץ - Excellencies, heads of delegations from 30 countries and international organizations, Prime Minister, Deputy Prime Ministers, Ministers of Foreign Affairs, Ministers, Ambassadors, distinguished guests from around the world; מכובדי סגל א' של המדינה: אדוני מבקר המדינה; גברתי מבקרת המדינה לשעבר מרים בן-פורת; אדוני נגיד בנק ישראל; אדוני היועץ המשפטי לממשלה; הרמטכ"ל; המפכ"ל; נציב שירות בתי-הסוהר; ראשי העדות הדתיות; ראש העיר ירושלים מר אורי לופוליאנסקי; אדוני מזכיר הממשלה; נציב שירות המדינה; אלופי צה"ל וניצבים במשטרת ישראל; חניכים מתנועות הנוער ותלמידים מבתי-ספר על-שם יצחק רבין; ואחרונים יקרים - משפחת רבין היקרה: דליה, יובל, הנכדים נועה, יונתן ומיכאל, וכל בני המשפחה; אורחים נכבדים, מוקירי זכרו של יצחק רבין, זכרו לברכה - אנו פותחים ישיבה מיוחדת לציון מלאות עשור להירצחו של ראש הממשלה ושר הביטחון יצחק רבין.

ראובן ריבלין: אבקש לקום לדקת דומייה לזכרו.

ראובן ריבלין: (חברי הכנסת מכבדים בקימה את זכרו של ראש הממשלה ושר הביטחון יצחק רבין, זיכרונו לברכה.

ראובן ריבלין: )

ראובן ריבלין: נא לשבת.

ראובן ריבלין: עשר שנים חלפו.

ראובן ריבלין: במושגים שלנו - כישראלים, כבני-אדם - מדובר בתקופה שהיא נצח.

ראובן ריבלין: לא רק מפני שהאזרחים הצעירים של היום היו ילדים קטנים כששלוש היריות בכיכר הכתימו את פניה של המדינה, לתמיד; ולא רק מפני ש"גזירה על המת שישתכח מן הלב", כפי שניתחו חכמינו במבט מפוכח את האופי האנושי - אלא מפני שבחלוף עשר שנים לרציחתו של ראש ממשלת ישראל, בידיו של רוצח יהודי, הופך האירוע הזה מן הטראומה הפרטית של כל אחד מאתנו, של כל אחד ממיליוני אזרחי ישראל, הזוכר בדיוק היכן היה ומה עשה כשהכו בו המלים: "ממשלת ישראל מודיעה בתדהמה", לאירוע היסטורי, האמור להיחקק בתודעה הלאומית, לא רק האישית שלנו.

ראובן ריבלין: כמו בכל אירוע היסטורי - חשוב, נורא ומרכזי ככל שיהיה - על הדור שהיה עד לאירוע באופן אישי להבין כי העדים, ככל האדם, ימיהם "כצל עובר וכרוח נושבת"; וכי לעולם לא יצליחו העדים להעביר באמת לדור הבא את התחושות, את הרגשות ואת החוויה האישית במלוא עוצמתה.

ראובן ריבלין: אמת, כמו העדים שחוו אישית אירועים היסטוריים אחרים, גם אנו, העדים שחוו אישית את הרצח הזה, הושפענו ממנו, עוצבנו על-ידו, והשפעה זו, ייתכן אפילו ששינתה את מהלך חיינו.

ראובן ריבלין: אבל, כדי שהזעזוע שחווינו לא ייוותר בבחינת חוויה אישית, כדי שהוא יהפוך לאירוע היסטורי מעצב, מחנך ומרתיע לדורות, הרי שעל החוויה האישית שחווינו, מטלטלת ככל שהיתה, לפנות את מקומה - או לפחות את הבכורה - לחומרים הקוגניטיביים, החינוכיים, הסמליים, שמהם עשויה תודעתו ההיסטורית של עם.

ראובן ריבלין: רצח גדליה בן אחיקם בשנת 582 לפני הספירה היה ללא ספק אירוע טראומטי לבני התקופה ולאחרוני היהודים שנותרו בארץ יהודה אחרי החורבן והגלות שהמיט נבוכדנצר מלך בבל.

ראובן ריבלין: אבל הוא לא נחקק על לוח לבו ועל לוח השנה של עם ישראל בגלל החוויה האישית שחוו בני התקופה של גדליה.

ראובן ריבלין: צום גדליה, "שנקבע לדורות" בלוח השנה העברי, הוצב שם כתמרור אזהרה מוסרי; כדי להזהיר אותנו מפני מה שנראה היה במשך דור ובמשך שנות דור כבלתי אפשרי - רצח מנהיג יהודי בידיו של רוצח יהודי.

