ישיבת מליאה, כנסת 16, פרוטוקול מספר הישיבה השלוש-מאות-ואחת-עשרה של הכנסת השש-עשרה, 2006-03-08 00:00

ראובן ריבלין: חברות וחברי הכנסת, היום יום רביעי, ח' באדר התשס"ו, 8 במרס 2006 למניינם.

ראובן ריבלין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת, ישיבה אשר ביקשתי לקיימה על-פי בקשת חברות וחברי הכנסת לקיים ישיבה מיוחדת לציון יום האשה הבין-לאומי.

ראובן ריבלין: גבירותי חברות הכנסת, רבותי חברי הכנסת, היום הזה הוא הזדמנות לחשבון נפש שלנו, של החברה בישראל ושל הכנסת כנציגת העם, לבחון את אשר עשינו ואת שעדיין לא נעשה להגברת השוויון בחברה הישראלית.

ראובן ריבלין: נשים תופסות מקום משמעותי יותר ויותר בחברה בכל הדרגות ובכל שטחי הפעולה, בצבא ובממשלה, בכנסת – לא מספיק, בבתי-המשפט ובשוק הפרטי.

ראובן ריבלין: מעמד האשה בעלייה מתמדת.

ראובן ריבלין: לאשה בישראל 2006 דרך סלולה להצלחה, כל אחת לפי כשרונותיה ויכולותיה.

ראובן ריבלין: בשעה הזאת קול אחד צריך להישמע רם וברור מכל הבית הזה: יש לבדוק ולמצוא כל הד וצל של קיפוח כלפי נשים במדינה.

ראובן ריבלין: במדינה יהודית ודמוקרטית האשה היא שותפה בכל חלקי העשייה, וחשוב גם להדגיש כי במקרים רבים, מעבר ללימודים ולקריירה המקצועית, האשה היא גם זו שאמונה על חינוך הילדים, ורב חלקה של האשה בעיצוב פניה של החברה שלנו.

ראובן ריבלין: ברכות חמות לכל חברות הכנסת, ובעיקר לחברת הכנסת אתי לבני, אשר יזמה את כינוס הישיבה הזאת, ואני מבקש לברך את כולכן, כמנהיגות הציבור בישראל, שתראו ברכה בעמלכן.

ראובן ריבלין: אני מזמין את חברת הכנסת נטע דוברין להיות הראשונה אשר תישא את דבריה לציון יום האשה הבין-לאומי.

ראובן ריבלין: בינתיים, עד שתגיעי לדוכן, הודעה למזכיר הכנסת.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני.

אריה האן: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית, הצעת חוק השקעות משותפות בנאמנות (תיקון מס' 12), התשס"ו-2006.

אריה האן: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת דוברין - בבקשה, גברתי.

נטע דוברין: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, שני דברים לפני שאתחיל, אדוני היושב-ראש, היית מודאג בנאום ההשבעה שלי שאולי זה יהיה נאומי האחרון, אז הייתי חייבת לסיים את הכהונה הזאת, ויהיה לי עוד נאום אחד.

ראובן ריבלין: לא אמרתי זאת בתקווה, אמרתי זאת בחשש.

נטע דוברין: נתת לי אתגר.

נטע דוברין: קצת בפחות חיוך, לאור העובדה שהוגשו 75 חתימות לכינוס הפגרה המיוחד הזה, אני חושבת שהנוכחות קצת מביכה.

ראובן ריבלין: זאת הבעיה שלי כיושב-ראש הכנסת, אדם אשר חותם על בקשה לכנס כינוס מיוחד של הכנסת ואינו נוכח, האם אין בכך איזה טעם לפגם בלשון המעטה.

ראובן ריבלין: אבל אנחנו מציינים את היום, והוא חשוב.

נטע דוברין: חבר טוב שאל אותי: בשביל מה צריך את יום האשה הבין-לאומי?

נטע דוברין: זה נשמע כמו יום זיכרון.

נטע דוברין: חשבתי לעצמי, נכון, זהו באמת יום זיכרון – יום אחד לזכור בו את מעמד הנשים, שעדיין נחות מזה של הגברים, לזכור את הקיפוח במשכורות, גם במגזר הציבורי, לזכור ולהזכיר את השימוש בגוף האשה כאובייקט, את ההתייחסות לאשה כאל רחם לאומי, לזכור את כל נפגעות האלימות המינית והנשים שנרצחו על-ידי בני זוגן בשם האהבה ולזכור שהחברה שלנו מטפחת ללא הרף מעמדות של חזק וחלש שהופכים במהרה לתוקף ולקורבן.

נטע דוברין: אבל יותר מכול, חשיבותו של היום הזה היא בכך שנושא זה איננו עניינן הפרטי של נשים.

נטע דוברין: זה עניין חברתי של גברים ונשים כאחד.

נטע דוברין: רק בשנת 2005 חלה עלייה דרמטית של עשרות אחוזים בעבירות של תקיפה מינית ואונס קבוצתי, וכך גם במעשים של גילוי עריות.

נטע דוברין: אל תטעו, יש עוד עשרות מקרים שלא דווחו.

נטע דוברין: לפעמים המעשים האלה נגמרים גם ברצח.

נטע דוברין: כשאשה נרצחת על-ידי בן זוגה אומרים שהרצח היה על רקע רומנטי.

נטע דוברין: אם זו אשה מהמגזר הערבי ידווחו על רצח על רקע כבוד המשפחה.

נטע דוברין: ואני שואלת את עצמי, מתי יבינו שאין ברצח נשים לא רומנטיקה ולא כבוד.

נטע דוברין: אני מבקשת היום לדבר חזק, בחברה שלדבר בה חלש נהיה מין סוג של אופנה, בשמן של אלה שהכאב הצרוב שיתק את גופן ובשמן של 36 נשים שנרצחו בשנה שחלפה.

נטע דוברין: מלים ברורות יובילו למעשים הדרושים, כך אני מאמינה, כדי לצמצם את התופעה המחרידה הזאת.

נטע דוברין: בשנים האחרונות כל כך הרבה סטריאוטיפים ותוויות דבקו בפמיניזם, שרבות ורבים חוששים להזדהות ככאלה.

נטע דוברין: השיח על מעמד נשים ועל זכויות נשים נסב על הבחירה, בחירה חופשית, על יכולת האשה ועל זכותה לפתח את עצמה, לממש את מלוא הפוטנציאל האישי הטמון בה ולהיות אזרחית מועילה ותורמת.

נטע דוברין: נשים רבות עדיין גדלות בתוך חברה שלא מדרבנת אותן להצליח, שלא אומרת להן שהן יכולות לבחור - לבחור אם להיות טייסת ולבחור אם להיות אמא.

נטע דוברין: כי מה זה אומר להיות פמיניסטית, ולמה כשמדברים על זה תמיד חושבים על נשים לא אסתטיות ששורפות חזיות?

נטע דוברין: דרך אגב, שרפת חזיות היא מיתוס שלא הוכח מעולם שאכן קרה, כי האמת, תסלחו לי, מי תעלה על דעתה לשרוף את האביזר שעולה הכי הרבה כסף למטר בד.

נטע דוברין: למרות הכול, אני גאה לומר שיותר נשים השתלבו בשנים האחרונות בעמדות מפתח במערכות השונות, וגם בבית הזה מכהנות יותר חברות, ואני מקווה שמספרן יגדל בכנסת הבאה.

נטע דוברין: הכול בזכות נשים רבות שהעזו, לפעמים כנגד כל הסיכויים, להתמודד ולהיאבק על הזכות להנהיג, על הזכות להוביל, על הזכות להשפיע וגם על החובה של כולנו לדאוג שנושא הנשים ימשיך להיות על סדר-היום הציבורי.

נטע דוברין: מהבמה הזאת אני רוצה לבקש מכל אשה ואשה במדינה: בכל בוקר כשאת קמה, אל תשכחי להגיד לעצמך שאת לא שווה פחות, שאת ראויה ושאת גאה להיות אשה.

נטע דוברין: תודה.

ראובן ריבלין: אני מודה לחברת הכנסת נטע דוברין.

ראובן ריבלין: השר יעקב אדרי ישיב על כל ההצעות לסדר-היום יחד.

ראובן ריבלין: לכן, אני מזמין את חברת הכנסת אתי לבני לשאת את דברה בנושא ציון יום האשה, ואחריה תעלה ותבוא חברת הכנסת גילה גמליאל, אשר אף היא תישא נאום באותו עניין.

ראובן ריבלין: אחריהן יבוא השר אדרי וישיב בשם הממשלה.

ראובן ריבלין: בבקשה.

אתי לבני: אדוני היושב-ראש, חברותי וחברי חברי הכנסת, ראשית, חג שמח.

אתי לבני: זה חג של הנשים בכל העולם.

אתי לבני: אנחנו מציינות את יום האשה הבין-לאומי, ואנחנו מציינות את הדברים שהשגנו ואת הדברים שאנחנו עוד צריכות להשיג, ועוד הרבה מאוד דברים צריכים להשיג.

אתי לבני: אני מודה לך על שקיימת את הישיבה הזאת למרות הקושי לעבור מאולם לאולם, ואני מניחה שאתה מקיים את הישיבה, ואולי זו הישיבה האחרונה של הכנסת הזאת, של מליאת הכנסת, ואולי זו אפילו הישיבה האחרונה שאני נמצאת כאן, ואני מקווה שעשית את זה - - -

ראובן ריבלין: בשלב זה.

ראובן ריבלין: בשלב זה.

יולי יואל אדלשטיין: מה זה פרץ הפסימיות?

אתי לבני: זו לא פסימיות.

אתי לבני: אולי.

ראובן ריבלין: לא.

ראובן ריבלין: כל אחד מאתנו יודע להיות ריאליסט במידה הנחוצה.

אתי לבני: אני אופטימיסטית ריאלית.

ראובן ריבלין: אני רק יכול לומר לךְ, שאני הייתי חבר כנסת והייתי גם חבר כנסת לשעבר, ובאמונה חזרתי להיות בכנסת.

אתי לבני: כן, זו גם התוכנית שלי.

ראובן ריבלין: כלומר, אני גם ח"כ וגם חכ"ל.

ראובן ריבלין: הכול.

ראובן ריבלין: אני יכול להשתתף בכל המועדונים של הכנסת.

דוד מנע: - - -

ראובן ריבלין: הנה, גם חבר הכנסת מנע.

ראובן ריבלין: את רואה.

אתי לבני: רציתי באמת לשבח את זימון הישיבה הזאת על הנושא הזה, ואני מאמינה שהיא נקבעה למרות הקושי והנוכחות הלא-מסיבית, כי אתה מעריך ומחשיב את הנושא של זכויות נשים ושל מעמד נשים, ואכן הוכחת כך בכל תקופת הכנסת הזאת.

ראובן ריבלין: תודה.

אתי לבני: ביומיים האחרונים, לרגל יום האשה הבין-לאומי, אנחנו מופיעות בהרבה מאוד כנסים ומקומות והפגנות והתכנסויות.

אתי לבני: אתמול, על מדרגות הרבנות בתל-אביב, מול בית-הדין הרבני בתל-אביב, קיימנו הפגנה או כנס מחאה.

אתי לבני: אני הבאתי את רחל אברהם, אשה שהיתה מסורבת גט במשך 19 שנה.

אתי לבני: אתם שומעים?

אתי לבני: 19 שנה היא היתה שבויה במסגרת הנישואים, כי בעלה לאט-לאט הוציא ממנה עוד ועוד נכסים ועוד ועוד ויתורים רק כדי שבסופו של דבר יוכל להגיד לה: אבל אני לא אתן לך גט, כי עוד לא נתת לי עוד משהו.

אתי לבני: אלה דברים שבמדינה מתוקנת לא יכולים להתרחש.

אתי לבני: נושא בתי-הדין הרבניים, כמו שהוא מתנהל במדינת ישראל - אי-אפשר עוד.

אתי לבני: אנחנו מנסים לתקן את זה, כולנו כאן.

אתי לבני: כל מי שמחויב לזכויות אדם בישראל, כל מי שרוצה שישראל תהיה מדינה מתוקנת, חייב ללכת בשני המישורים יחד אתנו:

אתי לבני: האחד הוא כמובן המסלול של נישואים וגירושים אזרחיים, ברית זוגיות, או נקרא לזה איך שנקרא לזה, ואולי נחזור למלה נישואים, נישואים אזרחיים, וצריך לומר את זה בקול רם.

אתי לבני: והמסלול השני הוא להסתכל מה קורה בחצר האחורית של בתי-הדין הרבניים ולנסות לתקן את זה.

אתי לבני: עד שיהיו נישואים אזרחיים, וגם אחר כך יהיו אנשים שיזדקקו להם - שם צריכים להיות רבנים, דיינים, שמחויבים לתפיסת השוויון והמתינות כלפי נשים.

אתי לבני: בכנסת הזאת ניסיתי להעביר חקיקה שלפיה לא יהיה דיין שאין לו השכלה משפטית, שלא יהיה דיין שלא הוכיח בהיסטוריה של הפסיקה שלו שהוא מחויב לפרשנות המתונה, לפרשנות של שוויון לנשים.

אתי לבני: אני מקווה, ואני משאירה את זה לאנשי הכנסת הבאה ואולי גם לי לקיים את זה, כי אנחנו עומדים למנות דיינים מייד בתחילת הכנסת הבאה.

אתי לבני: ניסינו למנוע את זה עכשיו כי ידענו את מי הולכים למנות.

אתי לבני: עשינו הפגנות, והעניין נדחה.

אתי לבני: שימו לב כולכם, כל מי שיושב כאן, מי האנשים שאנחנו שולחים למקומות האלה, שהם הם הגורמים העיקריים לאי-שוויון, להתעללות בנשות ישראל.

אתי לבני: הנושא שאני ביקשתי להעלות כאן בעצם הוא עולם העבודה.

אתי לבני: ראיתי, בכהונתי בכנסת ובעיסוקי בנושאים של נשים, ועסקתי בהם הרבה גם כיושבת-ראש הוועדה למעמד האשה במשך שנה, יחד עם חברתי חברת הכנסת גילה גמליאל וחברות אחרות, שעולם העבודה הוא המקום העיקרי שבו האי-שוויון כלפי נשים בולט וזועק ודורש תיקון.

אתי לבני: אנחנו נתקן את זה דבר-דבר.

אתי לבני: אנחנו נלך דבר-דבר ונתקן את זה.

אתי לבני: עולם העבודה נבנה במתכונת גברית, שבה הגבר יוצא לעבודה, עושה קריירה, משתכר שכר, והאשה, אם היא מצליחה לשלב בין קריירה, או בין עבודה, פשוט עבודה, לבין גידול ילדים, טיגון שניצלים והליכה למתנ"סים ולחוגים – טוב, היא הצליחה, ואם היא לא מצליחה - בעצם היא נקבעת במקום שבו היא נמצאת.

אתי לבני: לא קריירה, לא התפתחות, לא יכולת להגיע להשתכרות ראויה.

אתי לבני: היא נמצאת במקום שבו אין לה ברירה אלא להימצא.

אתי לבני: המאבק הזה או הניסיון לחבר בין עבודה, קריירה ומשפחה וגידול משפחה הוא מאוד מאוד קשה, אף שהיום חלוקת הנטל בתוך המשפחה משתנה והתודעה משתנה, אבל לא מספיק ואין פתרון.

אתי לבני: לא רק אצלנו.

אתי לבני: זה קורה גם באירופה, למשל, שם הפתרון של הנשים היה לא ללדת ילדים.

אתי לבני: אתם יודעים שבאיטליה ובגרמניה מספר הפטירות עולה על מספר הלידות.

