ישיבת מליאה, כנסת 16, פרוטוקול מספר 59, 2003-10-21 00:00

יוסי שריד: הודעת יושב-ראש ועדת הכנסת 16

): חילופי גברי בוועדות הכנסת 17

): נאומים בני דקה 17

טלב אלסאנע: אורי יהודה אריאל (האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו): 25

מגלי והבה: מסמכים שהונחו על שולחן הכנסת 30

סגן מזכיר הכנסת דוד לב: הצעות לסדר-היום הבנות ז'נבה 30

ראובן ריבלין: אדוני ראש הממשלה, רבותי השרים, שר הביטחון, חברי הכנסת, היום כ"ה בתשרי התשס"ד, 21 באוקטובר 2003 למניינם, אני מתכבד לפתוח ישיבה מיוחדת של הכנסת לציון 30 שנה למלחמת יום הכיפורים.

אריה האן: בבקשה לקום.

אריה האן: כבוד הנשיא! (חברי הכנסת מקדמים בקימה את פני נשיא המדינה.

אריה האן: )

אריה האן: בבקשה לשבת.

ראובן ריבלין: כבוד נשיא המדינה והגברת קצב, אדוני ראש הממשלה אריאל שרון, רבותי השרים, ראש האופוזיציה וראש הממשלה לשעבר שמעון פרס, נשיאים, ראשי ממשלות, יושבי-ראש הכנסת לשעבר ונשותיהם, חברי הכנסת לשעבר, הרבנים הראשיים לישראל, שגרירי ארצות-הברית וגרמניה, מכובדי סגל א' של מדינת ישראל, הרמטכ"ל רב-אלוף משה בוגי יעלון, אלופי צה"ל מתקופת המלחמה, מקבלי אותות העוז, המופת והגבורה של מלחמת יום הכיפורים, חיילות, חיילים, לוחמים ולוחמות מחילות צה"ל, נציגים מ"יד לבנים", מארגון המשפחות השכולות, מארגון אלמנות ויתומי צה"ל ומארגון נכי צה"ל, חברי המועצה הציבורית להנצחת החייל במשרד הביטחון, אורחים נכבדים ומכובדי חברי כנסת ישראל.

ראובן ריבלין: עד לפני 30 שנה, בצהרי יום הכיפורים, לא ראינו.

ראובן ריבלין: אומנם ראינו כיצד ניצחון ששת הימים – ניצחון גדול הפורץ את עניבת החנק - מעניק לנו לפתע תחושת רווחה עצומה, חסרת תקדים, אך לא ראינו כיצד תחושת הרווחה מתבססת כביטחון עצמי מופרז, וכיצד הביטחון העצמי הופך לשחצנות, וכיצד השחצנות מקבעת בנו סטיגמות, וכיצד הסטיגמות מתגבשות להנחות יסוד, וכיצד הנחות היסוד מולידות קונספציה, וכיצד הקונספציה הופכת כמעט לאמונה, וכיצד האמונה הזאת מסתירה לנו את המציאות, וכיצד המציאות הזאת משתנה לנו מול העיניים.

ראובן ריבלין: האמת היא – וזה שיא הטרגדיה – את המציאות המשתנה לנו מול העיניים דווקא ראינו.

ראובן ריבלין: ראינו את כל ההכנות המצריות לצליחה.

ראובן ריבלין: וראינו את כל ההכנות הסוריות לתקיפה.

ראובן ריבלין: קיבלנו את כל האזהרות מכל המקורות האפשריים.

ראובן ריבלין: אבל הקונספציה, האמונה העיוורת והמעוורת, אמרה את שלה – ולעזאזל העובדות.

ראובן ריבלין: לא רק מספרם הנורא של ההרוגים והפצועים במלחמה הוא שחולל את רעידת האדמה בחברה הישראלית.

ראובן ריבלין: הרי מדינות רבות עמדו במבחנים קשים ונוראים יותר, ודי אם נזכיר את קורבנה וגבורתה של בריטניה במלחמת העולם השנייה.

ראובן ריבלין: גם ישראל עצמה, כמדינה שקמה בסערת הקרב, עברה מאורעות ומוראות קשים יותר בימי מלחמת השחרור.

ראובן ריבלין: רעידת האדמה התחוללה כאן לפני 30 שנה, והדיה עדיין מורגשים, עד היום, משום שהדברים יכולים היו בקלות להיראות, חלילה, אחרת.

ראובן ריבלין: אילו רק לא שקענו בהתבסמות העצמית המנוונת.

ראובן ריבלין: אילו רק שעינו לסימני האזהרה הרבים.

ראובן ריבלין: אילו רק קידמו את הטנקים.

ראובן ריבלין: אילו רק העבירו את תמונת המודיעין לגדודים, וכך הלאה, וכך הלאה.

ראובן ריבלין: הידיעה שהדברים יכולים היו וצריכים היו להתגלגל אחרת, הידיעה שהיה מי שידע, שהיה מי שהתריע, שהיה אפשר אחרת – היא שאיננה נותנת לנו מנוח כבר 30 שנה.

ראובן ריבלין: התסכול, החרון, הרצון לתלות את האשם במישהו מתעצמים במיוחד על רקע ההשוואה למלחמת ששת הימים, שחלפה בראשו של כל לוחם בשעות הראשונות של המלחמה.

ראובן ריבלין: וההשוואה לששת הימים, לניצחון הגדול, לתשועה הגדולה, לנסים הגדולים שראו עינינו, לתחושה שיד ההשגחה מכוונת את הכול לטובה – הראתה לכל אחד מאתנו כי מלחמת יום הכיפורים, בראשיתה לפחות, היתה בבחינת ההיפוך הגמור.

ראובן ריבלין: נראה היה כאילו גם ההשגחה העליונה, כביכול, מסייעת לאויב, לא רק בשלב ההתעלמות מאותות האזהרה הרבים בימים שקדמו לפרוץ המלחמה, אלא אפילו בלחימה עצמה, בימים הראשונים.

ראובן ריבלין: הכוחות נתקעים בפקק אין-סופי בדרך לתעלה.

ראובן ריבלין: טנקים נתקעים בירידה ל"גשר אריק" בדרכם לרמה.

ראובן ריבלין: אין מובילי טנקים.

ראובן ריבלין: אין ציוד בימ"חים.

ראובן ריבלין: בלגן מוחלט בקשר.

ראובן ריבלין: כוחות יורים אלו על אלו.

ראובן ריבלין: והתקפות הנגד הצה"ליות מתנפצות לחלוטין, עם אבדות רבות.

ראובן ריבלין: לא בכדי היו מי שחשו כי חורבן הבית השלישי הוא אפשרות מוחשית עד כדי פלצות.

ראובן ריבלין: לא בכדי, אדוני הנשיא, לא בכדי אין אנו מסוגלים להפסיק את החיטוט האין-סופי בפצעיה של המלחמה ההיא.

ראובן ריבלין: לא בכדי נמשכים הוויכוחים עד היום.

ראובן ריבלין: אם יש לקח מרכזי המתנשא מעל כל לקחיה של המלחמה הזאת, הרי זוהי החובה שלא לשקוע באשליות נוחות, כאלו המסתדרות עם מאוויי הלב, על חשבון העובדות.

ראובן ריבלין: שנים רבות, אולי כל שנות המפעל הציוני, אנו כמהים לשלום, מייחלים לבואו.

ראובן ריבלין: דורות של ישראלים חונכו על החלום, ושמא על ההזיה, לנגב חומוס בדמשק ולאכול פול מצרי אמיתי בסמטאות קהיר.

ראובן ריבלין: הניצחון הגדול של ששת הימים, מלבד כל השלכותיו ומשמעויותיו האחרות, התחבר לנקודה הזאת בדיוק, וכשהתרווחנו כולנו ב"חומוסיות" של ירושלים המזרחית, או כשערכנו קניות בשוק של טול-כרם, התחלנו לחוש שהנה באמת הגענו סוף-סוף אל אותה מנוחה ונחלה, שהשלמת הערבים עם קיומנו ועם ניצחוננו היא רק עניין של זמן, ושאיש מהם לא יעז להפריע עוד את מנוחתנו.

ראובן ריבלין: הקונספציה הארורה, אשר סימאה את עינינו מראות את המציאות המשתנה, נבעה לא רק, אבל בין השאר, גם מן הנקודה הזאת.

ראובן ריבלין: ומבחינה זו, אני מצטער לומר, לא למדנו הרבה ממלחמת יום הכיפורים.

ראובן ריבלין: אותה הזיה על "חומוס בדמשק", באיזה מקום עדיין מכוונת את מעשינו.

ראובן ריבלין: הרצון הילדותי הזה, התמים והגלותי כל כך, שיקבלו אותנו, שיאהבו אותנו, שיפסיקו לשנוא אותנו כל כך – משחק תפקיד לא מבוטל בפסיכולוגיה המדינית שלנו ובנכונות שלנו בכל רגע לשוב ולהתמכר לאיזו אשליה חדשה.

ראובן ריבלין: פעם קוראים לאשליה הזאת "הסדר ביניים", פעם קוראים לה "אוסלו", פעם "אבו-מאזן", אבל מתחת לפני השטח זה תמיד אותו "חומוס" ו"פול מדאמס", אותו חומוס שעדיין הוא ארור, והוא בדמשק.

ראובן ריבלין: בשבילו, בשביל איזה "פוטו-אופ" על מדשאות הבית הלבן, בשביל איזה "בום" נחמד בבורסה שלנו, אנו מוכנים תמיד להבליג, להתעלם, לגלות הבנה, לתת צ'אנס, ולשכוח איפה אנו חיים, ומי השכנים שלנו כאן בשכונה, ולאן הם היו רוצים לזרוק אותנו; ושוב – בדיוק, אבל בדיוק כמו אז – לעזאזל העובדות.

ראובן ריבלין: את הנקודה הזאת, את התסמונת החולנית הזאת, כבר היו צריכים לקחי מלחמת יום הכיפורים לרפא.

ראובן ריבלין: הלוואי, הלוואי שיבינו אלה שמבקשים את נפשנו כי באנו לארץ זאת על מנת לחיות בה לבטח ובשלום, שכן זו המדינה היחידה שהיא מקלט בטוח ליהודי העולם.

ראובן ריבלין: אדוני הנשיא, אמרתי לפני רגעים אחדים, בפתיחת הטקס באולם שאגאל הסמוך, שב-30 השנים שחלפו לא אמרנו, אדוני הנשיא, מספיק "תודה" ללוחמים, למילואימניקים, לישראלים מן השורה, שהצילו את המצב.

ראובן ריבלין: ואני חושב שגם לא אמרנו מספיק "תודה" לידידינו האמריקנים.

ראובן ריבלין: אינני יודע אם הישראלי המצוי - בוודאי זה הצעיר שזכה להיוולד אחרי שוך הקרבות, ולא חווה בעצמו את אימי אותה מלחמה - מודע לגודל הסיוע שהושיטה לנו ארצות-הברית ברגע האמת.

ראובן ריבלין: לכן, מכובדי שגריר ארצות-הברית, זו גם ההזדמנות להודות שוב, באמצעותך, לעם האמריקני.

ראובן ריבלין: אני מתכבד להזמין את ראש הממשלה, והיום מותר לומר, אלוף במילואים, אריק שרון.

ראובן ריבלין: אדוני ראש הממשלה, בבקשה.

אריאל שרון: כבוד נשיא המדינה והגברת קצב, המשפחות השכולות, אדוני היושב-ראש, ראש הממשלה לשעבר וראש האופוזיציה היום שמעון פרס, חברי, חברי הכנסת, מכובדי כולם, מעל 2,600 חללים נפלו במלחמת יום הכיפורים.

אריאל שרון: כ-7,500 נפצעו בה ויותר מ-300 נפלו בשבי.

אריאל שרון: אלה מספרים נוראים.

אריאל שרון: כמי שהשתתף בכל מלחמות ישראל, נטלתי חלק בלא מעט קרבות קשים ומרים, שבהם נפלו לידי רעים ואחים לנשק.

אריאל שרון: אך שום דבר מכל שידעתי על אימי המלחמה לא היה בו כדי להכין אותי למראות ולרגעי השבר והכאב של מלחמת יום הכיפורים.

אריאל שרון: בכל מלחמה אתה שורה עם המוות.

אריאל שרון: במלחמה הזאת ידענו את התופת עצמו, וזיכרון החוויה הזאת צרוב עד היום עמוק עמוק בלב כל מי שהיה שם.

אריאל שרון: 30 שנה עברו, ואני זוכר כאילו היה זה אתמול את מקס ממן, איש המילואים מירושלים שכינויו בקשר "תככן".

אריאל שרון: כשזיהה את קולי ברשת הקשר אמר: "אנחנו מזהים את קולך.

אריאל שרון: אנחנו בטוחים שתוציא אותנו מכאן".

אריאל שרון: במשך שלושה ימים זעק, עד שנהרג.

אריאל שרון: סברתי אז, והיום אני בטוח בזה עוד יותר, שאסור היה להפקיר את חיילי המעוזים.

אריאל שרון: היתה חשיבות עליונה לבצע את פעולות החילוץ - שלא בוצעו - בכל מקום שניתן היה, או להורות להם, מייד עם הצליחה המצרית, לפנות את המעוזים, מלכודות המוות.

אריאל שרון: חשיבות, הן לחיזוק המורל של הכוחות הלוחמים בשטח בתנאים הקשים ששררו אז, והן כחלק ממורשת הקרב שצה"ל מנחיל לחייליו לדורותיהם - שאין משאירים לוחמים בשטח.

אריאל שרון: אני זוכר את מראה הטנקים של אוגדתי למחרת הצליחה, ביום 16 באוקטובר עם עלות השחר.

אריאל שרון: מראה המלחמה הקשה ביותר שראיתי מעודי.

אריאל שרון: כ-50 טנקים איבדנו בקרב הזה, והמצרים איבדו כ-150 כלי שריון, כשלעתים קנה טנק שלנו בקנה של טנק אויב נגעו, ואחריו היה השטח זרוע כולו גופי פלדה, טנקים ונגמ"שים שרופים, וחללים שלנו ושל המצרים, שקפצו מהטנקים הבוערים, שוכבים מתים על חול המדבר, במעורב, זה לצד זה.

אריאל שרון: "איזה תופת", מלמלתי לעצמי.

אריאל שרון: ואני זוכר את חברי ורעי הטוב, זאב עמית, זכרו לברכה, שהתנדב ובא למלחמה - איש המוסד היה - שנפל לידי ב"חצר" שעל שפת התעלה, ואת ברוך דה-לאון, מפקד ההנדסה האוגדתי שנהרג תוך בניית גשר הדוברות, ואת ג'וני - אהרן טנא - מפקד ההנדסה הפיקודי שהחליפו ונהרג.

אריאל שרון: את מג"ד הסיור האוגדתי, בנצי כרמלי, שנהרג ברכס חמדיה, ואת יואב ברום, מחליפו, שנהרג בצומת ציר "טרטור".

אריאל שרון: אותם ואת כל אחי, גיבורי הצליחה, שהפכו במו ידיהם את הקערה על פיה, ובמבצע שכולו תעוזה ואומץ רוח הוציאו את האויב משיווי משקלו והכריעו בכך את גורל המערכה כולה, והפכו כישלון לניצחון.

אריאל שרון: חברי הכנסת, עיסוק בלקחי מלחמת יום הכיפורים איננו עיסוק בהיסטוריה, אלא בסוגיות המרכזיות של חיינו כמדינה, סוגיות שביכולתן לקבוע את עתידה וביטחונה של מדינת ישראל.

אריאל שרון: הלקח הראשון של מלחמת יום הכיפורים הוא, שביטחון ישראל והגנה על שלומם וביטחונם של אזרחיה חייבים להיות שמורים בידי ישראל עצמה.

אריאל שרון: ישראל היא המקום היחיד בעולם שבו יש ליהודים הזכות, היכולת ואף החובה להגן על עצמם בכוחות עצמם, ועל זכות זו יש לשמור בכל מחיר, כי היא הערובה היחידה לקיומו של הבית הלאומי היהודי מעתה ועד עולם.

אריאל שרון: הלקח השני הוא, שבמציאות הייחודית של המזרח התיכון, שבו השינויים והתהפוכות תכופים כל כך, יש הכרח לעמוד בקפדנות על מילוי הסכמים חתומים.

אריאל שרון: לו הגיבה ישראל כבר באוגוסט 1970 בעוצמה ובנחישות, כפי שאמנם היתה חייבת להגיב, על קידום מערך הטילים נגד מטוסים המצרי – מצרי-סובייטי - בחזית התעלה, תוך הפרת הסכם הפסקת האש של מלחמת ההתשה שאך זה נחתם, ייתכן שנתוני הפתיחה של מלחמת יום הכיפורים היו אחרים לחלוטין, והיה נחסך מאתנו המחיר הכבד ששילמנו בחיי אדם ובנפגעים.

אריאל שרון: במזרח התיכון לא היו אז, ואין גם היום, חסד ורחמים לכל גילוי של חולשה.

אריאל שרון: כל הבלגה על מעשה של תוקפנות והפרת הסכם נתפסת כחולשה שמעודדת את המשך התוקפנות ומזמינה הפרות נוספות.

אריאל שרון: במישור המדיני הלקח הוא, כמובן, לא לקבל דבר כמובן מאליו, להתכונן לתרחישים הקשים ביותר ולא להאמין ולא לסמוך באופן עיוור על כל הבטחה.

אריאל שרון: לו התיר הדרג המדיני לגייס את המילואים בזמן, גם אז נקודת הפתיחה של המלחמה היתה שונה.

אריאל שרון: הניסיונות להפתיע אותנו הם הדבר הכי לא מפתיע במציאות שבה אנחנו חיים במזרח התיכון.

אריאל שרון: ניסיונות אלה, הנמשכים כל הזמן, לפעול נגדנו באמצעים ובעוצמות שאין לחזותם מראש, נובעים כולם מכך שהעולם הערבי טרם השלים עד היום עם קיומה של מדינה יהודית עצמאית בארץ-ישראל.

אריאל שרון: עד היום העולם הערבי טרם הכיר באמת בזכותנו הטבעית למדינה במקום הזה, שהוא ערש לידתנו כאומה.

אריאל שרון: הפסקת האלימות, הטרור וההסתה - הנמשכים גם היום ללא הפוגה - לא תוכל לבוא בלא שינוי תפיסה בסיסי בעולם הערבי.

אריאל שרון: בעוד השלום הוא עבורנו יעד אסטרטגי, משאת נפש ובחירה טבעית של חברה דמוקרטית, ברוח המסורת היהודית של "בקש שלום ורדפהו", עבור מרבית מנהיגי המדינות השכנות הוא במקרה הטוב ברירת מחדל, ובמקרים אחרים פרי של מפלה ניצחת בשדה הקרב.

אריאל שרון: מלחמת יום הכיפורים היוותה מבחינה זו נקודת מפנה מכרעת.

אריאל שרון: העובדה שגם בנתוני פתיחה אידיאליים לא הצליחו צבאות ערב לגבור על ישראל, היא שהביאה את מצרים להכרה שדרך המלחמה נכשלה.

אריאל שרון: צליחת התעלה, ששינתה את פני המלחמה, היא שהביאה גם לתחילת תהליך השלום באזור ולחתימת הסכם השלום עם המצרים, הסכם השלום בינינו לבין המדינה הערבית הגדולה והחשובה ביותר במזרח התיכון.

אריאל שרון: לצערנו, ב-30 השנים שעברו מאז מלחמת יום הכיפורים לא חל כל שינוי יסודי בעמדת העולם הערבי כלפינו.

אריאל שרון: יש להתכונן לאפשרות שיעברו עוד שנים לא מועטות עד שיהיה העולם הערבי מוכן לקבל את קיומה של מדינת ישראל בארץ-ישראל כעובדה היסטורית שלא ניתנת לערעור.

אריאל שרון: עד אז, הדרך היחידה היכולה להבטיח את האפשרות של תהליך מדיני עם שכנינו וסיכוי להגיע לדו-קיום בשלום בינינו היא דרך חיזוק כוחה וביטחונה של ישראל.

