ישיבת מליאה, כנסת 16, פרוטוקול מספר הישיבה השישים-ושש של הכנסת השש-עשרה, 2003-11-06 00:00

ראובן ריבלין: אני מתכבד לפתוח ישיבה מיוחדת זו של הכנסת לזכרו של ראש הממשלה ושר הביטחון יצחק רבין, זיכרונו לברכה.

אריה האן: אבקש לקום.

אריה האן: כבוד הנשיא! (חברי הכנסת מקדמים בקימה את פני נשיא המדינה.

אריה האן: )

אריה האן: בבקשה לשבת.

ראובן ריבלין: אבקש מהכנסת לכבד את זכרו של יצחק רבין בדקת דומייה.

ראובן ריבלין: (חברי הכנסת מכבדים בקימה את זכרו של ראש הממשלה ושר הביטחון יצחק רבין, זיכרונו לברכה.

ראובן ריבלין: )

ראובן ריבלין: נא לשבת.

ראובן ריבלין: כבוד נשיא המדינה, משפחת רבין היקרה, דליה, יובל, רחל, הנכדים ובני משפחות יעקב, פילוסוף ובן-ארצי, אדוני ראש ממשלת ישראל אריאל שרון, כבוד השרים, אדוני ראש האופוזיציה וראש הממשלה לשעבר שמעון פרס, אדוני הנשיא החמישי של מדינת ישראל מר יצחק נבון, יושבי-ראש הכנסת לשעבר, מר שלמה הלל, מר דן תיכון ורעייתו, חברי הכנסת בעבר ובהווה, אדוני נשיא בית-המשפט העליון ושופטי בית-המשפט העליון, הרבנים הראשיים לישראל, אדוני מבקר המדינה, מכובדי סגל א' של המדינה, ראשי הסגל הדיפלומטי וראשי העדות בישראל, אדוני ראש עיריית פריס ופמלייתו, אורחים נכבדים, גבירותי ורבותי.

ראובן ריבלין: כבר שמונה שנים.

ראובן ריבלין: שמונה שנים - שנה אחר שנה - בכל י"א בחשוון, אנו שבים ומתכנסים בבית הזה כדי לזכור, כדי להזכיר.

ראובן ריבלין: וגם אם הכול כבר נאמר, בעצם לא נאמר דבר.

ראובן ריבלין: אנו חייבים לשוב ולהגיד - להגיד, להטמיע ולחנך עוד ועוד.

ראובן ריבלין: "והגדת לבנך" ביום הזה, י"א בחשוון - "והגדת לבנך" בכל יום ויום.

ראובן ריבלין: למען יראו.

ראובן ריבלין: למען ידעו.

ראובן ריבלין: למען ייראו.

ראובן ריבלין: למען לא תחזור עוד חרפה שכזאת לעולם.

ראובן ריבלין: המלים עדיין מהדהדות: "האלימות היא כרסום יסודות הדמוקרטיה הישראלית.

ראובן ריבלין: יש לגנות אותה, להוקיע אותה, לבודד אותה.

ראובן ריבלין: זו לא דרכה של מדינת ישראל".

ראובן ריבלין: אלה היו דבריו של ראש הממשלה ושר הביטחון יצחק רבין, זיכרונו לברכה, מעל הבמה בכיכר, בעיצומם של ימים קשים - קשים וסוערים.

ראובן ריבלין: והנה, בעוד הדברים מהדהדים בכיכר, פילחו שלוש יריות מאקדחו של בן-עוולה, בן עמנו, את גופו של יצחק רבין.

ראובן ריבלין: טירוף השנאה תבע את קורבנו.

ראובן ריבלין: נרצח ראש ממשלה בישראל.

ראובן ריבלין: סיוט הבלהות שאיש לא האמין כי ייתכן בכלל, היה לפתע למציאות נוראה.

ראובן ריבלין: דבריו האחרונים של יצחק רבין בגנות האלימות - אין איש רשאי ואין אדם הגון יכול לחלוק היום עליהם; גם אם התנגד אז, וגם אם הוא מתנגד היום, בכל נימי נפשו, לדרכו של יצחק רבין.

ראובן ריבלין: תמונת זינוקו של הרוצח בינות לשומרים ותמונת ראש ממשלה הנופל אל הארץ ונגרר אל מכוניתו; קולו של הדובר, איתן הבר, הקורא את הודעתה של הממשלה המזועזעת; רגעי הפלצות הללו - חובה שיהיו צרובים לתמיד בזיכרוננו, כי בנפשנו הם.

ראובן ריבלין: ישראל, על עדותיה ופלגיה, אינה יודעת אף לא רגע אחד של שקט.

ראובן ריבלין: השנים האחרונות היו שנות התפכחות נוראה מן האשליות - שנים של פרימת כל התפרים העדינים שסבורים היינו שבכוחם להכיל את הלחצים והזרמים המקטבים את אזרחי המדינה.

ראובן ריבלין: רבים כבר חדלו מלהאמין באפשרות של דו-קיום בין יהודים לערבים - לא רק בארץ-ישראל כולה, אלא אפילו כאן בתוך מדינת ישראל הקטנה.

ראובן ריבלין: אך לא רק התפר בין יהודים לערבים נפרם, גם החישוקים הכורכים ותיקים ועולים, ספרדים ואשכנזים, חרדים וחילונים, ימין ושמאל, עשירים ועניים - גם הם מתבקעים תחת הלחץ.

ראובן ריבלין: כולנו חיים יחד אלה לצד אלה בתוך מרקם עדין ומורכב של חילוקי דעות על דרך ועל מטרה, של יריבויות, של מתחים ושל סערות.

ראובן ריבלין: אבל - אבל - גם של גשרים, גם של תקוות, גם של חזונות.

ראובן ריבלין: חילוקי הדעות והוויכוח הם נשמת אפה של חברה חופשית, אבל חברה שבה מידרדר הוויכוח לשפיכות דמים מאבדת את זכותה להתקיים.

ראובן ריבלין: יש להבטיח את הוויכוח החופשי; יש להבטיח את זכותו של כל אחד ואחת להתבטא, תוך ניצול מרבי של חופש הביטוי וחירות המחשבה, כל עוד נשמרים כללי היסוד הדמוקרטיים.