ראובן ריבלין: אף שבמהלך ההיסטוריה היהודית היו דמויות חשובות ומשפיעות יותר מגדליה, ואלו לא הונצחו בלוח השנה העברי, הרי לא גדליה בן אחיקם האיש הונצח בלוח השנה, אלא הרצח.

ראובן ריבלין: וכשיהודי מתענה בצום גדליה, הוא אינו מעלה את זכרו של נציב יהודה, את פועלו או את מורשתו, אלא את הכתם שהותירה רציחתו על דפי ההיסטוריה שלנו ואת לקחו המוסרי של הרצח ההוא, לקח אשר לא הרשים כנראה את רוצחו היהודי של ראש הממשלה יצחק רבין.

ראובן ריבלין: ובכן, מה אנו מציינים היום, במלאות עשר שנים לרצח יצחק רבין זיכרונו לברכה?

ראובן ריבלין: ואולי חשוב יותר לשאול: מה יציינו צאצאינו במלאות 30 שנה לרצח?

ראובן ריבלין: מה ראוי שיציינו?

ראובן ריבלין: בעיני המתבונן, הבלתי-מעורב אישית, אשר לא היה עד ל-4 בנובמבר 1995, בעיני התלמיד הישראלי בשנת 2015, בעוד עשר שנים מהיום, מה ראוי שיהיה העיקר?

ראובן ריבלין: האם זכרו של יצחק רבין האיש?

ראובן ריבלין: האם הרצח?

ראובן ריבלין: עוד בחייו, בטרם העלה מישהו על דעתו סיוט כמו זה של ה-4 בנובמבר 1995, כבר נגעה דמותו של יצחק רבין בתחום המיתוס.

ראובן ריבלין: יצחק רבין, כבני דורו האחרים, חי את ההיסטוריה האינטנסיבית, הסוערת, של תקומת ישראל בארצו לא כעד, לא כמי שהזדמן לו לחיות בתקופה מרתקת כל כך, אלא כאחד ממחולליה של ההיסטוריה הזאת.

ראובן ריבלין: פרקי חייו הפכו להיסטוריה כבר בזמן אמת, תוך כדי ההתרחשות עצמה.

ראובן ריבלין: הרי כשהיה רמטכ"ל ששת הימים כבר היו עלילות בני דורו הפלמ"חניקים, עלילות שהתרחשו רק 20 שנה קודם לכן, למיתוס.

ראובן ריבלין: וכשהיה למנהיג פוליטי, ולראש ממשלה, כבר היתה מלחמת ששת הימים, שהוא היה הרמטכ"ל בה, למיתוס.

ראובן ריבלין: הייפלא אפוא כי בעשר השנים שחלפו מאז נרצח יש המבקשים להפוך את רבין עצמו, את רבין האיש, למיתוס?

ראובן ריבלין: וכמיתוס, הרי אך טבעי הוא שיגויס מייד אל תוך הקלחת של ההווה.

ראובן ריבלין: וכך אנו שומעים חדשות לבקרים: "מה היה אומר רבין", ו"מה היה עושה רבין", ו"רבין לא היה נותן לזה לקרות", ו"רבין לא היה מפנה", ו"כן היה מפנה", כי הרי אין קל לחיים בהווה, לנתקלים במכשולים שמציבה בפנינו המציאות, למאוכזבים ממנה, מלהידרש, ואולי גם לברוח, למיתוסים.

ראובן ריבלין: אחרי עשר שנים של ניסיון של חלק מהפוליטיקאים לכפות עלינו עסקת חבילה - של זיכרון ואידיאולוגיה, של מיתוס ומסקנות פוליטיות, דומני כי מותר לתהות בקול: האם כמיתוס מגויס, קונה זכרו של רבין אחיזה בלבבות?

ראובן ריבלין: אמת, וזאת יש לומר, רבין נרצח בגלל דרכו הפוליטית.

ראובן ריבלין: הוא נרצח בגלל אוסלו.

ראובן ריבלין: לא כי היה בפלמ"ח, לא כי היה רמטכ"ל ששת הימים ולא כי היה שר הביטחון של האינתיפאדה הראשונה.

ראובן ריבלין: אין לטשטש זאת ואין להשכיח זאת.

ראובן ריבלין: אך באותה נשימה יש להוסיף, כי אין בכך כדי להעניק משקל יתר מוסרי לעמדותיו הפוליטיות, שרבים וטובים חלקו עליהן אז, וממשיכים לחלוק עליהן עד היום, וגם היום ממשיכים לחלוק עליהן בכל תוקף, גם כאשר גדולי מתקיפיו של יצחק רבין החי, מגשימים - כמה אירוני - את דרכו הפוליטית במלואה, ואף הולכים הלאה, מעבר לה.