אריאל שרון: רק הרתעה משכנעת הבנויה על עוצמה צבאית, נחישות מדינית ויכולת עמידה לאומית יכולה להביא את שכנינו לנטוש את חלומות ההשמדה שלהם ולבחור בדרך הפיוס והדו-קיום בשלום.

אריאל שרון: שמירה על כוח ההרתעה אין פירושה רק שמירה על כשירות כוחה ועוצמתה הצבאית של ישראל, אלא גם טיפוח יתרונה האיכותי המכריע של העוצמה הזאת.

אריאל שרון: שמירה על פער האיכות בתחום הטכנולוגי ובתחום איכות הלוחם וכוח-האדם; שמירה על איכות מוסר הלחימה של צה"ל כצבא המחויב למוסר היהודי ולשמירת חוקיה של מדינה דמוקרטית – גם אם בכך הוא נוטל על עצמו מגבלות מבצעיות קשות.

אריאל שרון: דיברתי על הצורך בזהירות ובכוננות.

אריאל שרון: עם זאת, אני מאמין בצורך לעשות מאמץ בלתי פוסק כדי להגיע לשיתוף פעולה כלכלי, מדיני וביטחוני רחב ככל שניתן עם מדינות ערב ועם הפלסטינים, דבר שיוכל לתרום לשינוי אווירה במזרח התיכון ויקרב את השלום.

אריאל שרון: אני לא נואשתי מכך.

אריאל שרון: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, 30 שנה חלפו, ודומני שהגיעה העת להערכה מאוזנת יותר של המלחמה.

אריאל שרון: כשם שהפרזנו באופוריה אחרי מלחמת ששת הימים, כך הגזמנו בדכדוך ובמועקה אחרי מלחמת יום הכיפורים.

אריאל שרון: הנטייה להעצים את הכישלונות ולהמעיט בגודלן של ההצלחות רווחת אצלנו, והיא איננה בריאה.

אריאל שרון: בסופו של חשבון, מבחינה לאומית והיסטורית, מלחמת יום הכיפורים ראויה להירשם בדפי ההישגים והניצחונות הגדולים של מדינת ישראל.

אריאל שרון: אני משוכנע כי כך אומנם היא תיחקק בדברי הימים.

אריאל שרון: אם יש משפט אחד היכול לתאר בצורה קולעת את אשר אירע לפני 30 שנה, הוא המשפט שבו בחר לתאר את עם ישראל בלעם בן בעור, כשבא לקלל ונמצא מברך: "הן עם כלביא יקום וכארי יתנשא".

אריאל שרון: בזכות גבורתם העילאית של חיילי צה"ל, בסדיר ובמילואים, בני כל החילות והזרועות, ולחימתם העיקשת בימים הנוראים של המלחמה הנוראה ההיא – נהדף האויב לאחור והושג הניצחון הצבאי הגדול של צבא-הגנה לישראל.

אריאל שרון: למענם, ולמען כל חברינו שלא שבו הביתה מהקרב, נידור לעצמנו נדר בנוסח נדרו הידוע של שלונסקי: "קונם אם לריק יעבור ליל הזעם,/ קונם אם לבוקר אחזור לסורי/ ומאום לא אלמד גם הפעם".

אריאל שרון: תודה רבה לכם.

ראובן ריבלין: תודה לראש הממשלה.

ראובן ריבלין: אני מתכבד להזמין לבמה את יושב-ראש האופוזיציה, ראש הממשלה לשעבר, חבר הכנסת שמעון פרס.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, שר הביטחון מבקש להתנצל - עליו להשתתף בטקס האזכרה לחללי חיל הים.

ראובן ריבלין: אני מברך את שר הביטחון.

שמעון פרס: כבוד הנשיא ורעייתו, יושב-ראש הכנסת, ראש הממשלה, אורחים נכבדים מאוד, במדים ושלא במדים, חברי הכנסת, לדעתי מלחמת יום הכיפורים היא פרשת דרכים בהיסטוריה של מדינת ישראל.

שמעון פרס: בעיני ההיסטוריה מתחלקת לשני חלקים: 25 שנים עד מלחמת יום הכיפורים ו-30 שנים מאז מלחמת יום הכיפורים.

שמעון פרס: עד מלחמת יום הכיפורים, ברירת השלום כמעט שלא היתה קיימת.

שמעון פרס: עד מלחמת יום הכיפורים, רוב הערבים, צבאות ערב, הפלסטינים, האמינו שאפשר להכריע את ישראל בכוח הזרוע.

שמעון פרס: ובאופן מפתיע מאוד, אבל די הגיוני, מלחמת יום הכיפורים שמה במידה רבה מאוד קץ לאמונה הזאת.

שמעון פרס: במלחמת יום הכיפורים לכאורה הכול עמד לצד הערבים.

שמעון פרס: היה להם יתרון ההפתעה, היה להם נשק סובייטי חדש, היתה להם תמיכה בין-לאומית די רחבה, ואצלנו כמעט הכול קרס: המערכה המדינית, המערכה הצבאית – אני מתכוון בעיקר להנהגות, אני לא מתכוון, חס ושלום, למפקדים ולחיילים – ומה היה יותר נוח?

שמעון פרס: היה להם יתרון ההפתעה, לא היינו מוכנים, תפסו אותנו פתאום.

שמעון פרס: ואחרי כל היתרונות האלה, מדינת ישראל וצה"ל ניצחו.

שמעון פרס: זה שיא הניצחון ושיא ההישג, דווקא כשהכול היה נגדנו ואנחנו ניצחנו.

שמעון פרס: מאז, לפי דעתי, התחיל קצת ייאוש בצד הערבי בכוחם לגבור עלינו בכוח.

שמעון פרס: ועל כן, לדעתי, מאז יום הכיפורים האלמנט של שלום, אפילו שלום על כורחם, התחיל למלא תפקיד בצד האמונה החד-צדדית שהם יכולים להכריע את ישראל בכוח הזרוע.

שמעון פרס: גם לנו יש לקח מעניין מאוד.

שמעון פרס: טעינו מבחינות רבות – טעינו מדינית, טעינו צבאית, טעינו מבחינת המודיעין, אולי גם טעויות אחרות.

שמעון פרס: אבל מה שהתגלה במלחמת יום הכיפורים זה עוצמה אדירה של הנוער הלוחם במדינת ישראל, באופן חסר תקדים.

שמעון פרס: כל חייל בודד, כל חייל בפינתו, המפקדים, נפלו מפקדים ומייד קמו מפקדים שרק אתמול היו חיילים פשוטים.

שמעון פרס: שמעתי ברטט, אני תמיד נרגש מחדש, את תיאורו של אביגדור קהלני, נער בן 28, עומד מול יתרון אדיר של טנקים, עם בני 18, ואיך הם מתנהגים.

שמעון פרס: חציים שרופים, חלקם הרוגים, ובאופן הגיוני אין מה לנצח.

שמעון פרס: אני הייתי חבר הממשלה, וליל המפנה בעיני - ובזה אני מסכים עם ראש הממשלה - היה ליל הצניחה.

שמעון פרס: זה לילה שאני אף פעם לא אשכח.

שמעון פרס: בערב היו כאלה שחשבו שזהו זה, שהמערכה הוכרעה נגדנו, ובבוקר הכול השתנה.

שמעון פרס: אבל הגבורה הזאת של האנשים האלה, המפקדים והחיילים, הצעירים והמבוגרים – הרשו לי להעיר כאן הערה ביקורתית: אני חושב שזה מאוד לא נכון לנהל ויכוח על הקרבות שהיו עם אנשים שאינם בחיים.

שמעון פרס: הם לא יכולים להשיב, ואנחנו צריכים להיות הוגנים ולא לנצל את יתרון חיינו על פני העובדה שהם אינם אתנו.

שמעון פרס: לא מגיע להם, לא מגיע לנו.

שמעון פרס: היו טעויות, אבל לא היו בגידות; היו שיקולים, אבל לא היו פחדים; היו סכנות, אבל לא היו בורחים.

שמעון פרס: טעות אנוש היא טעות אנוש, ועם טעויות צריך להתווכח, אבל כשאנשים בחיים.

שמעון פרס: מאוד לא אהבתי, וגם היום אני לא אוהב, התנפלויות על אנשים שנפלו בקרב או שאינם בחיים מסיבה אחרת, ושאין להם כל יכולת לעמוד על דעתם או להסביר את עמדתם.

שמעון פרס: אני מציע שהלקחים האלה ייעשו בחדרי ההיסטוריה של הצבא, בדברים שצריך באמת להפיק מהם לקחים, ונכבד לא רק את הלוחמים שראויים לכל שבח, אלא גם את אלה שייתכן שטעו וייתכן שלא, ולא נדע עד שנשמע גם את קולם ואת דעתם.

שמעון פרס: מובן שטעויות קורות בכל העמים.

שמעון פרס: ראש הממשלה הזכיר כמה טעויות.

שמעון פרס: אני מסתכל על מלחמת העולם השנייה, כשהיטלר התחיל להשתולל ולכבוש את הסודטים, ואיך צרפת ואיך אנגליה, איך אירופה, ובהתחלה גם אמריקה, נתנו לנחש הזה להפוך להיות לאסון עולמי.

שמעון פרס: שיקולים כאלה או אחרים ישנם.

שמעון פרס: אני אומר גם היום: אל נהיה בטוחים שגם היום אנחנו לא שקועים בקונספציות לא נכונות, ואני מציע לכל חברי הבית, אני מציע לחברי ועדת החוץ והביטחון, אני מציע לחברי הממשלה, לגשת בגישה של איפכא מסתברא, לא שיהללך פיך, ולהאזין טוב לביקורת.

שמעון פרס: זו לא ביקורת של אויבים.

שמעון פרס: אנחנו לא נחלקים לפטריוטים וללא-פטריוטים, אנחנו נחלקים לאנשים שרואים דברים ראייה שונה, רואים ראייה בטווחים אחרים.

שמעון פרס: אני מרשה לעצמי לקחת את הרשות גם עכשיו להזהיר מפני מה שלי נראה כלקח מרכזי.

שמעון פרס: אני יודע שרבים אומרים שצריך ללמוד את לקחי ההיסטוריה כדי שלא לחזור בעתיד על אותן שגיאות.

שמעון פרס: מה שאותי מפחיד הוא לא שלא נחזור על השגיאות שהיו, אלא שלא נעשה שגיאות שלא היו, שגיאות משלנו.

שמעון פרס: שגיאות חדשות אינן פחות חמורות משגיאות שהיו בעבר.

שמעון פרס: היום סכנת המלחמה נוסח יום הכיפורים קטנה מאוד.

שמעון פרס: העובדה היא שמאז 1973 אין סימנים להתארגנות כזאת.

שמעון פרס: אמר מי שאמר, שבלי מצרים אי-אפשר לעשות מלחמה ובלי סוריה אי-אפשר לעשות שלום.

שמעון פרס: אבל ודאי שבלי מצרים אי-אפשר לעשות מלחמה, ואני מוכרח להגיד שהנאומים של מובארק נגד מלחמה הם מרשימים.

שמעון פרס: אני לא מדבר על הדברים האחרים.

שמעון פרס: הוא אומר: אבדו לנו 150,000 אנשים צעירים.

שמעון פרס: אני גם רוצה להזכיר שאין יותר מלחמה קרה.

שמעון פרס: אין רוסיה שיכולה לספק נשק חדיש לארצות ערב.

שמעון פרס: מה שהשתנה, שעברנו ממלחמה למלחמת טרור.

שמעון פרס: זו מלחמה בעלת אופי אחר לחלוטין, היא לא פחות אזרחית או מדינית מאשר צבאית, ואנחנו צריכים לעמוד בזה, וזה קשה, קשה לכולם.

שמעון פרס: הדבר שהכי מדאיג אותי ברוב עיסוקינו בלקחי המלחמה, שאנחנו לא מרגישים שאנחנו עוברים מענן האש של המלחמה לעמוד הענן של הדמוגרפיה.

שמעון פרס: אולי זהו הקרב הגדול של הציונות ושל מדינת ישראל היום, לא הקרב הצבאי בלבד.

שמעון פרס: אני בטוח שבפתרון נוכל לעמוד - כואב, לא כואב, קשה, ידענו דברים קשים.

שמעון פרס: אבל כאן אין אויב, כאן ההכרעה היא רק שלנו, ואני רוצה להגיד לחברי הכנסת מכל המפלגות, שלא יגידו עלינו שעשינו טעות היסטורית.

שמעון פרס: אני מרגיש ביום כזה של הכאה על חטא, על החזה של עצמנו, שאין להתעלם מהשינוי העמוק שחל.

שמעון פרס: אדוני היושב-ראש, כל אדם יהודי בעולם, כל אזרח ישראלי, צריך היום להצדיע לחיילים שנפלו, למשפחות שנהיו שכולות, לנכים שנושאים את הפצעים שלהם, שלא הגלידו, ולחיילים שלחמו ונשארו בחיים וגילו גבורה נהדרת, ורשמו פרק מזהיר בתולדות העם היהודי.

שמעון פרס: יהי ברוך זכרם של אלה שנפלו, יהי נישא בפינו כבודם של כל אלה שלחמו והצילו את העם.

ראובן ריבלין: אמן.

ראובן ריבלין: אני מאוד מודה ליושב-ראש האופוזיציה, חבר הכנסת שמעון פרס.

ראובן ריבלין: אני מזמין את חבר הכנסת יובל שטייניץ, יושב-ראש ועדת החוץ והביטחון, להיות ראשון הדוברים לאחר ראש הממשלה וראש האופוזיציה.

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש, אדוני ראש הממשלה, ראש האופוזיציה, כנסת נכבדה, אורחים נכבדים, 30 שנה לאחר מלחמת יום הכיפורים אנחנו חזקים יותר, אבל באופן פרדוקסלי גם פגיעים יותר ורגישים יותר.

יובל שטייניץ: שולי הטעות של מדינת ישראל ושל צה"ל תמיד היו קטנים, הם קטנו מאז, בגלל התהליך של הצטמקות העומק האסטרטגי.

יובל שטייניץ: מלחמת יום הכיפורים התחילה במהלך מוגבל, בגלל האי-יכולת של הצד השני לתקוף מתקנים ושדות תעופה וימ"חים בלב הארץ.

יובל שטייניץ: שמענו את התיאור המצמרר של תקיפת שדה התעופה רפידים בסיני, גם במטוסים, אבל גם בקומנדו.

יובל שטייניץ: מדינת ישראל היא בתהליך של הצטמקות טריטוריאלית מאז 1973, ולכן שולי הטעות הולכים וקטנים.

יובל שטייניץ: 30 שנה לאחר מלחמת יום הכיפורים, אדוני היושב-ראש, פתחנו לפני כשבוע, גם לציבור, את הפרוטוקולים של ועדת החוץ והביטחון דאז ולמדנו כמה דברים.

יובל שטייניץ: ראשית, והזכיר את זה במידה מסוימת גם קודמי, שמעון פרס, ברמז - לא היתה שום רוח של ספקנות, אולי נקרא לה "ספקנות פילוסופית"; היתה דוגמה, היתה קונספציה, וכמי שצריכים להפיק לקחים, גם כנסת ישראל, לא רק צה"ל או ממשלת ישראל, ועדת החוץ והביטחון של אז היתה שבויה בהן, לא חקרה, לא בדקה, לא שלחה את מפקדי צה"ל ושר הביטחון לעשות שיעורי בית, לא ערערה על הדוגמות.

יובל שטייניץ: 30 שנה לאחר מלחמת יום הכיפורים אנחנו צריכים להיזכר אולי בפילוסופיית המדע של קרל פופר, גדול פילוסופי המדע של המאה ה-20, שאמר לגבי המדע, שהמדע לא מתקדם על-ידי תמיכה ואישוש תיאוריות מדעיות, אלא אך ורק על-ידי תהליך של הטלת ספק וניסיון לערער ולהפריך דוגמות מדעיות, שהוא קרא להן פרדיגמות או תיאוריות.

יובל שטייניץ: ראוי שבצה"ל, באמ"ן וגם אצלנו, בממשלה ובכנסת, נתייחס לענייני המודיעין והצבא על-פי פילוסופיית המדע של קרל פופר.

יובל שטייניץ: כל תיאוריה וכל קונספציה שמוצגת בפנינו, מוצגת לא רק לראווה לשמה, אלא גם לבחינה, לביקורת ולניסיונות הפרכה.

יובל שטייניץ: הזכיר שמעון פרס, וזאת אחת הקונספציות המסוכנות בעיני, את מצרים.

יובל שטייניץ: אני שמח על השלום עם מצרים, אבל בעולם הגדול, גם ביחסים דיפלומטיים מלאים כמו בין ארצות-הברית לברית-המועצות לשעבר או בין ארצות-הברית לסין, מסתכלים מה קורה בצד השני, גם אם יש שגרירויות ואפילו אם השגריר חוזר.

יובל שטייניץ: מצרים וסעודיה נמצאות בתהליך התעצמות מדהים, בנשק מערבי מתקדם, נשק אמריקני, מדאיג, וכל הסימולציות, או לפחות מרביתם של תרגילי הצבא הגדולים, והאינדוקטרינציה היא לא מול סודן או לוב, שצבאותיהן כמעט נמחקו מהמפה, כמעט אינם קיימים, אלא מולנו.

יובל שטייניץ: כדאי שניזהר, כי אחת הקונספציות של 1973 היתה שהצד השני לא יפתח במערכה, לא כדאי להם, חבל, הרי זה יהיה לא רציונלי.

יובל שטייניץ: גם היום לעתים אנחנו שומעים דיבורים דומים.

יובל שטייניץ: דרך אגב, גם לקראת האינתיפאדה שמענו שהפלסטינים, עם כל השגשוג הכלכלי בעזה, מדוע שילכו פתאום לעימות.

יובל שטייניץ: כדאי להביא בחשבון את כל האפשרויות ולא לבנות סיבות ותירוצים שיורידו מאתנו איומים.

יובל שטייניץ: זה נוח מבחינה פסיכולוגית, אולי גם תקציבית.

אליעזר כהן: נשיא מצרים נרצח.

ראובן ריבלין: זו ישיבה מיוחדת, אין קריאות ביניים.

יובל שטייניץ: אנחנו שומעים יותר מדי פעמים על כמה יהיה זה לא רציונלי מהצד השני להתעסק אתנו.

יובל שטייניץ: לא תמיד זה עומד במבחן המציאות.

יובל שטייניץ: הזכיר קודמי, שמאז 1973 הערבים אכן פנו לטקטיקה אחרת: חלקם לטקטיקה של הסכמי שלום וחלקם לטקטיקה של טרור וגרילה, ולא התעמתו אתנו עוד במערכה צבאית קונבנציונלית מלאה.

יובל שטייניץ: זה נכון.

יובל שטייניץ: זה נכון שהצד השני, בגלל העוצמה הקונבנציונלית של ישראל, אדוני היושב-ראש, הלך לשתי קיצונויות: ניסיון להשיג נשק בלתי קונבנציונלי וניסיון לעודד מלחמה של טרור וגרילה נגדנו.

יובל שטייניץ: אבל גם ההנחה הזאת עלולה לשמש בסיס לקונספציה כאילו עבר זמנן של המלחמות הקונבנציונליות.

יובל שטייניץ: אנחנו רואים התעצמות קונבנציונלית מרשימה ביותר במדינות שסביבנו, באלה שעשו אתנו הסכמים ובאלה שעדיין לא עשינו אתן הסכמים.

יובל שטייניץ: ראוי שלא נשגה גם בקונספציות כאילו עבר זמנה של המערכה הקונבנציונלית ומ-1973 הגיעה רק זמנה של מלחמת הטרור.

יובל שטייניץ: במלחמת ההתשה, אדוני היושב-ראש, היתה קונספציה דומה, שמתעסקים אתנו רק בהתשה.

ראובן ריבלין: נא לסכם.

יובל שטייניץ: שתי הערות אחרונות.

יובל שטייניץ: ראשית, לגבי העומק האסטרטגי.

יובל שטייניץ: אילו היתה פורצת היום מלחמה כמו ב-1973, לא רק רפידים היה מותקף מיידית אלא גם שדות תעופה וימ"חים בלב הארץ.