ראובן ריבלין: יש לסבול כל דעה; לדעת להאזין גם למה שמקומם את עולם המושגים של מי מאתנו; יש להיזהר מאוד מפני סתימת פיות שנעשית על-ידי הדבקת הסטיגמה "הסתה" לכל דעה שאיננו אוהבים.

ראובן ריבלין: ראוי ללמוד מדמוקרטיות אחרות, ותיקות יותר, כיצד מאזנים בין הזכות לחופש הביטוי והמחשבה, לבין הצורך להישמר מפני גלישה לאלימות.

ראובן ריבלין: גם דמוקרטיות אחרות זועזעו על-ידי רציחות פוליטיות, אך נזהרו זהירות מופלגת מפני פגיעה בנשמת אפה של הדמוקרטיה.

ראובן ריבלין: סתימת הפיות האוטומטית והתגובה או התגובות ההיסטריות - ה"פאבלוביות" כמעט - לכל דעה חריפה, תוך הישענות צינית וצבועה על לקחו של הרצח המתועב של יצחק רבין, אינן מחזקות את חישוקיה של החברה ואינן מרחיקות את סכנת האלימות.

ראובן ריבלין: להיפך, הן מחזירות אותנו לימים הרעים שבהם כל דעה "לא נכונה" סימנה את בעליה כ"סיכון חברתי", שמותר לרמוס, חלילה, את זכויותיו.

ראובן ריבלין: ולכן, בסופו של דבר, הן משיגות גם תכלית הפוכה מזו הרצויה לחברה השסועה שלנו.

ראובן ריבלין: הרחבת המגבלות על חופש הביטוי אל מעבר למינימום המצומצם וההכרחי ביותר, סופה שהיא מוציאה קבוצות גדולות אל מחוץ לגדר הלגיטימיות החברתית, וסופה שהיא מגבירה את סכנת האלימות.

ראובן ריבלין: סתימת הפיות הנעשית בשלל דרכים ואמצעים משפטיים וציבוריים, צובעת את הערכים הדמוקרטיים הבסיסיים ביותר בצבעים פוליטיים כביכול.

ראובן ריבלין: משל היתה הדמוקרטיה שייכת למגזר מסוים או להשקפה מסוימת בלבד.

ראובן ריבלין: במקומותינו, כך מתברר, מותר, למשל, לכנות ראש ממשלה בישראל "רוצח"; מותר לכנות את טייסי חיל האוויר "רוצחים"; מותר לכנות את החלוצים המיישבים את הארץ בשלל כינויי שטנה איומים ונוראים; מותר לעודד באופן פעיל את אויביה, אויביה הרצחניים לפעמים של ישראל, ולהביע לפעמים הזדהות עמם.

ראובן ריבלין: אבל, חלילה, לעולם אסור לומר את המלה "בוגד".

ראובן ריבלין: האם זהו הלקח של רצח יצחק רבין?

ראובן ריבלין: על רצח יצחק רבין, זיכרונו לברכה, לעמוד לנגד עינינו כ"תמרור אזהרה", כפי שאמר נשיא המדינה על קברו, אשר יעצור אותנו מלהידרדר לתהום האלימות.

ראובן ריבלין: עליו להיות קטלי

ראובן ריבלין: זטור להנהגת "אפס סובלנות" – zero tolerance – כפי שאומרים בלשונם, כלפי כל גילוי של אלימות, ולא רק "אלימות פוליטית", אלא בכל תחומי החיים, שכולם כאן נגועים באלימות ההופכת ממארת.

ראובן ריבלין: אך אסור שבשם לקחו של הרצח תונהג כאן, חלילה, "דמוקרטיה סלקטיבית".

ראובן ריבלין: ידע כל מי שחי בארץ הזאת, כי כל מחלוקת, גם הקשה ביותר, גם הכואבת ביותר, גם הנוקבת ביותר, תידון בפתיחות, אפילו לפעמים בבוטות, ברחוב, בכיכר, בעיתונות ובראש ובראשונה כאן, בבית הזה.

ראובן ריבלין: לא תהיה השתקה, לא תהיה סתימת פיות, אבל לא נסבול אלימות מסוג כלשהו, כי אין צורך במתן הכשר לאלימות.

ראובן ריבלין: גם התעלמות, גם הבנה שבקריצה, גם מחילה וויתור במקום שראויות בו הוקעה וענישה, סופם שפיכות דמים, סופם רצח ראש ממשלה.

ראובן ריבלין: כל מחלוקת תלובן כאן וגם תוכרע כאן, בהיכלה זה של הדמוקרטיה הישראלית.

ראובן ריבלין: ההכרעה תמיד תהיה ברוב קולות, ברוב קולותיהם של אזרחי ישראל הבוחרים את ממשלתם הלגיטימית, וברוב קולותיהם של חברי הכנסת, שכל אחד מהם הוא שלוחו של הציבור אשר שלח אותו לכאן.

ראובן ריבלין: כי זו ורק זו דרכה של הדמוקרטיה.

ראובן ריבלין: רק כך נוכל להבטיח חיים יחד.

ראובן ריבלין: רק כך נוכל להיות עם חזק בארץ הזאת.

ראובן ריבלין: רק כך נוכל לאיומים מבית ומחוץ.

ראובן ריבלין: גבירותי ורבותי, רשות הדיבור לראש ממשלת ישראל, אריאל שרון.

ראובן ריבלין: אדוני ראש הממשלה.

אריאל שרון: כבוד נשיא המדינה, משפחת רבין, אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, מכובדי כולם, יום קשה עד כאב הוא יום הזיכרון ליצחק רבין, זיכרונו לברכה.

אריאל שרון: קשה ודאי למשפחתו, לאנשים שליוו אותו בחייו, קשה לנו, פקודיו וחבריו לנשק, קשה לכל עם ישראל.

אריאל שרון: רצח רבין הוא נקודת שבר בתולדותיה של האומה היהודית, נקודת שבר אשר עלינו לעשות הכול על מנת שדומות לה לא יקרו עוד לעולם.