ראובן ריבלין: אני מאמין כי רצח פוליטי, כל רצח פוליטי, אין בו כדי לקדש עמדה פוליטית.

ראובן ריבלין: אני מאמין כי גם הרצח הפוליטי המתועב של יצחק רבין אין בו כדי להפוך אנשים כמוני, הממשיכים להאמין באידיאולוגיה שהאמינו בה גם לפני הרצח, למצורעים, או לשותפים באשמה כלשהי, כפי שאינני מאמין שאימוץ אחת מעמדותיו הפוליטיות של יצחק רבין זיכרונו לברכה מטהר למפרע כל עוון וכל אשמה, גם כשיש מה לטהר, ויש על מה לכפר.

ראובן ריבלין: עשר שנים אחרי, והרצח ממשיך לבעבע בתוך היורה הפוליטית הרותחת.

ראובן ריבלין: אלו תובעים חזרה בתשובה פוליטית ואידיאולוגית כתנאי להכרה בתחושת הסלידה מן הרצח, ואלו רואים בתביעה זו המשך הניסיון להטלת אחריות לרצח עצמו על כל מי שממאן להכיר בצדקת אוסלו.

ראובן ריבלין: אלו מנסים לכונן מיתוס, ולכפות מורשת הר כגיגית, ואלו רואים בכך ניסיון לעשיית הון פוליטי.

ראובן ריבלין: וכך הלאה וכך הלאה.

ראובן ריבלין: וכנראה לא במקרה, אחרי עשר שנים, זה קצת מתחיל להזכיר מסע צלב.

ראובן ריבלין: בדרך הזאת, אין צורך להמתין 2,500 שנה, כמו השנים שחלפו מאז נרצח גדליה בן אחיקם.

ראובן ריבלין: בדרך הזאת, לא יחלפו 20, 30 שנה, וכל העניין עלול להישכח.

ראובן ריבלין: הוא ייוותר רק בזיכרונם של מי שחוו את הלילה ההוא אישית, אבל לא ייחרת בזיכרונם של ילדינו ונכדינו.

ראובן ריבלין: והמורשת המדוברת?

ראובן ריבלין: היא לא תותיר חותם גדול יותר ממורשתם הרוחנית, המרשימה לא פחות, של מנהיגים פוליטיים אחרים, אשר הלכו לעולמם כדרך כל בשר, ולא מכדוריו של מתנקש.

ראובן ריבלין: ולקחו המוסרי של הלילה ההוא יימוג אף הוא, ולא גדליה בן אחיקם מודרני יהיה לנו, כתמרור אזהרה שירתיע אותנו מלדהור אלי תהום מלחמת אחים, כי אם הערת אגב בהיסטוריה היהודית והישראלית.

ראובן ריבלין: האם זאת אנו מאחלים לעצמנו?

ראובן ריבלין: לדורות הבאים?

ראובן ריבלין: מורשתו של יצחק רבין החי, האמיתי, זה שהתהלך בינינו, גם כאן בבית הזה, ושאותו אנו זוכרים, כתובה כבר מזמן: בדברי ימי הפלמ"ח, בתולדות צה"ל, בהיסטוריה הציבורית הישראלית, ועל לב מי שהכירו, העריכו ואפילו אהב אותו, אף אם חלק עליו.

ראובן ריבלין: מורשתו כתובה כבר לא כי הוא נרצח, אלא משום שכתב אותה במעשיו, בהיסטוריה שחולל במו ידיו, עוד בחייו.

ראובן ריבלין: אבל לא בגלל מורשת זו אנו מכונסים כאן היום, זו השנה העשירית, אלא בגלל הרצח: בגלל הזעזוע שלא מרפה, בגלל החרפה שהמיט הרוצח על כולנו, בגלל האווירה שקדמה לרצח, בגלל התחושה שיכולנו למנוע את הרצח, ומשום שאיננו בטוחים שנוכל לעמוד ברצח נוסף.

ראובן ריבלין: עשר שנים אחרי, ורק לפני שבועות אחדים היינו קרובים, כך חשבנו לפחות, לשפיכות דמים נוספת בתוכנו, אשר, תודה לאל, נמנעה לבסוף.

ראובן ריבלין: אני משוכנע, דווקא כמי שחרד חרדה אמיתית מפני שפיכות דמים, ונתבדה, ברוך השם, כי לקחו המוסרי המהדהד של ה-4 בנובמבר 1995, כלקח שהכול שותפים לו, והכול מקבלים אותו עליהם, ומי שלא מקבל אותו עליו מחויב בו, היה נחוץ לנו לפני שבועות אחדים, הוא נחוץ לנו היום והוא יהיה נחוץ לנו לדורות.