יובל שטייניץ: מדינת ישראל, המצומצמת כל כך, הזעירה מבחינה טריטוריאלית, חסרת עומק אסטרטגי ממשי, חייבת לאמץ לה, אדוני היושב-ראש, לשקול ברצינות יצירת עומק אסטרטגי בים.

יובל שטייניץ: הדבר הזה אפשרי היום מבחינה טכנולוגית, ואל לנו להסתמך רק על כך שלעולם לא נופתע ולא נעשה טעות שתאפשר איזו חדירה לשטחנו.

יובל שטייניץ: הערה אחרונה לעצמנו, אדוני היושב-ראש.

יובל שטייניץ: אין תחליף לפיקוח פרלמנטרי יעיל על הקונספציות, על כוחות הביטחון, על כוחות המודיעין, על מערכת הביטחון.

יובל שטייניץ: לא המועצה לביטחון לאומי, שאני תומך מאוד בחיזוקה, לא מחלקת איפכא מסתברא כזאת או אחרת, לא שום מבקר מדינה שבודק את הנהלים ואת תקינותם, ואת החסכנות או הפזרנות - אין תחליף לוועדת חוץ וביטחון אפקטיבית, שיהיו לה הכלים לא רק לקבל את כל האינפורמציה, לא רק input, אלא גם לתת output שיהיה אפקטיבי.

יובל שטייניץ: היושב-ראש ואנוכי הקמנו לפני כשבועיים ועדה ציבורית, בראשות חברנו פרופסור אמנון רובינשטיין, שתבחן את הפיקוח הפרלמנטרי בישראל, 30 שנה אחרי שהוא נכשל, כי גם הוא נכשל ב-1973, ותציע דרכים לשיפורו.

יובל שטייניץ: אני מקווה שאחרי 55 שנים של מסורת, שיש לה מעלות אבל גם חסרונות, נוכל להצעיד את הפיקוח הפרלמנטרי האפקטיבי צעד גדול קדימה.

יובל שטייניץ: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה ליושב-ראש ועדת החוץ והביטחון.

ראובן ריבלין: אני מזמין את חבר הכנסת, השר לשעבר, אפרים סנה, שהוא גם תת-אלוף במילואים.

אפרים סנה: כבוד הנשיא, אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, הימים ימי תשרי, אוויר של סתיו בארץ.

אפרים סנה: העונה הזאת, על ריח הגויאבות, פריחת החצב, היום המתקצר, נושאת לנו את זיכרון מלחמת יום הכיפורים.

אפרים סנה: 30 השנים שחלפו לא מחקו בנו את המלחמה הזאת, ואנו נושאים אותה בגופנו ובנפשנו כמכוות אש, כצלקת.

אפרים סנה: מדוע היתה המלחמה לחוויה המעצבת של דור שלם, ורבים בבית הזה נמנים עמו?

אפרים סנה: ארבעה דברים חברו יחד: עוצמת ההפתעה, קרבת האבדון, גודל הישועה, והרביעי – המחיר הנורא.

אפרים סנה: הצלחתם הראשונית של המצרים והסורים היתה מהלומת אגרוף בפנינו.

אפרים סנה: הביטחון העצמי המופרז, היוהרה, השאננות, התרסקו באחת וזעזעו את תפיסתנו.

אפרים סנה: כברעידת אדמה קשה, הכול קרס באחת.

אפרים סנה: נפילתם של סמלי העוצמה – מוצבי התעלה והחרמון, והגעתם של הסורים לנפח, אך קילומטרים ספורים מהגליל - האירו לנו את עומק התהום שעד סיפה הגענו.

אפרים סנה: עוד מעט והיתה הצלחת האויב מגיעה לנקודת אל-חזור, מבחינת קיומה של מדינת ישראל.

אפרים סנה: רק מנקודת שפל נוראה זו אפשר להעריך את גודל הישועה כשהפכנו את גלגל המלחמה.

אפרים סנה: צליחת התעלה, כיבוש החרמון, ההגעה לקילומטר ה-101, בואכה קהיר, ולמזרעת בית-ג'ן, בואכה דמשק, מחקו את טעם ההשפלה.

אפרים סנה: "כל החיים תזכרו את הרגע הזה", אמרתי לאנשי בזחל"ם כשחצינו את התעלה תחת הפגזה מצרית עזה, בליל שמחת תורה.

אפרים סנה: חשוב לא פחות, תוצאות המלחמה החזירו את מאזן הכוח האזורי למקומו הנכון.

אפרים סנה: הוחוור לכולם כי אין לגבור עלינו גם בגרועות שבנסיבות.

אפרים סנה: העמידה, ההתאוששות, הפריצה, הביאו לשינוי התודעתי בקהיר ובדמשק ופתחו פתח להסכמים שנחתמו עם מצרים וסוריה.

אפרים סנה: אבל מעל הכול ריחף כענן קודר המחיר, הקורבן.

אפרים סנה: שמות החברים הגיעו אלינו מפי השמועה, אחד אחד, כעינוי סיני, והצטרפו לרשימה ארוכה.

אפרים סנה: את מקצתם זיהינו בעצמנו על אלונקות שטופות דם, מסירים את השמיכה הגסה מפניהם הקפואות, היפות.

אפרים סנה: יש והרוח שיחקה בשערם, נותנת בהם אשליה של חיים.

אפרים סנה: כיסינו שוב את פניהם והמשכנו קדימה.

אפרים סנה: לכל אחד מאתנו מסדר נופלים משלו, אותו הוא פוקד בלילות ללא שינה שבאו אחר כך.

אפרים סנה: איש מאתנו, שהודות למזלנו הטוב שב מן המלחמה, לא שב ממנה והוא אותו בן-אדם.

אפרים סנה: אילו לקחים הבאנו הביתה מהמלחמה?

אפרים סנה: שלושה לקחים עיקריים: הראשון, שאסור להיות שבוי בקונספציה אחת, אלא יש לבחון כל הזמן מחדש את המציאות באזור שהוא כל כך בלתי יציב.

אפרים סנה: השני, שאסור להחמיץ שום סיכוי למניעת מלחמה.

אפרים סנה: והשלישי, החשוב ביותר, שאסור ששוב נופתע בלתי מוכנים, חשופים, חלשים.

אפרים סנה: "אין עם מי לדבר", זו קונספציה.

אפרים סנה: "נפילת סדאם שינתה את האזור כך שהוסרו הסכנות מישראל", גם זו קונספציה.

אפרים סנה: שתיהן מסוכנות.

אפרים סנה: אבל הצירוף של חוסר מעש מדיני עם שאננות ביטחונית הוא המוביל לאסון לאומי.

אפרים סנה: על כן אסור לנו להתפתות למקסמי שווא, אבל אסור לנו גם לסגור דלת להסכם, להסדר, לשלום, גם אם היא פתוחה בסדק צר מאוד.

אפרים סנה: כדי שלא נופתע שוב, שלא נובס, שלא נושפל, כדי שנישאר בחיים, אנו חייבים לשמור מכל משמר על כוחנו, על יתרוננו האיכותי, על עליונותנו הצבאית; על הכלים ועל האנשים.

אפרים סנה: לפיכך, במלאות 30 שנה להפתעה המרה ההיא, אני קורא לממשלת ישראל, לך, ראש ממשלת ישראל: אל תשלחו ידכם בצבא ההגנה שלנו לגמדו ולסרסו.

אפרים סנה: אל תבזו את אנשיו הטובים, שכל חטאם הוא שקשרו את גורלם האישי בביטחון ישראל.

אפרים סנה: אל תהרסו את מה שבנו הטובים שבמפקדים, האמיצים שבלוחמים, המחוננים שבמהנדסים, המסורים שבעובדים בתעשייה הביטחונית.

אפרים סנה: אל תשכחו את לקחי מלחמת יום הכיפורים.

אפרים סנה: זו חובתנו למתים ולחיים.

ראובן ריבלין: אני מאוד מודה לחבר הכנסת אפרים סנה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת חמי דורון, ואחריו שני דוברים נוספים - חבר הכנסת יצחק כהן וחבר הכנסת יוסי שריד.

חמי דורון: אדוני היושב-ראש, אדוני הנשיא, חברי חברי הכנסת, "סבירות נמוכה", זהו צמד המלים המסמל יותר מכול את הטרגדיה של מלחמת יום הכיפורים, מלחמה אשר פרצה באוקטובר 1973, בדיוק לפני 30 שנה.

חמי דורון: באותו יום, כאשר המוני בית ישראל גדשו את בתי-הכנסת ברחבי הארץ, החלו להגיע המגייסים, ולאט לאט החלו עושים אנשי המילואים את דרכם אל נקודות הגיוס, מקומות הכינוס ומקומות ההתייצבות, ומשם במהירות האפשרית אל החזיתות.

חמי דורון: בשעה 14:00 החרידו הצופרים את השקט ברחבי הארץ.

חמי דורון: קריין החדשות ברדיו הודיע על פרוץ הקרבות, הן בגזרה המצרית והן בגזרה הסורית.

חמי דורון: בשעות הראשונות הללו עוד דיברו על "לנפנף את הערבים", כפי שאמר הרמטכ"ל דאז "נשבור להם את העצמות".

חמי דורון: זה לא בדיוק קרה.

חמי דורון: מסתבר שהמערכת לא היתה מוכנה וערוכה כלל למלחמה - טנקים שאינם מזוודים, מובילים שאינם מגיעים כדי להעמיס את הטנקים בדרך לחזית, ציוד פשוט ומינימלי ללוחמים שאיננו נמצא, טנקים אשר צריכים להגיע לחזית על שרשראות והיד עוד נטויה.

חמי דורון: אני חייב לומר, שבמלחמת יום הכיפורים אני הייתי תלמיד כיתה י"ב בבית-ספר תיכון בראשון-לציון.

חמי דורון: חברי ואנוכי היינו מאורגנים במסגרת הגדנ"ע ככוח עזר בבית-החולים "אסף הרופא", ואכן ביום הכיפורים באותו לילה קלטנו את הפצועים הראשונים שהגיעו לאותו בית-חולים.

חמי דורון: התחושה היתה קשה, בעיקר לנערים ונערות בני 17, אשר גדלו על המסורת שצה"ל מנצח, צה"ל מוביל, צה"ל יוזם ופועל, ולפתע שוד ושבר.

חמי דורון: מועקה גדולה ותחושה עזה של חוסר נוחות.

חמי דורון: רבותי חברי הכנסת, המלחמה הזאת פרצה עקב ההסתמכות שלנו על התפיסה של "סבירות נמוכה".

חמי דורון: "סבירות נמוכה" זהו למעשה שם קוד לתפיסת עולם מודיעינית אשר רווחה בצה"ל ובאמ"ן לפני המלחמה, וזו בדיוק הבעיה, כאשר אנו שבויים בקונספציה מסוימת, אשר מעניקה לנו אפשרות לנינוחות ונוחות, אשר אין בה רצון לראות למרחוק, אין נטייה לזהות ולקבל רעשים במערכת.

חמי דורון: המערכת המודיעינית והביטחונית בישראל לא שיערה ולא חשבה כלל על תסריט שלפיו צבאות מצרים וסוריה יוכלו להשיג הישגים רחבים וגדולים בפתיחת מערכה בהפתעה גמורה.

חמי דורון: המערכת המודיעינית נכשלה באופן מוחלט בקריאת כל הסימנים והידיעות על אודות המלחמה הקרבה ובאה, וכתוצאה מכך ננקטו פעולות שונות, אשר בסופו של יום הביאו לאחת המלחמות הקשות ביותר שבהן נאלצה לעמוד מדינת ישראל.

חמי דורון: מלחמה זו גבתה מאתנו למעלה מ-2,600 הרוגים ויותר מ-7,500 פצועים ונפגעים, אשר גם כיום "מושכים" אחריהם את תוצאות אותה מלחמה.

חמי דורון: אדוני היושב-ראש, אין ספק שאילו עמדה התבונה למערכת המדינית והיה נערך גיוס מילואים בזמן, אולי אף היתה מונחתת מכת מנע, אזי פני הדברים היו שונים וייתכן שהם היו נראים אחרת.

חמי דורון: לצערי, לא היתה למדינת ישראל האפשרות והיכולת לחשיבה שונה.

חמי דורון: לא ניתן היה להשמיע ולשמוע את הקול המערער, השואל, החוקר והאומר את ההיפך מהקונספציה.

חמי דורון: רבותי חברי הכנסת, ההפתעה שהיתה מנת חלקנו במלחמה ההיא אסור לה שתישכח ואסור לה שתחזור.

חמי דורון: אסור לנו להיתלות שוב בקונספציות שעל-פיהן אנו אלו המנתחים את תחושות האויב שכנגד ומחשבותיו.

חמי דורון: גם בשנים האחרונות אנו ממשיכים לעתים להיתלות בקונספציות אשר אינן עומדות במבחן הזמן.

חמי דורון: לאחר הסכמי אוסלו פשטה בציבור אופוריה, ובכך לא שמנו לב לעובדה שהפלסטינים אינם ממלאים את חלקם בהסכמים.

חמי דורון: כך גם כיום, לאחר חתימת הסכם מפת הדרכים, הפלסטינים אינם מוכנים לקיים את התחייבותם להילחם בארגוני הטרור ולפרק את תשתית הטרור.

חמי דורון: במסגרת זו שומה עלינו להבין, שהמנהיגים הערבים מדברים ואומרים את מה שהם מתכוונים אליו בשפה הערבית ולא בשפות אחרות, שכן הדברים הנאמרים באנגלית לצורכי תעמולה אינם רלוונטיים.

חמי דורון: אם חפצים אנו להכיר נכון את האויב, את מי שממול, עלינו לדבר בשפה שלו, וצריך להבין את השפה.

חמי דורון: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, בשבועות האחרונים פורסמו בכלי התקשורת השונים כתבות וגילויים חדשים על אודות המלחמה.

חמי דורון: מסתבר ש-30 שנה אחרי, עדיין יש בינינו רבים אשר נושאים את תוצאות המלחמה ההיא ואינם מצליחים להשתקם.

חמי דורון: חובתה של מדינת ישראל ללוחמיה היא ברורה ומוחלטת.

חמי דורון: המדינה מחויבת לדאוג לאנשים אלו, כיוון שהם יצאו למלחמה בשליחות המדינה והאומה.

חמי דורון: מהגילויים שנחשפו עולה המסקנה הברורה: חובה עלינו כחברי הכנסת לבקר, להתריע ולדאוג לכך שהשאננות לא תשכון בקרבנו, כיוון שאין לנו מדינה אחרת ואיננו יכולים להרשות לעצמנו לאבד את המדינה היחידה שהיא שלנו.

חמי דורון: כפי שציינתי בתחילה, ואני חוזר ואומר, יש למחוק מהלקסיקון הציבורי את המושג "סבירות נמוכה", ועלינו לעמוד תמיד על המשמר, לדעת לשאול את השאלות, לפקוח עיניים, לא לפחד לזעזע את המערכת, כדי למנוע שקיעה ושאננות שעלולה להביא אחריה אסון.

חמי דורון: תודה.

ראובן ריבלין: אני מאוד מודה לחבר הכנסת חמי דורון.

ראובן ריבלין: אני מזמין את חבר הכנסת יצחק כהן, ואחריו - את חבר הכנסת יוסי שריד.

יצחק כהן: כבוד היושב-ראש, כבוד הנשיא, כבוד הרבנים הראשיים שאינם כאן, אבל כבודם פה אתנו, אדוני ראש הממשלה, חברי חברי הכנסת, ברשותך, אדוני היושב-ראש, אני אקדים ואקרא פרק תהילים לזכרם של חיילי מלחמת יום הכיפורים: "שיר מזמור לאסף.

יצחק כהן: אלהים אל דמי לך אל תחרש ואל תשקט אל.

יצחק כהן: כי הנה אויביך יהמיון ומשנאיך נשאו ראש.

יצחק כהן: על עמך יערימו סוד ויתיעצו על צפוניך.

יצחק כהן: אמרו לכו ונכחידם מגוי ולא יזכר שם ישראל עוד.

יצחק כהן: כי נועצו לב יחדו עליך ברית יכרתו.

יצחק כהן: אהלי אדום וישמעאלים מואב והגרים.

יצחק כהן: גבל ועמון ועמלק פלשת עם ישבי צור.

יצחק כהן: גם אשור נלוה עמם היו זרוע לבני לוט סלה.

יצחק כהן: עשה להם כמדין כסיסרא כיבין בנחל קישון.

יצחק כהן: נשמדו בעין דאר היו דמן לאדמה.

יצחק כהן: שיתמו נדיבימו כערב וכזאב וכזבח וכצלמנע כל נסיכימו.

יצחק כהן: אשר אמרו נירשה לנו את נאות אלהים.

יצחק כהן: אלהי שיתמו כגלגל כקש לפני רוח.

יצחק כהן: כאש תבער יער וכלהבה תלהט הרים.

יצחק כהן: כן תרדפם בסערך ובסופתך תבהלם.

יצחק כהן: מלא פניהם קלון ויבקשו שמך ה'.

יצחק כהן: יבשו ויבהלו עדי עד ויחפרו ויאבדו.

יצחק כהן: וידעו כי אתה שמך ה' לבדך עליון על כל הארץ.

יצחק כהן: " אדוני היושב-ראש, מלחמת יום הכיפורים, מן הקשות שבמלחמות ישראל, נפתחה במתקפת פתע מתואמת בשתי החזיתות, של צבאות סוריה ומצרים.

יצחק כהן: אבדות חיל השריון וחיל האוויר הישראלי במלחמה היו חסרות תקדים וגרמו לחששות כבדים בסגל המדיני והצבאי הבכיר, עד לסף פניקה בימי הלחימה הראשונים.

יצחק כהן: במהלך המלחמה עבר צה"ל מהתגוננות ובלימה בשתי החזיתות למתקפת נגד - לאחר הצליחה, בחזית התעלה – בשטח האויב.

יצחק כהן: בחמשת ימי הלחימה הראשונים, שבהם ניכרה השפעת ההפתעה וצה"ל ניהל קרבות בלימה מרים, ספג צה"ל כמחצית מכלל אבדותיו בלוחמים, במטוסים ובטנקים.

יצחק כהן: עד תום הלחימה היו לצה"ל כ-2,600 חללים, יותר מ-7,000 פצועים, 314 שבויים ועשרות נעדרים – בהם נעדרים עד עצם היום הזה.

יצחק כהן: המלחמה הכשירה את הקרקע להסכמי קמפ-דייוויד שנחתמו שנים אחדות לאחריה ובמסגרתם נסוגה ישראל מכל חצי-האי סיני שנכבש מידי מצרים, וזאת בתמורה להסכם שלום בין ישראל למצרים.

יצחק כהן: הנשיא אנואר סאדאת אמר בזמנו שזו היתה המטרה של מצרים מלכתחילה; זו היתה מטרתם במלחמה.

יצחק כהן: מי מהמנהיגים הישראלים שם לבו לדבריו אלה?

יצחק כהן: כל המנהיגות הישראלית, שהיתה שבויה ב"כוחי ועוצם ידי עשו לי את החיל הזה", דחתה שוב ושוב יוזמות מדיניות שקדמו למלחמה.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, ביוזמה המדינית ב-1971/72 שקדמה למלחמה, לא ביקשו נסיגה מכל חצי-האי סיני, ביקשו נסיגה עד למעברים כדי שהם יוכלו לפתוח את התעלה ולשחרר את המיליונים שחנקו אותו בקהיר ולאפשר להם לחזור לערי התעלה.

יצחק כהן: והשאלה היום, אדוני היושב-ראש – אני רוצה לברך אותך על היוזמה בקיום המושב המיוחד הזה – היא זאת: אם אותה יוזמה מדינית ב-1971/72 היתה מתקבלת והתעלה היתה נפתחת באמת וערי התעלה היו מאוכלסות שוב בתושביהן, האם מלחמת יום הכיפורים היתה פורצת?

יצחק כהן: התשובה היא: ודאי שלא.

יצחק כהן: והשאלה היום היא: האם מנהיגי ישראל הפיקו את הלקחים של המחדלים המדיניים שקדמו למלחמת יום הכיפורים?

יצחק כהן: והתשובה היא: לא.