אריאל שרון: חובת הזיכרון מוטלת על כל העם, ובראש ובראשונה עלינו, נבחרי הציבור.

אריאל שרון: הזדעזעתי לשמוע ביום שישי שעבר על המעשה הנבזה של חבורת פחדנים, שהשחיתה את האנדרטה לזכרו של יצחק רבין בתל-אביב, וגיניתי זאת.

אריאל שרון: אולם, לצערי, גורמים פוליטיים החליטו לנצל אירוע זה ואת אירועי יום הזיכרון ליצחק רבין על מנת להתקיף התקפה פרועה אנשים ודרך שאינה עולה בקנה אחד עם דרכם; התקפה חריפה, משולחת רסן, שמנצלת ניצול ציני את הכאב של כולנו.

אריאל שרון: חברי הכנסת, ככה זה מתחיל.

אריאל שרון: חובת הזיכרון מוטלת על כולנו, אבל כדאי להימנע ממניפולציות של הזיכרון ומהשלכות מזויפות על מצבנו כיום.

אריאל שרון: כל אחד מאתנו יכול לגייס את הזיכרון לצדו שלו.

אריאל שרון: ניתן להזכיר, לדוגמה, את הדברים שאמר רבין ב-5 באוקטובר 1995, חודש ימים לפני הירצחו: "ואלה הם עיקרי השינויים, לא כולם, כפי שאנו רואים אותם ורוצים אותם בפתרון הקבע: בראש ובראשונה ירושלים המאוחדת שתכלול גם את מעלה-אדומים וגם את גבעת-זאב כבירת ישראל" - - - "גבול הביטחון להגנת מדינת ישראל יוצב בבקעת-הירדן, בפירוש הנרחב ביותר של המושג הזה" - - - "שינויים שיכללו את צירוף גוש-עציון, אפרת, ביתר ויישובים אחרים, שרובם נמצאים באזור מזרחית למה שהיה '

אריאל שרון: הקו הירוק' לפני מלחמת ששת הימים.

אריאל שרון: לא נחזור לקווי 4 ביוני 1967".

אריאל שרון: או דברים ברורים שאמר בנושא הטרור הפלסטיני: "מול סכיני ה'חמאס' וגרזיני 'הג'יהאד האסלאמי' החלטתה של ממשלת ישראל נחושה להגן על כל אזרחי ישראל בכל מקום, יהא המחיר אשר יהא.

אריאל שרון: אם לא נוכל להגן על כל אזרח ישראלי בנפרד, תגובתנו על כל פיגוע תהיה קשה שבעתיים.

אריאל שרון: אנחנו נאכיל מרורים את אנשי הטרור והמסייעים להם.

אריאל שרון: לא יהיו רחמים".

אריאל שרון: אני יכול להזכיר גם את שיחתי האחרונה עם לאה, זיכרונה לברכה, שאנו מזכירים אותה היום יחד עם יצחק.

אריאל שרון: היה זה בשעה שממשלת ישראל רקמה הסכמים מסוכנים ומרחיקים לכת שנגעו, בין השאר, גם בוויתורים בירושלים.

אריאל שרון: לאה, בשארית כוחותיה, נטלה את הטלפון ואמרה לי: "אריק, נכון שיצחק לא היה מוותר לעולם בירושלים?

אריאל שרון: " בהכירי את יצחק רבין שנים רבות, אפילו היו חילוקי דעות בינינו בעניין הסכם אוסלו, עניתי ללאה: "אני בטוח שבירושלים לא היה מוותר לעולם".

אריאל שרון: זו היתה שיחתנו האחרונה.

אריאל שרון: כעבור יומיים נפטרה.

אריאל שרון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, גם זה יצחק רבין.

אריאל שרון: לכן כדאי להיזהר בדיבורים על דרך ועל מורשת.

אריאל שרון: לי ברור כי דרכו של רבין כללה הגנה על יהודים ולא ויתורים מסוכנים ומחוסרי אחריות למרצחים.

אריאל שרון: חברי הכנסת, אנחנו עם של ניגודים.

אריאל שרון: התלמוד אומר: "אומה זו משולה לעפר ומשולה לכוכבים.

אריאל שרון: כשהם יורדים, יורדים עד עפר.

אריאל שרון: וכשהם עולים, עולים עד לכוכבים".

אריאל שרון: יש בנו אחווה מופלאה של "כל ישראל חברים", ויש בנו שנאת חינם, שהחריבה עלינו את ביתנו.

אריאל שרון: במעשה הרצח של ראש ממשלה בישראל ירדנו עד עפר.

אריאל שרון: ירדנו כולנו, כי גם אם היה המעשה מעשה של יחיד, שפל ומנוול, תרמו לו השנאה, האלימות וחוסר הסובלנות שפשו בנו, בכולנו.

אריאל שרון: למחרת הרצח, הזעזוע ממנו היה כה עמוק, שסברנו שדי בו כדי שכל התופעות השליליות האלה ייעלמו מחיינו.

אריאל שרון: היתה זו תקוות שווא.

אריאל שרון: השנאה לא התחילה אז, היא עתיקת יומין.

אריאל שרון: חוסר הסובלנות החריף.

אריאל שרון: האלימות אף גברה.

אריאל שרון: לצערי, תרומתם של יושבי הבית הזה - מכל הקצוות הפוליטיים - לתופעות אלו, אינה מעטה.

אריאל שרון: אפשר, צריך ולעתים זו חובה לבטא בקול רם חילוקי דעות פוליטיים, אבל בלי להוסיף ביטויי גנאי, שבמקום להבהיר וללבן הבדלים, מלבים שנאה ואינם מאפשרים דו-שיח חיוני.

אריאל שרון: מאז נבחרתי לראשות הממשלה, אני מבקש לממש את שלמדתי עם חלוף הימים, כי להכרעות גדולות, לשלום כמו למלחמה, יש ללכת מאוחדים.

אריאל שרון: ועל כל פנים, בהסכמה רחבה.

אריאל שרון: באין אחדות לאומית, חובה עלינו להגיע להסכמה על גבולות המחאה הלגיטימית ועל מחויבותנו להוקיע ולמנוע ביטויים ומעשים שמלבים את השנאה ויוצרים קרע בתוכנו, כי בנפשנו הדבר.