אתי לבני: זה קורה מפני שנשים גם הן רוצות לקחת חלק בעולם המתפתח, בעולם המודרני, לעשות קריירה, להשיג הישגים ולהשתכר שכר ראוי גם להן.

אתי לבני: אנחנו חייבות וחייבים לשנות את עולם העבודה.

אתי לבני: אנחנו התחלנו את הפעולה הזאת בכנסת הזאת, ואני משאירה לכם, לחברי הכנסת, לחברות הכנסת ולבאים אחרינו להמשיך בדרך הזאת.

אתי לבני: מה עשינו?

אתי לבני: תשמעו ותמשיכו, בבקשה.

אתי לבני: הכירו בבקשה בהוצאות גידול ילדים קטנים, מה שאנחנו קוראים הוצאות גן ומטפלת.

אתי לבני: אנחנו בכנסת הזאת הצלחנו לעשות פיילוט משמעותי, כלומר ניסוי בעיר אשדוד, בעלות של 30 מיליון שקל.

אתי לבני: משרד האוצר התחייב לנו, ואני אומרת זאת בקול רם, לקיים את הפיילוט הזה.

אתי לבני: הנה מגיעה חברתנו חברת הכנסת יולי תמיר, שותפה באמת להישגים, למעשים ולפעילות.

יולי תמיר: מרוב צפיפות אין איפה לשבת.

אתי לבני: את צריכה לשמוע מה מחכה לך בכנסת הבאה, להמשיך.

אתי לבני: אני מזכירה את הפיילוט בעיר אשדוד.

אתי לבני: אני חושבת שעל זאת גאוותנו.

אתי לבני: נכון שלכאורה צריך לדרוש להכיר בהוצאות גן ומטפלת ומעון בלי שום פיילוט ובלי שום ניסוי.

אתי לבני: הרי זה ברור מאליו.

אתי לבני: אבל הדרך היחידה מול האוצר היתה להראות שהכרה בהוצאות האלה תגרום ליותר ויותר נשים לצאת לעבודה, ליותר נשים לעבור מעבודה חלקית לעבודה מלאה, וזו הבעיה שלנו, של נשים שלא יכולות להתפתח, לקיים קריירה.

אתי לבני: אם יכירו בהוצאות שלנו, כמו בהוצאות הרכב והוצאות הדיו והוצאות המדפסת, נוכל לצאת לעבודה מלאה ולהשתכר שכר ראוי שלא יוצא כולו על ההוצאות שלנו בגידול הילדים הקטנים.

אתי לבני: אני מציעה לחברות ולחברי הכנסת לתת לפיילוט הזה זמן של שנה ואחר כך לדרוש אותו בכל מדינת ישראל לכל אשה עובדת.

אתי לבני: זו זכותנו וחובתכם, וחייבים להכיר בנושאים האלה.

אתי לבני: דבר נוסף שנוגע לשוק העבודה הוא הקמת נציבות שוויון הזדמנויות בעבודה, שחברת הכנסת תמיר ואנוכי קידמנו והכנסנו לספר החוקים של מדינת ישראל.

אתי לבני: הנציבות הזאת היא פרקליטות שתחפש איפה יש אי-שוויון בעבודה, וכשתמצא אי-שוויון, בדרך כלל כלפי נשים, בני מיעוטים ונכים, היא תיזום את התביעות, את הפניות, את ההליכה למעבידים ואת הפתרונות.

אתי לבני: מקרים כמו אשה בת 40 שלא מתקבלת לעבודה בגלל גילה, כי היא זקנה מדי, נשים שנשאלות אם הן מתכוונות להיכנס להיריון ולא מתקבלות בעבודה, כאשר שוק העבודה מפלה, כאשר השכר נמוך מהשכר של גברים ב-20% וב-30% - אנחנו נבקש לכפות את חוקי השוויון בעבודה; לכפות אותם בצורה נמרצת ומשמעותית, ואז יהיה שינוי.

אתי לבני: ברגע שהדבר הזה הופך להיות נושא מרכזי, זה יעשה את השינוי.

אתי לבני: מובן שצריך חינוך חינם מהגיל הרך, שנשים תוכלנה לצאת לעבודה.

אתי לבני: מובן שצריך הזנה בבתי-הספר, כי העול של לחזור הביתה בצהריים ולהתחיל לארגן את כל היום לפי ההזנה של הצהריים הוא בלתי נסבל.

אתי לבני: אנחנו צריכות להמשיך בחינוך לשוויון בין המינים.

אתי לבני: התחלנו - בהרבה מאוד בתי-ספר בישראל יש כבר חינוך לשוויון.

אתי לבני: צריך להרחיב אותו לכל בתי-הספר, לכל הגנים.

אתי לבני: צריך ללמד את הילדים הקטנים מהו שוויון.

אתי לבני: כולנו שווים וכולנו יכולים לעשות את אותם דברים.

אתי לבני: המורות שלהם והגננות שלהם גם הן צריכות להיות מודעות ומחונכות לנושא הזה.

אתי לבני: התחלנו לעשות העדפה מתקנת בפוליטיקה, כאן, בכנסת הזאת.

אתי לבני: העברנו בקריאה ראשונה חקיקה שאומרת שמפלגה שתכניס לכנסת הזאת יותר מ-30% נשים תקבל יחידה וחצי של מימון מפלגות עבור כל אשה.

אתי לבני: נכון שהיו כאלה שלא אהבו את זה ואמרו שקונים נשים בכסף, ושרק בגלל הכסף תבואנה נשים לכנסת וייעשו קומבינות וכו'.

אתי לבני: לא אכפת לנו.

אתי לבני: אנחנו רוצים לראות בכנסת הזאת לפחות 50% נשים.

אתי לבני: זה צריך להיות ככה.

אתי לבני: אז לא כל הנשים מחויבות לנושא של נשים, לא כל הנשים פמיניסטיות בהגדרה, אבל אלה שכן, הן עושות את כל הדברים שצריכים לעשות כדי לשנות, כדי לקדם את השוויון, וכדי לעשות את זה אנחנו צריכים לראות את הנשים הלאה בכנסת, בממשלה, בכל מקום גבוה בהייררכיה.

אתי לבני: לא רק בשביל העשייה אלא גם בשביל מודלים של הזדהות של כל הנערות האחרות שתבואנה בעקבותינו.

אתי לבני: אתם חייבים להקפיד שהמפלגות תתחייבנה להכניס נשים במיקום גבוה ברשימות, שיהיו לנו 60 נשים בכנסת הזאת.

אתי לבני: יש לנו עוד הרבה עבודה בכנסת הזאת.

אתי לבני: עשינו קצת, התקדמנו קצת, יש לכם ולכן הרבה מה לעשות.

אתי לבני: יש לי מכתב מהרמטכ"ל דן חלוץ, שמתחייב לי שלא תהיינה ישיבות אחרי השעה 17:00; מצוין, אפשר לסיים בשעה 18:00 או 19:00 וללכת הביתה למשפחה, גם לגבר וגם לאשה.

אתי לבני: בואו ננסה לראות אם אפשר להפעיל את כל הדברים הללו.

אתי לבני: צריך לשנות, צריך להקפיד על כל המקומות שבהם אנחנו דורשים - סליחה, אני רואה חיוכים ואני לא מקבלת את החיוכים האלה.

אתי לבני: אין שום סיבה שבקריה תהיינה ישיבות בשעה 23:00, בלילה.

אורי אריאל: הוא מתכוון לישיבות ההסדר.

אתי לבני: זו מדיניות גברית.

אתי לבני: אין סיבה שזה יהיה ככה.

אתי לבני: צריך להתאים את זה למשפחות הצעירות, לאנשים שרוצים להיות עם המשפחות שלהם, ובעיקר לנשים.

ראובן ריבלין: אני מתחייב שאם בכנסת יהיו 60 נשים, אנחנו לא נקיים ישיבות אחרי השעה 20:00 בתנאי שכל הנשים תתחייבנה להיות עד 20:00.

אתי לבני: אני מתחייבת.

ראובן ריבלין: לרבות כמובן הגברים.

אורי אריאל: אצלנו הגברים מטפלים בילדים.

ראובן ריבלין: אני לא מתערב בעניין זה, כל אחד יהיה איפה שהוא רוצה, יש שוויון בעניין הזה.

אתי לבני: אני חושבת שהנשים בכנסת הזאת, ואתה תאשר זאת, חרוצות, טובות וענייניות.

ראובן ריבלין: אני מעיד על כך בשבועה, בלי כל ספק.

אתי לבני: אני אציין עוד שני נושאים קטנים ובזה אסיים.

אתי לבני: לכנסת הבאה מזומן הנושא של אלימות נגד נשים, של אונס, של נפגעים ונפגעות תקיפה מינית, הטרדות מיניות.

אתי לבני: בכל הנושאים הללו התקדמנו, שינינו, הרחבנו את המחויבות, הותקנו לחצני מצוקה הקוראים למשטרה, אנחנו מנסות לשנות עכשיו את החוק למניעת כפייה מינית.

אתי לבני: הגדרת האונס עשויה להשתנות.

אתי לבני: האונס ייקרא אונס במצב של אי-הסכמה, והסכמה צריכה להיות ברורה, האשה צריכה להסכים ליחסי מין.

אתי לבני: אי-אפשר לחדור לגופה של אשה בלי הסכמה מפורשת, לא בשכרות ולא במצב אחר.

אתי לבני: היא צריכה להסכים.

אתי לבני: הדבר הזה קיים במשרד המשפטים, קיים בעולם, חוקק באנגליה, אני מקווה שהוא יבוא גם לכנסת ישראל הבאה.

אתי לבני: כדי לסכם, אנחנו בתחילת הדרך של התיקונים.

אתי לבני: יש לנו הרבה מאוד תיקונים לעשות, ואני בטוחה שחברותי בכנסת הבאה יפעלו כמו חברותי בכנסת הזאת, שהיו מחויבות ועשו רבות בכל הנושאים האלה.

אתי לבני: אני מקווה שמצב הנשים בכל מקום במדינת ישראל, בעבודה, בצבא, בבריאות, בחינוך, יהיה יותר טוב ממצבן היום.

אתי לבני: תודה.

ראובן ריבלין: תודה לחברת הכנסת אתי לבני.

ראובן ריבלין: אני מקדם בברכה את יושבת-ראש הרשות לקידום מעמד האשה יהודית פלוטקין, הנמצאת אתנו ביום מיוחד זה שבו מקיימת הכנסת ישיבה מיוחדת.

ראובן ריבלין: היו"ר ראובן ריבלין: אני מזמין חברת כנסת נוספת שהיתה יושבת-ראש הוועדה לקידום מעמד האשה, חברת הכנסת גילה גמליאל, ואחריה ישיב השר אדרי בשם הממשלה על ההצעות הפורמליות.

גילה גמליאל: כבוד היושב-ראש, חברי וחברות הכנסת, כבוד השר, יהודית פלוטקין, מנהלת הרשות לקידום מעמד האשה במשרד ראש הממשלה, היום אנחנו מזכירות שאנחנו מצפות שמעמדן של הנשים במדינת ישראל יתחזק והעצמתן תגבר.

גילה גמליאל: אין ספק שהנשים עברו כברת דרך ארוכה מאוד.

גילה גמליאל: עם זאת, אם נסתכל על הבית הזה, על מה שהולך להיות כאן מבחינת ייצוג הנשים בכנסת הבאה - זו תעודה עניות, מה שמראה, כבוד היושב-ראש, ששום שיטה לא הוכיחה את עצמה, לא ועדה מסדרת, לא בחירות במרכז ולא פריימריס.

גילה גמליאל: בכולן נראה ייצוג דל מאוד של נשים.

גילה גמליאל: אם אסתכל על מרבית המפלגות עם הפוטנציאל להיכנס לכנסת הבאה - אין יותר מארבע נשים עד המקום ה-20 לאף אחת מהמפלגות.

גילה גמליאל: זו פשוט תעודת עניות.

גילה גמליאל: אבל אלה רק חלק מהדברים שנשים, ותהיינה האיכותיות ביותר, הטובות ביותר, המוצלחות ביותר והראויות ביותר - זה מצב שבו נשים צריכות לעבור משוכות ולפרוץ את קירות הזכוכית בעולם הגברי.

גילה גמליאל: זה מחייב את כולנו, בראש ובראשונה את הנשים, וקל וחומר את השותפים, הגברים, לקדם את הנושאים האלה בחקיקה.

גילה גמליאל: כפי שאמרנו קודם, בחקיקה עברנו כברת דרך ארוכה.

גילה גמליאל: אתמול נכחתי בכנס של נשות ויצ"ו, ושם היתה דרישה ברורה ולגיטימית, שהייצוג של הנשים בממשלה יהיה של שליש לפחות.

גילה גמליאל: הן יצאו בדרישה לשש נשים שרות בממשלה הבאה.

גילה גמליאל: לטענתן, הן אף הצליחו להחתים על כך את כל המועמדים לראשות הממשלה.

גילה גמליאל: ואני אומרת: דיינו.

גילה גמליאל: אני רוצה לציין שכולנו יכולות לייחל לכך שאכן זה מה שיהיה, כי זאת תהיה התקדמות משלוש שרות בלבד, המספר המקסימלי שהיה בממשלות ישראל.

גילה גמליאל: צריך לברך על כך ולקוות שזה מה שיהיה.

גילה גמליאל: מדינת ישראל היא אחת המדינות שבהן כיהנה ראש ממשלה אשה.

גילה גמליאל: עדיין אי-אפשר לומר שבזכות זה מדינת ישראל נאורה בכל מה שקשור לקידום הנשים.

גילה גמליאל: צריך לזכור שראש הממשלה גולדה מאיר, כשאמרו לה שהיא הגבר היחיד בממשלה, ראתה את זה כקומפלימנט.

גילה גמליאל: באותה ממשלה, שבה היו 23 שרים, כולם היו גברים.

גילה גמליאל: אלה דברים שאנחנו צריכים לזכור, אבל עלינו גם ללמוד מזה מה לא צריך לעשות בהמשך.

גילה גמליאל: אם בגולדה מאיר עסקינן, צריך לזכור שהיא אמרה, שמי שלא מכיר במדינת ישראל כמדינה של נסים הוא לא ריאלי.

גילה גמליאל: אולי באמת יקרו נסים - אנחנו נמצאים ערב חג הפורים - והשינויים שדיברנו עליהם קודם אולי יחלו לחלחל להוויה הישראלית והדברים ישתנו בעתיד.

גילה גמליאל: בתפקידי בעבר כיושבת-ראש הוועדה לקידום מעמד האשה הצלחתי לקדם חמישה חוקים בנושא קידום מעמד האשה.

גילה גמליאל: לצערי, מרביתם היו כל כך טריוויאליים בנושא השוויון בין המינים, בכל מה שקשור בעבודה ובכל מה שקשור בעבירות כגון הטרדות מיניות, אונס וכיוצא בזה.

גילה גמליאל: אני אומרת כאן, שממה שאני ראיתי, חברות הכנסת עבדו הרבה יותר טוב מכל חברי הכנסת בכנסת ישראל, ואני חושבת שהיושב-ראש יוכל להעיד על כך.

גילה גמליאל: חברות הכנסת פעלו והיו כאן מהבוקר.

גילה גמליאל: חבר הכנסת בריזון הסכים אתך, היושב-ראש, שאם חברות הכנסת יתחייבו להיות כאן עד 20:00, הן יוכלו להיות בערב בבית.

גילה גמליאל: אני חושבת שהגיע הזמן שהאמירות האלה יעברו מן העולם.