ראובן ריבלין: אבל, עשר שנים אחרי הולך ומתברר, לאסוננו, כי הלקח המוסרי טרם הופנם, ותמרור האזהרה עדיין לא נקבע בתודעה.

ראובן ריבלין: ורצח רבין, אותו צמד מלים בלתי אפשרי, שנראה כאילו כבר התרגלנו אליו, צריך שייחרת כסמל, צריך שיוטבע כמיתוס כלל-ישראלי, ואוי לכולנו, ימין ושמאל, אם יהיה נחלתו הפרטית של זרם פוליטי מסוים.

ראובן ריבלין: זו חובתנו כלפי המדינה, זו חובתנו כלפי יצחק רבין.

ראובן ריבלין: אני מתכבד להזמין את ראש ממשלת ישראל אריק שרון לשאת דברים.

אריאל שרון: כבוד נשיא המדינה והגברת קצב, משפחת רבין, אדוני היושב-ראש והגברת ריבלין, כנסת נכבדה, חבריו ומוקירי זכרו של יצחק רבין, אורחים מרחבי העולם - אין איש בוגר בארץ שאינו זוכר היכן היה ומה עשה בליל הרצח.

אריאל שרון: כולנו קפאנו אז על עומדנו, המומים לשמע בשורת איוב, מסרבים תחילה להאמין שפשע כזה יכול להתרחש אצלנו.

אריאל שרון: וכאיוב, גם אנחנו היינו רוצים ש"הלילה ההוא ייקחהו אופל", אלא שאין לנו הזכות לכך.

אריאל שרון: אדרבה, את הלילה ההוא חובה לזכור.

אריאל שרון: חייבים לזכור לאן עלולים להוביל השנאה, הקנאות וחוסר הסובלנות.

אריאל שרון: החברה הישראלית, על אף ההישגים האדירים שהיא השיגה ב-58 שנות קיומה, היא עדיין חברה בהתהוות.

אריאל שרון: אין קיצורי דרך בתהליך התבגרותה של חברה, שבחלקה הגדול היא חברת הגירה.

אריאל שרון: הדמוקרטיה הישראלית היא מקור מוצדק לגאווה - ועדיין עליה להתמודד עם איומים הנובעים מן התהליך הנמשך של מיזוג תרבויות, עדות, פלגים ומגזרים על מסורותיהם השונות.

אריאל שרון: "הדמוקרטיה", כתב עמוס עוז, "כרוכה בהכרח בזכותם של בני-אדם להיות שונים זה מזה.

אריאל שרון: השוני בין בני-האדם אינו רעה חולפת, אלא מקור ברכה – אנחנו שונים זה מזה לא מפני שאחדים מאתנו עדיין אינם רואים את האור, אלא מפני שיש בעולם אורות ולא אור, אמונות ודעות ולא אמונה ודעה".

אריאל שרון: המסורת היהודית ידעה מאז ומתמיד להעריך את השונות.

אריאל שרון: בסוכות אין אדם יוצא ידי חובתו עד שיהיו כל ארבעת המינים בידו כאגודה אחת.

אריאל שרון: בארבעת המינים כל אחד שונה, והמצווה היא לאגד את כולם יחד, לא על אף שונותם, אלא בגלל שונותם, בגלל ההפריה ההדדית שהשונות יוצרת ומשום שרק ביחד יש ייצוג מלא של כל חלקי העם.

אריאל שרון: למרות הגיוון הרב הגלום בה, עמדה החברה הישראלית בהצלחה, בשנה האחרונה, באחד המבחנים החשובים והקשים בתולדותיה, כאשר גורמים שונים ניסו לערער על סמכותם של מוסדותינו הנבחרים – הממשלה והכנסת – להחליט החלטות ולהוציאן אל הפועל.

אריאל שרון: ניסיונות אלה לא צלחו.

אריאל שרון: הנבואות האפוקליפטיות על מלחמת אחים שתגבה קורבנות בנפש הופרכו כולן.

אריאל שרון: וגם הסרבנות – אותו נגע שחתר תחת יסודות הדמוקרטיה וסיכן את לכידותנו – התגלתה בסופו של דבר כתופעה שולית.

אריאל שרון: אלא שכמו בכל מערכה, ההישג של אתמול אינו מבטיח את הניצחון של מחר, והדרך לחברה בוגרת, המלבנת את המחלוקות בתוכה בדרכים דמוקרטיות, עודנה ארוכה ומאתגרת.