אריאל שרון: חובת הסובלנות האמיתית חלה על כולנו, על כל המחנות, ימין ושמאל כאחד.

אריאל שרון: יום הזיכרון לרצח יצחק רבין חייב להיות יום של חשבון נפש לאומי, וגם יום של התחייבות מחודשת לקיים בתוכנו את חובת הסובלנות האמיתית.

אריאל שרון: בלעדיה אי-אפשר לדבר על אחדות אמיתית בתוכנו, אחדות שהיא כה חיונית לנו אל מול המבחנים העומדים בפנינו.

אריאל שרון: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, ביום ראשון הקרוב תידרש הממשלה בראשותי לקבל החלטות קשות, שמחיר כואב כרוך בהן, אך, למיטב הכרתי, הן דרושות כדי להציל חיים.

אריאל שרון: בזמן שהכנתי נאום זה, מצאתי נאום שנאם יצחק רבין בשנת 1985, כאן, בכנסת, בזמן דיון על שחרור שבויי צה"ל.

אריאל שרון: ברשותכם, אקרא שני קטעים קצרים ממנו, שנראים לי רלוונטיים גם היום.

אריאל שרון: "אני רוצה להזכיר: מדובר על מצב שבו אזרחים - - - או חיילי צה"ל נמצאים בידי מחבלים.

אריאל שרון: אין זה דומה אפילו להימצאותם בידי צבאות מדינות ערב.

אריאל שרון: אנו יודעים מי הם ארגונים רצחניים אלה, אנחנו יודעים מה יחסם ומה עלול להיות יחסם בכל רגע לאלה הנמצאים בידיהם".

אריאל שרון: ושוב ציטוט: "ולכן, בהתחשב במה שאמרתי ובסכנה המיוחדת שתרחף תמיד על חייהם של אלה שמצויים בידי מחבלים – ואין זה משנה אם אלה אזרחים או חיילים – ממשלה בישראל איננה יכולה לברוח, איננה יכולה להתחמק ממתן תשובה".

אריאל שרון: נזכור תמיד את יצחק ואת לאה, זיכרונם לברכה.

אריאל שרון: תודה רבה לכם.

ראובן ריבלין: אני מודה מאוד לראש ממשלת ישראל, אריאל שרון.

ראובן ריבלין: אני מתכבד להזמין את ראש הממשלה לשעבר וראש האופוזיציה, חבר הכנסת שמעון פרס.

שמעון פרס: כבוד הנשיא, אדוני יושב-ראש הכנסת, חברי הכנסת, אורחים מכובדים, לפני שאשמיע את הדברים שהכנתי, אני רוצה להעיר הערה לדבריהם של יושב-ראש הכנסת ושל ראש הממשלה.

שמעון פרס: אני חושב שאכן צריך לשמור על כללי הדמוקרטיה, אכן צריך לשמור על סגנון – לא יום אחד של יום הזיכרון, אלא 365 ימים בשנה.

שמעון פרס: אני לא שמעתי, לצערי הרב, ניסיון לעצור את אלה שהתבטאו נגד אוסלו ונגד הסכם אוסלו ונגד אלה שעשו את אוסלו בביטויים חריפים ביותר.

שמעון פרס: לצערי הרב, לא שמעתי בבית הזה, מאותו צד שהיום מדבר על יום הזיכרון, כמה דברי גינוי, כראוי.

שמעון פרס: צריכים להיות 365 ימי דמוקרטיה, אין יום אחד בדמוקרטיה, יום הזיכרון.

שמעון פרס: חברי הכנסת, היום האחרון בחיי יצחק היה המאושר בחייו.

שמעון פרס: האיש המאופק הזה חיבק אותנו בחום.

שמעון פרס: החסכן במלים שר בקול רם.

שמעון פרס: סביב רוממה רוח של צעירים.

שמעון פרס: באוויר רטט לחש של שלום.

שמעון פרס: נדברנו לרדת ביחד מהמרפסת, כדי להדגיש את האחדות שהיתה אז בשיאה.

שמעון פרס: אלא שברגע האחרון באו אנשי הביטחון, וביקשו שנרד במסלולים נפרדים.

שמעון פרס: היתה בידם אזהרה על פיגוע, לא מידי יהודי.

שמעון פרס: ולפתע באו היריות הנוראות הללו מאקדחו של פושע.

שמעון פרס: השותפות הגדולה נהפכה ליתמות גדולה ממנה.

שמעון פרס: נפרדתי ממנו בבית-החולים, כשפסקה כבר נשימתו.

שמעון פרס: הוא נראה לי, לראשונה, שליו לגמרי.

שמעון פרס: עמדתי לידו ודמעתי פרידה מהאיש הגדול הזה, שידע לעשות דרך נפתלת, ונשאר אדם ישר דרך; שעמד במחלוקות בלי שנעשה שנוי במחלוקת; שניצח במלחמות ולא הסתחרר; שהתמקח ולא טייח; שהתפשר למען השלום, אבל לא התפשר עם מצפונו.

שמעון פרס: כמעט 60 שנה הוא עמד בחזיתות של מלחמה ושל מדיניות.

שמעון פרס: הוא ידע להתאזר בסבלנות כדי להמריא בתעוזה.

שמעון פרס: הוא עסק ביומיומי כדי לצקת חזון גדול.

שמעון פרס: הוא גייס עוצמה כדי לנצח.

שמעון פרס: הוא הנחית מהלומה כדי להתפשר.

שמעון פרס: הוא ידע ללכת ביחד, כשאפשר, ולהכריע בנפרד, כשצריך.

שמעון פרס: הוא ניצח על מלחמה גדולה, וניווט משא-ומתן קשה.

שמעון פרס: במטהו הכול דלק ונשם והתקדם וצבר עוז ותקווה.

שמעון פרס: משכבה האור לפתע, באה אחדות של דמעות, במקום שותפות של תקווה.

שמעון פרס: הניצחון בששת-הימים, משלא הוכתר בשלום, השאיר פתח ליום הכיפורים.