יצחק כהן: האם לא די בחמש מלחמות עקובות מדם, שתי מלחמות התשה ושתי מערכות אכזריות של אינתיפאדה כדי להבין שיש גבול ל"כוחי ועוצם ידי"?

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, האם המנהיגים לא יכולים להבין דבר כל כך פשוט, שהזמן במזרח התיכון, באופן קבוע וסיסטמתי, פועל לרעתנו ולטובת הערבים?

יצחק כהן: נכסים כבירים שהיו בידיה של ישראל לפני שנים – היום הם חלומות באספמיה.

יצחק כהן: האם כל כך מסובך להבין את זה?

יצחק כהן: אדוני ראש הממשלה, הזמן במזרח התיכון פועל באופן קבוע לרעתנו, ולטובת הערבים – גם אם לא נעשה שום דבר, והם לא יעשו שום דבר.

יצחק כהן: וישראל מאבדת עוד ועוד ועוד נכסים אסטרטגיים, ולצערי, עוד ועוד בחורי ישראל.

יצחק כהן: התפיסות משתנות, ואצלנו שום דבר לא משתנה.

יצחק כהן: לצערי, האיוולת המנהיגותית חוזרת על עצמה.

יצחק כהן: מלחמת "שלום הגליל" ו-20 שנות השהייה לאחריה – שוב, אותה תפיסה, אותה עמדה אומללה של קוצר ראות מנהיגותי, האם הפיקו לקחים מזה?

יצחק כהן: ויודעים את התשובות, אף שמסתתרים מאחורי כל מיני אמרות, שזו היתה מהמוצדקות.

יצחק כהן: האם לא יודעים את האמת?

יצחק כהן: יודעים את האמת.

יצחק כהן: ולצערי הרב, זה ממשיך עד היום.

יצחק כהן: האם זה לא הזמן לשנות את התפיסה, את החשיבה, להפיק לקחים, לעצור את הסחף, להפסיק לאבד עוד ועוד בחורי ישראל ועוד ועוד נכסים אסטרטגיים?

יצחק כהן: עד אנה, אדוני היושב-ראש, עד אנה?

יצחק כהן: אני אסיים בפסוק מפרשת כי-תבוא: "השקיפה ממעון קדשך מן השמים וברך את עמך את ישראל ואת האדמה אשר נתתה לנו כאשר נשבעת לאבתינו ארץ זבת חלב ודבש".

יצחק כהן: תודה, אדוני היושב-ראש.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אני מזמין את חבר הכנסת יוסי שריד.

ראובן ריבלין: בבקשה.

ראובן ריבלין: כמובן, אני מודה לחבר הכנסת יצחק כהן.

יוסי שריד: כבוד נשיא המדינה והגברת קצב, כל המכובדים, אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, לפעמים ההיסטוריה חומדת לה אירוניה, אירוניה מרה ומכאיבה, וזה בדיוק מה שקרה ביום הכיפורים של 1973.

יוסי שריד: לא היה צריך אז מודיעין כדי לדעת ולהבין.

יוסי שריד: די היה לקחת את סידור התפילה ולקרוא בתפילת יום הכיפורים.

יוסי שריד: מה שקרוי אצלנו "הכתובת על הקיר" – זאת בעצם הכתובת שבתפילה.

יוסי שריד: רבים כאן המתפללים ורבות כאן התפילות, אבל כמה אנשים באמת רוצים להבין את המשמעות העמוקה של המלים, ולא רק יוצאים ידי חובת התפילה.

יוסי שריד: אקרא כאן רק קטע לא רצוף מתפילת יום כיפור.

יוסי שריד: אתם מכירים, אבל בכל זאת כדאי לשים לב לכל מלה: על חטא שחטאנו לפניך באימוץ הלב, על חטא שחטאנו לפניך בבלי דעת, ועל חטא שחטאנו לפניך בביטוי שפתיים, על חטא שחטאנו לפניך בדעת ובמרמה, ועל חטא שחטאנו לפניך בדיבור פה, ועל חטא שחטאנו לפניך בהונאת רע, ועל חטא שחטאנו לפניך בהרהור הלב – בפתח ובחולם, כך כתוב במקור - על חטא שחטאנו לפניך בחוזק יד, ועל חטא שחטאנו לפניך בטיפשות פה, על חטא שחטאנו לפניך בלצון, על חטא שחטאנו לפניך במשא ובמתן, ועל חטא שחטאנו לפניך בנטיית גרון, ועל חטא שחטאנו לפניך בשיקור עין – דרך אגב, שיקור בשי"ן.

יוסי שריד: כדאי לעיין במילון כדי להבין את - - -

ראובן ריבלין: אבל בתפילה זה כתוב בסמ"ך.

יוסי שריד: לא, בשי"ן.

יוסי שריד: על חטא שחטאנו לפניך בעיניים רמות, ועל חטא שחטאנו לפניך בעזות מצח, ועל חטא שחטאנו לפניך בקשיות עורף, ועל חטא שחטאנו לפניך בקלות ראש.

יוסי שריד: זאת לשון התפילה ליום כיפור, וזאת ההתרעה הגדולה של אורות אדומים ופעמונים מצלצלים.

יוסי שריד: אבל אצלנו יוצאים ידי חובת תפילה, אבל לא ממש ממלאים חובה.

יוסי שריד: תפילה לחוד ומציאות לחוד, ומגלגלים עיניים לשמים.

יוסי שריד: לו היו הדברים נכתבים בימינו, בוודאי היינו מוסיפים: על חטא שחטאנו בגבהות לב ובזחיחות הדעת ובעיוורון עיניים ובזריית אשליות של "סמוך" ושל "יהיה בסדר".

יוסי שריד: מה שקרה לפני 30 שנה מעניין אותנו מאוד, אבל מעניין אותנו פחות ממה שיקרה כאן בעוד 30 שנה או שלוש שנים או שלושה חודשים.

יוסי שריד: זה מה שמעניין אותנו – יום המחר.

יוסי שריד: אני, על-פי ניסיוני, אינני בטוח שמשהו מהותי באמת השתנה אצלנו.

יוסי שריד: אני מאוד חושש שמה שקרה עדיין קורה ועלול לקרות.

יוסי שריד: אותה קונספציה ארורה, אותו קונסנזוס מתעתע.

יוסי שריד: גם גולדה מאיר ביקשה אז לשכנע אותנו שאין דרך אחרת, אין ברירה, אין אלטרנטיבה למדיניות שלה, והרוב – צריך להודות – אומנם השתכנע.

יוסי שריד: אדוני היושב-ראש, זו אומנם אמירה קשה, ואולי אפילו אכזרית, אבל אני חייב לומר אותה: את מלחמת יום הכיפורים אפשר היה למנוע.

יוסי שריד: איש כמעט לא רצה אז להאמין.

יוסי שריד: והשאלה היא מה ניתן למנוע עכשיו ומי רוצה להאמין עכשיו.

יוסי שריד: מי מוכן להאמין שיש ברירה ויש אלטרנטיבה ולא הכול צפוי והרשות כן נתונה והזמן לא משחק לטובתנו, הוא משחק נגדנו, ומה בדיוק אנחנו עושים עם הזמן הזה שעדיין עומד לרשותנו.

יוסי שריד: מלחמת 1973 לא היתה כוח עליון; מלחמת 1973 לא היתה כורח עליון; גם לא המלחמה של היום או של מחר, חלילה.

יוסי שריד: לפני יותר מ-20 שנה כתבתי יחד עם שותף שהיה אז בעל טור ב"הארץ", אמנון דנקנר, אופרה מודרנית על גולדה מאיר ועל מלחמת יום הכיפורים, ואני רוצה לקרוא לכם שני קטעים קצרים מתוך האופרה הזאת.

יוסי שריד: הקטע הראשון נקרא "עצומת הנופלים" והקטע השני נקרא "מכתב השמיניות" - שני קטעים קצרים.

יוסי שריד: "עצומת הנופלים" - קטע הפתיחה לתמונת המלחמה - "הפעם לא נסתפק בקבר ובמצבה/ הפעם לא נסתפק בהסברים של הצבא/ הפעם לא נסתפק בדגל על הארון/ הפעם לא נסתפק ביום הזיכרון/ הפעם לא נסתפק במטחי הירייה/ הפעם לא נסתפק בזרי העירייה/ הפעם לא נסתפק במסגרות שחורות.

יוסי שריד: / הפעם יש לנו דרישות לגמרי אחרות:

יוסי שריד: / הפעם נוותר על כל מפעלי ההנצחה/ ולא נוותר על חשבון.

יוסי שריד: חשבון נפשנו - שנרצחה.

יוסי שריד: " והקטע השני, אדוני היושב-ראש, נקרא "מכתב השמיניות" - "אחרי צו הגיוס ובערב השירות/ אנחנו מודיעים שנקבל מרות.

יוסי שריד: / אבל לפני שאנחנו הולכים לצבא,/ נשאיר לך, גולדה, ביד, צוואה.

יוסי שריד: אנחנו נשאיר את צוואתנו רשומה,/ כדי שתהיה אחריות למותנו וגם אשמה.

יוסי שריד: / המחזור הזה הוא בשבילכם בעיה עדינה,/ לפני שהוא נכנס למחזור הדם של המדינה.

יוסי שריד: כתלמידים בשמינית של בית-הספר-התיכון,/ אנחנו כבר לא יודעים מה נכון ומה לא נכון:

יוסי שריד: / האם זה באמת כך שאין לנו ברירה?

יוסי שריד: / אנחנו מחכים, גולדה, לתשובה ברורה.

יוסי שריד: את הצוואה הזאת את יכולה להפיץ בין השרים,/ כי מהחיים שלנו אין עותק ואין לנו חיים אחרים.

יוסי שריד: / אם תרשמו אותנו בלוח שלכם, אולי לא ניחרת בלוח הזיכרון,/ ואז גם תעשו אתנו חסד, ולא חסד אחרון".

יוסי שריד: את מה שהקדשנו אז, לפני 21-22 שנה, לגולדה מאיר, אני מוצא לנכון להקדיש היום לממשלה הנוכחית.

יוסי שריד: תודה, אדוני.

ראובן ריבלין: תודה, וגם אדוני צדק בקשר לשיקור-עין.

ראובן ריבלין: תם הדיון המיוחד לציון 30 שנה למלחמת יום הכיפורים.

אריה האן: בבקשה לקום.

אריה האן: כבוד הנשיא! (חברי הכנסת מכבדים בקימה את צאת נשיא המדינה מאולם המליאה.

אריה האן: )

אריה האן: תודה.

אריה האן: אפשר לשבת.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, אנחנו עוברים לסדר-היום, ולפני כן, הודעה ליושב-ראש ועדת הכנסת.

ראובן ריבלין: לאחר מכן – נאומים בני דקה.

): אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, ועדת הכנסת קבעה בישיבתה היום את הוועדות הבאות לדיון בהצעת חוק ובהצעות לסדר-היום, כדלקמן: ועדת העבודה, הרווחה והבריאות תדון: 1.

): בהצעת חוק אימוץ ילדים (תיקון מס' 4), התשס"ג-2003, שמספרה מ/49, הכנה לקריאה שנייה ולקריאה שלישית; 2.

): בהצעות לסדר-היום בנושא: הגידול באבטלה ובממדי העוני בישראל - הצעות חברי הכנסת יעקב ליצמן ושלום שמחון.

): ועדת הכספים תדון בהצעה לסדר-היום בנושא: הקיצוץ בקצבאות ילדים - הצעת חבר הכנסת יאיר פרץ.

): אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, הריני להודיע בזה על חילופי אישים בוועדה לענייני ביקורת המדינה - מטעם סיעת הליכוד: במקום חבר הכנסת יעקב אדרי יכהן חבר הכנסת יולי אדלשטיין.

): תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

משה כחלון: תודה רבה.

משה כחלון: נאומים בני דקה

משה כחלון: אנחנו עוברים לנאומים בני דקה.

משה כחלון: מי שמעוניין - שירים יד.

משה כחלון: אני מציע שתצביעו, בואו נעבור להצבעה.

משה כחלון: עוד רגע אני אוציא את הפלט, ואז תצביעו.

חיים אורון: - - - אם לוחצים על ההצבעה, יש פלט.

משה כחלון: חבר'ה, מערכת חדשה.

רן כהן: אבל יש פלט.

משה כחלון: חזרנו להצבעה ביד - יותר פשוט מהטכנולוגיה.

משה כחלון: חברי הכנסת מרגי, לבני, שלגי, מלי פולישוק, אלדד, אריאל, סער, בר-און, דהאמשה, זחאלקה, טלב אלסאנע, אייכלר, הרב יצחק כהן, הרב נסים זאב.

משה כחלון: יש עוד מישהו?

משה כחלון: תודה רבה, אנחנו מתחילים.

סגן מזכיר הכנסת דוד לב: אדוני היושב-ראש, עמיתי חברי הכנסת, בשנות ה-80 המאוחרות, עת חבשתי את ספסלי מועצת העיר בראשון-לציון, היה נהוג שם, אדוני היושב-ראש, שבפרק זמן הקבוע בפקודת העירייה - תוך שלושה ימים - העירייה היתה ממציאה כל נייר וכל מסמך לידי חבר המועצה.

סגן מזכיר הכנסת דוד לב: ראה זה פלא, היום אנחנו חברי הכנסת ואנחנו מבקשים לקבל איזה מסמך - כזה או אחר - מרשות מבצעת כלשהי, לא משנה כרגע, ואתה לא מקבל את זה; בכל מיני טענות ותואנות שונות ומשונות.

סגן מזכיר הכנסת דוד לב: היום זה קרה לנו בוועדת הכלכלה, כשבנק ישראל לא המציא לנו ניירת מתאימה, וזה קורה פעם אחר פעם, שבנק ישראל, כמו אנשי האוצר, מונעים נתונים אלמנטריים ממקבלי ההחלטות ולא מאפשרים לנו לקבל החלטה כפי שצריך.

סגן מזכיר הכנסת דוד לב: כתוצאה מכך, אנחנו מקבלים החלטות שגויות.

סגן מזכיר הכנסת דוד לב: הפעם זה היה בנושא האוברדרפט של משקי-הבית.

סגן מזכיר הכנסת דוד לב: נוכחנו לדעת שמשקי-הבית במדינת ישראל מממנים היום את האוברדרפט של אנשי עסקים.

משה כחלון: תודה רבה.

משה כחלון: חבר הכנסת עזמי בשארה, בבקשה.

קריאה: ואחריו?

משה כחלון: אחריו - חברת הכנסת גלאון, אחריה - חבר הכנסת אורון, ואחריו אני אעבור לאגף השני.

עזמי בשארה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אפילו בנאומים בני דקה אינני יכול שלא לראות את ההתקפה אתמול על עזה כדבר ששם את הכול בצלו.

עזמי בשארה: פשוט אי-אפשר לדבר על שום דבר אחר, כאשר נראה לי שממשלת ישראל כנראה קיבלה החלטה לטפל באוכלוסייה האזרחית כאילו זה בסיס צבאי.

עזמי בשארה: 15 התקפות אוויר על עיר כמו עזה - 14 הרוגים, כ-100 פצועים.

עזמי בשארה: יש החלטה שאם הכוח לא יועיל - להשתמש ביותר כוח, זו עכשיו התזה המדינית של ממשלת ישראל, ולכן לא תועיל שום ממשלה פלסטינית, שום דבר לא יועיל, צריך להרחיב ולהרחיב את יריעת העימות.

עזמי בשארה: פשוט קיבלתי את הרושם שהמדינה הזאת הולכת לקטסטרופה, אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, כי אני לא יודע מה יצרה אתמול ההתקפה הישראלית על עזה מבחינת רצונם של העזתים לנקום.

עזמי בשארה: תודה רבה.

משה כחלון: תודה רבה.

משה כחלון: חברת הכנסת זהבה גלאון, בבקשה.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, אתמול נהרגו בעזה 14 אזרחים ונפצעו מעל 100 איש - מעל 100 אזרחים - ואני חושבת שהכנסת הזאת חייבת לדרוש - - -

רוני בר-און: מה עם זה שנהרגו שלושה חיילים - - -

משה כחלון: חבר הכנסת בר-און, זה נאום בן דקה.

משה כחלון: בבקשה.

זהבה גלאון: הכנסת הזאת חייבת לדרוש ועדת בדיקה בראשותו של הפצ"ר, שתפרסם את הממצאים שלה.

זהבה גלאון: על-פי הערכתי והבנתי, מדובר בפעולה ובמעשה שהוא בלתי חוקי בעליל - בלתי חוקי בעליל - הפצצות בלב אוכלוסייה אזרחית, ואני מודה שנדה

זהבה גלאון: מתי לשמוע היום את דוברת צה"ל חורצת דין באשר לחוקיות הפעולה בטרם בוצעה בדיקה ובטרם קיבלה הכנסת הסברים איך נהרגו 14 אזרחים ואיך נפצעו מעל 100 איש ואיך בפעולה ברפיח קרוב ל-2,000 איש נותרו ללא קורת גג.

זהבה גלאון: מה אנחנו עושים שם?

זהבה גלאון: מישהו צריך לתת על זה את הדין.

משה כחלון: תודה רבה.

משה כחלון: חבר הכנסת חיים אורון, בבקשה.

משה כחלון: אחריו - חבר הכנסת גדעון סער, ואחריו - חבר הכנסת בר-און.

חיים אורון: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, רצף הפעולות של הימים האחרונים ברצועת-עזה מעמיד סימן שאלה חמור מאוד, לא על מידת שיקול הדעת, לא על מידת התבונה, אלא על מידת המוסריות שאנחנו פועלים בה ברצועת-עזה, אדוני היושב-ראש.

חיים אורון: אי-אפשר להסביר לי, שמורידים טיל ובהפרש של כמה דקות טיל שני לאזור שברור שיהיו בו אזרחים.

חיים אורון: אי-אפשר לומר שהדבר הזה, דגל שחור מאוד לא מתנוסס עליו.

עוזי לנדאו: מה אתה מדבר?

עוזי לנדאו: היה שם מחבל וצריך לפגוע בו.

עוזי לנדאו: אם אתה לא תפגע בו אתה תהיה אשם בכך שהוא - - -

חיים אורון: השר עוזי לנדאו, אחרי הטיל הראשון נורה טיל שני כשבאזור כבר היו אזרחים.

עוזי לנדאו: - - -

חיים אורון: ואתם אמרתם - ואני יודע מה אני מדבר, אל תפריע לי.

חיים אורון: אתם אמרתם שאתם עושים הכול כדי שלא לפגוע באזרחים חפים מפשע.

חיים אורון: זה לא רק לא הכול, זה לא כלום.

עוזי לנדאו: מי שמסתובב ליד מחבלים - - - מה שאתה מציע זה שהמחבל ירצח ולא ניגע בו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: - - -

משה כחלון: חבר הכנסת גדעון סער יצא.

משה כחלון: חבר הכנסת רוני בר-און, בבקשה.

חיים אורון: שר בממשלתך אמר היום, השר פורז, שאם צריך לשקול ששניים יברחו או שישה ייהרגו, אז שניים יברחו.

משה כחלון: תודה רבה, חבר הכנסת אורון.

עוזי לנדאו: אם שניים יברחו הם ירצחו עוד עשרה ועוד 20 - - -

זהבה גלאון: - - -

רוני בר-און: אני מקווה שזה לא על חשבון הזמן שלי.

משה כחלון: חבר הכנסת בר-און, בבקשה.

רוני בר-און: סליחה, אני לא מתכוון להתגבר עליהם.

רוני בר-און: זה כמובן לא על חשבון הזמן שלי.

משה כחלון: להיפך, אתה מקבל תוספת זמן.

רוני בר-און: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, רציתי לדבר במסגרת הדקה שיש פה - - -

קריאות: - - -

רוני בר-און: אני לא מוכן לזה.

רוני בר-און: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, במסגרת הדקה שהוקצבה לי ביקשתי לדבר על תופעה שקראתי עליה בעיתוני סוף השבוע, וזו ההחלטה של צה"ל שלא לאפשר עוד לחיילות לשמש בתפקידים קרביים, בתפקידי לוחמות.

רוני בר-און: אני חושב שזו החלטה שצריך להעביר אותה מן העולם, זו החלטה לא נכונה, לא ראויה ולא רצויה.