אריאל שרון: אני נוהג לצטט דברים שאמר יצחק רבין בשנת 1993 על הדרך להגיע לכך: "גם אם אין רואים כולם עין בעין, גם אם יש חילוקי דעות, גם אם יש הבדלים וניואנסים, טוב וחשוב להתווכח, אבל גם לחרוק שיניים, לנשוך שפתיים ולהמשיך יחד, כדי להגיע למטרה המשותפת, כאשר טובתה של המדינה קודמת לכל חשבון אישי ומפלגתי".

אריאל שרון: הרצח הנורא של יצחק רבין משמש תמרור אזהרה לכולנו, מה עלול לקרות אם נעדיף את המחלק והמפלג על פני המאחד והמשותף.

אריאל שרון: מעבר לחילוקי הדעות הפוליטיים, מעבר לתפיסות השונות בחברה הישראלית, מעבר להבדלי המסורת ולמגוון הדעות, הרוב המכריע בעם בישראל מאוחד באהבתו את הארץ, בנאמנותו למדינה.

אריאל שרון: לכן אני בטוח כי כל מרכיבי החברה הישראלית ידעו לראות את המטרה המשותפת לכולנו, מעל לים המחלוקות ופסיפס החלקים המרכיבים אותנו.

אריאל שרון: תודה רבה לכם.

ראובן ריבלין: תודה לראש הממשלה.

ראובן ריבלין: אני מתכבד להזמין את ראש האופוזיציה, חבר הכנסת יוסף טומי לפיד.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני.

יוסף (טומי) לפיד: אדוני נשיא המדינה ורעייתו, כבוד ראש הממשלה, אדוני יושב-ראש הכנסת ורעייתו, נשיא בית-המשפט העליון ורעייתו, ושופטיו, אורחים מכובדים מהארץ ומהעולם, משפחת רבין - מלח הארץ, ישר כסרגל, לוחם אמיץ, מחוספס וביישן, אמין ונאמן, שקול וחכם; הוא סימל את ישראל היפה, האידיאליסטית, התמימה משהו, ישראל הציונית, העובדת, המסורה לענייני הכלל.

יוסף (טומי) לפיד: היושרה שלו היתה ללא רבב, נחישותו השקטה היתה יצוקה בסלע.

יוסף (טומי) לפיד: כל אדם בורא את רבין מחדש כצלמו וכדמותו.

יוסף (טומי) לפיד: יש מי שמבכה בו את רודף השלום.

יוסף (טומי) לפיד: יש מי שמתאבל על מותו של מנהיג.

יוסף (טומי) לפיד: יש מי שמעריץ את החייל.

יוסף (טומי) לפיד: בעיני נחרת זכרו של רבין כסמל של משהו שהיינו פעם ואבד לנו בדרך.

יוסף (טומי) לפיד: הרבה שנים היו לי כלפיו רגשי נחיתות של עולה חדש כלפי הצבר המושלם.

יוסף (טומי) לפיד: הוא לא היה איש של שיחות לבביות, הוא לא עשה מחוות גדולות, הוא לא התחנף ולא התגפף.

יוסף (טומי) לפיד: שקט וסולידי, מקורי וישר, משדר סמכות.

יוסף (טומי) לפיד: הוא היה יחיד במינו, sui generis, כיום כבר לא נוצרים אנשים כמו שהיה יצחק רבין.

יוסף (טומי) לפיד: במותו הטראגי הפך רבין לדמות מיתולוגית, לסמל של תום שהושמד, לקריאת תיגר על אנשי החושך, לקדוש חילוני.

יוסף (טומי) לפיד: רוצחו צריך לדעת, שיצחק רבין חי בתוכנו יותר מאי-פעם וגם השלום שחלם הוא חלומנו.

יוסף (טומי) לפיד: מותו העניק לתודעה הישראלית אגדה שתלווה את עם ישראל לדורותיו, עשר שנים, מאה שנים, אלף.

יוסף (טומי) לפיד: אנחנו עם שנתברך בזיכרון ארוך, ואין עוד אדם הראוי להיחרת בזיכרוננו כמו יצחק רבין.

יוסף (טומי) לפיד: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה לראש האופוזיציה יוסף טומי לפיד.

ראובן ריבלין: אני מתכבד להזמין את יושב-ראש סיעת העבודה, חבר הכנסת אפרים סנה.

אפרים סנה: אדוני הנשיא, כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, משפחתו של יצחק רבין, אורחינו הנכבדים, שוב חזרנו מהר הרצל.

אפרים סנה: הרוח בצמרות האורן, השמש הנוטה כבר מערבה, הצינה, הכול מחזיר אותנו עשר שנים אחורה אל היום שבו נותרנו יתומים על ההר.

אפרים סנה: עשר שנים והפצע בלב אוהביו עדיין מדמם וכואב.