שמעון פרס: והמשא-ומתן עם מצרים, ירדן והפלסטינים בא כדי להפוך את ניצחון מלחמת יום הכיפורים לשלום בדרך של פשרות.

שמעון פרס: את הפשרה הגדולה עם מצרים עשה מנחם בגין, עליו השלום, ואני אומר את זה לזכותו הגדולה, והיא לוותה בהתחייבות לגבי הפלסטינים.

שמעון פרס: והפשרות שקדמו לקמפ-דייוויד ובאו לאחריו, אפשרו משא-ומתן עם הפלסטינים והביאו שלום עם ירדן.

שמעון פרס: ככה זה.

שמעון פרס: ניצחון יוצר אפשרות של פשרה, המיועדת להביא שלום שהוא הגדול שבניצחונות.

שמעון פרס: במלחמות אין פשרות, אבל ללא פשרות אין שלום.

שמעון פרס: ובסופו של דבר, הניצחון הצבאי צריך לשמש הזדמנות לשלום קבע.

שמעון פרס: כי אין מלחמה נמדדת רק לפי כוחה לנצח אויב, אלא גם לפי כושרה להדביר את האיבה, ובסופו של דבר להפוך אויב לשכן.

שמעון פרס: יצחק זכה בשניהם.

שמעון פרס: הוא היה רמטכ"ל של מלחמת ששת הימים; הוא היה שותף, ובחלקו גם מוביל, בשלוש מערכות של שלום: המשא-ומתן שקדם לקמפ-דייוויד עם מצרים - הסכמי ההפרדה והביניים, המשא-ומתן עם הפלסטינים - אוסלו א' ואוסלו ב', והמשא-ומתן לשלום מלא עם ירדן.

שמעון פרס: בכל אלה הוא הוכיח יכולת לחקור, לדרוש, להכריע ולהוביל, כשלנגד עיניו חזון גדול שלמענו נאבק בנסיבות קשות ביותר.

שמעון פרס: כל מי שדורש את המושלם ואת השלם, עלול להפסיד את האפשרי: הוא עלול לשלם מחיר כבד עבור ההמתנה, ולמנוע היווצרותו של אקלים חדש היוצר אפשרויות גדולות עוד יותר.

שמעון פרס: אין כובשים הר בקפיצות לגובה, עושים זאת בטיפוס עקשני ומתמיד, במיקוח עם רצף של מהמורות, בהתאוששות מנפילה.

שמעון פרס: העקשנות, האמינות, העקביות, ההיצמדות ליעד, הניעו את יצחק ועשוהו למנהיג ייחודי בדרכו.

שמעון פרס: אני מאמין שמה שאפיין את יצחק היו שתי עדיפויות: עדיפות מוסרית - שלא ניקלע שלא ברצוננו להיות לנצח עם שולט על עם אחר בכוח, ועדיפות מעשית - להפנות את אמצעי המדינה מהמיידי והבוער אל המבטיח והעתידי; להעניק עדיפות לצמיחה משקית, לחינוך משתפר, להידברות כלכלית ולסולידריות חברתית, להבנה עם אזרחינו הערבים ולשלום עם שכנינו המוסלמים.

שמעון פרס: הוא הוכיח שזה אפשרי וזכה לאהבת העם ולהערצה בעולם.

שמעון פרס: חברי הכנסת, הרשו לי להצטרף לברכתו של היושב-ראש לראש עיריית פריס, ברטראן דלנואה, שהקים מצבת זיכרון בפריס ליצחק רבין, מצבה יוצאת מן הכלל, אחת היפות ביותר שקיימות.

שמעון פרס: מה שיצחק עשה אינו פשוט: ראינו אותו חוצה רחובות של ביקורת וצועד בשדרות של שנאה.

שמעון פרס: ראשו לא שח, רוחו לא נפלה.

שמעון פרס: איזהו גיבור, הכובש את ההתנפלויות עליו באותה עוצמה חרישית שבה הוא מביא את הבשורה לעם.

שמעון פרס: היינו יריבים והיינו שותפים, אבל תמיד ידעתי שהשיקולים הממלכתיים יגברו אצלו על הנטיות האישיות.

שמעון פרס: אדם גדול כגודל החזון שהוא נושא.

שמעון פרס: הוא גדול כגודל המריבה שבה הוא עומד.

שמעון פרס: הוא גדול כגודל השותפות שהוא מקים, וגדולתו מתורגמת למורשת שהוא מותיר אחריו, מורשת שיש בה עוצמה ביטחונית, שלום מדיני וצדק חברתי, לא כמשאלת לב, אלא כמציאות חדשה.

שמעון פרס: גם בריבו וגם בפסגתו הוא לא ציפה שישרתו אותו, הוא בחר לשרת את הרבים ללא תנאים.

שמעון פרס: ובהירצחו ירד עלינו אבדון נורא, תחושה קשה של אי-צדק, ולדברי הימים הפצועים של העם היהודי הצטרפה דמות היסטורית של איש המייצג את הדמוקרטיה במלוא מורכבותה, במובן המוסרי ביותר של המושג.

שמעון פרס: לאה הלכה אתו דרך ארוכה, שותפה נהדרת כרעיה, כתומכת, כעומדת על השבילים שיאפשרו לו לנוע.

שמעון פרס: ולאחר מותו היא עמדה כלביאה נגד אלה שניסו להכתים את זכרו.

שמעון פרס: אנחנו נזכור אותה.

שמעון פרס: היא נפרדה מאתנו, לא ניפרד מזכרה.

שמעון פרס: חשנו, כפי שאמר אלתרמן, כי "הנה המלים בוכות".

שמעון פרס: וכך הוא אמר: "אם אפול ביניכם ככרות - ואין צורך ביתר פירוט, העזה ויסודיות במתנות החירות, היא הדרך אחי, היא הדרך".

שמעון פרס: יצחק היה ההולך בה.

שמעון פרס: יהי זכרו ברוך.

ראובן ריבלין: תודה לראש הממשלה לשעבר וראש האופוזיציה, חבר הכנסת שמעון פרס.

ראובן ריבלין: אני מתכבד להזמין את חבר הכנסת יוסי שריד.