רוני בר-און: במחצית הדקה שנשארה לי אני מבקש לשלוח מכאן ברכה נאמנה לשר הביטחון, לרמטכ"ל, לכוחות הביטחון באוויר, בים וביבשה, שעושים את מלאכתם נאמנה ובהצלחה.

רוני בר-און: ברכה חזקה מכאן לכולכם.

רוני בר-און: תודה רבה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: - - -

משה כחלון: תודה רבה.

משה כחלון: חבר הכנסת ואסל טאהא, בבקשה.

משה כחלון: אחריו - חבר הכנסת מרגי, ואחריו - חבר הכנסת דהאמשה.

ואסל טאהא: אדוני היושב-ראש, 13 צעירים ערבים שנרצחו באוקטובר 2000, ועדת-אור פרסמה את מסקנותיה לגביהם, שוטרים הושעו וננזפו ולא נשפטו.

ואסל טאהא: לכן ההרג באוכלוסייה הערבית נמשך ומאז אוקטובר 2000 ועד אוקטובר 2003 נהרגו 15 צעירים ערבים חפים מפשע, על לא עוול בכפם.

ואסל טאהא: הם נהרגו מפני שהם ערבים.

ואסל טאהא: האחרון שבהם מתעאב מוחמד אל-נבארי מתל-שבע, לא שמענו מחאות ולא שמענו שאלות.

ואסל טאהא: איפה אנשי הציבור, איפה הגופים?

ואסל טאהא: למה לא שואלים למה נמשך ההרג באוכלוסייה הערבית?

ואסל טאהא: אנחנו נצטרך לבקש עוד ועדת חקירה שתחקור את ההרג הזה, המתמשך.

ואסל טאהא: בממוצע, בכל חודש וחצי נהרג צעיר ערבי.

ואסל טאהא: אני מעלה שאלה: מתי זה ייפסק?

ואסל טאהא: איפה שר המשטרה?

ואסל טאהא: איפה ראש הממשלה?

ואסל טאהא: איפה השרים?

ואסל טאהא: איפה הממשלה, שתגן על אזרחיה?

משה כחלון: תודה רבה.

משה כחלון: חבר הכנסת יעקב מרגי, בבקשה.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, במלאות 30 שנה למלחמת יום הכיפורים, אני קורא לראש הממשלה לעשות כל מאמץ להגיע לשלום בר-קיימא עם שכנינו, בני ערב, וכמובן, למצוא פתרון לבעיה הפלסטינית.

יעקב מרגי: אני יודע בידיעה גמורה, שנכון להיום בני ערב והפלסטינים אינם מעוניינים לא בשלום ולא בקיומנו.

יעקב מרגי: שתיית מי הים המלוחים על-ידינו היא משאת נפשם.

יעקב מרגי: נשאלת אם כן השאלה, הלעד תאכל חרב?

יעקב מרגי: לא ולא.

יעקב מרגי: אנו מצדנו נילחם על זכות קיומנו בכל הכוח הדרוש ובכל האמצעים העומדים לרשותנו ובד בבד נתבע את הזכות לשלום.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, לכל שוחרי השלום אני קורא, בכל אופן לאלה שאומרים שרק הם שוחרי שלום, נכון שניסינו את דרך הכוח והיא לא צלחה.

יעקב מרגי: אבל גם ניסינו את דרך ההתרפסות והיא לא צלחה.

יעקב מרגי: אבל דבר אחד כן יביא לשלום: אחדות השורות תביא את אויבינו לשולחן המשא-ומתן וכמובן לא בז'נבה.

משה כחלון: תודה רבה.

משה כחלון: חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה, בבקשה.

משה כחלון: אחריו - חבר הכנסת גדעון סער.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, ההרג והפציעות ההמוניות של יותר מ-140 אזרחים אתמול בעזה האפילו על הפשע הנורא שנעשה בעיר רפיח - גילוחם והריסתם של עשרות בתים והפיכתם של כ-2,000 תושבים למחוסרי קורת גג.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כל זה מאפיל על מה שקורה גם אצלנו, פה, בארץ.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: רק היום בבוקר, בנגב, הרסו כוחות הביטחון את ביתו של פארס אבו-טרבוש, אדם שבנה לו בסך הכול בית, אפילו לא מאבן.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הוא עשה קירות, מעין זכוכיות כאלה, מפחים, פשוט כדי להתגונן מפני השמש ומפני הקור.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ובכל זאת, כשכל זה באדמתם, שם חיו מאות שנים, באים כוחות הביטחון ואומרים: אתם פה מסיגי גבול, אתם כפרים בלתי מוכרים ואתם חייבים הריסה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: המדיניות הזאת, הממשלה הזאת חושבת שעל-ידי המדיניות של ההריסה וההרג היא תכלה את האוכלוסייה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: היא לא תכלה את האוכלוסייה - -

משה כחלון: תודה רבה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: - - היא רק תכלה את עצמה ותמיט חרפה ואות קין על מצחה של המדינה הזאת.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה.

משה כחלון: תודה רבה.

משה כחלון: חבר הכנסת גדעון סער, בבקשה.

משה כחלון: אחריו - חברת הכנסת אתי לבני.

גדעון סער: אני רוצה להתייחס לדברים החמורים שאמרו פה חברי הכנסת טאהא ודהאמשה.

גדעון סער: הם מייצגים אדם שהיה מי שאמרה עליו ועדת-אור שהוא הסית לאלימות, שפך שמן על המדורה ותרם לאלימות - -

עבד-אלמאלכ דהאמשה: - - -

גדעון סער: - - אותו דבר עשה חבר הכנסת בשארה - - - אדוני היושב-ראש, לא מקובל להפריע בנאומים בני דקה.

משה כחלון: חבר הכנסת דהאמשה, בבקשה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הוא מייחס לי דברים?

משה כחלון: אני אאפשר לך להשיב.

משה כחלון: חבר הכנסת טאהא, בבקשה.

גדעון סער: חבר הכנסת טאהא משתייך לסיעתו של עזמי בשארה, שגם עליו אמרה ועדת החקירה הממלכתית דברים חמורים ביותר, על תרומתו לאותם אירועים אלימים וטרגיים.

גדעון סער: לכן, מצד אחד אין להיות מופתעים מהדברים שאמר כאן חבר הכנסת דהאמשה, שהם בעצם עידוד לפורעי חוק.

גדעון סער: זה דבר קבוע ושיטתי אצלו.

גדעון סער: ופעם אחת אולי נשמע מכם דברים כדרבונות על הסיוע שנותנים - - -

ואסל טאהא: אלה שנרצחו הם פורעי חוק?

משה כחלון: חבר הכנסת טאהא, בבקשה.

גדעון סער: אתה יודע, חבר הכנסת טאהא, זה ציני במיוחד שהסיעה שאתה נמנה עמה מתייחסת בכלל לדוח ועדת-אור.

גדעון סער: הרי היית צריך לשתוק.

גדעון סער: אתם הולכים בשמש עם חמאה על הראש.

גדעון סער: אבל פעם אחת אני מחכה לשמוע אתכם - פורעי חוק, התומכים השיטתיים בפורעי חוק בבית הזה, פעם אחת אני מחכה לשמוע אתכם לגבי הסיוע שנותנים ערבים אזרחי ישראל - -

עבד-אלמאלכ דהאמשה: - - -

משה כחלון: חבר הכנסת דהאמשה.

גדעון סער: - - לארגוני הטרור הפלסטיניים, כמו הסיוע שניתן לפיגוע הרצחני במסעדת "מקסים" בחיפה, רק לאחרונה.

גדעון סער: אני עדיין ממתין, ויחד אתי כל האזרחים שומרי החוק בישראל.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: - - -

ואסל טאהא: - - -

משה כחלון: חבר הכנסת דהאמשה, חבר הכנסת טאהא, גם בנאומים בני דקה?

משה כחלון: היות שהיתה פנייה אליכם, אני אאפשר לכם פעם נוספת.

משה כחלון: מה יותר טוב מזה?

משה כחלון: תהיה לכם הזדמנות להשיב.

משה כחלון: הפתרון זה להפריע?

גדעון סער: אני מציע שבתשובתו יתייחס חבר הכנסת דהאמשה לדברים שנאמרו עליו על-ידי ועדת החקירה, ועדת-אור, וגם אשמח אם הוא יצטט מהם.

משה כחלון: תודה רבה.

משה כחלון: חברת הכנסת אתי לבני, אחריה - חבר הכנסת זחאלקה, אחריו - חבר הכנסת שלגי, וחברת הכנסת מלי פולישוק אחריו.

משה כחלון: אני מנסה לאזן, מה לעשות.

משה כחלון: חבר הכנסת אלדד, כל החיים שלנו זה בלנסים, אין מה לעשות.

משה כחלון: בבקשה.

אתי לבני: אני רוצה לברך את חברי לסיעה, השר פורז, שהבוקר התבטא ברדיו נגד פעולות סיכול ממוקד שהממשלה נוקטת וכרוכות בפגיעה באוכלוסייה אזרחית, פגיעה בלתי נסבלת.

אתי לבני: מהנושא הזה אני רוצה לעבור לנושא של הרשויות המקומיות.

אתי לבני: בשבוע הבא יש בחירות לרשויות המקומיות.

אתי לבני: הרבה מאוד נשים מתמודדות בפעם הראשונה בבחירות לרשויות המקומיות.

אתי לבני: יש כ-30 נשים שמתמודדות לראשות עיריות ומועצות ויש 50 בראשות רשימות, כ-25% מהן הן נשות שינוי.

אתי לבני: החשיבות הגדולה בבחירת נשים בבחירות לרשויות המקומיות היא בכך שדבר מסמל מהפך מלמטה, מהפך אזרחי, כאשר הציבור רוצה לנקוט עמדה, לקחת חלק בחיים הפוליטיים, ולא להשאיר את הכול לגנרלים או לעסקנים.

משה כחלון: תודה רבה.

משה כחלון: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, בבקשה.

משה כחלון: אחריו - חבר הכנסת אילן שלגי וחברת הכנסת מלי פולישוק-בלוך.

ג'מאל זחאלקה: אתמול, אדוני היושב-ראש, שפך מר שרון כמות אדירה של שמן על גלגל המוות הנוראי של חיסול-פיגוע-חיסול-פיגוע-חיסול.

ג'מאל זחאלקה: שרשרת ההפצצות בעזה עומדת בכל הקריטריונים שהעולם קבע והגדיר עבור פשע מלחמה.

ג'מאל זחאלקה: זהו פשוט פשע מלחמה.

ג'מאל זחאלקה: בזמן שראש הממשלה דיבר על רצונו להקל את חייהם של האזרחים הפלסטינים הוא שלח את מטוסיו להפציץ בעזה.

ג'מאל זחאלקה: המטוסים הפציצו, היו נפגעים, באו אנשים לעזור, בהם רופא טראומה - מר אלדד - זין אל-עבדין שהין.

ג'מאל זחאלקה: כל פשעו היה שהוא רצה למלא את חובתו כרופא ובא מטוס שני ופגע בו.

ג'מאל זחאלקה: אדוני היושב-ראש, אני רוצה להגיב על התבטאותו החמורה של השר עוזי לנדאו על כך שאין אנשים חפים מפשע בעזה ולהגיד שכל תושבי רצועת-עזה ללא יוצא מן הכלל הם קורבנות הכיבוש וככאלה הם חפים מפשע.

ג'מאל זחאלקה: הכיבוש צריך להסתיים, הכיבוש צריך להתחסל.

ג'מאל זחאלקה: זה מה שצריך לעשות.

משה כחלון: תודה רבה, חבר הכנסת זחאלקה.

משה כחלון: חבר הכנסת אילן שלגי, בבקשה.

אילן שלגי: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, בשבוע הבא, לראשונה, יוכלו בני 17 להשתתף בבחירות במדינת ישראל, הבחירות לרשויות המקומיות.

אילן שלגי: משום-מה מצאו לנכון כמה בתי-ספר במקומות שונים בישראל, למשל בגבעתיים, להוציא את תלמידי כיתות י"א וי"ב לטיול השנתי דווקא ביום ג' השבוע.

אילן שלגי: פניות אליהם לא הועילו.

אילן שלגי: תאריך הבחירות היה ידוע זה זמן רב ולא היה מקום לקבוע טיולים ליום הזה.

אילן שלגי: אני קורא למנהלי בתי-ספר, למורים, להורים ובעיקר לתלמידים לעמוד על זכותם של תלמידים לממש את זכותם הדמוקרטית לנקוט עמדה, לעשות ככל האפשר כדי שיוכלו התלמידים לממש לראשונה בחייהם את זכותם האזרחית ולהשתתף בבחירות לרשויות המקומיות.

אילן שלגי: אין חשוב מזה ואין שיעור גדול מזה בדמוקרטיה ובאזרחות.

אילן שלגי: תודה רבה.

משה כחלון: תודה רבה.

משה כחלון: זה שיעור חשוב לחברי הכנסת - 60 שניות בול.

משה כחלון: חברת הכנסת מלי פולישוק, אחריה - חבר הכנסת אלדד, ואחריו - חבר הכנסת אלסאנע.

מל פולישוק-בלוך: ציינו היום 30 שנה למלחמת יום הכיפורים.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו כבר מציינים 55 שנים של מלחמות, הרג, כאב ושכול הפוגעים בשני הצדדים.

מל פולישוק-בלוך: חייבים להפסיק זאת.

מל פולישוק-בלוך: אפשר להפסיק זאת אם יהיה לנו גבול.

מל פולישוק-בלוך: מדינה בלי גבול איננה מדינה, ואני חושבת שמדינת ישראל היא היחידה בעולם שאין לה גבול.

מל פולישוק-בלוך: לצערנו הרב אין כרגע עם מי לעשות הסכם, ואת זה כבר ראינו.

מל פולישוק-בלוך: לכן צריך לפעול חד-צדדית - צריך גדר הפרדה, מכשול פיזי, שיהיה ברור שהם שם, אנחנו פה.

מל פולישוק-בלוך: צריך גבול לישראל.

משה כחלון: תודה רבה.

משה כחלון: חבר הכנסת אריה אלדד, בבקשה.

אריה אלדד: חברי הכנסת, אדוני היושב-ראש, אתמול הונחה על שולחן הכנסת טיוטת האמנה בין ישראל וצרפת בנושא קולנוע, כי מקובל שלפני שמאשררים אמנה שמים אותה על שולחן הכנסת.

אריה אלדד: אין לי מושג מה כתוב באמנה הזאת, יכול להיות שכל אזרח ישראלי מקבל כרטיס חינם לקולנוע בצרפת.

אריה אלדד: אבל דווקא בשבוע שז'אק שיראק מסרב להתנגד להצהרתו של ראש ממשלת מלזיה ורק בלחץ דעת קהל וסערה מסכים לשלוח לו מכתב גינוי, בשבוע שיש השתוללות אנטישמית בצרפת - זה בדיוק השבוע לחתום על אמנת קולנוע עם צרפת?

אריה אלדד: אולי ראוי שהכנסת במקום זה תתייחס לאנטישמיות בצרפת.

אריה אלדד: תודה.

משה כחלון: תודה רבה.

משה כחלון: חבר הכנסת טלב אלסאנע, אחריו - חבר הכנסת אורי אריאל, ואחריו - הרב אייכלר.

טלב אלסאנע: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, מושג שגור הוא לדבר על הטרור ושולחיו, וזה מה שאמר ראש הממשלה בנאומו אתמול.

טלב אלסאנע: השאלה הנשאלת: כשמטמינים פצצה במקום הומה אנשים והיא מתפוצצת ואנשים ואזרחים נפגעים, אז ודאי שזה טרור.

טלב אלסאנע: כשמסוק "אפאצ'י" או מטוס 16-F שולח טיל לכיוון אזרחים וגורם להריגתם של עשרות ולפציעתם של מאות, אז מה ההגדרה של הדבר הזה?

טלב אלסאנע: לדעתי, זה טרור ממוסד.

טלב אלסאנע: המבצע הוא פושע, השולח אחראי וגם נותן ההוראה.

טלב אלסאנע: השאלה הנשאלת היא, מה משיגה מדינת ישראל ממעשה כזה?

טלב אלסאנע: האם על-ידי הדבר הזה היא מגבירה את ביטחונה?

טלב אלסאנע: האם היא משפרת את המצב הביטחוני?

טלב אלסאנע: האם היא מגדילה את מחנה השלום בצד הפלסטיני?

טלב אלסאנע: ודאי שלא.

טלב אלסאנע: גם שולחי המטוסים יודעים זאת.

טלב אלסאנע: הם לא רוצים שלום, הם רוצים לפגוע בשלום וגם במחנה השלום, כי הם מחרחרי מלחמה ודמים.

משה כחלון: תודה רבה.

משה כחלון: חבר הכנסת אורי אריאל, בבקשה.

אורי אריאל: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מקהלת המגנים את מחסלי הטרור פה היא תופעה שיכולה לקרות רק בבית הזה.

אורי אריאל: הרי מי בכלל לא נותן לכם פה לדבר?

אורי אריאל: זה דבר שאין לו אח ורע.

אורי אריאל: אדוני היושב-ראש, זכות התגובה שאתה נותן להם היא מוזרה בעיני.

אורי אריאל: אני לא רוצה לחלוק על זה, אבל היא מוזרה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: - - -

אורי אריאל: תשתוק, זה הכול.

ואסל טאהא: יש זכות לדבר.

אורי אריאל: תשתוק.

משה כחלון: חבר הכנסת טאהא.

משה כחלון: חבר הכנסת אריאל, בבקשה.

אורי אריאל: גם אתה תשתוק, חצוף.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: פה מדברים - - -

אורי אריאל: הדבר השני שברצוני להתייחס אליו בקצרה הוא סגירת ערוץ-7.

אורי אריאל: 16 שנים נהנינו כל יום, כל ערב.

אורי אריאל: לצערנו, הערוץ נסגר.

אורי אריאל: ראוי ששר המשפטים, במקום לדאוג לסגור ערוצים, ידאג לשמים פתוחים גם בתקשורת, כך שכל מי שיש לו אזרחות הגונה או שהוא אזרח ישראלי יוכל לשדר במדינת ישראל.

אורי אריאל: זה התפקיד של הממשלה.

אורי אריאל: תודה.

משה כחלון: תודה רבה.

משה כחלון: חבר הכנסת הרב ישראל אייכלר, בבקשה.

משה כחלון: אחריו - הרב נסים זאב.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, השבוע נרשם דף שחור בתולדות הדמוקרטיה - נפלו שתי החלטות; שתי החלטות שלטוניות ומשפטיות לסתימת פיות ולשליטה טוטלית של השלטון הדורסני בכל כלי התקשורת האלקטרוניים.

ישראל אייכלר: בארץ-ישראל היתה בעצם צריכה לקום מדינה יהודית, כי זאת ארצנו ואין לה חוקה, רק חוקת התורה, אבל אמרו שבשם הדמוקרטיה מותר לכל אזרח לעשות מה שהוא רוצה ומותר לו להפר את כל חוקי התורה ולעשות ככל העולה על רוחו.

ישראל אייכלר: יש סעיף אחד בדמוקרטיה, שהוא סעיף ראשון, והוא חופש הביטוי, כי בלי חופש ביטוי אין דמוקרטיה.

ישראל אייכלר: לכן אני מוחה על החלטת הממשלה למנוע שידורים חופשיים של ערוצי הקודש ועל פסיקת בית-המשפט להרשיע את ראשי ערוץ-7.

ישראל אייכלר: כשם שמותר לאדם לדבר בטלפון או להדפיס עיתון, צריך להסדיר בחוק את חופש הביטוי האלקטרוני.

ישראל אייכלר: אני רוצה לומר לממשלה: לא תצליחו להשתיק את קול ישראל-סבא.

משה כחלון: תודה רבה.

משה כחלון: חבר הכנסת נסים זאב, בבקשה.

משה כחלון: אחריו - חבר הכנסת איוב קרא, ואחריו - חבר הכנסת רשף חן.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, אנחנו שוכחים מהר את ההרג הנורא, את הטבח של תינוקות ונשים וילדים בקו 2 בירושלים - 23 הרוגים - ובמסעדת "מקסים".