גילה גמליאל: בשולי הכנסת הזאת הצטרפו נשים נוספות ומספרן עלה כביכול למספר הנשים הרב ביותר אי-פעם המכהן בכנסת ישראל.

גילה גמליאל: אני מאחלת לחברה הישראלית להיות הרבה יותר נאורה, הרבה יותר עדכנית, ושתהיינה כמה שיותר נשים בכנסת.

גילה גמליאל: אומנם, זה לא יהיה בכנסת הבאה, לצערי, לפי הנתונים, אבל אין לי ספק שיחד נעשה עבודה קשה יותר על מנת שמספר הנשים בכנסת השמונה-עשרה יהיה גדול יותר.

גילה גמליאל: אם אנחנו בוחנות את כל מה שקורה במערך המוניציפלי, יש בסך הכול 10% ייצוג לנשים, ולא פלא שכל הרשויות בקריסה; אפשר אולי להבין מזה בדיוק את מהות הבעיה.

גילה גמליאל: אם אנחנו בוחנות את כל הנתונים - באקדמיה יש אכן פריצת דרך עצומה בכל הקשור לסטודנטיות, ומספרן גדול ממספר סטודנטים בכל הדרגים של תארים ראשונים, שניים ואפילו דוקטורט.

גילה גמליאל: בפרופסורה יש אחוז מאוד נמוך של נשים, רק 10%, וכשבחנו את הנושא הגענו למסקנה שהמצוקה האמיתית נבעה מעניין הפוסט-דוקטורט.

גילה גמליאל: נשים צריכות לעזוב למשך שנה וללמוד בחו"ל על מנת לממש את הפוסט-דוקטורט.

גילה גמליאל: בעידן הכפר הגלובלי, כשניתן להתחבר דרך האינטרנט, לא צריך שנשים יעתיקו ממש את מקום מגוריהן למשך שנה, אלא אפשר לממש את הפוסט-דוקטורט דרך האינטרנט, עם גיחות לחו"ל, דבר שיקל על נשים בעתיד את קבלת הפרופסורה.

גילה גמליאל: דיברה כאן קודם חברתי אתי לבני בנושא הוצאה מוכרת לטיפול בילדים.

גילה גמליאל: הייתי גאה - זה אחד מהישגי הגדולים בכנסת הזאת - לקדם את הפיילוט של ההוצאה המוכרת, שהתחיל עוד קודם בערד ובבית-שאן והיום הוא מתקדם לאשדוד.

גילה גמליאל: כולי תקווה שישכילו במדינת ישראל להבין שזוגות צעירים לא יכולים לכלכל משק משפחתי כשמטילים עליהם כל כך הרבה מחויבויות, בין היתר המשכנתאות, אבל לא פחות מזה ההוצאה לטיפול בילדים.

גילה גמליאל: זה נושא שהצלחנו לקדם, והכנסת הבאה תצטרך להמשיך ולממש אותו בכל חלקי הארץ.

גילה גמליאל: זה דבר שיוכל לעזור.

גילה גמליאל: אין ספק שהכנסת הובילה חקיקה מבורכת בנושא, אבל עם זאת האכיפה בעייתית מאוד.

גילה גמליאל: על כך אני ארצה לשמוע את נציגות הממשלה, כיצד בתוכניותיה לממש את כל החוקים ולממש את אכיפת החוקים הנפלאים שעברו בכנסת ישראל.

גילה גמליאל: לכולם אני רוצה לאחל יום אשה בין-לאומי שמח.

גילה גמליאל: בדרך כלל ביום זה אנחנו מציגות את ההצלחות שלנו, ואכן צריך לזקוף לזכותה של הכנסת הזאת את כל ההישגים הכבירים שהיו ואת פריצת הדרך בחקיקה.

גילה גמליאל: כולי תקווה שאכן הדברים ימומשו באכיפה ויקבלו את הביטוי היאה להם.

גילה גמליאל: אין ספק שיש עוד עבודה רבה.

גילה גמליאל: כבוד היושב-ראש, אני רוצה לברך אותך כמי שתמיד דלתו היתה פתוחה בכל נושא ועניין, קל וחומר בעניין הזה.

גילה גמליאל: אני רוצה לעדכן בנושא נוסף ואחרון, והוא כינון היחסים בין הנוצרים ליהודים.

גילה גמליאל: נבחרתי לכהן כיושבת-ראש המועצה לכינון היחסים של שדולת הנשים מטעם הכנסת.

גילה גמליאל: אנו נקיים כאן כנס בין-לאומי גדול מאוד של נשים נוצריות, המעצבות את דעת הקהל בעולם, ונשים יהודיות.

גילה גמליאל: העניין הזה היה חלק אינטגרלי מהעשייה בשלוש השנים האחרונות בכנסת הזאת.

גילה גמליאל: זו הזדמנות לומר תודה על כל הפעילות הנפלאה ושיתוף הפעולה של כל החברים והחברות בבית הזה ושל כל העובדים והעובדות של הכנסת.

גילה גמליאל: יישר כוח.

גילה גמליאל: יש הרבה מה לעשות, ואני מאמינה שיחד ניתן יהיה להמשיך ולקדם את הנושא.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחברת הכנסת גילה גמליאל.

ראובן ריבלין: רציתי להזכיר, בהמשך לדבריה, שב-21 בדצמבר 2005, שהיה יום הדיונים האחרון של הכנסת לפני יציאתנו לפגרת הבחירות, העברנו בקריאה ראשונה את חוק הרשות לקידום מעמד האשה.

ראובן ריבלין: אני מזכיר לכנסת הבאה שיש להמשיך ולהחיל עליה דין רציפות על מנת להעבירה בשעה טובה בקריאה שנייה ושלישית.

ראובן ריבלין: אני מתכבד להזמין את השר יעקב אדרי לשאת את דברו בשם הממשלה בתשובה פורמלית ועניינית על ההצעות לסדר-היום שהעלו חברות הכנסת.

יעקב אדרי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, עובדי הכנסת שנמצאים כאן, קודם כול, אני רוצה לברך את היוזמות ואת היוזמים - אלה שחתמו ואלה שנמצאים ואלה שלא נמצאים - ואת היושב-ראש על קיום הדיון החשוב הזה היום.

יעקב אדרי: היום, ה-8 במרס, מציינים ברחבי העולם ובישראל את יום האשה הבין-לאומי.

יעקב אדרי: יום זה מוקדש, בין היתר, לבחינת השתלבותן של נשים בכלכלה, בפוליטיקה ובחברה.

יעקב אדרי: כמובן, ברצוני לברך את הנשים בארץ ובעולם, וכבר בראשית דברי אני רוצה לציין שמחצית מהאוכלוסייה במדינת ישראל היא נשים.

נעמי בלומנטל: - - - היה עכשיו בסטטיסטיקה - - -

יעקב אדרי: תסלחו לי על האי-דיוק.

יעקב אדרי: פלוס-מינוס.

נעמי בלומנטל: - - - נשים קצת יותר מגברים.

יעקב אדרי: הנשים הן מרכיב חשוב ודומיננטי במדינת ישראל, הן גם חלק מהמבנה הכלכלי, הפוליטי והחברתי במדינת ישראל, והן שותפות בעלות זכויות שוות, שכן חברה דמוקרטית וליברלית היא חברה שלציבור הנשים יש בה שוויון הזדמנויות אמיתי.

יעקב אדרי: שמעתי את חברת הכנסת גילה גמליאל וגם את חברת הכנסת אתי לבני בנושא השוויון - בפרט בכנסת ובממשלה - ואני מעלה פה משהו אולי תקדימי, אולי לא - - -

ראובן ריבלין: יש לנו עוד הפעם הזדמנות להזכיר את חברת הכנסת נטע דוברין, שגם היא - - -

יעקב אדרי: נכון.

יעקב אדרי: אולי הגיע הזמן שהכנסת תרים את הכפפה הזאת.

יעקב אדרי: מרכזי המפלגות לא הצליחו בנושא הייצוג של הנשים.

יעקב אדרי: אני חושב שניסו, עשו תיקונים - פה, שם - אבל בסופו של דבר, כאשר בוחנים את המספר, את השורה התחתונה, הרי הייצוג הוא עדיין לא מכובד ולא מספיק.

יעקב אדרי: אולי כדאי שהכנסת, לפחות בנושא הייצוג בממשלה, תיתן את דעתה ותרים את הכפפה, ואני מתכוון בחקיקה.

יעקב אדרי: זה נשמע אולי מוזר, קשה, אבל כדאי לחשוב גם על זה.

יעקב אדרי: בשנים האחרונות אנו עדים לשינויים במעמד האשה ובמצב הנשים בישראל: בתחום החינוך - רמת ההשכלה של נשים עולה בקצב מהיר.

יעקב אדרי: מספר הנשים הלומדות במוסדות להשכלה גבוהה גדל, וכיום שיעור הסטודנטיות המקבלות תואר ראשון ושני הוא למעלה מ-50% ממספר מקבלי התארים.

יעקב אדרי: רבות מהן לומדות בפקולטות למשפטים, רפואה, מדעי הטבע ומתמטיקה.

יעקב אדרי: בשוק העבודה הישראלי פועלים שנים רבות כוחות המגבירים את השתתפות הנשים ואת השוויון, וכיום נשים מהוות כמחצית מכוח העבודה האזרחי.

יעקב אדרי: נשים משתלבות במגוון רחב של מקצועות חופשיים, בהיי-טק ובניהול.

יעקב אדרי: אחוז הנשים הבלתי-מועסקות מכלל כוח העבודה יורד משנה לשנה.

יעקב אדרי: ואולם, למרות העובדה שנשים מהוות כמחצית מהעובדים, הן ממשיכות להיות מקופחות בשכר לעומת הגברים עבור אותה עבודה או עבודה זהה.

יעקב אדרי: חובה עלינו להמשיך לפעול בתחום זה, להביא לשוויון מלא בתחום זה ובתחומים נוספים.

יעקב אדרי: הגיע הזמן באמת יהיה שוויון מלא בשכר על עבודה זהה.

יעקב אדרי: מערכת הבריאות שאני עומד בראשה מתמודדת בשנים האחרונות עם תופעת האלימות כלפי נשים מצד בני-זוגן.

יעקב אדרי: אומדנים ארציים שונים מעריכים, כי בישראל יש בין 140,000 ל-200,000 נשים החשופות לאלימות מסוג זה או אחר.

יעקב אדרי: כיהנתי גם כסגן שר לביטחון פנים וראיתי את התופעה הקשה של אלימות כלפי נשים.

יעקב אדרי: רבותי, צריך גם להגיד את האמת בקול רם: אנחנו לא מצליחים, החברה לא מצליחה להתמודד עם זה, בתי-המשפט לא מצליחים להתמודד עם זה והמשטרה לא מצליחה בכך.

יעקב אדרי: יש התקדמות - וגם את זה צריך לציין באותה נשימה – אבל, רבותי, ואני שמעתי על האכיפה, בתי-המשפט, שם אני רואה את המוקד העיקרי, ובתי-המשפט חייבים, ואני קורא באמת מכאן לשופטים להחמיר בענישה.

יעקב אדרי: לפעמים אני נדהם מקולת העונשים.

יעקב אדרי: אדוני היושב-ראש, עשיתי פעם עבודה, עוד בתקופת היותי במשרד לביטחון פנים – קולת העונשים היא דבר מדהים, לפעמים מעליב, לפעמים משפיל.

יעקב אדרי: אי-אפשר להסכים, ואני אומר את זה במלוא ההכנעה והכבוד לבתי-המשפט בישראל, אבל חייבים לשנות את הגישה, אין מה לעשות.

יעקב אדרי: כאמור, האלימות כלפי נשים היא תופעה קשה, שיש לעקור אותה מהשורש ולטפל בה בכל הכלים והאמצעים החוקיים העומדים לרשות זרועות החוק והמשפט.

יעקב אדרי: מדיניות משטרת ישראל בנושא הטיפול באלימות בכלל ובתחום האלימות במשפחה הוחמרה - ציינתי את זה - לנוכח ריבוי גילויי האלימות.

יעקב אדרי: משטרת ישראל משתפת פעולה בנושא עם משרדי הממשלה השונים, הרשויות המקומיות וגורמי טיפול שונים בקהילה, על מנת להתמודד עם התופעה הזאת.

יעקב אדרי: הממשלה והכנסת יזמו חוקים רבים שעניינם שיפור מעמד האשה.

יעקב אדרי: כך, לדוגמה, חוק מניעת הטרדה מאיימת, חוק למניעת אלימות במשפחה ועוד חוקים רבים, ועל כך תבורכנה חברות הכנסת יחד עם חברי הכנסת, שאישרו את זה.

יעקב אדרי: יש להמשיך ולפעול בתחום החקיקה הפרטית והממשלתית ובאכיפת החוקים.

יעקב אדרי: זה המפתח.

יעקב אדרי: אנחנו יכולים לחוקק פה חוקים, וברוך השם יש מספיק חוקים שלצערי הרב אינם נאכפים.

יעקב אדרי: חובה עלינו לדאוג שתהיה גם אכיפה.

יעקב אדרי: עלינו לחתור לייצוג הולם של נשים בכל מוקדי קבלת ההחלטות - בתחום הפוליטי, הכלכלי והניהולי; להביא לשוויון זכויות בהכשרה, בעבודה, בקידום ובשכר נשים, ולאכיפה יעילה יותר של החקיקה האוסרת אפליה.

יעקב אדרי: אני מאמין כי הממשלה הבאה, וגם הכנסת, יפעלו רבות בנושא זה, כפי שפעלו הכנסת הזאת והממשלה הנוכחית.

יעקב אדרי: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אדוני מבקש להסתפק בהודעתו, כמובן.

יעקב אדרי: כן.

ראובן ריבלין: אני מתאר לי שחברות הכנסת המציעות מסכימות להסתפק, אבל אם יש מישהו שרצה לומר דברים, כהצעה אחרת - אף שאין הצעות אחרות, אני מאפשר לומר דברים אם מישהו רוצה.

נעמי בלומנטל: - - -

ראובן ריבלין: בבקשה, נעמי, אפילו מהדוכן.

ראובן ריבלין: בבקשה, חברת הכנסת בלומנטל, במסגרת הצעות אחרות, אף שחברות הכנסת הסתפקו בהודעת השר, על מנת לתת משנה תוקף, חגיגיות, לאירוע הזה.

ראובן ריבלין: בבקשה.

נעמי בלומנטל: תודה רבה לחברי הכנסת, לך, אדוני יושב-ראש הכנסת, לצוות של הכנסת.

נעמי בלומנטל: האמת, שבגדול, המצב מאוד מאכזב.

נעמי בלומנטל: זה בגדול.

נעמי בלומנטל: אנחנו, חברות הכנסת, נכנסנו ב-1992 לכנסת והקמנו את הוועדה לקידום מעמד האשה, בתנופה גדולה מאוד, עם הרבה מאוד רצון טוב והרבה יוזמות, ובאמת היתה אווירה כללית, שהנה, אנחנו מתקדמות בצורה רצינית.

נעמי בלומנטל: באמת היתה התקדמות גדולה, יש גם התקדמות כזאת בכל העולם המערבי, אבל בגדול, אם נסתכל על המצב היום לעומת 1992, אין שום פריצת דרך אמיתית - לא מבחינת מספר הנשים המיוצגות, לא מבחינת המחויבות לקידום נשים, לא בממשלה.

נעמי בלומנטל: אמרו חברותי קודם לכן: המקסימום בממשלות ישראל, ובמספרים, היו לנו ממשלות עם למעלה מ-20 שרים, המקסימום היה שלוש נשים, וזה היה בכלל שיא השיאים.