יוסי שריד: כבוד נשיא המדינה, כבוד ראש הממשלה, כבוד ראש האופוזיציה, כל הקרואים הנכבדים מאוד, משפחת רבין, אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, פעם חשבתי שהוא המת הכי חי בתוכנו.

יוסי שריד: עבר זמן, הפרות רעות המראה אכלו את שבע הפרות היפות, והיום אני חושב שהוא המת הכי מת.

יוסי שריד: רצח יצחק רבין היה במובן מסוים הרצח המושלם, כי נרצח איש, אבל נרצחה גם דרכו.

יוסי שריד: האם תחיינה העצמות האלה?

יוסי שריד: האם תחיינה העצומות האלה?

יוסי שריד: האם תחיינה התעצומות האלה?

יוסי שריד: אינני יודע.

יוסי שריד: יום יבוא והן תחיינה, כי אין דרך אחרת.

יוסי שריד: בימים האחרונים ירקו כמה עלובי נפש בזכרו של יצחק רבין.

יוסי שריד: אנשים משולי החברה, משפל המדרגה.

יוסי שריד: רבים ורמים הביעו זעזוע עמוק, ואיך אפשר שלא להבין את הזעזוע ולהזדהות אתו.

יוסי שריד: אבל אני לעצמי חשבתי, שלו המזועזעים של היום היו מזדעזעים אז מבעוד מועד, יכול מאוד להיות שלא היתה היום אנדרטה לירוק עליה ולזהם אותה.

יוסי שריד: אז ירקו על יצחק רבין, חיללו ראש ממשלה חי - ולא היה זעזוע רבתי; מכל מקום, אני לא זוכר.

יוסי שריד: הזעזוע של היום, הזעזוע המאוחר, גם הוא לא יצליח לשכתב את ההיסטוריה - ההיסטוריה הטרגית נשארת כפי שהיתה, ולא תשוכתב, ורק אתה אנו חייבים להתמודד ולא עם היסטוריה משופצת.

יוסי שריד: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, מכובדי, בימים האחרונים גם נשמעו טענות - שמענו אותן גם היום ביותר מרמז - על האופי הפוליטי שמשווים לימי הזיכרון.

יוסי שריד: גם כאן מן הראוי לומר דברים גלויים: יצחק רבין לא היה האחות תרזה, שבווטיקן מעלים אותה עכשיו למעלת קדושים וטהורים.

יוסי שריד: יצחק רבין לא היה קדוש, יצחק רבין היה איש פוליטי, שהיתה לו משנה פוליטית מובהקת, שעמד בראש מחנה פוליטי.

יוסי שריד: המניע לרצח – פוליטי; התוצאה של הרצח – פוליטית; האסון, גם האישי וגם הציבורי - פוליטי, ורק השיח הציבורי יהיה תמים ומעוקר ונוטף מליצות של רעות, כאילו אנחנו לגמרי סנילים וסקלרוטים.

יוסי שריד: אבד לנו הזיכרון ואבד לנו החשבון?

יוסי שריד: לא רק את ההיסטוריה, גם את יצחק רבין עצמו אי-אפשר לשכתב, ואלמלא היה מה שהיה באמת, הוא לא היה נרצח.

יוסי שריד: גם היום, כאשר מדברים על פשעי אוסלו ועל פושעי אוסלו, צריך להיות ברור שרבין היה ונשאר ראש וראשון לפושעים האלה, כי בלעדיו, עם כל הכבוד לאחרים, הסכם אוסלו לא היה בא לעולם.

יוסי שריד: אי-אפשר לקבל את יצחק רבין בלי לקבל את החזון שלו – גם החזון המדיני, גם חזון החינוך שלו וגם החזון החברתי.

יוסי שריד: אי-אפשר לפטור אותו בדיעבד מכל מה שהוא עצמו קיבל על עצמו ונשא באחריות.

יוסי שריד: גם הביוגרפיה של רבין היא לא תוכנית כבקשתך: את הטוב בעיניך תקבל ותאדיר, ואת הלא-טוב בעיניך לא תקבל ותכפיש ותנאץ?

יוסי שריד: אני בטוח שאם יום אחד יצליחו מתנגדיו לכנס את בית-הדין של ההיסטוריה, לא יהסס יצחק רבין לבוא ולהעיד; לא יהיה צורך בצו הבאה, הוא יגן על עצמו והוא יגן עלינו ויצא זכאי.

יוסי שריד: לפעמים אני מתבונן באולם הזה, אדוני היושב-ראש, ואני אומר לעצמי: לו יכלו הכתלים האלה לדבר, לו יכלו הכתלים למסור את עדותם שלהם בבית-הדין של ההיסטוריה - מה נאמר כאן, שלא לדבר על הנאמר בכיכרות ומעל המרפסות; לו הכתלים האלה לא היו שומרים על שתיקתם, זה היה כתב אישום מאוד חמור על כל מה שהתרחש סביבו בימים הנוראים ההם.

יוסי שריד: וכל זה מזכיר לי את פרשת העגלה הערופה, כאילו לא נודע מי הכה אותו, וזקני העיר עומדים על עומדם, רוחצים את ידיהם ואומרים: ידינו לא שפכו את הדם הזה ועינינו לא ראו.

יוסי שריד: אדוני היושב-ראש, מרבים לדבר על מורשת רבין ותוהים אם השאיר או לא השאיר מורשת מגובשת.

יוסי שריד: המורשת המדינית שלו שנויה, כידוע, במחלוקת עמוקה, וכל אחד רואה בה מה שנוח לו לראות.

יוסי שריד: אבל ליצחק רבין יש גם מורשת שכלל איננה שנויה במחלוקת, שהכול מודים בה, והיא אולי יותר חשובה מכל מה שהשאיר לנו, ואני מתכוון לדוגמה האישית שלו.

יוסי שריד: בימים ההם אין מלך בישראל, איש הישר בעיניו יעשה.

יוסי שריד: ואני אומר: לא למלך הכוונה, כי אם לדוגמה האישית, וצריך לקרוא: בימים ההם ובזמן הזה אין דוגמה אישית, איש הישר בעיניו יעשה.