נסים זאב: ההרג הזה הולך ונמשך.

נסים זאב: צה"ל עושה ככל יכולתו למנוע הרג אזרחים, אבל כאשר קני המחבלים נמצאים בתוך בתים של אזרחים ולצה"ל לא נותרה ברירה, בוודאי ובוודאי חייבים לפעול.

נסים זאב: צריך לזכור שמי שהוביל אותם מחבלים, אותם מתאבדים בקו 2, היו תושבי מזרח-ירושלים.

נסים זאב: אנחנו עדים לתופעה שמיום ליום הערבים הישראלים נסחפים ומשתפים פעולה עם כוחות האויב.

נסים זאב: לכן אין להם מה להלין על ממשלת ישראל.

משה כחלון: תודה רבה.

משה כחלון: חבר הכנסת איוב קרא, בבקשה.

איוב קרא: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הוועדה למלחמה בנגע הסמים דנה היום בסמים ובצריכתם בקרב הספורטאים בישראל.

איוב קרא: לצערי הרב, התברר מקרה חמור ביותר, שבשנה האחרונה שלושה שופטי כדורגל הודו בשימוש בסמים, בצריכת סמים.

איוב קרא: לצערי, במקום להרחיקם לצמיתות מלשפוט, הם המשיכו לכהן כשופטים והם מנהלים משחקי כדורגל.

איוב קרא: הם אומנם קיבלו עונש סמלי, או מזערי, אבל הם ממשיכים להיות שופטי כדורגל, לצערי הרב, דבר שלא יעלה על הדעת באובייקטיביות שצריך לגלות שופט על מגרש הכדורגל.

איוב קרא: כמו כן מתברר שהבדיקות שנעשות על-ידי איגודי הספורט בישראל אינן מספיקות.

איוב קרא: בנורבגיה, למשל, שבה שיעור האוכלוסייה הוא כמו בישראל, נעשות 3,000 בדיקות פתע, לעומת 150 בדיקות בישראל, בגלל קשיים כספיים.

איוב קרא: אני חושב שהדבר הזה מזעזע כשלעצמו.

איוב קרא: אנחנו צריכים לתת את הדעת לסוגיה זו, ואני קורא לשרת החינוך, התרבות והספורט להפנות משאבים ראויים ולהרחיק את השופטים הללו וכל מי שיש לו נגיעה לסמים לצמיתות כאשר הוא עובר עבירה כזאת.

משה כחלון: תודה רבה.

משה כחלון: חבר הכנסת רשף חן, בבקשה.

משה כחלון: אחריו – חבר הכנסת ברכה.

משה כחלון: יסגור את הרשימה חבר הכנסת מגלי והבה.

משה כחלון: לאחר מכן אנחנו עוברים להצעה דחופה לסדר-היום.

רשף חן: אדוני היושב-ראש, אני מבקש להתייחס לתקלה המבצעית, אם אפשר לקרוא לזה כך, שאירעה בעזה והרג הנשים והילדים שנגרם כתוצאה מכך.

רשף חן: אין לי צל של ספק בדבר הכוונות הטובות של צה"ל ובדבר הרצון הכן והאמיתי של חיילי צה"ל וחיל האוויר להימנע מהרג חפים מפשע.

רשף חן: אבל אנחנו דיברנו די הרבה על מבחן התוצאה כשבאנו לדבר עם הפלסטינים.

רשף חן: אנחנו לא יכולים להתעלם מן העובדה שבמבחן התוצאה יש לנו בעיה רצינית מאוד.

רשף חן: אפשר להתייחס לשאלה המוסרית הפנימית.

רשף חן: אפשר להתייחס לשאלה ההסברתית.

רשף חן: אפשר להתייחס לשאלה מה אנחנו חושבים על המסר שנקלט בקרב הציבור הפלסטיני כתוצאה מהתוצאה הזאת.

רשף חן: כל הדרכים האלה, כל הניתוחים האלה חייבים להביא אותנו למסקנה, שהתוצאה הזאת היא תוצאה רעה מאוד למדינת ישראל.

רשף חן: אני חושב שאין מנוס מלשבת ולעשות חשיבה מחדש, חשיבה רצינית וטובה, ברמה המבצעית וברמה של הבית הזה בדבר המדיניות הזאת, כי התוצאה בעייתית מאוד.

משה כחלון: תודה רבה.

משה כחלון: חבר הכנסת מוחמד ברכה.

משה כחלון: אחריו – אחרון הדוברים, חבר הכנסת מגלי והבה.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, לפני כמה ימים השתתפתי בהלווייתו של המנוח ג'ורג' מטר, אחרון הרוגי הפיגוע במסעדת "מקסים".

מוחמד ברכה: קולות השבר, הזעזוע והכאב שבקעו משם הם אותם קולות שבר שבקעו ובוקעים מהלוויותיהם של יהודים, ערבים, פלסטינים וישראלים, ושל אנשים חפים מפשע.

מוחמד ברכה: יש הניסיון של כמה פוליטיקאים במדינת ישראל להכשיר כל רצח.

מוחמד ברכה: השיא הגיע היום באמירתו של עוזי לנדאו, שר בממשלת ישראל, שאין חפים מפשע בעזה – זה המטבע השני, זו ההצדקה הישירה, הלא-מוסרית, של אלה שאומרים שאין ישראלים חפים מפשע, ולכן מותר להכות באזרחים.

מוחמד ברכה: אני חושב שעוזי לנדאו הוציא את עצמו מקהיליית בני האנוש, בעלי מוסר מינימלי.

מוחמד ברכה: זה ביטוי של מוסר פאשיסטי, שאין לו מקום במשטר דמוקרטי.

משה כחלון: תודה רבה, חבר הכנסת ברכה.

גלעד ארדן: 75% מהפלסטינים תומכים בפיגועי התאבדות.

מוחמד ברכה: תוריד את הראש שלך לשולחן ואל תדבר.

מוחמד ברכה: אל תאמר ביטויים כאלה.

משה כחלון: תודה רבה.

משה כחלון: חבר הכנסת ברכה, תודה רבה.

טלב אלסאנע: תתביישו לכם.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: יש לך במה להתבייש.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: - - -

משה כחלון: חבר הכנסת ברכה, תודה, תודה רבה.

משה כחלון: חבר הכנסת דהאמשה, אחרי הפגרה באת עם רוח קרב.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני מתרגל את עצמי.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: זה מושב חדש.

משה כחלון: אני מבין.

משה כחלון: תודה רבה.

משה כחלון: חבר הכנסת מגלי והבה, בבקשה.

מגלי והבה: אדוני היושב-ראש, אני אישית נגד כל פגיעה באזרחים, ועל אחת כמה וכמה כשמדובר באנשים חפים מפשע, זקנים, נשים וטף.

מגלי והבה: אבל, לצערי הרב, יש פה חברי כנסת, אם זה מהשמאל, אם זה מחברי הכנסת הערבים, שלא מזדעקים ולא קמים כשיש פעולות טרור, ולא מגנים את הטרור הזה.

חיים אורון: מי אומר את זה?

מגלי והבה: לא הפרעתי לך.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: - - -

משה כחלון: חבר הכנסת דהאמשה, בבקשה.

מגלי והבה: בשביל להיות אובייקטיביים חייבים גם להסביר למי ששולח טרוריסטים ומתאבדים לפגוע בחפים מפשע - - -

מוחמד ברכה: חבר הכנסת מגלי, כל מה שהיה חסר לך זה להצטרף למקהלה הזאת.

מוחמד ברכה: כל הכבוד.

מגלי והבה: סליחה, אני מנסה להסביר לך על מנת שנשיג שלום.

גדעון סער: זה נאומים בני דקה.

משה כחלון: חבר הכנסת ברכה, זה יהיה מגוחך שאצטרך לקרוא אותך לסדר בנאומים בני דקה.

מגלי והבה: אני מצטער להסביר לחבר הכנסת ברכה.

מגלי והבה: אם אתה רוצה לתרום לשלום – תגנה את הטרור ותפעל נגד הטרור על מנת שלא נצטרך להגיב על טרור ועל פעולות של הרג אזרחים חפים מפשע.

מגלי והבה: כל הזמן החד-סטריות הזאת, גם של חבר הכנסת אורון, ששמעתי אותו היום, וגם של חברי הכנסת הערבים, לא תורמת לשלום.

מגלי והבה: אתם חייבים להיות אובייקטיביים, לגנות ולהוקיע את הטרור על כל צורותיו.

מגלי והבה: ובמקביל, כמו שאני מוקיע כל פגיעה באזרחים חפים מפשע, אתם חייבים – מי שרוצה לדבר ולעשות שלום – להוקיע את פעולות הטרור והמתאבדים.

מגלי והבה: כשייגמר הדבר הזה, אנחנו נוכל לשבת סביב שולחן המשא-ומתן.

משה כחלון: תודה רבה.

משה כחלון: הסתיימו הנאומים בני הדקה.

משה כחלון: אנחנו עוברים לשתי הכרזות של סגן מזכיר הכנסת.

משה כחלון: לאחר מכן נעבור להצעות לסדר-היום בנושא הבנות ז'נבה.

משה כחלון: ראשון הדוברים בה יהיה חבר הכנסת גדעון סער.

משה כחלון: אדוני סגן המזכיר, בבקשה.

סגן מזכיר הכנסת דוד לב: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיע, כי הונחו על שולחן הכנסת: קובץ חיקוקים והחלטות בדבר משכורות וגמלאות לנושאי משרה ברשויות השלטון.

סגן מזכיר הכנסת דוד לב: החלטת ועדת האתיקה מיום כ"ה בתשרי התשס"ד, 21 באוקטובר 2003, בדבר איסור הכללת פרסומת מסחרית ב"איגרת לבוחר".

סגן מזכיר הכנסת דוד לב: תודה.

משה כחלון: תודה רבה.

משה כחלון: אנחנו עוברים לנושא הבא בסדר-היום - הצעות לסדר-היום בנושא: הבנות ז'נבה, הצעות מס' 1320, 1323, 1328, 1346, 1355, 1356, 1362, 1372, 1373 ו-1378.

משה כחלון: חבר הכנסת גדעון סער, בבקשה.

משה כחלון: אחריו – חבר הכנסת טלב אלסאנע.

גדעון סער: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני שמח שנוכח כאן חבר הכנסת חיים אורון, שהוא מיוזמי אותן הבנות אומללות, כאשר אני מעלה כאן את הנושא הזה.

גדעון סער: על מנת להמחיש את העיוות המוסרי העמוק באותן הבנות, אני רוצה לתת כמה דוגמאות מדהימות.

גדעון סער: למשל, כאשר אנחנו מדברים על ההבנות בענייני ירושלים, שבהן מסרתם לריבונות פלסטינית את הר-הזיתים, את הר-הבית, את הר-חומה - - -

אופיר פינס-פז: את ראס-אל-עמוד.

גדעון סער: יש קבוצת היישום.

גדעון סער: חבר הכנסת פינס, אתה בוודאי התעמקת בסעיפים, ולעניין מימוש ההסכם בעניין ירושלים נאמר שתיכלל הוועידה האסלאמית.

גדעון סער: זה משעשע, כי קודם אתם מדברים בהסכם על הקדושה לכל הדתות.

גדעון סער: אבל בחרתם לכלול רק את הוועידה האסלאמית, ולא שום גוף יהודי.

חיים אורון: כנראה לא קראת את ההסכם.

גדעון סער: האמן לי שקראתי.

גדעון סער: בנושא הפליטים הרי עשיתם דבר שלא יעלה על הדעת, לא רק בנכונות שלכם שאין לה סייג מספרי להכנסת רבבות פליטים לתוככי ישראל, לא רק בהכרה העקרונית בזכות לפי החלטה 194, דבר שאף פעם אף ישראלי שפוי לא הסכים לו, אלא קודם כול בזה שהלכתם וקיבלתם את העיקרון של הפיצוי.

גדעון סער: ישראל צריכה לתרום כספית לפיצוי הפליטים?

גדעון סער: על מה?

גדעון סער: על מלחמה שנכפתה עלינו, מלחמת השחרור, על-ידי כל מדינות ערב – האחריות לפיצוי מוטלת על ישראל.

גדעון סער: יתירה מזו, גם הכרה בצורך לפצות את מה שנקרא "המדינות המארחות", מדינות ערב – לא חשבתם שאתם צריכים להוסיף משהו שנוגע לרכוש היהודי, שהיהודים שעלו לכאן השאירו במדינות ערב.

גדעון סער: עד כדי כך השתעבדתם למימוש כל תביעה ערבית.

גדעון סער: במקומות הקדושים שלנו, שהפקרתם מאחור לריבונות פלסטינית, קבר רחל ומערת המכפלה, מי יעמוד?

גדעון סער: משטרת התיירות הפלסטינית.

גדעון סער: בכלל, הרי לכוחות הביטחון הפלסטיניים, יש רבים כאלה, תמיד יש שמות מוזרים ומעניינים.

גדעון סער: אז תחת חסות משטרת התיירות הפלסטינית יצטרכו בוודאי יהודים להתפלל במערת המכפלה או בקבר רחל.

גדעון סער: שחרור כל האסירים הביטחוניים – כך אתם קוראים למרצחים האלה – כל האסירים הביטחוניים עד אחד.

גדעון סער: אלה שרצחו לפני הסכם אוסלו, אלה שרצחו אחרי הסכם אוסלו.

משה כחלון: אני מבקש לסיים, חבר הכנסת סער.

גדעון סער: אדוני היושב-ראש, אני מייד אסיים, ואני אעשה זאת רק אחרי שאצטט ציטוט אחד ממה שחושבים הפלסטינים על האופן שבו השתעבדתם לכל גחמה שלהם.

גדעון סער: אני אביא ציטוט מפי ממדוח נופל, יועצו הצבאי של ערפאת.

אחמד טיבי: היום הוא היה אצל הנשיא.

גדעון סער: "מה שהוצע בטאבה יותר טוב ממה שהוצע בקמפ-דייוויד, אבל מה שהוצע בים-המלח מהווה התקדמות פי-שניים יותר משניהם, וגם יותר מיוזמת הנשיא לשעבר קלינטון.

גדעון סער: " וציטוט אחרון, של חבר המועצה הלאומית הפלסטינית, חבר הכנסת טיבי: "נכון שאישים אלו" – הכוונה לך ולחבריך, כי הרי היית שר בממשלת ישראל בעבר – "ומה שהם מייצגים אינם בעמדת קבלת החלטות בישראל, אבל אף אחד בישראל גם אינו יכול להטיל ספק באישיותם ובתפקידים שבהם כיהנו במוסדות הישראליים השונים.

גדעון סער: לכן הם מהווים פגיעה בתוכנית הימין וממשלת שרון".

גדעון סער: זה הדבר היחיד שאולי רציתם להשיג, אבל את הסכם הנפל הזה לא יעלה בידכם לממש.

משה כחלון: תודה רבה.

משה כחלון: חבר הכנסת טלב אלסאנע.

משה כחלון: אחריו – חבר הכנסת אופיר פינס.

טלב אלסאנע: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני מבין את זעמו של ראש הממשלה ואת המצוקה שלו.

טלב אלסאנע: אני מבין גם את זעמו של גדעון סער.

טלב אלסאנע: אומנם הוא מדבר על שרון, אבל אם נשאל אותו איזה שלום הוא רוצה, על מה הוא מוכן לוותר – על נצרים אתה מוכן לוותר?

טלב אלסאנע: על גוש-קטיף אתה מוכן לוותר?

גלעד ארדן: על כל ירדן.

טלב אלסאנע: אתה לא רוצה לוותר על שום דבר, ואתה מדבר על שלום.

טלב אלסאנע: לאיזה שלום אתה רוצה להגיע?

עוזי לנדאו: על מה אתה מוכן לוותר?

טלב אלסאנע: שלום עם המשך הכיבוש, עם המשך ההתנחלויות, ושהפלסטינים ימחאו לכם כף?

טלב אלסאנע: מי אמר שכל מקום קדוש ליהודים חייב להיות באחריות צה"ל?

גלעד ארדן: - - - אתם שורפים אותם.

טלב אלסאנע: הרי יש מקומות קדושים ליהודים במצרים, אז אולי נשלח את צה"ל שישמור עליהם.

טלב אלסאנע: יש מקומות קדושים ליהודים בתימן, אפשר לשלוח את צה"ל שישמור עליהם.

טלב אלסאנע: אבל הערבים שומרים על המקומות הקדושים של היהודים יותר טוב מהיהודים עצמם.

טלב אלסאנע: מה בדיוק מציק לך?

טלב אלסאנע: שפעם אחת חושפים את הפרצוף האמיתי שלכם.

טלב אלסאנע: כל הזמן אמרתם שאין עם מי לדבר, הפלסטינים בכלל לא רוצים מדינה, הפלסטינים רוצים להקים מדינה על חורבותיה של מדינת ישראל.

טלב אלסאנע: והנה באים הפלסטינים ואומרים: בכלל לא, אנחנו רוצים להיות שכנים למדינת ישראל, אנחנו רוצים להיות ליד מדינת ישראל.

עוזי לנדאו: על מה אתה מוכן לוותר?

עוזי לנדאו: אתה מוכן לקרוא לציבור שלך לשתף פעולה עם המשטרה כדי להסגיר את הרוצחים?

טלב אלסאנע: אתה שואל שאלה ואתה עונה עליה, אני לא מבין אותך.

טלב אלסאנע: פעם אחת תתייחס בכבוד למי שעומד לפניך כמי שיש לו דעה אחרת.

טלב אלסאנע: אני חושב שהדעה שלך לא מקובלת על 99% מהחברה בישראל.

עוזי לנדאו: אתה לא עונה לעניין.

טלב אלסאנע: בהצהרת ז'נבה הרבה סעיפים הם קשים לפלסטינים.

טלב אלסאנע: הם קשים ל-3.5 מיליוני פליטים פלסטינים במחנות הפליטים בירדן, במצרים ובסוריה, ש-50 שנה חולמים לחזור לבתים שלהם.

טלב אלסאנע: אבל הם יודעים שיש צורך בפשרה, יש צורך בוויתורים.

טלב אלסאנע: אבל כאן רוצים שהצד הפלסטיני, ורק הצד הפלסטיני, יוותר על הכול.

טלב אלסאנע: ומה חוצפה יותר מזה?

טלב אלסאנע: הם דורשים מכל המפלגות בישראל שיוותרו על הרצון לחשוב, יוותרו על הרצון שתהיה יוזמה אחרת.

טלב אלסאנע: הממשלה הזאת גם לא יוזמת, אבל היא באה בטענות לחברים שניסו ליזום ולתת אפשרות אחרת.

טלב אלסאנע: יש עם מי לדבר, יש על מה לדבר, יש אפשרות לפתרון מלבד ה"אפאצ'י" וה-16F- והסיכול והמיקוד וכל השטויות שלכם, שכולם מובילים לדבר אחד: רצח, דם ודמעות.

טלב אלסאנע: זה מה שאתם רוצים, כי אתם עליתם לשלטון על הגל הזה של האלימות, ואתם רוצים להנציח את הגל הזה.

טלב אלסאנע: זאת הסיבה האחת והיחידה ששלחתם את ה"אפאצ'י" להרוג עשרות פלסטינים, לרבות ילדים ורופאים.

טלב אלסאנע: כי אתם מזמינים את הפיגועים הבאים.

טלב אלסאנע: המפעל הגדול ביותר ליצירת פיגועים במזרח התיכון הוא המדיניות של שרון, מופז וחלוץ.

טלב אלסאנע: הם האחראים לדמם של הפלסטינים והחפים מפשע הישראלים כאחד.

טלב אלסאנע: תודה רבה.

משה כחלון: תודה רבה.

משה כחלון: חבר הכנסת אופיר פינס, בבקשה.

משה כחלון: אחריו – חבר הכנסת נסים זאב.

אופיר פינס-פז: אדוני ממלא-מקום ראש ממשלת ישראל, אדוני השר לנדאו - - -

גלעד ארדן: אם תזכיר את כל התארים שלו לא יישאר זמן לנאום.

אופיר פינס-פז: תזכיר לי: שר העבודה – אין עבודה, אבל לא משנה – שר התקשורת, "קוקה-קולה" – לא, "קוקה-קולה" זה לא עכשיו.