נעמי בלומנטל: חבל.

נעמי בלומנטל: גם באוניברסיטאות.

נעמי בלומנטל: אני גם הייתי פעם יושבת-ראש הוועדה לקידום מעמד האשה.

נעמי בלומנטל: בנושא אלימות נגד נשים היתה התקדמות גדולה מאוד בזמנה, אבל עם כל ההתקדמות, עם כל החקיקה, עדיין יש לנו דרך ארוכה מאוד לצעוד בה.

נעמי בלומנטל: ואני מקווה, בכל זאת מקווה, שבשנים הקרובות כולנו יחד - כמובן, גם חברי הכנסת, גם הממשלה - ייתנו את דעתם, הייתי אומרת, לעיכוב הגדול שיש בקידום הנשים: במישור הכלכלי, בנושא של אלימות נגד נשים המאבק בעיצומו, ואין מספיק פירות למאבק הזה.

נעמי בלומנטל: בריאות נשים - אנחנו הקמנו מערך שלם שידאג לכך.

נעמי בלומנטל: כשדיברנו עם רופאים, למשל, הם היו אומרים: מה, הנשים מקבלות פחות בריאות?

נעמי בלומנטל: אז אני אציג לכם כמה סיפורים שקשורים למעמד האשה.

נעמי בלומנטל: בנושא בריאות, למשל, באה אשה לרופא המשפחה ומתלוננת שהיא לא מרגישה טוב, יש לה כאבים בצד שמאל של החזה.

נעמי בלומנטל: הוא מסתכל עליה, והאמת - נמאס לו קצת לראות אותה.

נעמי בלומנטל: היא כבר היתה אצלו לפני חודש עם הילד שלה; לפני שבועיים עם בעלה; לפני שבוע עם ההורים שלה, עם ההורים של בעלה.

נעמי בלומנטל: הוא כבר ראה אותה כל כך הרבה פעמים, כל פעם היא מגיעה עם איזה חולה אחר.

נעמי בלומנטל: עכשיו כשהיא מגיעה עם כאבים הרופא אומר: אולי התרגשת יותר מדי, אולי בעלך הרגיז אותך.

נעמי בלומנטל: קחי כדור הרגעה, תנוחי קצת, תירגעי קצת והכול יעבור.

נעמי בלומנטל: לכן נשים עם בעיות אמיתיות, קשות, של לב, מגיעות לטיפול בשלב הרבה יותר מאוחר מגברים, ומשום כך שיעור התמותה אצלן יותר גבוה והניסיון לעצור את התמותה בקרב נשים הרבה יותר קשה.

נעמי בלומנטל: כשגבר מגיע עם כאבים בחזה, אשתו מגיעה אתו.

נעמי בלומנטל: עוד לפני שהוא פותח את הפה, כבר משכיבים אותו, שמים עליו את כל המכשור, וכך הוא מגיע לטיפול הרבה יותר מוקדם.

נעמי בלומנטל: דברים מסוג זה יש בכל התחומים, בכל נושא.

נעמי בלומנטל: לכן כולנו חייבים להיות ערים לכך, נשים וגברים כאחד, לראות את תמונת המצב כדי שאנו, הנשים, אנו, החברה, נדע להפיק הרבה יותר מהיכולות שלנו, מהעשייה ומהכישורים שלנו.

נעמי בלומנטל: אני רוצה להאמין שאכן כך יהיה.

נעמי בלומנטל: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחברת הכנסת נעמי בלומנטל.

ראובן ריבלין: תרשו לי לברך את מנהלת הוועדה לקידום מעמד האשה, דלית אזולאי, הנמצאת כאן אתנו, על פועלה הרב בוועדה ועל הצלחות הוועדה, שוודאי יש לה חלק בהן.

ראובן ריבלין: רבותי, עד כאן פרק ציון יום האשה הבין-לאומי.

ראובן ריבלין: אנו עוברים להמשך סדר-היום.

ראובן ריבלין: אני מזמין את חבר הכנסת, סגן יושב-ראש הכנסת, יולי אדלשטיין, להביא את הצעתו לסדר-היום בעניין דוח מבקר המדינה בנושא הטיפול במפוני גוש-קטיף.

ראובן ריבלין: האם השר אדרי הוא המשיב?

יולי יואל אדלשטיין: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אדוני השר, אני רוצה לפתוח בהודעה אישית, אפילו בשתיים.

יולי יואל אדלשטיין: האחת, בלשכתך, אדוני היושב-ראש, קיבלנו בברכה את מבקר המדינה החדש.

יולי יואל אדלשטיין: הייתי שם בתפקידי כחבר בוועדה לביקורת המדינה, ואז כבר היה ברור מה הממדים של המחדל הזה, המכונה טיפול במפוני גוש-קטיף.

יולי יואל אדלשטיין: פניתי למבקר המדינה בלשכה ואמרתי: אדוני, אולי המשימה החשובה ביותר והראשונה שלך היא לחקור את העניין הזה בזמן אמת.

יולי יואל אדלשטיין: אמרתי.

יולי יואל אדלשטיין: מכיוון שעשר שנים אני מכהן בבית הזה וראיתי כמה אנשים בראש משרד מבקר המדינה, אז אמרתי, ולא כל כך האמנתי שבאמת בנושא כה רגיש ושנוי במחלוקת, לצערי, תהיה חקירה ויוצא דוח בזמן אמת – אולי לא מקיף לגמרי, כי אי-אפשר, עדיין לא נגמר הטיפול, וכנראה יימשך זמן רב.

יולי יואל אדלשטיין: אך היה לי קשה להאמין שיצא דוח בזמן אמת, ועל כך אני יכול לברך לא רק את מבקר המדינה, אלא את כל אלה שעסקו במלאכה, בלי כל קשר להסכמתנו או לאי-הסכמתנו עם כל המסקנות.

יולי יואל אדלשטיין: ההודעה האישית השנייה היא עוד יותר קשה לי.

יולי יואל אדלשטיין: בחודשים האחרונים לפני ההתנתקות התגוררתי בגוש-קטיף.

יולי יואל אדלשטיין: הייתי בקשר יומיומי עם הרבה מאוד מהמפונים.

יולי יואל אדלשטיין: בחודשיים-שלושה האחרונים אני לא בקשר אתם, והם בטח יושבים בבית וחושבים שזה בגלל הבחירות, הבחור מתרוצץ ואין לו זמן בשבילנו, אך זה לא בגלל הבחירות.

יולי יואל אדלשטיין: הייתי מוצא גם במערכת הבחירות חצי שעה לקפוץ לבקר.

יולי יואל אדלשטיין: זה בגלל הבושה.

יולי יואל אדלשטיין: הגעתי אליהם כשהבנתי לאן כל העסק הולך, עם כמה אנשי מקצוע, שדרך אגב, תמכו רובם ככולם בתוכנית ההתנתקות, אך הכרתי אותם כשעמדתי בראש משרד הקליטה.

יולי יואל אדלשטיין: אמרתי: חברים, זה המצב, בואו נעשה משהו, בואו נוציא איזה תוכנית, לא ייתכן שבמדינת ישראל לא ידעו לקלוט כמה אלפי אנשים.

יולי יואל אדלשטיין: כתבנו תוכנית, הגשנו אותה לראש הממשלה אריאל שרון, אז עוד היינו אתו באותה מפלגה.

יולי יואל אדלשטיין: הוא הסתכל על זה בעיון רב ואמר: כן, אטפל, נעשה.

יולי יואל אדלשטיין: הבעיה שלי היתה שעירבתי בזה את האנשים, לא רציתי להציע פתרונות מעל הראש שלהם, ישבתי עם פלוני ואלמוני ואמרתי: הנה אנו יושבים, נגיש לאריק.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתבייש להסתכל להם בעיניים, לא מגיע יותר, כי היה בזה, כנראה, מתן תקוות שווא, אף שהם לא אנשים נאיביים, מבינים שאני לא ראש הממשלה ולא השר הממונה, אבל בכל זאת, מגיע חבר שלהם, חבר כנסת עם אנשי מקצוע, שואלים שאלות, כותבים תוכנית, אומרים: נגיש, ושום דבר לא משתנה.

יולי יואל אדלשטיין: עד כאן ההודעות האישיות.

יולי יואל אדלשטיין: אך גם הנושא הנוסף שאני רוצה להזכיר הוא במידה מסוימת אישי.

יולי יואל אדלשטיין: עמדתי, כידוע, הרבה שנים, לפחות יותר מכל אדם אחר בתולדות המדינה הזאת בראש משרד הקליטה, לכן ההסתכלות שלי על נושא המפונים, בלי כל קשר למה שאני חושב על התוכנית עצמה ועל הרקטות באשקלון ועל עליית ה"חמאס" - אני לא רוצה לערב את הדברים האלה, הם כל כך ברורים, שאפילו מצחיק להתווכח עליהם היום, אך לגבי נושא הקליטה, בדרך כלל אני לא מדבר בסגנון "אני קובע", אך אני קובע שמעולם מדינת ישראל לא עמדה בפני משימה כל כך פשוטה של קליטת יהודים.

יולי יואל אדלשטיין: הרי בכל אלמנט של קליטה, גם בצורה הכי מסודרת, אני לא מדבר על ברית-המועצות לשעבר, אתיופיה או לפני זה תימן או מרוקו - גם כשמגיע אליך עולה חדש במסגרת תוכנית "נפש בנפש" מארצות-הברית, שכביכול אתה יודע עליו הכול, עדיין יש הרבה קשיים: אתה ציפית שיגיע הוא ואשתו ושני ילדים וחמותו, והיא לא מגיעה ברגע האחרון; אתה ציפית שהוא יודע עברית, מתברר שהוא רק למד בבית-ספר יסודי כמה מלים; הוא כתב שהוא מומחה למחשבים, מתברר שהוא מומחה לתיקון מחשבים.

יולי יואל אדלשטיין: כאן על כל אדם ידעת הכול, החיילים שנכנסו לבתים ידעו - תסלחו לי - כמה טיטולים כל תינוק צורך ביום.

יולי יואל אדלשטיין: ופתאום משימה כזאת בתחום הקליטה לא יכולים לבצע?

יולי יואל אדלשטיין: לא ידעו שאנשים יצטרכו לגור, לעבוד איפה שהוא?

יולי יואל אדלשטיין: לא ידעו שיצטרכו להעתיק חממה?

יולי יואל אדלשטיין: אז אני חוזר ואומר; כשאני קורא את הדוח, ולא אכנס לכל סעיף וסעיף, וגם הדברים נראים כל כך מוכרים, הם כבר נאמרו מאה פעמים בוועדת הכספים.

יולי יואל אדלשטיין: ישבת, יחיאל, בוועדת הכספים, בוועדת החוקה, אני, נעמי, ואם שכחתי מישהו, תסלחו לי.

יולי יואל אדלשטיין: ישבנו בוועדת החוקה כשדנו במה שמכונה חוק פינוי-פיצוי.

יולי יואל אדלשטיין: הדברים מוכרים, אין פה דבר חדש, אין פה דבר שלא נאמר ונרשם בפרוטוקול.

יולי יואל אדלשטיין: רוצים דוגמאות?

יולי יואל אדלשטיין: אנשים, כפי שכותב המבקר, עדיין נמצאים בדיור זמני.

יולי יואל אדלשטיין: בשלב מוקדם מאוד של דיוני הוועדה העלינו אני ועוד כמה חברים את נושא תוכנית ניצנים, וישבו, וזה רשום בפרוטוקול, כל נציגי הממשלה, המועצה לביטחון לאומי, משרד המשפטים, המשנה ליועץ המשפטי לממשלה ואמרו: תפסיקו לבלבל את המוח, אתם רק מעוניינים לעכב את תוכנית ההתנתקות, לא מעניין אתכם גורל האנשים; רק איך לעכב אתם חושבים.

יולי יואל אדלשטיין: דרך אגב, כפי שאמרתי, הכול רשום בפרוטוקול, אי-אפשר להמציא.

יולי יואל אדלשטיין: שלושה חודשים אחרי זה הופיע אריאל שרון, ואמר: תבנו, תבנו, תבנו, תתחילו לעבוד, תפסיקו לקשקש.

יולי יואל אדלשטיין: אתם יודעים מה זה שלושה חודשים בתחום היערכות לקליטה?

יולי יואל אדלשטיין: אני יכול להמשיך בדוגמאות.

יולי יואל אדלשטיין: הבטחתי לא לתת יותר מדי, אך אחת אני חייב לתת, וזה כל הטיפול בתחום החברתי, ומבקר המדינה מתייחס אליו.

יולי יואל אדלשטיין: גם כאן אני קצת לא מבין: מישהו לא ידע?

יולי יואל אדלשטיין: מישהו שתומך בכל הלב ביציאה מיהודה, שומרון, חבל-עזה, בקעת-הירדן וירושלים ומה לא.

יולי יואל אדלשטיין: מישהו לא ידע שזה משבר?

יולי יואל אדלשטיין: רק אנחנו שהיינו שם ראינו אשה מתפרקת, ראינו אשה עם כיסוי ראש, דתייה, שנופלת על כתפו של גבר זר ומתחילה לבכות.

יולי יואל אדלשטיין: מישהו לא שמע את השאלות האלה של הנוער?

יולי יואל אדלשטיין: מישהו לא שמע את ההורים אומרים: יולי, תגיד לי, הבן שלי רב-סרן ובא רב-סרן לפנות אותו מהבית, איך הוא צריך להגיב?

יולי יואל אדלשטיין: מישהו לא ידע שזה גורם בעיה, בלי שום קשר, חברים, לשאלה בעד או נגד, צריך לצאת או לא צריך לצאת.

יולי יואל אדלשטיין: מישהו לא הבין שיהיה פה טיפול פסיכולוגי ומעבר לזה גם טיפול מקיף?

יולי יואל אדלשטיין: מה כותב המבקר?

יולי יואל אדלשטיין: שהיה איזה יועץ בתחום כמה חודשים וכל התקופה הזאת הוא עבד בהתנדבות במינהלת סל"ע.

יולי יואל אדלשטיין: חברים, אני לא רוצה להיכנס עכשיו לכל הסוגיה הזאת, כי על כל מה שאגיד יגידו: טוב, הוא מנצל את זה לבחירות, מאשים את אולמרט.

יולי יואל אדלשטיין: ודאי שתמיד יש אשמים.

יולי יואל אדלשטיין: ודאי שהיה דיון גם בוועדה לביקורת המדינה שנכחו בו כמה חברים ואני זוכר שדיברו על חוזה ההעסקה של מר בשיא.

יולי יואל אדלשטיין: ישב מנכ"ל משרד ראש הממשלה, מר אילן כהן, וכששאלו אותו למה צריך לחתום על חוזה עם מישהו במדינת ישראל, שהאוכלוסייה שלה הגיע ל-6 מיליוני איש, עם 13 סעיפים על ניגוד עניינים, ולמה צריך להזעיק את היועץ המשפטי לממשלה ולהעסיק אותו בבדיקת כל הסעיפים האלה?

יולי יואל אדלשטיין: אמרו: אין עוד אדם כזה במדינת ישראל.

יולי יואל אדלשטיין: אין.

יולי יואל אדלשטיין: זה אוניקום.

יולי יואל אדלשטיין: רק הוא יודע לבצע את המשימה.

יולי יואל אדלשטיין: אז למה הדוח?

יולי יואל אדלשטיין: לא אני כתבתי אותו.

יולי יואל אדלשטיין: לא בני אלון, רחמנא ליצלן.

יולי יואל אדלשטיין: מבקר המדינה כתב אותו.