יוסי שריד: במובן הזה יצחק רבין היה מלך, הוא היה מלך ישראל, ומנוי וגמור אתנו להחזיר את המדינה אל דרך המלך.

יוסי שריד: יצחק רבין היה שתקן, ולא מתוקף איזו זכות; הוא היה שתקן על-פי אופי.

יוסי שריד: תמיד, אבל תמיד, הוא קיבל אחריות על עצמו, ולא גלגל אותה על איש – לא על רחוקים ולא על קרובים; לא גלגל אחריות ולא התחלק באחריות ולא התחמק מאחריות, כל האחריות עליו - ולבדו.

יוסי שריד: מול ההרפתקנות והראוותנות והשרלטנות הוא מזדקר עכשיו יותר מאי-פעם במלוא שיעור קומתו, במלוא היושר האישי והציבורי שלו, במלוא האמינות והרצינות והמנהיגות שלו.

יוסי שריד: לפעמים אומרים שהארץ הזאת אוכלת את מנהיגיה.

יוסי שריד: אני אומר בדיוק להיפך: מנהיגיה אוכלים את הארץ.

יוסי שריד: יצחק רבין היה כאן בתוכנו המנהיג האחרון שהארץ אכלה אותו.

יוסי שריד: משום שיש מחלוקת עמוקה ונוקבת על מורשתו המדינית של יצחק רבין, היא תאומץ ביום מן הימים בתהליך מכאיב של אין ברירה.

יוסי שריד: זאת הדרך ואין בלתה; לי זה ברור ואני מניח שלא רק לי.

יוסי שריד: והדרך אל ההסדר הסופי והכולל תמיד תתחיל באוסלו, תעבור דרך טאבה וז'נבה, ותמיד תסתיים בירושלים, כי רק בירושלים יקבלו את ההכרעות המוסמכות והריבוניות והדמוקרטיות.

יוסי שריד: אבל לפחות בואו נאמץ את המורשת האזרחית והערכית של יצחק רבין, שעליה אין מחלוקת.

יוסי שריד: ואם נאמץ אותה עכשיו, תתקיים בו ברבין תחיית המתים, אבל בעיקר היא תתקיים בנו, תחיית המתים; נשוב אנחנו לחיים, לחיים של ערך ולחיים של משמעות, והארץ המסכנה והאהובה הזאת תתנער ותקום מעפר.

יוסי שריד: אנחנו כאן למענך ישראל, אנחנו כאן לתמוך בך כאשר את קמה.

יוסי שריד: תודה, אדוני.

ראובן ריבלין: תודה לחבר הכנסת יוסי שריד.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, חבר הכנסת מוחמד ברכה וחבר הכנסת אחמד טיבי ביקשו להודיע, שמפאת שבירת הצום הם לא נמצאים באולם, אבל בהחלט הם מזדהים עם יום זה.

ראובן ריבלין: אני מזמין את אחרון הדוברים, חבר הכנסת שאול יהלום.

שאול יהלום: כבוד נשיא המדינה, אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, כבוד נשיא בית-המשפט העליון, משפחת רבין, אורחים נכבדים, היום, ביום הזיכרון השמיני ליצחק רבין, זיכרונו לברכה, כאן במליאת כנסת ישראל, אני מבקש להבהיר, כי כל עוד נשמתי בי אני מוכן ללכת יחד עם חברי לכל קצות הארץ ולגנות באופן ברור, צלול וחד-משמעי את הרצח הנפשע של יצחק רבין.

שאול יהלום: וזאת, לא רק כיוון שבהיותנו אנשים מאמינים באמונה שלמה טבועה בהכרתנו ונפשנו המשמעות החמורה ביותר שמייחסת היהדות לשבירת הדיבר המורה לכולנו "לא תרצח", אלא גם, ובעיקר, משום שהרצח הנורא הזה של יצחק רבין מרחף כחשרת עבים שחורה מעל קיומנו הלאומי זה שמונה שנים, ועדיין הוא טומן בחובו איום ברור ומיידי להרוס את הדמוקרטיה השברירית שלנו, הדמוקרטיה היהודית שעל-פיה בנינו כאן את מדינת ישראל אחרי אלפי שנות גלות מייסרות; הדמוקרטיה שבהתאם לערכיה יש לכל אחד מאתנו זכות דיבור חופשית, זכות לחיות כראות עינינו, זכות לבחור ולהיבחר, זכות לכבד את האחר או לתעב אותו, זכות לחיות ביחד בשיטה שאולי יש בה פגמים, אבל בינתיים לא נמצאה טובה הימנה.

שאול יהלום: הרס הדמוקרטיה איננו רק פגיעה בשיטת ממשל אלא גם סכנה לעצם יכולתנו להמשיך לחיות ביחד על אדמת מכורתנו ההיסטורית, שממש בדרך של השגחה אלוהית הפכה מתקוות הדורות לישות לאומית יהודית, למדינה ריבונית.

שאול יהלום: ורצח אדם, ראש הממשלה, המייצג את מהות הדמוקרטיה הזאת, משול בעינינו לניסיון מכוון לרצוח גם את הדמוקרטיה.

שאול יהלום: מרצח רבין אנחנו חייבים ללמוד, שחילוקי דעות עלולים להידרדר לכדי שנאת אחים.

שאול יהלום: שנאת אחים עלולה להוביל לאלימות ולמלחמת אחים, ומלחמת אחים עלולה להביא לחורבן הבית הלאומי.

שאול יהלום: ירושלים כבר חרבה בגלל שנאת חינם בין אחים.

שאול יהלום: לכן, זכרו של רבין במדינת ישראל חייב להיות זיכרון מאחד, ועם ישראל חייב לעמוד בו דום ולהצדיע לאהבת ישראל, לאחדות ישראל, להוקעת האלימות ולשמירת הדמוקרטיה.

שאול יהלום: בואו נשאל את עצמנו בכנות, עם יד על הלב: האם יום הזיכרון לרבין הוא אכן כזה?

שאול יהלום: במוצאי השבת האחרונה התקיימה עצרת זיכרון גדולה בכיכר-רבין.