אופיר פינס-פז: אדוני ממלא-מקום ראש הממשלה, חברי חברי הכנסת, אדוני היושב-ראש, אני רוצה להזכיר לכולם, שהיוזמה הזאת שנקראת יוזמת ז'נבה, היו שותפים לה חברים מכמה וכמה מפלגות, לרבות מפלגת הליכוד, חבר הכנסת ארדן.

גלעד ארדן: בסדר, בסדר.

גלעד ארדן: אל תעודד כלנתריזם.

אופיר פינס-פז: בוודאי משינוי, בוודאי ממקומות אחרים.

אופיר פינס-פז: הנה השר לפיד.

אופיר פינס-פז: בשינוי היו כמה חברים שהעזו לתמוך ביוזמה, עד שלב מסוים.

אופיר פינס-פז: זאת הגדרה בסדר, שר המשפטים?

אופיר פינס-פז: עד קצה גבול המותר.

אופיר פינס-פז: אני לא אומר שזו תורה מסיני.

אופיר פינס-פז: זה לא הסדר קדוש.

אופיר פינס-פז: זה מוכיח דבר אחד, שאם הממשלה שלנו היתה עושה את מלאכתה, יש עם מי לדבר ויש על מה לדבר בצד הפלסטיני.

אופיר פינס-פז: הבעיה, אדוני ממלא-מקום ראש הממשלה, שאין עם מי לדבר ואין על מה לדבר עם הממשלה הזאת.

אופיר פינס-פז: זאת הבושה הגדולה של כולנו.

אופיר פינס-פז: ואתה יושב שם, שר המשפטים, איך?

אופיר פינס-פז: אתה מייצג חלק ממחנה השלום, לקחת מאתנו מנדטים כדי לקדש מה?

אופיר פינס-פז: תשאל את השר פריצקי לקדש מה.

גדעון סער: מה זה "לקחת"?

גדעון סער: שמעת על זה שהעם בחר?

אופיר פינס-פז: בושה וחרפה.

אופיר פינס-פז: ממשלה שאיבדה את עשתונותיה.

אופיר פינס-פז: מי שלא עושה מהלך מדיני, יש לו רק מהלך צבאי.

אופיר פינס-פז: וכאשר המהלך הצבאי הראשון נכשל, עושים שני.

אופיר פינס-פז: וכאשר השני נכשל, עושים שלישי ומסתבכים ברביעי.

אופיר פינס-פז: זאת הבעיה.

אופיר פינס-פז: ממשלה שניצבת רק על רגל אחת ואין לה רגל מדינית תיפול, כי אין לה אלטרנטיבה, היא לא יכולה לספק סחורה של ביטחון לתושבים שלה.

אופיר פינס-פז: זאת ממשלה שלא יודעת להתחיל להתמודד עם הטרור, לצערי.

אופיר פינס-פז: הלוואי שהיתה יודעת, הייתי שמח לעמוד כאן ולמחוא לה כפיים.

אופיר פינס-פז: וזכותנו כתושבים במדינת ישראל לתבוע מהממשלה הזאת לא לשבת מחר לשולחן המשא-ומתן, אלא לעשות מאה אחוז מאמץ כדי לייצר את התנאים לחזרה לשולחן המשא-ומתן והפסקת אש.

אופיר פינס-פז: וזה ניתן, וזה אפשרי, וזה שזה לא נעשה זה רק משום שהממשלה הזאת לא מספיק רוצה שזה יקרה.

אופיר פינס-פז: ולחברי שאול יהלום - - -

שאול יהלום: אני במעצר בכלל.

אופיר פינס-פז: שאול, מלה אחת.

אופיר פינס-פז: תנצל את ההזדמנות עכשיו - באמת, יושב פה ג'ומס, יושבים פה אחרים - לחזור מההתבטאות הזאת ובזה לגמור את העניין, חבל.

אופיר פינס-פז: משפט אחרון, ברשותך, אדוני היושב-ראש, לשר פריצקי.

אופיר פינס-פז: השר פריצקי אמר היום דברים באמת אמיצים, באמת - בעיני - כנים, אבל המסקנה של הדברים שלו, שהוא לא יכול לשבת יותר סביב השולחן הזה.

אופיר פינס-פז: אני קורא לשר פריצקי להתפטר מממשלת ישראל, חד-משמעית, לחבור לספסלי האופוזיציה כדי להצליח ולייצר אלטרנטיבה לממשלה הכושלת הזאת.

אופיר פינס-פז: תודה, אדוני היושב-ראש.

גלעד ארדן: אנחנו מצטרפים אליך.

משה כחלון: חבר הכנסת נסים זאב, בבקשה.

משה כחלון: אחריו - חבר הכנסת שאול יהלום.

אהוד אולמרט: חבר הכנסת פינס, שלא תחשוש לרגע שלא שמעתי כל מלה.

אהוד אולמרט: פחדתי שאחמיץ הברה.

אופיר פינס-פז: אני מודה לך.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, המסמך שטרם נחתם, והוכן על-ידי גורמי שמאל, שאין להם תמיכה בציבור הישראלי - הם אותם "שועלים קטנים מחבלים כרמים".

קולט אביטל: קראת אותו?

נסים זאב: אני רוצה לומר להם: "בינו בערים בעם וכסילים מתי תשכילו".

נסים זאב: לא רואים את הדם שנשפך יום-יום?

נסים זאב: עם מי אתם מנהלים משא-ומתן?

נסים זאב: עם קבוצת רוצחים טרוריסטים.

קולט אביטל: תפסיק להסית.

נסים זאב: המסמך, למעשה, הוא בגדר בועה.

נסים זאב: ניסיון לאכוף תוכנית מדינית על ממשלת ישראל, שהיא ממשלה נבחרת – אף שאני באופוזיציה, ואני לא מסכים עם הדרך שלה - אבל אי-אפשר בנושאים ביטחוניים, כשעם ישראל נתון היום במצב של רדיפה - - - אנחנו נרדפים, אנחנו לא הרודפים.

נסים זאב: אנחנו הנטבחים, ברחובותינו, בבתינו.

נסים זאב: אפילו ראש הממשלה לשעבר - הייתי רוצה שחבר הכנסת פינס ישמע - מר אהוד ברק אמר, שההבנות מזיקות למדינת ישראל ולאינטרסים של מדינת ישראל.

נסים זאב: עד עתה נחשף רק חלק מהבנות ז'נבה, ואולי גם מסתירים קטעים שאינם רוצים להציג לציבור.

נסים זאב: מהמעט שנחשף בעיתונות, מסתבר שהפלסטינים - -

חיים אורון: הכול נחשף.

נסים זאב: - - שדנו בהבנות ז'נבה לא ויתרו על זכות השיבה, חיים אורון.

נסים זאב: אני רוצה לומר לך שלא דיברו על זכות השיבה, גם לא הכירו בזכותו של העם היהודי במדינת ישראל.

נסים זאב: זו הבנה חד-צדדית.

נסים זאב: הבנות ז'נבה הן הסכמה להעביר לריבונות פלסטינית את כל השטחים, בתמורה לפיסת נייר, והמשך הטרור וההסתה הפלסטיניים.

נסים זאב: ישראל עדיין סובלת מהסכמי אוסלו, שגרמו למעשה להגברת הטרור מצד הפלסטינים, לאבל ולשכול, ולא הביאו שלום.

נסים זאב: לכן, אין צורך כרגע בהבנות נוספות.

נסים זאב: אני רק רוצה לחדד דבר.

נסים זאב: כשאנחנו מדברים על מדינה פלסטינית, צריך לחשוב איזו מדינה אנחנו רוצים לראות.

נסים זאב: ברור שהפלסטינים רוצים לראות רצף טריטוריאלי, וזה הצירוף של הגדה המערבית עם רצועת-עזה.

נסים זאב: בעצם, מבתרים את מדינת ישראל לשניים.

נסים זאב: זה לא שאנחנו מחלקים את פלסטין לשניים, אלא בעצם מדינה פלסטינית באה על חשבון הרצף הטריטוריאלי של מדינת ישראל.

מוחמד ברכה: - - -

נסים זאב: זו האמת.

נסים זאב: תגיד, איך אתה רוצה לראות את עזה מחוברת עם הגדה המערבית, באיזו צורה?

נסים זאב: לכן אני חושב, שאף שמדובר רק בהסכם טיוטה של אנשים שאינם מוסמכים, יש נזק בין-לאומי.

נסים זאב: הראיה שהיום שר החוץ הירדני מנסה להביא תמיכה רחבה ככל שניתן - על-ידי כל מדינות ערב - להסכם זה.

נסים זאב: תודה רבה.

משה כחלון: תודה רבה.

משה כחלון: חבר הכנסת שאול יהלום, בבקשה.

משה כחלון: אחריו - חבר הכנסת חיים אורון.

אחמד טיבי: תתייחס אליהם כאל חברי כנסת ערבים.

שאול יהלום: אדוני היושב-ראש, אותה חבורה שעוסקת ויוזמת את ההסכם שנקרא הסכם ז'נבה, עושה מעשה שלא ייעשה, ובוודאי ובוודאי עוברת על החוק.

שאול יהלום: היא עוברת על החוק גם מבחינת הנוהל והמשפט הציבורי, וגם על החוק ממש, מבחינה פלילית.

מוחמד ברכה: אתה בעד ערוץ-7?

שאול יהלום: זה נושא מספיק רגיש, כדאי שתקשיב, חבר הכנסת ברכה.

שאול יהלום: כדאי שתקשיב.

משה כחלון: חבר הכנסת ברכה, יש לנו דיון על ז'נבה.

משה כחלון: הייתי מאפשר לך קריאת ביניים אם היא היתה לעניין.

מוחמד ברכה: מדברים על עבירה על החוק.

מוחמד ברכה: אתה בעד ערוץ-7?

שאול יהלום: להתחיל לפרט לך את כל הבנייה הבלתי-חוקית של הציבור הערבי?

שאול יהלום: מה זה שייך עכשיו?

שאול יהלום: בוא נדבר לעניין.

קולט אביטל: מה עם המאחזים?

מוחמד ברכה: שמירה על החוק.

שאול יהלום: אל תלמד אותי שמירה על החוק.

שאול יהלום: תן לי לדבר.

משה כחלון: חבר הכנסת ברכה, הערתך נשמעה, תודה.

שאול יהלום: אתה רוצה להפריע לי, אז תעשה את זה אחרי שאני אסיים.

משה כחלון: זה מעניין.

שאול יהלום: קודם כול, אפשר להתנגד.

שאול יהלום: אני לא בא עכשיו לרעיון.

שאול יהלום: מה הבעיות?

שאול יהלום: קודם כול, כאשר עורכים דיון ומשא-ומתן עם יריבים, עם אויבים, לא יכול להיות שתעשה את זה חבורה פוליטית של אנשים שאינם מייצגים את הממשלה.

שאול יהלום: הרי זה דבר, שכל מי שמדבר על כך, כל מי שרואה - אפילו בארצות-הברית יש חוק נגד זה.

שאול יהלום: אצלנו אין חוק נגד זה, אבל ברור שזה לא יכול להיות שתבוא חבורה ותגיד: "אני יושבת עם האויב מספר אחת של מדינת ישראל היום, ומנהלת משא-ומתן על הסכם".

שאול יהלום: לא ועידה, לא יצירת איזה רעיונות, אלא הסכם.

שאול יהלום: הפשע השני הוא פשע ההתחזות; ההתחזות של יצירת רושם שמדובר במשא-ומתן של ממשלת ישראל.

שאול יהלום: הם מפיצים ניירות, טיוטות הסכמים.

שאול יהלום: בהסכם כתוב: "בין צד א' - ממשלת ישראל - לבין צד ב' - אש"ף".

שאול יהלום: ברור שהם יגידו: "זו הצעה, זו טיוטה", אבל כל מי שקורא - ולא כל אחד מתעמק - אומר: "הנה חבורה הגישה נושא, כנראה זה מקובל על מדינת ישראל".

שאול יהלום: הדבר הנוסף הוא שהם יוצרים מעשים שבסופו של דבר רוצים להביא את מדינת ישראל על-ידי לחץ להסכמה.

שאול יהלום: לפתע פתאום רוצים להעביר את ההחלטה באו"ם.

שאול יהלום: מה רע אם ההסכם הזה - נניח שכבר יש הסכם - שייחתם בירושלים?

שאול יהלום: לא, הוא נחתם בז'נבה כדי שתהיה חסות בין-לאומית, כדי שלפחות שווייץ ועוד מדינות ילחצו על מדינת ישראל.

שאול יהלום: יוסי ביילין הולך ודאי לטפל באיחוד האירופי.

שאול יהלום: למה?

שאול יהלום: כדי שילחץ על מדינת ישראל.

שאול יהלום: זאת אומרת, באה כאן החבורה ואומרת: "אני, באמצעים דמוקרטיים, לבוא לכנסת להציע את ההצעה - -

משה כחלון: אני מבקש לסיים.

שאול יהלום: רק התחלתי.

שאול יהלום: "- - ללכת לבחירות, אינני עושה.

שאול יהלום: אבל אני עושה את הדברים האלה על-ידי יצירת עובדות בלחצים, בהתחזות, ועל-ידי זה אני יוצרת עובדות שמביאות למעשים האלה".

משה כחלון: משפט סיום, בבקשה.

יוסי שריד: אתה מציע להוציא אותם להורג?

שאול יהלום: ביקש ממני אופיר פינס, ואני אסביר.

שאול יהלום: יש חוק העונשין במדינת ישראל.

שאול יהלום: חוק העונשין במדינת ישראל אומר ככה.

שאול יהלום: תחת הכותרת "בגידה", בסעיף 97(ב) נאמר: מי שעשה, בכוונה ששטח כלשהו יצא מריבונותה של המדינה, מעשה שיש בו כדי להביא לכך, דינו מיתה או מאסר עולם.

משה כחלון: חבר הכנסת יהלום, אני מבקש ממש משפט אחרון.

קולט אביטל: מה קרה בהסכם עם ירדן?

שאול יהלום: תסלחי לי מאוד, אני מציע לך, והיושב-ראש לא מאפשר לי - - -

משה כחלון: אני ממש מצטער, אבל יש סדר-יום.

שאול יהלום: דקה אחת.

משה כחלון: בבקשה, אתה תענה, אין לי בעיה אתך, אבל ממש לסיים.

שאול יהלום: חברת הכנסת אביטל, אני מציע לך לעיין בבג"ץ מ-10 בינואר 1993, ושם נאמר שמה שעושה ממשלה, ברשות ובסמכות היא עושה, ולכן לראש ממשלה ולממשלה מותר, למפלגה או חבורה או כנופיה או קבוצה אסור.

שאול יהלום: כך כתוב, אלה ציטוטים, לא שלי.

שאול יהלום: לכן, כל מה שעושה ממשלה מותר, כל מה שעושה קבוצה אסור, אז זו לא שאלה על ירדן.

שאול יהלום: אין ספק שבהסכם ובהפעלת לחצים יש ויתור על ריבונות של מדינת ישראל בירושלים ובשטחים חלופיים, ואני חושב שהחבורה הזאת עושה דברים כדי לקבוע עובדות ולהפעיל לחצים.

שאול יהלום: המינימום שאדם יכול זה לפנות ליועץ המשפטי לממשלה ולהגיד לו: אדוני היקר, החבורה הזאת עוברת לכאורה על הסעיף הזה, נא פתח בהליכים נגדה.

שאול יהלום: זה מה שעשיתי, ואני חושב שראוי מה שעשיתי וטוב מה שעשיתי, ואני יכול עוד להגיד הרבה, אבל היושב-ראש אינו מאפשר לי.

שאול יהלום: תודה רבה.

משה כחלון: תודה רבה.

משה כחלון: היושב-ראש מאפשר לך, רק השעון לא מאפשר לך.

משה כחלון: חבר הכנסת חיים אורון, בבקשה.

חיים אורון: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני לא אבזבז את זמני הקצר מדי כדי להתמודד עם הסעיף החוקי שהעלה חבר הכנסת יהלום.

חיים אורון: היועץ המשפטי לממשלה כבר אמר את דברו.

חיים אורון: הוא אמר שהנושא הזה הוא אולי בתחום הוויכוח הציבורי, הוא לא בתחום הפלילי.

חיים אורון: הגשת את הבקשה, כבר קיבלת תשובה וגם השגת את הכותרת, והכול בסדר.

חיים אורון: אבל לשמוע את זה ממך?

חיים אורון: מה עשיתם 36 שנים, ממלון "פארק" בחברון, דרך קדום?

חיים אורון: הרי אתם הפכתם את העבירה על החוק לשיטה, גם את קריצת העין, אפילו עכשיו.

חיים אורון: יש מושג "מאחזים לא חוקיים", לא אני אמרתי, ראש הממשלה אמר.

חיים אורון: מאחזים בלתי חוקיים - זו הפרנסה שלכם.

חיים אורון: אתם יום-יום עושים את זה ומטיפים מוסר לכולם.

חיים אורון: לפחות בתחום הזה, שאול יהלום, שבו בשקט.

חיים אורון: זה מה שאתם עושים 36 שנים, אתם מתפארים בזה, כך פעלתם כל השנים.

חיים אורון: דבר אחד, אי-אפשר להתפלא, אדוני ממלא-מקום ראש הממשלה אהוד אולמרט וחבר הכנסת גדעון סער, שכבר איננו כאן, מה שהוא מצא בהבנות הללו.

חיים אורון: אין פה שום דבר חדש, אנחנו אומרים את זה זה 20 שנה.

חיים אורון: זה כתוב במצעים שלנו.

חיים אורון: אלף פעמים קראתם לי בוגד על הדברים הללו, אז מה ההפתעה?

חיים אורון: אני יודע מה ההפתעה - - -

שאול יהלום: הפסדת בבחירות.

חיים אורון: הפסדתי בבחירות, אני אלך לבחירות פעם נוספת.

חיים אורון: ההפתעה היא, שפתאום נמצא שותף פלסטיני - אחרי שנה וחצי של עבודה מאוד קשה, אחרי ויכוחים מאוד קשים - שהיה מוכן למצוא את נקודת המפגש בין מה שאנחנו אומרים זה שנים.

חיים אורון: אתם אמרתם שגם אתנו אי-אפשר להגיע למשא-ומתן, ומצאתם תנא דמסייע באהוד ברק שאמר:

חיים אורון: גם אתכם אי-אפשר להגיע למשא-ומתן, ומצאנו.

חיים אורון: עכשיו תתמודדו עם זה.

חיים אורון: אני לא מצפה שאתה תתמודד עם זה, תאמין לי.

חיים אורון: אני לא מצפה מגדעון סער שיתמודד עם זה.

חיים אורון: אני לא מצפה אפילו מעוזי לנדאו להתמודד עם זה.

חיים אורון: אבל כן מאולמרט, שכבר כן אומר "מדינה פלסטינית".

חיים אורון: מה אמרו לנו על מדינה פלסטינית לפני שנים?

חיים אורון: עכשיו ציינו 30 שנים למלחמת יום הכיפורים - מה אמרו לנו על פינוי סיני?

חיים אורון: מה אמרו לנו על דיבור עם אש"ף?

חיים אורון: אולי בגלל הדברים הללו נתווכח על העניין עצמו.

חיים אורון: זה מה שאנחנו רוצים.

חיים אורון: אנחנו מציגים לציבור תוכנית מוסכמת עם שותף פלסטיני.

חיים אורון: כל המסמכים גלויים, אין שום מסמך חסוי, המפה תהיה ברורה לכולם.

שאול יהלום: למה בז'נבה?

שאול יהלום: תחתום פה, בירושלים.

חיים אורון: שאול יהלום, אל תפריע לי כי זמני מתקצר.

משה כחלון: זמנך תם.

חיים אורון: אתה כל הזמן מסביר לי איפה אני חותם.

חיים אורון: הבעיה היא לא איפה אני חותם, חבר הכנסת יהלום, הבעיה היא על מה אני חותם.

חיים אורון: היות שלך אין מה להציע חוץ מארץ-ישראל השלמה ועוד טונה ועוד טונה ועוד טונה, ואתה רואה מה שקורה, נכנסת לפניקה.