יולי יואל אדלשטיין: 13 סעיפים על ניגוד עניינים חייבו דוח מבקר המדינה חצי שנה אחרי זה על כישלון כמעט טוטלי בכל התחומים?

יולי יואל אדלשטיין: אבל, כפי שאמרתי, לא אכנס להאשמות פוליטיות.

יולי יואל אדלשטיין: אני לא רוצה לפנות לממשלה, שממילא לא תעשה כלום ולא שינתה שום סעיף בחוק יישום תוכנית ההתנתקות גם כשהתגלו הבעיות.

יולי יואל אדלשטיין: אני רוצה לפנות לציבור בישראל, וכפי שפתחתי באופן אישי, אסיים באופן אישי: הגעתי לתוכנית בטלוויזיה לפני חודשיים.

יולי יואל אדלשטיין: העורכת של התוכנית עסקה הרבה שנים בנושא הקליטה והיא מכירה אותי משם.

יולי יואל אדלשטיין: התחלתי לדבר, מטבע הדברים, על המפונים.

יולי יואל אדלשטיין: דרך אגב, מותר לי לומר, שהיא ממש לא חושבת כמוני בתחום המדיני.

יולי יואל אדלשטיין: היא אמרה: אתה יודע מה, יולי?

יולי יואל אדלשטיין: מה שמשגע אותי, אני מסתכלת על האנשים האלה, ואני באה מהתחום הזה ככתבת לענייני קליטה וחברה וכן הלאה, והבעיה שלי, שאני לא יכולה לעשות עם זה כלום, כי באופן אמיתי, ואתה תודה, זה לא מעניין את הציבור.

יולי יואל אדלשטיין: אם אני אתחיל לעשות עכשיו כתבות על המפונים ועל הסבל ועל המצוקה שלהם – זה לא מעניין את הציבור.

יולי יואל אדלשטיין: כמעט בכיתי אבל נאלצתי להסכים אתה.

יולי יואל אדלשטיין: אני לא רוצה לפנות לאולמרט ואפילו לא לחברי חברי הכנסת, כי את זה נעשה אחרי 28 במרס, בכנסת החדשה, מי שישב פה, וזאת אולי הבקשה מכל אלה שישבו כאן, אבל אני רוצה לפנות לציבור ולשאול: איך זה שזה לא מעניין?

יולי יואל אדלשטיין: עזבו מה חשבתם לפני ההתנתקות, אבל איך יכול להיות ש-10,000 איש נזרקו בצורה כזאת ואיך יכול להיות שמה שזעקנו, שמחוקקים חוקים כאלה דרקוניים, ומחר זה יכול לקרות לכל אחד, לשופטים ולסטודנטים ולכל אחד אחר?

יולי יואל אדלשטיין: פעם יישום תוכנית פלונית, מחר יישום תוכנית אלמונית.

יולי יואל אדלשטיין: זה יכול לקרות גם לכפר ערבי, רחמנא ליצלן.

יולי יואל אדלשטיין: אז בואו נתעשת כציבור ונבין: המפונים האלה הם לא בגלל פוליטיקה, הם של כולנו.

יולי יואל אדלשטיין: בואו, כציבור, נתחיל לעשות משהו כדי שזה ישתנה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה לחבר הכנסת יולי אדלשטיין.

ראובן ריבלין: השר אדרי ישיב על כל ההצעות בעניין זה במשותף.

ראובן ריבלין: אני מזמין את חבר הכנסת זבולון אורלב לשאת את דברו בהצעה לסדר-יום מטעם תנועתו.

זבולון אורלב: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, דוח מבקר המדינה על הטיפול בעקורי גוש-קטיף חושף בעיני פשע אנושי ממשלתי מעוגן.

זבולון אורלב: ממשלה שיודעת היטב לגייס עשרות אלפי חיילים ושוטרים ביחס של חמישה חיילים ושוטרים מול כל מתיישב בגוש-קטיף, הכול כדי לעקור אותו מביתו ולהרוס את נחלתו, מסוגלת לגייס רק 17 איש כדי לתת פתרונות ולטפל ב-8,500 עקורי גוש-קטיף.

זבולון אורלב: כולנו זוכרים את אמרתם של כמה רבנים, אדוני היושב-ראש, היה לא תהיה.

זבולון אורלב: מהדוח עולה בבירור כי כנראה רק הממשלה ומינהלת סל"ע האמינו אמונה שלמה באמרה זו.

זבולון אורלב: עובדה שלא הכינו את הקליטה ואת הטיפול בעקורים בעוד מועד.

זבולון אורלב: גם אותם יישובים ומתיישבים שכן באו בדברים עם הממשלה, אדוני השר, ואני עד לכך - -

יעקב אדרי: - - -

זבולון אורלב: - - שבאו בדברים עם הממשלה בחודש אפריל 2005, כדי לטפל בעתידם, ישמע השר בכאב שגם הם מוטלים היום מוזנחים, מופקרים.

זבולון אורלב: למעלה מ-80% מהם אינם מועסקים.

זבולון אורלב: לאיש מהם עוד לא התחילו לבנות את בית הקבע, שנה מאז פנו לממשלה בפעם הראשונה וזכו, אגב, לגינוי מחלק מאנשי גוש-קטיף ועמדו במתקפות קשות וביקשו פתרונות.

זבולון אורלב: לכולם אבדה המסגרת הקהילתית.

זבולון אורלב: עובדה, וגם זה מאוד כואב ומצער אולי יותר מכול, שמרבית הילדים עדיין מצויים במשבר חינוכי עמוק ונושאים על גבם את הצלקת, את המשבר, את הטראומה ואת הסיוט של העקירה, ואין מושיע.

זבולון אורלב: חומרה יתירה נוספת היא, שתקופת ההסתגלות על-פי חוק יישום ההתנתקות, תקופת ההסתגלות של חצי שנה הסתיימה.

זבולון אורלב: גם השכירים וגם העצמאים אינם מקבלים עוד דמי מחיה, ובעצם נותרים בחוסר כול.

זבולון אורלב: אדוני היושב-ראש, בחודש יולי 2005 העליתי כאן, במליאה, באולם המליאה האמיתי, הצעת חוק לדחיית מועד ההתנתקות בשנה.

זבולון אורלב: לאיזה גינויים זכיתי.

זבולון אורלב: אתה רוצה לבטל את ההתנתקות?

זבולון אורלב: אתה רוצה לטרפד את ההתנתקות?

זבולון אורלב: הבהרתי מעל במת הכנסת, ודברי חקוקים ב"דברי הכנסת", שבקשתי באה רק מן הסיבה שהממשלה לא הכינה את הקליטה ואת הטיפול במפונים.

זבולון אורלב: זעקתי מעל במה זו בכל כוחי על העוול הנוראי שהממשלה עומדת לבצע בגופם, בנפשם וברכושם של מתיישבי גוש-קטיף, שהרי המועד שקבעה הממשלה לפינוי, 15 באוגוסט 2005, אין כל סיכוי שבעולם שעד אז אפשר יהיה לטפל כראוי במתיישבי גוש-קטיף.

זבולון אורלב: אך הממשלה, שהיום יכולים לזהות אותה כמפלגת קדימה, העבודה וחלק מן הליכוד, בוודאי לא נאמני הליכוד, היתה שרויה בלהט בלתי נשלט של התנתקות ובקונספציה של לוח זמנים כאילו הכול בא לה מרוח הקודש, ודחתה את ההצעה.

זבולון אורלב: הממשלה פעלה במשיחיות עיוורת, שלא ראתה ולא ספרה את המתיישבים והתעלמה מהעובדה שמדובר באנשים חיים, בנשים וילדים, בקהילות, בגוש התיישבות פורח.

זבולון אורלב: אגב, זה מזכיר את האטימות שגילתה ממשלת קדימה כשדחתה את הצעת מועצת יש"ע לפרק במו ידיה את הבתים בעמונה ולמנוע שפיכות דמים.

זבולון אורלב: בעמונה הממשלה הוכתה בסנוורים וחיפשה במודע, כנראה, עימות שיביא לשפיכות דמים.

זבולון אורלב: ולענייננו חזרה – הממשלה, שציינתי מי היו מרכיביה, גם שיקרה לאנשים בעיניים.

זבולון אורלב: אי-אפשר לשכוח וכולנו זוכרים את הקמפיין של הממשלה שעלה מיליונים: לכל מתיישב יש פתרון.

זבולון אורלב: אמרתי לעצמי, זבולון, אולי אתה לא יודע מה נעשה במדינה הזאת.

זבולון אורלב: הייתי עובד מדינה שנים רבות, מנכ"ל של משרד ממשלתי, זכיתי גם להיות שר תקופה מסוימת, יכול להיות שהממשלה אומרת שלכל מתיישב יש פתרון?

זבולון אורלב: פשוט שקר גס.

זבולון אורלב: היום ניתן גם לספור על יד אחת את מספר המתיישבים החקלאים שניתן להם להמשיך במשק חקלאי.

זבולון אורלב: חמור יותר, אדוני היושב-ראש – אני מציע לעשות בירור נוקב של העניין – שמדוח המבקר עולה, שנציגי הממשלה גם דיווחו לוועדות הכנסת, לציבור ולתקשורת מה שאנחנו קוראים "דיווחי קהיר", ולמי שלא מבין – דיווחי כזב, דיווחים אופטימיים על מצבם של עקורי גוש-קטיף, כשמהדוח עולה שאין שום קשר בין הדיווח לבין המציאות.

ראובן ריבלין: אני מציע שלא לומר "דיווחי קהיר" ולמחוק את זה מהפרוטוקול, כי בכל זאת מדינה - - -

זבולון אורלב: ואם אני אשים את זה במרכאות?

ראובן ריבלין: למה ניתן אנחנו ציונים ונקבל ציונים?

זבולון אורלב: אם אני אשים את זה במרכאות, זה יניח את דעתו של אדוני?

ראובן ריבלין: לפעמים מטאפורה לא מובנת כראוי.

ראובן ריבלין: תאמר דיווחי כזב.

ראובן ריבלין: אני מציע למחוק את זה מהפרוטוקול.

זבולון אורלב: כאיש חינוך אני מקבל את עצתך - דיווחי כזב אופטימיים על מצבם של עקורי גוש-קטיף, שאין בינם לבין המציאות כמעט שום קשר.

זבולון אורלב: ממשלה, כפי שאמרתי, שהיתה מורכבת ממי שהיום מתייצב בפני הבוחר – שזה קדימה, העבודה וחלק מן הליכוד שתמך בהתנתקות, לא החלק של נאמני הליכוד – אפשר לומר להם: רבותי, הרסתם אנשים, פירקתם קהילות, פגעתם בנשים, אמללתם ילדים.

זבולון אורלב: אני שואל, אדוני השר: מי לוקח אחריות לכך?

זבולון אורלב: מידיו של מי נבקש את התשלום הציבורי והמוסרי על פשע חברתי מאורגן זה, אם לא מכם?

זבולון אורלב: ראוי לדרוש מכם הסקת מסקנות אישיות של שרי הביטחון, האוצר, המשפטים, הפנים, החינוך, התמ"ת והמפלגות שקשורות בעניין הזה, שנשאו ונושאים עד היום באחריות למחדל הקשה הזה.

זבולון אורלב: יראה העם וישפוט מי אותה ממשלה המתאכזרת במודע ומכוון לאנשים רק מפני שהיא חולקת על דעתם הפוליטית.

זבולון אורלב: יראה העם וישפוט אם ניתן לתת אמון ושלטון בידי מי שלא מסוגל לטפל בכ-1,700 משפחות בלבד שהשלטון עקר אותן מבתיהן ולשקמן.

זבולון אורלב: אנו, נאמני הציונות הדתית, נחושים שלא לשקוט ולא לנוח עד שיוסדרו באופן מלא ומושלם צורכיהם האישיים, המשפחתיים והקהילתיים של עקורי גוש-קטיף.

זבולון אורלב: נתבע מהממשלה, מכל ממשלה, ולא חשוב מי היא תהיה, ולא חשוב אם היא תמכה או לא תמכה בהתנתקות, נתבע מהממשלה תביעה מוסרית ואנושית, בלי הנחות, בלי רגישות ובלי סבלנות: מלאו את חובת

זבולון אורלב: כם המשפטית והמוסרית כלפי מי שעקרתם.

זבולון אורלב: סדרו להם בהקדם האפשרי דיור קבע, תעסוקה, חינוך, חיי קהילה, הכול כבראשונה.

זבולון אורלב: ויפה שעה אחת קודם.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת זבולון אורלב.

ראובן ריבלין: אולי חשוב לציין לפרוטוקול דווקא את עיתון "הארץ" - שהוא דוקטרינרי והדוקטרינה שלו אינה בהכרח זו של כמה מחברי הכנסת, בהם אני - אשר מלווה את המפונים-העקורים יום-יום ומביא סיפורי משפחות.

ראובן ריבלין: זה בהחלט חשוב כדי להבין את גודל הטראומה האישית והמשפחתית של אנשים אשר פונו מבתיהם, בלי להיכנס עכשיו לשאלה הפוליטית אם הדבר נעשה או לא נעשה בצורה מושכלת.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בני אלון ידבר במקום חבר הכנסת נסים זאב.

ראובן ריבלין: אחריו יעלה השר אדרי.

ראובן ריבלין: אני מזכיר לכולם שאין צורך להעביר את הנושא הזה לוועדה, שכן בהתייעצות עם מבקר המדינה, אשר ביקש לדון בנושא כדי שאם יש לממשלה פתרונות, אפשר יהיה לפתור בעיות על אתר, תקיים הוועדה לביקורת המדינה ביום שני ישיבה בעניין זה.

ראובן ריבלין: אין כאן הזדרזות פוליטית מצד יושבת-ראש הוועדה ומצדי, אנחנו בתיאום עם מבקר המדינה.

ראובן ריבלין: שאלנו את דעתו, והוא אכן ביקש שיתקיים דיון על-ידי מוסד הכנסת – הוועדה לביקורת המדינה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בני אלון, השר לשעבר, בבקשה.

בנימין אלון: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, לא אחזור על דברי קודמי, מכובדי, חברי הכנסת יולי אדלשטיין וזבולון אורלב, אשר פירטו את העוולות האנושיות.

בנימין אלון: הם הזכירו את דיוני הוועדה הקודמים, גם בוועדת הכספים וגם בוועדת החוקה.

בנימין אלון: בשתי הוועדות עלה מודל, שלצערנו במדינה הצעירה שלנו כבר היה, וזה מודל העקירה של היהודים מימית ויישוביה.

בנימין אלון: הובאו מחקרים פסיכולוגיים, מסקנות שנתקבלו, והיה ניסיון – לפחות בדיונים של הוועדות – להסיק מסקנות.

בנימין אלון: הרי לא ייתכן, אדוני היושב-ראש, שאנחנו לא נדרוש את המינימום שאנחנו דורשים מכל מוסד מסודר – הסקת מסקנות וניסיון למנוע טעויות, כפי שכבר היו.

בנימין אלון: המחקרים הצביעו על התאבדויות, על אסונות, על מקרים של הידרדרות משפחתית ואישית של עקורי ימית.

בנימין אלון: הוסקו כמה מסקנות, אבל אף אחת מהן לא יושמה כאן.

בנימין אלון: הדברים הובאו והם מופיעים בפרוטוקולים.

בנימין אלון: חלק לא יכול היה להיות אובייקטיבית, וחלק יכול היה להיות, ואני אמנה אותם.

בנימין אלון: הדבר המרכזי שהומלץ עליו היה למזער את הנזקים, גם הציוניים וגם האישיים, ולעבוד על התיישבות קהילתית מלכתחילה.