אפרים סנה: עשר שנים, וזה זמן ארוך מספיק להסתכל לאחור ולהעריך אל נכון מי היה האיש הזה יצחק רבין לעמו ולארצו, ולקבוע, בכעס לקבוע, כי מאז נרצח לא ידעה הארץ הזאת אף לא יום טוב אחד.

אפרים סנה: אנו משתדלים להציל את זכרו מהשכחה, מהבנאליות, מכליאתו בתוך גדרותיו של מחנה אחד בעם.

אפרים סנה: המרכז להנצחת יצחק רבין ומורשתו, הנחנך הערב, הוא גולת הכותרת של מאמץ זה.

אפרים סנה: אבל, יש השואלים: מהי מורשת רבין?

אפרים סנה: למעלה מעשר שנים מאז ששלח אותי כראש המינהל האזרחי ליהודה ושומרון ועד שנשקתי מתייפח את פניו הקרות במרתף בית-החולים "איכילוב" יצקתי מים על ידיו של יצחק רבין.

אפרים סנה: שירתתי אותו באהבה, ביראה ובאמונה בתחום הצבאי, המדיני והפוליטי.

אפרים סנה: בזכות עשר שנים אלה אני מעז לענות כאן היום על השאלה הזאת.

אפרים סנה: ליצחק רבין היתה מורשת מוסרית: אמת בפוליטיקה - הוא מעולם לא שיקר, ומעולם לא הבטיח הבטחת סרק.

אפרים סנה: אכפתיות - מכל דבר במדינה הזאת היה לו אכפת באופן אישי קיצוני.

אפרים סנה: כאבו לו הכישלונות, ונעמו לו ההישגים.

אפרים סנה: הוא שנא את תרבות ה"סמוך".

אפרים סנה: הוא לא העביר בעיות קשות למישהו אחר, לקדנציה הבאה.

אפרים סנה: הוא התעקש לפתור הכול, והכול במדינה היה חשוב בעיניו.

אפרים סנה: לאף נושא לא התייחס בביטול ובציניות.

אפרים סנה: אחריות - יצחק רבין לקח אחריות לכול, גם למה שלא היה צריך.

אפרים סנה: אבל, כך הוא פירש את תפקידו כראש ממשלה ושר ביטחון.

אפרים סנה: הוא אישר את הנועזים במבצעים, לרבות אלו שנועדו לסייע להביא הביתה את שבויינו.

אפרים סנה: בהצלחות שיבח את הכוח ומפקדיו ובכישלונות לקח את האחריות על עצמו.

אפרים סנה: ראש ממשלה שאינו יודע לשקר, שאוהב את המדינה הזאת אהבת נפש, שלוקח אחריות בטוב ובעיקר ברע - זו מורשתו המוסרית של יצחק רבין.

אפרים סנה: לרבין היתה מורשת מדינית-ביטחונית.

אפרים סנה: ביטחון ישראל מעל הכול.

אפרים סנה: לשמור מכל משמר על כושר ההרתעה ועל כושר ההכרעה.

אפרים סנה: רבין הגן על העושים לביטחון ישראל המשרתים בצה"ל ובכוחות הביטחון.

אפרים סנה: הוא כיבד אותם, אהב אותם, הקשיב להם ודאג להם.

אפרים סנה: רבין היה מוכן לנסיגה ברמת-הגולן עד לגבול הבין-לאומי, הוא קו המצוקים, בשני תנאים מפורשים: שסוריה תקבל את כל דרישותיה הביטחוניות של ישראל, ושישרור שלום מלא בין המדינות לתקופת מבחן ארוכה בטרם נסיגה זו.

אפרים סנה: רבין האמין בפתרון קבע עם הפלסטינים הבנוי על חלוקת הארץ.

אפרים סנה: רוב ארץ-ישראל המנדטורית - לנו, וכמעט כל השטחים - להם.

אפרים סנה: לפתרון זה שאף להגיע, וכה אמר שעה לפני שהשיגוהו כדורי המרצח: "למען בנינו ונכדינו אני רוצה שהממשלה הזאת תמצה כל שמץ, כל אפשרות, לקדם ולהגיע לשלום כולל".

אפרים סנה: מתוך גישה זו הלך רבין להסכם אוסלו.

אפרים סנה: ביסוד ההסכם עמדה הנוסחה: "ריבונות תמורת ביטחון", לאמור: אם יפעלו הפלסטינים ברצינות כנגד הטרור, יקבלו מדינה בעזרת ישראל.

אפרים סנה: נוסחה זו תקפה גם היום.

אפרים סנה: רבין עיכב עד הירצחו את העברת הערים בגדה לריבונות פלסטינית שנועדה על-פי ההסכם ליולי 1994, כיוון שפעולתם נגד הטרור לא היתה מספקת בעיניו.