שאול יהלום: אורחי העצרת ומשתתפיה עשו הכול, באמת הכול, כדי שזכרו של רבין יהיה נחלתו של השמאל בלבד.

שאול יהלום: הם עשו זאת בנאומים, בשלטים, בראיונות בתקשורת, כדי שזכרו של רבין יהיה זיכרון מפלג.

שאול יהלום: הם לא עמדו דום לזכרו של רבין כראש הממשלה שנרצח בשל שנאת אחים ואיבוד עשתונות הדמוקרטיה, אלא עמדו דום והצדיעו להסכמי אוסלו, לקטע אחד וחלקי מדרכו המדינית; שעבדו את האבל להשתלחות מתלהמת בממשלת ישראל ובעומד בראשה.

שאול יהלום: כמה קטנה ומצומצמת ראייתו של השמאל בישראל, בהופכו את יום הזיכרון מיום של דיון באחדות ובדמוקרטיה, שהן עצם קיומנו, ליום של ויכוח פוליטי, קטנוני, מצומצם, ולפעמים אפילו לא רלוונטי.

שאול יהלום: העצרת בכיכר היתה דוגמה אחת החוזרת בכל אירוע שעורך השמאל.

שאול יהלום: שוב ושוב אתם מנכסים את האבל לטובת הסכמי אוסלו, שוב ושוב אתם משתמשים בזכרו של רבין כדי להעמיק את הקרע, להעמיק את הפילוג, להוסיף מחלוקת ושנאת אחים.

שאול יהלום: בטעות

שאול יהלום: כם אתם מביאים את רוב העם, המתנגד להסכמי אוסלו ורואה בהם טעות קשה שמרחיקה את השלום, לניכור מהאבל, לריחוק ולזרות מיום הזיכרון.

שאול יהלום: תשננו כל הזמן: רבין זה אוסלו, רבין זה אוסלו, ואיך תצפו ממי שחושב שאוסלו הביא עלינו אסון, להזדהות ולהתאבל?

שאול יהלום: אני קורא מכאן לשמאל לבוא חשבון.

שאול יהלום: הרצח סימל, וצריך לסמל גם להבא, את מלחמת האחים הנוראה שהביאה לחורבן הבית.

אופיר פינס-פז: איפה עזות המצח שלך - - -

שאול יהלום: עיצובו של יום הזיכרון לרצח רבין צריך לבוא כהמשך לדרכם של חכמי ישראל, שתיקנו צום ביום שבו רצח ישמעאל בן נתניה את מושל יהודה, גדליה בן אחיקם, לפני כ-2,600 שנה; רצח שהביא להתפוררות וגלות של היישוב היהודי בארץ-ישראל.

רן כהן: למה ההסתה הזאת - - -

שאול יהלום: אני בטוח שאילו רבין היה חי בינינו כיום, חבר הכנסת כהן, גם הוא היה מעדיף את דרך האחדות ולא את דרך הפילוג.

שאול יהלום: אני מבקש לצטט את יצחק רבין בקטע מתוך נאומו בפני נציגי הפדרציות היהודיות בארצות-הברית שנה לפני רציחתו: "זו שעה של התחבטויות קשות, גם ויכוחים סוערים.

שאול יהלום: אבל חשוב שנדע כולנו, כי יהיו אשר יהיו ההחלטות, אהבת ישראל אמיתית שורה עליהן.

שאול יהלום: ולנגד עינינו תמיד המימרה העתיקה - כל ישראל ערבין זה לזה.

שאול יהלום: אין אנו שוכחים לרגע כי בין שתומכים במהלכים שלנו ובין שמתנגדים להם - כולנו אחים, כולנו יהודים, וגורל אחד לכולנו".

שאול יהלום: חברי הכנסת, זוהי דרכו האמיתית של יצחק רבין.

שאול יהלום: אם רוצים אנו להפוך את רבין לדמות לאומית, אזי אסור לנכס את רבין למישהו או לחלק באוכלוסייה.

שאול יהלום: הוא עצמו הכריז שכולנו אחים וגורל אחד לכולנו.

שאול יהלום: לכן חובה עלינו למצוא את הדרך ליצור אחדות לאומית סביב דמותו.

שאול יהלום: היום אני בוכה ומתאבל על יצחק רבין, ואני בוכה ואבל גם על כך שיש הרוצים לשלול את זכותי להתאבל עליו, לספוד לו ולבכותו.

שאול יהלום: היום, י"א במרחשוון, חל יום הזיכרון לרחל אמנו, שעליה מנבא ירמיהו הנביא: קול ברמה נשמע נהי בכי תמרורים.

שאול יהלום: רחל מבכה על בניה מיאנה להינחם על בניה כי איננו.

שאול יהלום: הבכי של רחל אמנו כלל בוודאי, בראייה היסטורית ולאומית, גם את בנה יצחק רבין.

שאול יהלום: בנה היקר, שהשיב לה אהבה, גאל את קברה כרמטכ"ל וקיבל החלטה ערכית והיסטורית לחדש את ההתיישבות בגוש-עציון, דרך בית-לחם בואכה אפרתה.

שאול יהלום: ועומד אני כאן וקורא לכולנו לשבור את גבול הניכור והשנאה המפריד בינינו ולנחם את כולנו בנחמתו של ירמיהו: מנעי קולך מבכי ועינייך מדמעה, כי יש תקווה לאחריתך נאום ה', ושבו בנים לגבולם.

ראובן ריבלין: אני מאוד מודה לחבר הכנסת שאול יהלום.

אריה האן: אבקש לקום.

אריה האן: כבוד הנשיא! (חברי הכנסת מכבדים בקימה את צאת נשיא המדינה מאולם המליאה.

אריה האן: )

אריה האן: בבקשה לשבת.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, תמה הישיבה המיוחדת לזכרו של ראש הממשלה ושר הביטחון יצחק רבין, זיכרונו לברכה.

ראובן ריבלין: אני מאוד מודה לכולם.

ראובן ריבלין: ישיבת הכנסת הבאה תתקיים ביום שני, ט"ו במרחשוון התשס"ד, 10 בנובמבר 2003 למניינם.

ראובן ריבלין: ישיבת הכנסת נעולה.