בנימין אלון: כלומר, לא לפזר, להשתדל לא לגרום למצב שכל אחד ילך למקום אחר.

בנימין אלון: זה בדיוק היה הדבר שסתר את עניין בתי-המלון - הפיזור הראשוני.

בנימין אלון: נכון שההבדל המרכזי בין ימית לבין מה שקרה עכשיו היה שמאז החלטת הכנסת לגבי ימית עברו שלוש שנים עד הפינוי.

בנימין אלון: בשלוש השנים האלה בנו את יישובי הקבע ומשפחות עזבו.

בנימין אלון: דרך אגב, חלק מאלה שהפגינו בפתחת-רפיח היו מפגינים שבאו זה כבר, כי התושבים כבר עברו לבתי הקבע שלהם, כמו נתיב-העשרה, שהיום מופגז, או מקומות אחרים.

בנימין אלון: הוקמו יישובים אחרים, כדי למזער את הטראומה הציונית, למזער את הטראומה האישית, לשמור על מסגרת הקהילה.

ראובן ריבלין: אז, בין הסכם השלום לבין הפינוי עברו שנתיים.

בנימין אלון: שלוש שנים, אבל מישהו תכנן את זה.

בנימין אלון: היתה אז ראייה אנושית, כפי שהזכיר זבולון אורלב.

בנימין אלון: מה בער שצריך היה לעשות הכול במחטף?

בנימין אלון: ההבדלים זועקים לשמים, כי חלק מהם, אובייקטיבית, הם כל כך שונים, שגם אף אחד לא יוכל לתקן את הנזק.

בנימין אלון: אדוני היושב-ראש, המתיישבים, מעבר לכאב האישי, האמינו שהם עושים דבר טוב למדינת ישראל.

בנימין אלון: כך גם היו רוב המתיישבים בפתחת-ימית.

בנימין אלון: כשמתיישבי פתחת-ימית הבינו שרוב העם ויותר מ-100 חברי כנסת מצביעים בעד השלום עם המדינה הגדולה שבמדינות ערב והם מהווים מכשול, זה היה הגורם המרכזי לפיוס האישי שהם עברו.

זבולון אורלב: וגם היתה מערכת בחירות.

בנימין אלון: היתה גם מערכת בחירות באמצע, אבל זה מבחינה אישית – וכל הדברים האלה כתובים עלי ספר.

בנימין אלון: האנשים הבינו שיש כאן מהלך של אחדות, לא מהלך שנתון למחלוקות של כמעט פיפטי-פיפטי - יש מהלך של אחדות, מהלך עם טעם ותכלית.

בנימין אלון: ואדוני היושב-ראש, כשאנחנו מביטים היום – צלצלו אלי בני משפחת אבוקסיס.

בנימין אלון: הילד הקטן, שאלה אבוקסיס, השם ייקום דמה, הגנה עליו בגופה, והוא נותר בחיים - - -

ראובן ריבלין: משדרות.

בנימין אלון: משדרות.

בנימין אלון: הוא לא יכול לישון בלילה.

בנימין אלון: או "קסאמים" נופלים, או הרעש של צה"ל שמפגיז שטחים ריקים מפריע ומרעיש בצורה כזאת ששגרה כבר אין בשדרות.

בנימין אלון: מדובר על מה שנאמר שיהיה, ואכן קרה.

בנימין אלון: עליית ה"חמאס" – אמרו שזה מה שיהיה.

בנימין אלון: עכשיו, יושבים אנשים בבתי-מלון.

בנימין אלון: תדמיין, אדוני היושב-ראש, דברים שאני מכיר: זוג מבוגר.

בנימין אלון: מעל חצי שנה באותו חדר.

בנימין אלון: כמה זוג יכול להיות באותו חדר?

בנימין אלון: כן לכבות את האור, לא לכבות את האור?

בנימין אלון: מעל חצי שנה.

בנימין אלון: נמצאים, יודעים שזה היה לחינם, שזה היה ללא תמורה, שזה היה מין מחטף מטורף, מרגישים שהציבור מבין את זה.

בנימין אלון: ואנחנו זוכרים פה את הדיונים: סיעות כמו מרצ, העבודה, סיעות חברתיות – ויתרו על כל החוקים החברתיים בשביל ההתנתקות.

בנימין אלון: ויתרו על כל המצע החברתי שלהם, כי עכשיו אסור להפיל את הממשלה, צריך התנתקות.

בנימין אלון: כל המצע החברתי, שהיום הם באים ושרים בו שירים גדולים – את הכול הם זרקו לפח, כדי שאפשר יהיה לעקור יהודים לחינם, ללא תמורה.

בנימין אלון: ולכן, אדוני, גם חוסר התכלית, גם חוסר הרוב המוחלט שהיה בזמנו פה, בכנסת, בניגוד להפעם, גם חוסר האחדות הלאומית, גם חוסר הזמן, פרק הזמן של שלוש שנים שהיה חוסך את בתי-המלון ואת הקרוונים, ואת מאות המיליונים שזה עלה, לחינם.

בנימין אלון: לחינם.

בנימין אלון: והיה אפשר להעביר בצורה מסודרת אנשים ולהגיד להם: עכשיו מפריחים את הגליל, מפריחים את הנגב.

בנימין אלון: לא בכפייה.

בנימין אלון: לא ירצו?

בנימין אלון: – תהיינה קבוצות אחרות.

בנימין אלון: לא הוסקו המסקנות, נעשה מחטף פוליטי, ואנחנו כולנו, כולנו, לא רק המסכנים שחוו זאת אישית – כולנו סובלים מכך.

בנימין אלון: לצערי, זה חלק מחוסר התרבות השלטונית שהשתלט עלינו בצורה כל כך בוטה וחריפה, יחד עם דברי הימים למפלגת קדימה, כל ההשתלשלות של המשבר הפוליטי הזה, לרבות הבחירות – הקדמתן, חוסר היכולת לתפקד בגלל המורדים, הקמת מפלגה חדשה.

בנימין אלון: כל זה הוא תוצאה של אותה טראומה שעוד לא חלפה.

בנימין אלון: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת בני אלון.

ראובן ריבלין: כבוד השר יעקב אדרי ישיב בשם הממשלה.

ראובן ריבלין: לאחר מכן תהיינה שלוש הצעות אחרות – חברת הכנסת בלומנטל, חבר הכנסת חזן וחבר הכנסת קורן.

יעקב אדרי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, האמת היא שבאופן אישי קשה לי מאוד לעמוד מול הטיעונים הלא-פשוטים שנשמעו כאן.

יעקב אדרי: כולנו כאבנו את הנושא, גם אלה שתמכו, גם אלה שהתנגדו.

יעקב אדרי: לכולם זה היה קשה.

יעקב אדרי: ואני מציע לא לעשות את החלוקה בין אלה שתמכו לאלה שהתנגדו.

יעקב אדרי: לכולם זה היה קשה.

יעקב אדרי: מובן שלמפונים היה הכי קשה.

יעקב אדרי: ואני הייתי גם, נדמה לי באיזה יום, פגשתי את זבולון, את יולי, ובכיתי יחד אתם, וזו האמת.

יעקב אדרי: ולא רק אני, רבים רבים בישראל.

יעקב אדרי: עם זאת, התוכנית היתה מהמורכבות ומהקשות שהיו אי-פעם במדינת ישראל, מכל הבחינות ומכל ההיבטים, הן בהיבט הארגוני-האופרטיבי, הן בהיבטים הרגשיים והחברתיים.

יעקב אדרי: הפרויקט הוא רחב היקף, ואני חושב – חסר תקדים.

יעקב אדרי: אף פעם לא היה פרויקט מורכב, רגיש ובעייתי כמו הפרויקט הזה.

יעקב אדרי: שמעתי את הדברים הקשים, גם מפי חבר הכנסת יולי אדלשטיין, מפי זבולון ומפי בני.

יעקב אדרי: ואני חייב להגיד - יש טיעונים: כאשר יש מבצע בהיקף כזה, יש בעיות, יש תקלות.

יעקב אדרי: יש גם דברים שאולי היו צריכים להיות לגמרי אחרת, אבל אני חייב להגיד שאי-אפשר להסיר חלק מהאשמה של האנשים – גם חלק מהמתיישבים, מההנהגה שלהם, מהרבנים וגם מאתנו.

יעקב אדרי: במשפט שאתה אמרת, חבר הכנסת זבולון אורלב - "היה לא תהיה" - - -

זבולון אורלב: אמרתי - - -

יעקב אדרי: דקה.

יעקב אדרי: אני הקשבתי לך בקשב רב.

יעקב אדרי: אמרו להם: אל תעשו כלום, אל תדברו עם אף אחד.

יעקב אדרי: אל תשבו, לא עם המינהלת, לא עם נציגי הממשלה.

יעקב אדרי: ואני זוכר, כסגן שר לביטחון פנים ניסיתי עם גדעון.

יעקב אדרי: בסוף זה הלך, פעם אחרי פעם אחרי פעם – ניסיתי לשבת עם הנציגות של המתיישבים, כי היה חשש, חלילה - - -

ראובן ריבלין: כבוד השר אדרי.

ראובן ריבלין: השבוע היו אצלי משפחות שבאו ואמרו:

ראובן ריבלין: בגדנו בעצמנו מבחינת תפיסת עולמנו והלכנו אל הרשות על מנת להודיע – נכנענו, אנחנו מבקשים שתטפלו בנו - - - לפני שנה.

ראובן ריבלין: גם לנו לא היה פתרון.

יעקב אדרי: כבוד היושב-ראש, אני אענה גם על זה.

יעקב אדרי: אבל גם בעניין זה היה מאוד קשה לשבת בנושא שאני זוכר – אדוני היושב-ראש, אני חייב להגיד את זה – לנסות להוציא את הנשק.

יעקב אדרי: בזמנו אני זוכר, היה דיון, שלא יהיה חלילה משהו שדומה למלחמת אחים.

יעקב אדרי: וגם זה היה קשה מאוד.

יעקב אדרי: בסוף זה היה, אני חייב לציין.

יעקב אדרי: כי באופן אישי דיברנו, שכנענו.

יעקב אדרי: אבל, רבותי, מן ההתחלה היה חרם על כל מה שקשור להחלטה הזאת.

יעקב אדרי: אם היו אלה נציגי הממשלה, ותיכף אגיע למה שאמר היושב-ראש: רבותי, גם אלה שהסכימו - - -

זבולון אורלב: - - -

יחיאל חזן: - - -

יעקב אדרי: דקה, יחיאל.

יעקב אדרי: גם אלה שהסכימו, אותם מתי מעט, משפחות – הם היו כתובת לחרמות ולנידויים, ומי שהעז ללכת, מייד סימנו אותו, וזה היה מאוד קשה.

יעקב אדרי: מאוד קשה.

ראובן ריבלין: אבל בכל זאת הם הלכו.

זבולון אורלב: וגם הוא מובטל היום.

יעקב אדרי: רבותי, תאמינו לי שגם לי זה קשה.

יעקב אדרי: תאמינו לי.

קריאות: - - -

יעקב אדרי: לא, אתה אומר דברים חמורים מאוד, זבולון.

זבולון אורלב: בהומור, בהומור.

יעקב אדרי: אני לא חושב שהיו צריכים לשחק ברגשות ובאינטרסים של האנשים.

יעקב אדרי: ברגע שהממשלה והכנסת פעם אחר פעם החליטו – צריך היה להגיד: רבותי, נפל הפור.

יעקב אדרי: זה קשה לכולנו.

יעקב אדרי: ואפשר להמשיך להיאבק ולהפגין.

יעקב אדרי: זכותם של כולם.

יעקב אדרי: מי אני שאגיד לאותו מתיישב שלוקחים אותו מהבית: אל תפגין, בכל הכלים הדמוקרטיים שיש?

יעקב אדרי: ואני מבין ללבם.

יעקב אדרי: שמעתי בכאב רב וקיבלתי בהכנעה כל מאבק שהיה במסגרת הדמוקרטית.

יעקב אדרי: והמורדים, לא-מורדים, כולם עשו את זה מתוך הכרה ואמונה.

יעקב אדרי: אבל, זבולון, הרבנים אמרו להם: ייהרג ובל יעבור, אל תלכו לשבת עם האנשים.

זבולון אורלב: לא אמרו "ייהרג ובל יעבור".

יעקב אדרי: אתה יודע מה?

יעקב אדרי: אני זוכר.

יעקב אדרי: אני אביא לך את הציטטות של הרבנים שלא אפשרו להם ללכת לשבת עם אותם נציגים.

יעקב אדרי: ההנהגה שאמרה לא לשבת, עד הדקה התשעים, ואנחנו – אנחנו זה אנחנו – שאמרנו: רבותי, לא ניתן.

יעקב אדרי: ואני זוכר את חברי חברי הכנסת, בלהט, אולי באמונה שלהם לטרפד את זה בכל מחיר: לא יקום ולא יהיה.

יעקב אדרי: את זה אמרו כולם.

יעקב אדרי: ובאמת, מה לעשות שאני הייתי פה, אתכם, ושמעתי את חברי – אני לא רוצה להגיד "המורדים", אפילו.

יעקב אדרי: אלה שבאמת האמינו, והאמינו מתוך לבם, מעומק לבם.

יעקב אדרי: גם אתה, יולי, ואני מאמין - - -

יולי יואל אדלשטיין: השתתפתי בכל הישיבות בנושא החוק והצענו את כל ההצעות - - -

יעקב אדרי: רבותי, אני מאלה - - -

יחיאל חזן: יש יישובים שעזבו מרצון, והיום הם זרוקים.

יעקב אדרי: רבותי, מי שרצה להאריך את הייסורים של אותם אנשים, אותם אנשים שאני מצדיע להם, כי כל ממשלות ישראל שלחו אותם לשם, הם הלכו בדין - - -

יחיאל חזן: אתה זורה חול בעיני הציבור.

יחיאל חזן: יש יישובים שעזבו מרצון - אלי-סיני וניסנית, והיום הם זרוקים.

יחיאל חזן: זה לא אמת.

יעקב אדרי: יחיאל, עזוב.

יחיאל חזן: אלי-סיני וניסנית עזבו מרצון - - -

יעקב אדרי: אני אענה גם על זה, אם אתה רוצה.

יעקב אדרי: אבל שוב, אני אומר דבר אחד: לכולנו היה חלק בעניין הזה, ושיחקנו לפעמים באנשים, חלק מתוך אמונה, חלק מפוליטיקה פנימית, חלק מניסיון לטרפד.

יעקב אדרי: אם היינו דוחים את זה בחצי-שנה--שנה, כפי שאתם אומרים, שוב מתוך אמונה, יכול להיות שהיינו גורמים לעוול על עוול, כי אנשים היו צריכים לחכות עוד שנה ולחיות באי-ודאות ובסימן שאלה.

יעקב אדרי: אנחנו יודעים מה זה כשבן-אדם לא יודע ואו-טו-טו הוא צריך לפנות את המקום, והוא מאמין, כי אמרו לו חברי הכנסת ועוד כמה אנשים והרבנים - זה לא יהיה.

יעקב אדרי: השלו אותם.

יעקב אדרי: רבותי, יש דברים שצריך להגיד באומץ לב ובאמת.

יעקב אדרי: מה לעשות?

יעקב אדרי: הקורבנות במקרה הזה היו אותם אנשים שהלכו.

יעקב אדרי: שוב, אני אומר, שלחו אותם ממשלות ישראל.

יעקב אדרי: כולם ישבו שם בדין, לא עשו שום דבר שלא בהתאם לחוק, ובכל זאת התוכנית היתה גדולה ומורכבת ובוצעה בלוח זמנים קצר.