אפרים סנה: רבין לא ראה בהסכמי אוסלו שגיאה אלא פריצת דרך - פעם ראשונה שקברניטי שני העמים החליטו לסיים את הסכסוך במשא-ומתן ולא בכוח הנשק.

אפרים סנה: במשא-ומתן על סידורי הביטחון ביהודה, שומרון ועזה, במסגרת הסכם אוסלו ב', הקדיש את עיקר המאמץ להתעקשות על ביטחון הישראלים, אלה הגרים בשטחים.

אפרים סנה: אני בטוח שמרביתם מעריכים זאת.

אפרים סנה: לרבין היתה מורשת חברתית.

אפרים סנה: עובדת היותו "מר ביטחון" העמידה בצל, שלא בצדק, את מעשיו בתחום החברתי.

אפרים סנה: הוא האמין בחובת המדינה לדאוג לאזרחיה לחינוך, לבריאות, לרווחה ולקורת-גג.

אפרים סנה: בתקופת כהונתו שולש כמעט תקציב החינוך, ונחקק חוק ביטוח בריאות שהבטיח לכל האזרחים שירות רפואי מלא עם כל התרופות והטיפולים.

אפרים סנה: האבטלה קוצצה בחצי.

אפרים סנה: בזמנו, לא היה צורך בארץ באף בית-תמחוי.

אפרים סנה: זוהי מורשת רבין: יושר, אכפתיות, אחריות, חברה צודקת ומדינה חזקה רודפת שלום.

אפרים סנה: לכן האנשים שאני היום להם לפה מתגעגעים ליצחק רבין.

אפרים סנה: כשאני יורד כאן בכנסת במדרגות המוליכות אל קומת הממשלה, אני מדמיין כי מאחורי דלת הזכוכית של משרד ראש הממשלה יוצא יצחק, משקפיו על אפו, שואל מתי ההצבעה במליאה או מתי הוא ממריא לתרגיל בגולן.

אפרים סנה: אבל, הוא איננו, ואת הגעגועים האלה צריך לתרגם למעשה.

אפרים סנה: כדי להחזיר את ישראל לדרכו של רבין, יש ללמוד ממנו עוד דבר אחד - את האומץ לבצע.

אפרים סנה: רבין סלד מתבוסתנות, ולא החניף ליריביו ולא התבטל בפניהם.

אפרים סנה: הוא אף פעם לא חשב שיש דבר נחוץ שהם יכולים לעשותו טוב ממנו.

אפרים סנה: באירועי הזיכרון ליצחק רבין נוהגים לשיר את השיר הידוע האומר "היה חזק למעלה".

אפרים סנה: מלמעלה אומר לנו רבין: "אתם למטה היו חזקים".

ראובן ריבלין: תודה רבה ליושב-ראש סיעת העבודה-מימד, חבר הכנסת אפרים סנה.

ראובן ריבלין: אני מזמין את אחרון הדוברים, המשנה לראש הממשלה, חבר הכנסת שמעון פרס.

ראובן ריבלין: אדוני, בבקשה.

שמעון פרס: כבוד נשיא המדינה, ראש הממשלה, יושב-ראש הכנסת, נשיא בית-המשפט העליון, אורחים יקרים מבחוץ ואורחים טובים מבית, חברי הכנסת, ובראש ובראשונה כמובן משפחת רבין - אהבת הפרטים של יצחק ונחישות החזון נעו אצלו במסלולים שונים אך בכיוון אחד.

שמעון פרס: הוא ידע שצריך לשחר שלום גם באין שלום כדי לסיים מלחמה.

שמעון פרס: הוא ידע שצריך להיערך צבאית כדי לדרבן שלום.

שמעון פרס: הפרטים הם חיוניים לאסטרטגיה.

שמעון פרס: מלחמת ששת הימים הוכרעה, למעשה, ב-60 הרגעים הראשונים שלה, לאחר שחיל האוויר שלנו השמיד את חיל האוויר המצרי.

שמעון פרס: אך כדי להגיע לרגעים כאלה, לשעות כאלה, צריך להכין עם וצבא בשנים של הכנות: לאמן את החיילים, למקד את המודיעין, לחנך צוותי אוויר, להשיג נשק מתוחכם, ליצור הרתעה, להכין הפתעה, להעז להכריע, לבחור מפקדים, לשכנע דרג מדיני, להכין מכשולים שיאטו את האויב ומסלולים שיזרזו את התנועה.

שמעון פרס: וכל זה לתזמן כהלכה, בלי לזנוח נקודות תורפה, בלי להרפות או לזלזל בחוטי החיבור.

שמעון פרס: כל זה ראוי ומחובר כהלכה, שמא זחיחות או זניחות יכשילו את המערכה ויגרמו לאובדן חיים.