יעקב אדרי: כראש עיר לשעבר אני יודע מה זה להקים שכונה או רחוב או לסלול כביש.

יעקב אדרי: זה לוקח זמן - מכרזים, תנאים, כסף.

יעקב אדרי: רבותי, פה היה מבצע - כמה שהוא קשה - מורכב מאוד, והיה מרכיב מאוד חשוב, אני חוזר: לא רצו לשתף פעולה.

יעקב אדרי: אף אחד.

יעקב אדרי: אף אחד לא היה מוכן.

יעקב אדרי: חוק פינוי-פיצוי דיבר על כסף; לא דיבר על כלום מעבר לזה.

יעקב אדרי: כסף.

יולי יואל אדלשטיין: זאת הבעיה.

יעקב אדרי: לא, מה שאני בא להגיד הוא, שאף שהיה כתוב רק כסף, רבותי, אני חושב - אם כי הפיצוי לבעיה כזאת, שמפנים בן-אדם, יכול להיות שהוא לא ניתן למדידה, הוא בלתי מוגבל.

יעקב אדרי: כי אם מפנים אותי מביתי, יכול להיות שכל סכום שייתנו לי קטן לעומת הנזק הרגשי שנגרם לי.

יעקב אדרי: בכל זאת, הממשלה נתנה כפיצוי סכומים שלדעתי הם מכובדים.

יעקב אדרי: אני לא רוצה להגיד את המספרים.

יעקב אדרי: הם אצלי.

יעקב אדרי: גם אצלכם, אולי.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו חוקקנו אותם, ודאי שהם אצלנו.

יעקב אדרי: אני רוצה להגיד לך, עד היום ידעתי את המספרים פלוס מינוס, אבל התברר שהסכומים הם יותר גדולים ממה שחשבתי, וטוב שזה כך.

יעקב אדרי: כי אני חושב שמגיע להם.

יעקב אדרי: אין לי בעיה בכלל.

יעקב אדרי: אם היה צריך להוסיף, אתם יודעים שהיינו מצביעים בשתי ידיים, כי אני חושב שזה מגיע.

בנימין אלון: הבעיה היא לא הכסף.

יעקב אדרי: לא אמרתי הכסף.

יעקב אדרי: אם היו משתפים פעולה.

יעקב אדרי: רבותי, חבר הכנסת אדלשטיין, אם אותם אנשים מאלי-סיני שאמרת, אם היו מראש - - -

יחיאל חזן: - - -

יעקב אדרי: חברי יחיאל, זה לא נכון.

יעקב אדרי: רק אחרי זה הם היו מוכנים לבוא ולהגיד: בואו עכשיו נקים יישוב קהילתי.

יעקב אדרי: אם לפני זה היו באים ואומרים: רבותי, תנו לנו יישוב קהילתי, אני בעד.

יעקב אדרי: כי אם כבר נגזרה גזירה, צריך לפנות אותם בצורה קהילתית, בצורה משותפת.

יעקב אדרי: אבל הם לא רצו.

יעקב אדרי: רבותי, אתם יודעים את האמת יחד אתי.

יעקב אדרי: הם לא רצו.

יעקב אדרי: רבותי, לא רצו.

יעקב אדרי: זו האמת ואין בלתה.

יעקב אדרי: לא יעזור כלום.

יעקב אדרי: לא רצו כי השלו אותם, גם אנחנו יש לנו חלק בכך.

יעקב אדרי: זבולון, אתה יכול להגיד מה שאתה רוצה, לנו יש חלק בעניין הזה.

בנימין אלון: פאת-שדה ומבקיעים - - -

יולי יואל אדלשטיין: - - -

ראובן ריבלין: חברי הכנסת, הוא השיב לכם עכשיו.

יעקב אדרי: בשביל לעשות משהו, אני צריך את שיתוף הפעולה של הצד השני, ולו המינימלי.

יעקב אדרי: גם זה לא נעשה.

יחיאל חזן: - - -

יעקב אדרי: לא רק זה, יחיאל.

יעקב אדרי: החרימו אותם, נידו אותם.

זבולון אורלב: הם לא עקרו את עצמם.

זבולון אורלב: הממשלה אחראית.

זבולון אורלב: היא עוקרת, היא צריכה לתת.

יעקב אדרי: רבותי, אותו בשיא מהמינהלת, מה לא עשו לו.

יעקב אדרי: איפה לא היו חרמות ואיפה לא היו גידופים, נאצות ואיומים על בני הבית, והוא נזקק גם לאבטחה.

יעקב אדרי: צריך להגיד את האמת.

יעקב אדרי: מה לעשות?

יעקב אדרי: לא רצו לשמוע ממנו.

יעקב אדרי: היום יש לי מכתב שבו הם מציינים - אז אמרו שהוא לא מבין, שהוא לא יודע, הוא אטום, כי לא רצו בכלל לדבר אתו - אבל אני שמח, ראיתי מכתב, שחתומים עליו כמעט כל ראשי המתיישבים מהגוש, שבו הם מברכים אותו על המאמצים, על כל מה שעושים שם במינהלת, ומקווים להמשיך, ובאמת רואים ששפטו אותו סוף-סוף באמות מידה של צדק, אף שגם לי יש ביקורת.

ראובן ריבלין: כבוד השר אדרי, אני מוכרח לומר שהיו הרבה דברים שהממשלה לא צפתה, ויש לשבח את מנכ"ל משרד ראש הממשלה שניסה לתקן דברים שלא צפו אותם.

ראובן ריבלין: אבל זה במחיר רב של סבל עד אותו רגע.

יעקב אדרי: נכון.

ראובן ריבלין: אני מוכרח לומר שאילן כהן עשה רבות.

ראובן ריבלין: אנחנו היינו אתו בקשר על מנת לנסות ולסייע בידו להביא לידי הידברות עם המתיישבים לאחר שנגזר גורלם, ובאמת הוא עשה רבות, והממשלה הוציאה הרבה יותר כסף ממה שהיתה צריכה אם היא היתה מתכננת זאת מראש.

ראובן ריבלין: אני בהחלט חושב שמנכ"ל משרד ראש הממשלה עשה עבודת קודש, מתוך אמונה מלאה שכל מקום שבו יש איזה עיוות, צריך מייד לקום ולתקנו כהרף עין, יהיה המחיר אשר יהיה.

יעקב אדרי: אני רוצה לחזק את דברי היושב-ראש.

יעקב אדרי: היום ישבתי עם אילן ושמעתי איזה דברים הוא עשה בנוסף, ועוד ועוד, מתוך אמונתו שצריך להקל על האנשים.

יעקב אדרי: אני בהחלט תומך במה שאמר היושב-ראש.

יעקב אדרי: בל נשכח שהוא מנכ"ל משרד ראש הממשלה, הוא ייצג את הממשלה, הוא ניסה לדחוף ודחף, יחד עם הצוות הנהדר שלו.

יעקב אדרי: היום שמעתי בצורה רחבה.

יעקב אדרי: ידעתי חלק מהדברים, לא הכול ידעתי.

יעקב אדרי: אני מודה.

יעקב אדרי: אבל שמעתי היום במשרד, קיבלתי סקירה מקיפה, ואני רוצה להגיד לפחות דבר אחד: שאני מאמין היום, יותר מאשר האמנתי קודם, שהממשלה עם הצוות בראשות מנכ"ל משרד ראש הממשלה, עשו ככל יכולתם.

יעקב אדרי: תמיד יש טענות, תמיד יש בעיות, תמיד אפשר למצוא הרבה ליקויים, ומבקר המדינה יכול למצוא.

יעקב אדרי: אני יכול להוסיף לו עוד ליקויים על אלה שהוא מצא.

יעקב אדרי: אנחנו יודעים איך זה.

יעקב אדרי: אבל, לדעתי, מבקר המדינה החמיר בעניין.

יעקב אדרי: יש דברים שהוא לא - אני רוצה להיות זהיר כי אני מכבד מאוד את המבקר - - -

ראובן ריבלין: תפקידה של הממשלה לעשות מעשה במחשבה תחילה.

ראובן ריבלין: זה מה שאומר מבקר המדינה, לפי מה שהספקתי לקרוא, אבל כמובן על זה יתקיימו דיונים.

ראובן ריבלין: ההצעה לסדר-היום עוברת בוודאי לוועדה.

יעקב אדרי: אני רוצה לציין, שגם מבקר המדינה, בעמוד 41 בדוח שלו, מציין שלא היה שיתוף פעולה.

יעקב אדרי: הוא ציין את זה.

יעקב אדרי: לא היה שיתוף פעולה של המפונים.

יולי יואל אדלשטיין: יעקב, אילו היה עומד פה אולמרט, מילא.

יולי יואל אדלשטיין: אבל אתה היית ראש עיריית אור-עקיבא.

יולי יואל אדלשטיין: כשאוכלוסיית מצוקה נזקקת, היא משתפת פעולה?

יולי יואל אדלשטיין: הומלסים משתפים פעולה?

יולי יואל אדלשטיין: על מה אתה מדבר?

יחיאל חזן: - - -

יעקב אדרי: פיניתי גם את אמא שלך, יחיאל.

ראובן ריבלין: אבל לא בשיתוף פעולה.

יעקב אדרי: יחיאל, זרקת לי עכשיו כדור להנחתה.

יעקב אדרי: לא רציתי להגיד, אבל פיניתי רחוב באור-עקיבא.

יעקב אדרי: אני מודיע לך שהקדשתי – ויחיאל, אתה הרי מעורה - ישבתי אתם וישבו אתי ודיברו אתי ולחצו ושכנעו ושכנעתי.

יחיאל חזן: - - -

ראובן ריבלין: בעוד רגע אתה עולה לדבר.

יעקב אדרי: יחיאל, אתה זרקת את זה.

יולי יואל אדלשטיין: לא שיתפו פעולה?

יעקב אדרי: ישבו ודיברו אתי ושכנעו אותי ושכנעתי אותם.

יעקב אדרי: היה דו-שיח של שנה.

יעקב אדרי: בסוף הם יצאו בראש מורם.

יחיאל חזן: - - -

יעקב אדרי: יחיאל, אמך תעיד שבכל זאת היא יצאה, התפנתה מרצון, קיבלה את כל מה שמגיע לה, והיום היא יושבת במקום מכובד, ואני שמח על כך.

יעקב אדרי: לו היו המתיישבים - - -

זבולון אורלב: המתיישבים אשמים?

יעקב אדרי: לא אמרתי.

יעקב אדרי: להיפך.

יעקב אדרי: אני רוצה להגיד בדיוק הפוך.

יעקב אדרי: אני יכול להבין אותם, אבל אלה שזרעו את האשליות, להם צריך להגיד: רבותי, טעיתם, השליתם אותם.

יעקב אדרי: חברי הכנסת, הרבנים, מנהיגי המתיישבים, עשו להם בסופו של דבר עוול.

יעקב אדרי: אני רוצה לסיים ולומר שאני מקווה, וגם אמר לי את זה מנכ"ל משרד ראש הממשלה, שלא ירפו, ואני באופן אישי אהיה מוכן לעזור, ועזרתי לכל מי שפנה אלי.

יעקב אדרי: כשעשיתי מבצע חברתי, הלכתי דבר ראשון למתיישבים.

יעקב אדרי: חילקתי בתחילת השנה תיקים, ובאתי אליהם דבר ראשון.

יעקב אדרי: עזרתי, נתתי את תרומתי הצנועה, כי באמת קשה להם.

יעקב אדרי: אני מאוד מקווה שנמשיך להיות לצדם ולידם, והצוות המצוין הזה של מנכ"ל משרד ראש הממשלה, כפי שהיושב-ראש אמר, אני בטוח שימשיך ללוות אותם, ומינהלת סל"ע, שכולם חבטו בה, היום יש מכתב שמציינים אותם לשבח.

יעקב אדרי: מגיע להם.

יולי יואל אדלשטיין: גם דוח יש.

יעקב אדרי: יש גם דוח, ועל הדוח יהיה דיון בוועדה לביקורת המדינה, ואני שוב אומר:

יעקב אדרי: אני מאוד מקווה - אני לא רוצה לשפוט את המתיישבים בהתנגדות שלהם, במאבק שלהם.

יעקב אדרי: אין לי מלה להגיד, אני מוריד את הכובע בפניהם.

יעקב אדרי: אבל, רבותי, כולנו צריכים לבדוק את עצמנו, נבחרי הציבור, אם לא היה לנו חלק בדוח הזה.

יעקב אדרי: תודה רבה לכולם.

ראובן ריבלין: תודה רבה לשר יעקב אדרי, שמילא משימה לא קלה.

ראובן ריבלין: רבותי, הצעות אחרות.

ראובן ריבלין: אני רוצה לתת לכם במקום דקה שתי דקות, אבל לא יותר משתי דקות.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת יחיאל חזן, בבקשה.

קריאה: - - -

ראובן ריבלין: זה עובר לוועדה לביקורת המדינה, זה ברור.

ראובן ריבלין: אני חושב שאם תעשו הצבעה - לא תהיה הצבעה.

ראובן ריבלין: השר הסכים שזה יעבור לוועדה לביקורת המדינה.

ראובן ריבלין: בבקשה, חבר הכנסת חזן.

יחיאל חזן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, שמענו את נציג הממשלה מגונן על דוח המבקר, אבל עם זאת אני רוצה להזכיר לך, אדוני השר - אומרים: אל תדון את חברך עד שתעמוד במקומו.

יעקב אדרי: אמרתי גם את זה.

יחיאל חזן: המתיישבים שנעקרו מביתם עד היום זרוקים בצומת יד-מרדכי, בעיר-האמונה וביישוב ניצנים.

יחיאל חזן: אין ספק שממשלת ישראל עשתה ככל יכולתה כדי לסייע להם.

יחיאל חזן: עם זאת, אמרת פה לאורך כל הדרך: לא היה עם מי לדבר, לא רצו לדבר.

יחיאל חזן: וכי היה צריך לדבר בכלל?

יחיאל חזן: הממשלה היתה צריכה להכין מבעוד מועד מקום כדי לשכן את המתיישבים, ולא באותם בתי-מלון גרועים וקשים.

יחיאל חזן: ולראיה, טוב עשתה הממשלה שהקימה את היישוב ניצן.

יחיאל חזן: אם היתה מקימה במקום 400 יחידות 1,500 יחידות, סבלם של אותם מתיישבים היה קטן הרבה יותר.

יחיאל חזן: הרי פה מדובר על קהילות שלמות.

יחיאל חזן: אני הייתי שותף לכך שהיישוב נצרים יגיע אלינו, לעיר אריאל.

יחיאל חזן: שיכנו אותם במבנים של המכללה, במעונות הסטודנטים.

יחיאל חזן: היה להם הרבה יותר קל כאשר הם באו ביחד.

יחיאל חזן: היה להם קשה גם להיעקר מהבית, אבל כאשר הממשלה לא עושה חשבון שילד ישן בחדר סמוך לחדר ההורים, ולאותו חדר יש מפתח, וההורים סוגרים את הדלת והילד בחוץ, או משאירים את הילד בתוך החדר - זה סבל נוראי.

יחיאל חזן: עד היום לאותם מתיישבים אין פתרון, ואני חושב שאולי אין אפילו מתיישב אחד שגר במבנה קבע.

יחיאל חזן: טוב תעשה הממשלה אם תגדיל את כוח האדם של אותה מינהלת, אם תסייע לאותם מתיישבים שעד היום עקורים.

יחיאל חזן: צריך שתעשה הממשלה כמה שיותר מהר, ויפה שעה אחת קודם.

יחיאל חזן: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת יחיאל חזן.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת נעמי בלומנטל, ואחרון - חבר הכנסת קורן.

נעמי בלומנטל: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת - אגב, ראויים להרבה הערכה בהגיעם היום, יום האשה הבין-לאומי, לכאן, לכנסת.

נעמי בלומנטל: אדוני היושב-ראש, אין מה לומר שיש במה להתבייש בכל המהלך החד-צדדי, השגוי, ואני מאמינה שבהיסטוריה של מדינת ישראל, המהלך השגוי הזה של גירוש יהודים, של מה שנקרא "ההתנתקות החד-צדדית", יהיה כסמל - אני לא רוצה לומר מלה קשה יותר – לדיראון, על מה שקרה.

נעמי בלומנטל: אנחנו רואים עכשיו, אחרי הגירוש שהוא חרפה למדינת ישראל, את ה"חמאס" חוגג.

נעמי בלומנטל: ה"חמאס" שחורת על דגלו את השמדתה של מדינת ישראל, את גירוש היהודים לים, והוא לא בוש לומר זאת, והדברים חקוקים, נאמרים, ידועים, ואלה הפירות הבאושים שידענו עליהם קודם.

נעמי בלומנטל: וגם אם עכשיו יש איזו מערכת בחירות בלתי ברורה לחלוטין, אני מאמינה שעם ישראל יתעשת וידע כי הצעד הזה שגוי, והתשלום של אותם מגורשים קשה ביותר, ויראה - וההיסטוריה תראה - מה קרה.

נעמי בלומנטל: מה קרה פה, במדינת ישראל, מה קרה לעם הזה, כאשר ברחנו, גירשנו והעלינו לצדנו מדינת - אני מקווה שלא תהיה מדינה - רשות טרור, ארגון טרור, השולט בבתים של המגורשים.

נעמי בלומנטל: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת קורן, בבקשה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת זאב, חיכינו בשקיקה לשמוע את נאומך, אבל חבר הכנסת בני אלון מילא את חובתו במקומך.

ראובן ריבלין: אם תרצה גם אתה לומר מלה, אנחנו ניתן לך, אבל לא מעבר לכך.

דני קורן: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, לא קראתי את הדוח בפרוטרוט, אבל ברור לגמרי שכל מה שדורש תיקון צריך לתקן, ואין שאלה שבכל עניין צריך - גם אם זה עולה משאבים נוספים - לטפל.

דני קורן: יש רק דבר אחד שמפריע לי בנאומים שהיו פה, והוא, שבכל התהליך הזה גם ראשי יש"ע צריכים חשבון נפש.

דני קורן: ואני אומר לכם: חשבון הנפש הזה לא בא, בין השאר, משום שחשבו שזה תקדים לגבי יהודה ושומרון.

דני קורן: ואני אומר לכם, שאתם לא מוכנים להבין, שתצטרכו בלוחות זמנים קצרים לדעת לעשות, אם אומנם התוצאות של סקרי הבחירות יהיו תוצאות הבחירות.

דני קורן: נגמרו הימים - שלוש שנים, שנה, שנתיים, כל אחד בא עם עצות.

דני קורן: גם בעניין עמונה.

דני קורן: שבוע.

דני קורן: אם שבוע, למה לא דיברו על זה חודש קודם?

דני קורן: כי תמיד זה ברגע האחרון, תמיד זה לשבש, תמיד זה לדחות.

דני קורן: תבינו דבר אחד: רוב חיי עבדתי עם אנשים שארץ-ישראל לא פחות חשובה להם - יגאל אלון, שהייתי מנהל לשכתו, ויצחק רבין.

דני קורן: האנשים האלה אכפת להם מארץ-ישראל לא פחות מלכל מיני אנשי ליכוד ואנשי ימין - ודרך אגב, יגאל אלון נמנע בהסכמי קמפ-דייויד הראשונים; הזכרת את השלום עם מצרים - - -

זבולון אורלב: הם לא היו עושים התנתקות חד-צדדית.

ראובן ריבלין: לא להפריע.

דני קורן: לא יודע - נכון.

דני קורן: גם אנחנו לא רוצים את זה - - -

ראובן ריבלין: לא להפריע.

ראובן ריבלין: אל תתווכח אתם.

דני קורן: לא, אבל אני אומר: הגיעה באיזה מקום ההכרה.

דני קורן: יגאל אלון בא עם תוכנית אלון ביולי 1967, חודש אחרי מלחמת ששת הימים, תוכנית מאוד פשרנית, שבטח אנשים רבים פה לא מקבלים אותה.

דני קורן: אנשים שבעמדותיהם היו בעד ארץ-ישראל השלמה, אנשים שכעסו שבמלחמת השחרור לא שחררו את כל ארץ-ישראל המערבית, אתם יודעים למה קראו כך, נכון?

דני קורן: רצו.

דני קורן: לכן, לא צריך לחשוב שאפשר לעשות הבחנה בין אוהבי ארץ-ישראל ללא-אוהבי ארץ-ישראל.

דני קורן: צריך לתקן.

דני קורן: יש לנו בעיות.

דני קורן: אנחנו לא מסוגלים לעשות פרויקטים כאלה בלי פשלות.

דני קורן: אני לא יודע אם אתם יודעים, במלחמת ששת הימים היו לנו הרבה תוכניות - - -

ראובן ריבלין: אני לא יודע אם אתה יודע, אבל זמנך עבר.

דני קורן: כבר, כבר.

דני קורן: אבל אתם יודעים, אחרי ניצחון כזה כמו שהיה לנו בששת הימים, לא היתה אף תוכנית, חבר הכנסת יולי אדלשטיין, לא היתה אף תוכנית לטיפול באוכלוסייה של למעלה ממיליון אנשים שפתאום הם תחת שליטתנו.

דני קורן: תוכנית אחת לא היתה, תדעו לכם, כי ככה אנחנו.

דני קורן: מה שאני רוצה לומר: תראו, היתה שגיאה.

דני קורן: צריך לתקן את כל השגיאות.

דני קורן: אני אומר שוב: המגמה שבאה לידי ביטוי בעמונה ובדברים אחרים - דעו לכם, עתיד ארץ-ישראל יימצא בדיון.

דני קורן: האנשים לא צריכים לסבול.

דני קורן: אבל אני טוען, שהמנהיגות היא כל כך - - -

ראובן ריבלין: לא, תודה רבה.

ראובן ריבלין: מאז אמרתי לך שנגמר הזמן כבר השתמשת ביותר זמן ממה שהיה לך.

דני קורן: אני רק מסיים.

דני קורן: אני רק אומר לכם: אל תעשו את החלוקה.

דני קורן: אנחנו מצפים למנהיגות שאחרי החלטת הממשלה - למנהיגים שעוזרים לממשלה ולא מפריעים לה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת קורן.

ראובן ריבלין: אנחנו לא נוכל לסיים את הפרק הזה בלי שחבר הכנסת זאב יאמר את - - -

יולי יואל אדלשטיין: כמנהג הבית.

ראובן ריבלין: כמנהג הבית, בוודאי.

נסים זאב: אדוני היושב בראש - - -

ראובן ריבלין: אבל יש לך רק דקה.

נסים זאב: כן, אני יודע.

נסים זאב: תמיד.

נסים זאב: לקיים מצווה דקה מן הדקה.

קריאה: - - -

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, קודם כול אני מודה לך על שאפשרת לי.

נסים זאב: אני מתנצל על האיחור - זה לא ייחשב כחלק מהדקה.

נסים זאב: אני רוצה להתנצל, הייתי במקום מאוד רחוק, וטסתי כמעט - אני לא רוצה להגיד, שלא ייתנו לי דוח בדיעבד.

ראובן ריבלין: חס וחלילה.

נסים זאב: הלכתי מדי מהר.

ראובן ריבלין: נא להתרכז בנושא.

נסים זאב: אוקיי.

נסים זאב: הנושא הוא כזה: אין שום הפתעה בדוח של המבקר.

נסים זאב: רק פשוט, כשהמבקר אומר את הביקורת, אז אומרים לו: או, תשמע, יש פה איזה חידוש.

נסים זאב: הלוא עינינו ראו ולא זר.

נסים זאב: מה אומר המבקר?

נסים זאב: המבקר בסך הכול בא ואמר את מה שאנחנו צועקים במהלך ההתנתקות, על העוול הנורא שעשו למתיישבים האלה.

נסים זאב: אפילו כאשר פרעה מלך מצרים היה צריך לשחרר את עם ישראל, לפני כן משה רבנו בא ואמר לו: כה אמר ה', כחצות הלילה - נתן לו אזהרה.

נסים זאב: פה באו: קומו צאו מתוך עמי - מה זה, יציאת מצרים?

נסים זאב: מוציאים פה עבדים?

נסים זאב: באיזו צורה מחפירה, משפילה.

נסים זאב: לא נתנו לאנשים שבאו מגוש-קטיף בדרכם לירושלים אפילו לצאת לשירותים.

נסים זאב: סליחה שאני מתבטא כך, אבל זה הציבור – הוא נע במשך ימים שלמים, ועד היום.

נסים זאב: רק אתמול הייתי בניצן, ראיתי את הציבור שם ממורמר, אין שום פתרונות.

נסים זאב: יש דבר אחד, שהבג"ץ אמר שאסור להם להישאר שם יותר מארבע שנים.

נסים זאב: תתארו לכם מה זה.

נסים זאב: היום יש התנתקות, נתנו להם דיור זמני, ושוב מעבירים אותו ציבור למקום אחר.

נסים זאב: זו התעללות.

נסים זאב: בדבר אחד יש לי ביקורת על המבקר, ואני חייב לומר, הוא לא מתח ביקורת על הדרך של הממשלה הזאת, על הדרך של ההונאה, שהעבירו מסר מסוים לעם ישראל, שלחו את המתנחלים, המתיישבים, להתיישב באותם יישובים, ובאו וזרקו אותם.

נסים זאב: את ההונאה הזאת צריך היה המבקר להדגיש.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: ובכן, בהתאם להצעת השר נעביר זאת לוועדה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אדלשטיין – מסכים; חבר הכנסת אורלב – מסכים; חבר הכנסת אלון – מסכים.

ראובן ריבלין: לכן, נצביע.

ראובן ריבלין: מי שבעד - זה לוועדה.

ראובן ריבלין: ההצעה להעביר את הנושא לוועדה לענייני ביקורת המדינה נתקבלה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: נא להוריד.

ראובן ריבלין: אין מתנגדים, לכן אנחנו מעבירים את הנושא לוועדה.

ראובן ריבלין: [מס' מ/192; "דברי הכנסת", מושב שלישי, חוב' ל"ט, עמ' 25047; נספחות.

ראובן ריבלין: ]

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, נא להמתין עוד דקות מספר, אנחנו צריכים להעביר חוק חשוב ביותר בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

ראובן ריבלין: אין הסתייגויות עליו, וכדאי שחוק חשוב כזה לא יתקבל בהרמת היד של יושב-ראש הישיבה ויושב-ראש ועדת הכספים, חבר הכנסת בני אלון.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני.

ראובן ריבלין: זה על-פי בקשת הממשלה.

ראובן ריבלין: אינני מעביר הצעת חוק בקריאה שנייה ובקריאה השלישית אלא אם כן היא בהסכמת הממשלה.

בנימין אלון: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, בשם ועדת הכספים אני מתכבד להביא בפניכם את הצעת חוק השקעות משותפות בנאמנות (תיקון מס' 12), התשס"ו-2006, לקריאה השנייה ולקריאה השלישית.

בנימין אלון: במרכזה של הצעת החוק מצויים שלושה נושאים: האחד, טיפול במצבי ניגוד עניינים של נושאי משרה, של מנהלי קרנות ושל הבנקים, בין כמפיצי קרנות נאמנות ובין כיועצי השקעות.

בנימין אלון: השני, שיפור בהעברת המידע לציבור המשקיעים, הן לעניין אופן ההעברה והן לעניין תוכן המידע המדווח.

בנימין אלון: והעניין השלישי, ייעול של כלי הפיקוח על מנהלי קרנות הנאמנות.

בנימין אלון: לעניין ניגוד העניינים מוצע, למשל, לחדד את ההגבלות החלות על מנהל קרן בבואו להעסיק מנהל תיקים חיצוני, וכן את ההגבלות החלות בעניין החזקת יחידות בידי בעלי תפקידים.

בנימין אלון: בנוסף, מוצע לקבוע מגבלה על חברות בוועדות השקעות שונות, וכן איסור אפליה על-ידי מפיצים של קרנות נאמנות בין מנהלי קרנות שונים.

בנימין אלון: עוד מוצע, לעניין השיפור בדיווח, להסדיר את אופן פרסום הנתונים על קרנות נאמנות בכלי התקשורת ולקבוע חובת הודעה לבעלי יחידות על שינויים מהותיים הנוגעים לקרן.

בנימין אלון: בעניין ייעול כלי הפיקוח מוצע להבהיר את חובות הנאמן בפיקוח על מנהלי קרנות ועוד הצעות שונות.

בנימין אלון: עוד מוצע לצמצם את יכולתה של קרן נאמנות לשנות את מדיניות ההשקעות של קרן שבניהולה לפעם אחת בשנה בלבד, וכן להבהיר כי חובת ההשתתפות של מנהל קרן באספה כללית של תאגיד, שניירות הערך שלו מוחזקים בקרן, מתמלאת אך ורק בהצבעה בעד או נגד, ולא בהימנעות בלבד.

בנימין אלון: במאמר מוסגר יצוין, כי בעת פרסום הצעת החוק ברשומות היא נקראה: תיקון מס' 30; כך היה כתוב על כריכת החוברת ובכותרת ההצעה, ושניהם זה לא מה שיש בפניכם.

בנימין אלון: למען הסר ספק, הצעת החוק המונחת לפניכם היא אותה הצעה, אך כותרתה: תיקון מס' 12.

בנימין אלון: להצעת החוק אין הסתייגויות, ואני מבקש את תמיכתכם בה.

בנימין אלון: היא גם עברה אישור של הגורמים השונים בבורסה וכל מי שקשור לעניין.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת בני אלון, בשם ועדת הכספים, כממלא-מקום יושב-ראש ועדת הכספים, תואר שעוד לא היה לו, והנה עכשיו הוא זכה לו בישיבה זו.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, הואיל ואין הסתייגויות, הצעת חוק השקעות משותפות בנאמנות (תיקון מס' 12), התשס"ו-2006 - מי בעד בקריאה שנייה, ירים את ידו.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: נא להוריד.

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: סעיפים 1–42 נתקבלו.

ראובן ריבלין: החוק עבר בקריאה שנייה, ולכן נעבור מייד להצבעה עליו בקריאה שלישית.

ראובן ריבלין: הצעת חוק השקעות משותפות בנאמנות (תיקון מס' 12), התשס"ו-2006 - מי בעד בקריאה שלישית?

ראובן ריבלין: נא להרים, נא להוריד.

ראובן ריבלין: מי נגד?

ראובן ריבלין: מי נמנע?

ראובן ריבלין: חוק השקעות משותפות בנאמנות (תיקון מס' 12), התשס"ו-2006, נתקבל.

ראובן ריבלין: אני קובע שהצעת החוק עברה פה-אחד בקריאה השלישית, ותיכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, תמה ישיבה זו.

ראובן ריבלין: חברי הכנסת, תם סדר-היום, ועל מועד הישיבה הבאה, אם וכאשר תתקיים, תבוא הודעה במועד אחר.

ראובן ריבלין: ישיבה זו נעולה.