שמעון פרס: הרי כל פרט יכול לקבוע את המאמץ הענקי והחריף והמסוכן הזה.

שמעון פרס: צריך לשכנע את העם שיהיה ביטחון אישי וקיבוצי, גם בים של דמעות, גם בים של קורבנות.

שמעון פרס: ושצה"ל הוא ארגון נהדר, שחייב להיות לא דמוקרטי, כדי להגן על הדמוקרטיה בפני אויביה מבחוץ ומהורסיה מבפנים.

שמעון פרס: הוא ידע שעמנו אינו בנוי על כוחנות.

שמעון פרס: כוחנו במוסריותנו.

שמעון פרס: בניית כוח, צבירת כוח, שימוש בכוח הם תנאי להגנה על ישראל, אבל היעד שלה הוא רדיפת שלום, השגת שלום.

שמעון פרס: יצחק ראה בשלום לא הזדמנות פוליטית אלא מורשת דורות; מורשת דורות שקוראת לנו לא לשלוט על עם אחר, שמלחמה היא עניין של אין ברירה ושלום הוא הברירה המועדפת.

שמעון פרס: זאת המסקנה הישירה מחזון הנביאים.

שמעון פרס: יצחק לא יכול היה להיות מפקד גדול בלי להיות מדינאי ערכי.

שמעון פרס: מלחמה אינה אבחת חרב, ושלום אינו הצהרה מילולית, שניהם כרוכים בניתוח מדוקדק של המיידי, ושניהם תלויים בכושר הראייה מרחוק.

שמעון פרס: שניהם הם מסע בעולם של קשיים, של מהמורות, שניהם הם חוויה סופר-אנושית, מטרפת את הדעת, ואתה צריך להנהיג מעל לממוצע, בניגוד למקובל, בים של דמעות ודם.

שמעון פרס: באלה בורך יצחק - להנהיג בלי להירתע, לשכנע בלי לצוות, לעמוד במקום נישא בלי להתנשא.

שמעון פרס: להיות מורה דרך, לא רק מנהיג.

שמעון פרס: הדמוקרטיה קיימת מכוחם של אנשים אמיצים אוהבי חירות, אבל אנו זקוקים לדמוקרטיה כדי להגן על חיינו מפני מסיתים ומאיימים, מרוצחים ומטורפים.

שמעון פרס: זאת הברית הדמוקרטית האמיתית.

שמעון פרס: יצחק ואנוכי נכנסנו לתהליך השלום האחרון כששנינו כבר אנשים מבוגרים.

שמעון פרס: שאלנו את עצמנו מה הדבר הנכון ביותר לעשות כדי להיעזר בניסיוננו וכדי לנצל את גילנו; לדאוג שהדור הצעיר, שלא התנסה במה שאנו התנסינו, לא יצטרך להתנסות מחדש במה שפקד את חיינו.

שמעון פרס: רצינו שיוכלו לנוע כאנשים חופשיים, חכמים, חרוצים, ישרים, להגיע למצב שבו יוכלו, לא רק ירצו, לאהוב אדם ולכבד זולת, לתת לנוף לפרוח, לתת לדמיון לגרוף.

שמעון פרס: חברי הכנסת, המלאכה טרם הסתיימה, המשימה עוברת עתה לדור הצעיר, שלו נאמר: שרתו בצה"ל, התגייסו לפוליטיקה של יעדים, לפוליטיקה שבה התום שלכם והערכים של אבותיכם יתגברו על השגרה, על הספק, על הפינוק.

שמעון פרס: ליד נר הזיכרון הדליקו לפיד של תקווה.

שמעון פרס: אל תגידו יום יבוא, הוא בא, הוא כאן.

שמעון פרס: זו תהא האזכרה הנכונה ביותר ליצחק רבין.

ראובן ריבלין: תודה רבה לשמעון פרס.

ראובן ריבלין: תמה הישיבה המיוחדת לציון מלאות עשור להירצחו של ראש הממשלה ושר הביטחון יצחק רבין.

אריה האן: בבקשה לקום.

אריה האן: כבוד הנשיא! (חברי הכנסת מכבדים בקימה את צאת נשיא המדינה מאולם המליאה.

אריה האן: )

אריה האן: אפשר לשבת.

ראובן ריבלין: רבותי, הישיבה נעולה; כל מי שרוצה לשבת מוזמן לשבת, אבל אין חובה.

ראובן ריבלין: ישיבת הכנסת הבאה - מחר, יום ג', י"ג במרחשוון התשס"ו, 15 בחודש נובמבר 2005 למניינם, בשעה 16:00.

ראובן ריבלין: ישיבת הכנסת נעולה.