חיים אורון: אתה כל כך בפניקה שאתה הולך להטיל עלי גזר-דין מוות.

חיים אורון: אני אחיה עם זה, תאמין לי.

חיים אורון: צא מהפניקה.

חיים אורון: יש לך ויכוח ציבורי, נעלה אותו בציבור, נראה מי תומך במי.

חיים אורון: כבר ראיתי, היו הרבה עמדות שבעבר לא קיבלו, ובסוף הממשלה קיבלה אותן.

חיים אורון: זה מה שאנחנו רוצים.

חיים אורון: מי שהופתע, שיופתע.

חיים אורון: אנחנו מציגים בפני הציבור הבנות, ותפסיקו לבדוק את נאמנותנו, לא של רב-אלופים ולא של אלופים וגם לא של טוראים כמוני.

חיים אורון: אני לא צריך לקבל מחבר הכנסת זאב שום תעודת הכשר, לא על הציונית שלי ולא על היהדות שלי ולא על נאמנותי למדינה.

חיים אורון: תנהל ויכוח עם מה שאני אומר ולא עם מה שאתה רוצה לנהל.

משה כחלון: תודה רבה, חבר הכנסת אורון.

משה כחלון: חבר הכנסת ואסל טאהא, ואחריו - חבר הכנסת מוחמד ברכה, חבר הכנסת פרוש וחבר הכנסת אלדד.

ואסל טאהא: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, ההסכם הוא מסמך הצהרתי בעל משמעות סימבולית, שנכתב על-ידי גורמים אשר אינם בעלי סמכות לנהל משא-ומתן רשמי.

ואסל טאהא: אך למרות זאת, עיקר תרומתו היא בהוכחה כי התנהלות ממשלת ישראל בעבר, וביתר שאת התנהלות הממשלה הנוכחית, מבוססת על אמוציות ורגשות נקם ואינה מושתתת על רצון אמיתי להוביל את שני העמים אל סוף הסכסוך המטביע את כולנו בים של דם.

ואסל טאהא: גם ממשלת ברק שיקרה לעמה, ומסמך ז'נבה מרוקן את טענותיו של ברק כי הפלסטינים הם שהכשילו את שיחות קמפ-דייוויד.

ואסל טאהא: ברק תקף את המסמך ואת חותמיו, כי הם סיפקו עוד הוכחה לכך שניהל תעמולה שקרית לאחר קמפ-דייוויד ולאחר טאבה.

ואסל טאהא: אדוני היושב-ראש, יש לשים לב להסתה הפרועה של הימין נגד הבנות ז'נבה.

ואסל טאהא: עד עכשיו לא היתה בימין כל התעניינות מהותית ולא הועלו הסתייגויות ענייניות להבנות ז'נבה.

ואסל טאהא: בסיס ההתנגדות הוא לעצם הדיון, השיח ושבירת הקונסנזוס הישראלי כי אין עם מי לדבר.

ואסל טאהא: הימין מתנגד, כי הוא לא רוצה לסיים את הכיבוש.

ואסל טאהא: התקפות חיל האוויר בעזה ודבריו של ראש הממשלה אמש מוכיחים כי אכן אין על מה לדבר, ולישראל אין כל תוכנית שלום או אופק פוליטי המכוון לשלום.

ואסל טאהא: האלימות שלוחת הרסן נגד אזרחים חפים מפשע, כפי שהיא מתקיימת כבר יותר משנתיים, חשפה את ציפורניה גם אתמול בלילה, והיא מוכיחה רק דבר אחד, שממשלת ישראל איננה מעוניינת בהידברות, היא כן מעוניינת בהדברת סיכויי השלום.

ואסל טאהא: ממשלת ישראל איננה מעוניינת בשלום, אלא בהסלמה, גם בגזרה הסורית.

ואסל טאהא: לממשלת ישראל אין מה להציע חוץ מהריסת בתים וחיזוק הכיבוש וההתנחלויות והחיסולים.

ואסל טאהא: אדוני היושב-ראש, הססמה "שלום וביטחון", שאותה הבטיחו לבוחרים ערב הבחירות, לא מיושמת והיא נכשלת יום-יום.

ואסל טאהא: הממשלה מוליכה את עמה שולל, היא משקרת במצח נחושה.

ואסל טאהא: המגמה הימנית הרשמית בישראל היא הכשלת כל צעד, כל כתובת, כל גורם התורם להידברות.

ואסל טאהא: כולנו, אדוני היושב-ראש, יודעים שדרך ההידברות היא הדרך היחידה שתחלץ את שני העמים ממעגל הדמים הנוכחי.

משה כחלון: תודה רבה.

משה כחלון: חבר הכנסת מוחמד ברכה, בבקשה.

משה כחלון: אחריו – חבר הכנסת מאיר פרוש, אם יהיה כאן.

משה כחלון: אחריו – חבר הכנסת אריה אלדד.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, הטבח בפלסטינים נמשך.

מוחמד ברכה: הוויכוח שהתנהל לאחרונה בציבוריות הישראלית סביב מכתב הטייסים, והטענות נגדם שהאשמותיהם מופרכות, נראה ויכוח מופרך והזוי ביום שכזה.

מוחמד ברכה: צה"ל על כל חילותיו, ובפרט טייסיו, נגוע בפשעי מלחמה בין-לאומיים ועוסק בטבח אוכלוסייה אזרחית חפה מפשע.

שאול יהלום: אל תדבר על צה"ל כאשר אתם לא שולחים את הילדים שלכם לצבא.

מוחמד ברכה: תמשיך, זה זמן ביניים עד שיושבי-הראש מתחלפים.

משה כחלון: לא, לא, השעון רץ.

אתי לבני: תמשיך, אני אתן לך אחר כך אקס-גרציה עוד חצי דקה.

מוחמד ברכה: זאת עובדה ששום מערכת תעמולה אינה יכולה לטשטש.

מוחמד ברכה: אנחנו צוללים אל תהומות הייאוש, המשטמה גוברת, מעגל האימים לא נעצר, סחרורו הופך מואץ ומוטרף ביותר.

מוחמד ברכה: הממשלה הנוכחית איננה אלא חוליית מתאבדים בעצמה.

מוחמד ברכה: שעה שהיא מאשרת חיסולים ורצח של חפים מפשע היא חושפת את האוכלוסייה האזרחית בתוך מדינת ישראל.

מוחמד ברכה: זאת לא מנהיגות ואלה לא מדינאים.

מוחמד ברכה: זו חבורה מופקרת שהפכה את האוכלוסייה בשני העמים לבשר תותחים.

שאול יהלום: הממשלה מופקרת?

מוחמד ברכה: כן.

מוחמד ברכה: מופקרת, ותומכיה עוד יותר מופקרים.

שאול יהלום: חבר כנסת בכנסת ישראל אומר על ממשלה מופקרת?

שאול יהלום: גברתי היושבת-ראש, אני חושב שצריך למחוק את זה מהפרוטוקול.

שאול יהלום: לא יכולים להגיד על הממשלה מופקרת.

שאול יהלום: זה מעבר לפרוטוקול.

מוחמד ברכה: הממשלה היא חבורה מופקרת, כולל תומכיה וח"כיה.

מוחמד ברכה: בסדר?

שאול יהלום: הוא לא יכול להגיד ככה.

מוחמד ברכה: מי שיכול להשלים עם רצח חפים מפשע, כמו השר עוזי לנדאו, ויגיד שאין חפים מפשע ברצועת-עזה, הוא אדם מופקר, חסר מוסר, פאשיסט קטן ובזוי.

שאול יהלום: אתה חבר הכנסת, אתה לא יכול להגיד על הממשלה שהיא פאשיסטית, מופקרת.

אתי לבני: תן לו לסיים.

שאול יהלום: את מה?

שאול יהלום: את דברי הבלע?

אתי לבני: את מה שהוא אומר.

מוחמד ברכה: בנסיבות המייאשות הללו ראוי לברך על כל יוזמה שנועדה לייצר תוחלת מדינית, לסמן אופקים ולהפגין שביב של נורמליות ותקווה.

מוחמד ברכה: אדוני חבר הכנסת אורון, אנשים, גם בציבור הישראלי, יהודים וערבים, וגם בציבור הפלסטיני, אינם יכולים לדבר בעניין הזה בשתי שפות: שפה ליהודים ושפה לערבים.

מוחמד ברכה: אני משבח את המאמץ שלכם.

מוחמד ברכה: אני לא יכול להגיד שאני מסכים לכל פסיק בדבר שעוד לא קראתי במלואו.

מוחמד ברכה: אבל אין ספק שנוצר פה משהו חדש.

מוחמד ברכה: נוצר מכנה משותף שעל בסיסו אפשר להידבר.

מוחמד ברכה: אני סבור שההתקפות על יוזמי הבנות ז'נבה הן מקארתיזם מהזן השפל והנחות ביותר.

מוחמד ברכה: שמעתי את הדברים של יהלום וגם של אריאל, שאיננו כאן, ואני אומר לכם, אלה חבורה של פאשיסטים שאינם יכולים לסבול דעה אחרת.

מוחמד ברכה: כל מי שחושב אחרת דינו מיתה על-פי שיטתו של יהלום.

מוחמד ברכה: הדמוקרטיה זרה לכם.

מוחמד ברכה: אתם רואים בה מפגע.

מוחמד ברכה: אין לכם מושג מה הוא תפקידה של אופוזיציה במשטר דמוקרטי.

שאול יהלום: תלמד אותנו.

אתי לבני: חבר הכנסת ברכה, אנא סיים.

אתי לבני: נתתי לך עוד חצי דקה.

מוחמד ברכה: גם דבריו של ראש הממשלה, שביקש לרמוז, גם אתמול וגם בימים קודמים, שמתדייני ז'נבה מסייעים לאויב, הם הסתה פרועה ונבזית של מי שלא שכח דבר ולא למד דבר מאז עמד על מרפסת המוות בכיכר-ציון.

מוחמד ברכה: השקרים של ברק שאין על מה לדבר, ושל שרון ומופז שאין עם מי לדבר, התנפצו באחת לאחר פרסום עקרונות הבנות ז'נבה.

אתי לבני: תודה רבה.

אתי לבני: אנא סיים.

מוחמד ברכה: אני מסיים, גברתי.

מוחמד ברכה: הגיע הזמן לבנות אופוזיציה אמיתית לממשלת האין-מוצא בכלכלה, בחברה, בשלום, בביטחון.

מוחמד ברכה: ההבנות מייצרות תקווה, וההבלים של הממשלה מייצרים שפיכות דמים.

אתי לבני: תודה רבה.

מוחמד ברכה: גברתי היושבת-ראש, עבור הממשלה הנוכחית השלום הוא כנראה סכנה שיש למגר.

מוחמד ברכה: עבור האזרחים הוא סם החיים.

מוחמד ברכה: תודה רבה.

אתי לבני: תודה רבה.

אתי לבני: חבר הכנסת מאיר פרוש - איננו.

אתי לבני: אחרון הדוברים – חבר הכנסת אריה אלדד.

אתי לבני: שלוש דקות.

אריה אלדד: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, חבר הכנסת יהלום הציע אתמול כי חותמי מסמך ז'נבה יועמדו לדין באשמת בגידה, אשמה שדינה מיתה.

אריה אלדד: אינני חולק על הפרשנות של חבר הכנסת יהלום בעניין חוק העונשין, ואני סבור כי אכן מי שזומם להוציא שטח ריבוני של ישראל מידיה ולהעבירו לאויב, עושה מעשה בגידה.

אריה אלדד: אבל דומני שזירת ההתמודדות האמיתית עם מעשה כזה איננה בבית-המשפט, משום שחסר בספר החוקים של מדינת ישראל, וברשימת העונשים שלה, עונש מרתיע לניסיון התאבדות לאומית.

אריה אלדד: חברי הכנסת, אי-אפשר להפחיד מי שרוצה להתאבד בעונש מוות.

אריה אלדד: לכן העונש המגיע לביילין ולטרמפיסטים שלו לא צריך להיות עונש מרתיע, אפילו לא עונש חינוכי.

אריה אלדד: כל תכליתו של העונש המגיע לכם, חברי, צריך להיות הגנה על החברה הישראלית מפני משאלת המוות שלכם.

אריה אלדד: אתם, שבאים למסור את ארץ-ישראל בידי הגרועים שבאויביה - - -

חיים אורון: ד"ר אלדד, מוסד סגור פותר את הבעיה.

אריה אלדד: אם הייתי מאמין בכוחם של הפסיכיאטרים לרפא, הייתי ממליץ על זה, אבל אני מיואש מהם.

חיים אורון: שם לא - - -

אריה אלדד: הם משחררים כעבור חודש, לצערי.

חיים אורון: מוסד סגור פותר את העניין.

אריה אלדד: אגב, זה עניין יפה לענות בו.

אריה אלדד: אדם רצח - - -

חיים אורון: תציע הצעת חוק אשפוז כפוי.

אריה אלדד: אדם רצח ובית-משפט הרשיע אותו, אבל אמר שהוא לא היה שפוי.

אריה אלדד: אשפזו אותו במחלקה סגורה, ואחרי חודש הודיעו הפסיכיאטרים שהוא בסדר ושחררו אותו לרחוב.

אריה אלדד: לכן זה לא פתרון.

חיים אורון: זה פתרון טוב.

אתי לבני: חבר הכנסת אלדד, הדיון הרפואי הוא על חשבון זמנך.

אריה אלדד: לא.

אתי לבני: כן, זה דיון רפואי.

אריה אלדד: לא, שאלו, עניתי.

אריה אלדד: אנחנו מכירים את כללי המשחק פה.

אתי לבני: אז אל תענה.

אתי לבני: אתה רשאי להמשיך.

אתי לבני: אנא המשך.

אהוד אולמרט: - - -

אריה אלדד: אלה שבאים למסור את ארץ-ישראל ואת ירושלים ואת הר-הבית ואת שדות נחל-עוז ואת חבל לכיש לשוליים שבשוליים של ארגון הרצח שנקרא אש"ף, וסבורים כי בכך אתם מוכיחים שיש עם מי לדבר - השאלה היא, כמובן, לא אם יש עם מי לדבר אלא על מה מדברים.

אריה אלדד: אני מוכן לדבר עם יאסר ערפאת מחר בבוקר על הסדרי יישובם מחדש של הפליטים משכם ומעזה בירדן.

אריה אלדד: אני מוכן לדבר אתו.

אריה אלדד: עם אוסאמה בן-לאדן אפשר לדבר על ההתאבדות הלאומית שאתם מציעים.

אריה אלדד: הבעיה היא לא אם יש עם מי לדבר, אלא על מה אתם מדברים.

מוחמד ברכה: על שלום.

אופיר פינס-פז: על מה אתם מדברים?

אריה אלדד: אתם נושאים את שם השלום לשווא, וצריך להוריד אחת ולתמיד את הטיעון הדמגוגי הזה, שפה הוכחתם שיש עם מי לדבר.

אריה אלדד: אבל אתם שבתם וחשפתם לאן מובילה הפוסט-ציונות.

ואסל טאהא: חבר הכנסת, בבקשה תתנצל על מה שאמרת, יושב-ראש ועדת האתיקה.

אריה אלדד: אין לי ויכוח עם חברי הכנסת הערבים.

אריה אלדד: אין לי ויכוח עם אויבים, יש לי ויכוח עם אחים.

אריה אלדד: אתם שבתם וחשפתם לאן מובילה אותנו - - -

מוחמד ברכה: לא חברי כנסת, לא נבחרי ציבור, אויבים?

אופיר פינס-פז: אתה מתייחס אליהם כאל אויבים?

אריה אלדד: אני מתייחס לאויבים כמי שמייחל לחורבנה של מדינת ישראל.

ואסל טאהא: תתבייש לך.

אריה אלדד: מי שמייחל לחורבנה של מדינת ישראל ורוצה להקים על חורבותיה מדינה פלסטינית נוספת על זו שאתם מתכננים לנו, אליו אני מתייחס כאל אויב.

ואסל טאהא: אנחנו רוצים שתי מדינות לשני העמים.

אריה אלדד: אתם שבתם וחשפתם לאן מובילה הפוסט-ציונות.

אריה אלדד: חותמי מסמך ז'נבה לא התקשו כלל לוותר על הר-הבית ועל ירושלים ועל חברון ועל אריאל, כי מעולם לא היו שלכם.

אריה אלדד: אתם מרחפים בחלל הארץ הזאת נטולי שורשים, בלי עבר, ולכן גם בלי עתיד, וסופה של התוכנית להוביל אותנו לגלות חדשה.

מוחמד ברכה: תתנצל על מה שאמרת.

שאול יהלום: על מה?

שאול יהלום: לברכה מותר להגיד מה שהוא רוצה?

אתי לבני: אנא סיים, חבר הכנסת אלדד.

אריה אלדד: משפט לסיום.

אריה אלדד: בימי ברק בקמפ-דייוויד, כשמשהו יהודי עוד בלם את ברק בסוגיית הר-הבית, הציע שלמה בן-עמי פתרון יצירתי: הריבונות על הר-הבית תחולק לשניים, אבל לא שטח ההר במאונך, אלא במאוזן, ומעבה האדמה ליהודים.

אריה אלדד: בהסכם ז'נבה אתם מרחיבים את הרעיון היצירתי הזה לכל הארץ: היהודים יהיו מתחת לאדמה והערבים יקבלו את פלסטין הגדולה לשיטתכם.

אתי לבני: תודה רבה.

אתי לבני: ישיב ממלא-מקום ראש הממשלה, השר אהוד אולמרט.

אופיר פינס-פז: אתה תתייחס גם לדוח של הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה על האבטלה?

אהוד אולמרט: אתה מכבד את עצמך?

אופיר פינס-פז: קצת הומור...

אהוד אולמרט: שמע, אני פוחד ממך, אתה יודע את זה.

אהוד אולמרט: לא קל לי.

אהוד אולמרט: גברתי היושבת-ראש, חברי כנסת נכבדים, אני מוכרח לומר על-פי הנסיבות, שייתכן מאוד שמספר הנוכחים באולם הוא שמשקף את החשיבות האמיתית של הסכמי ז'נבה.

אהוד אולמרט: חס וחלילה אינני רוצה לפגוע בכל אחד מהנוכחים, אבל בכל זאת, אם רק תשעה, עשרה חברי כנסת מתוך 120 מעניין אותם הדיון הזה, וגם חלק מהמציעים כבר לא מעוניינים להיות בו, כנראה באמת כל הנושא הזה לא כל כך חשוב.

אהוד אולמרט: בכל זאת, ברשותך, גברתי, אני רוצה לומר דברים מספר.

אהוד אולמרט: אני אינני שותף – ואני אומר את זה מייד כדי לקבוע את מסגרת ההתייחסות שלי – לדיבורים בנוסח ההעמדה לדין בכלל ולא לעבירות כאלה ואחרות בפרט.

אהוד אולמרט: זאת לא המסגרת, זה לא האמצעי וזאת לא הדרך, ואני גם לא מאמין בזה.

אהוד אולמרט: אני חושב שכל אלה שהיו שותפים למהלך הזה, היו שותפים למהלך מזיק, הם שותפים למהלך בלתי נסבל, הם ישלמו על זה מחיר ציבורי כבד מאוד שנים רבות, אבל זה נשאר במסגרת הוויכוח הציבורי שהדמוקרטיה הישראלית יכולה לשאת וצריכה לשאת.

אהוד אולמרט: עכשיו אני רוצה לומר מלה על צד הצורה, אם כי אני אומר שבעיני זה לא הדבר המרכזי.

אהוד אולמרט: בחיינו, בוודאי בחברה פתוחה כפי שאנחנו, וגם בדינמיקה של יחסים שבכל זאת נוצרו עם פלסטינים במשך שנים רבות, זה די טבעי שאנשים נפגשים ומשוחחים.

אהוד אולמרט: אילו כל העניין היה מתמצה בדינמיקה מן הסוג הזה שאפיינה את מערכת היחסים של ישראלים עם פלסטינים מכל מיני רבדים או סקציות או מגזרים של החברה הישראלית והפלסטינית, זה כשלעצמו לא היה מעורר דרמה מיוחדת.

אהוד אולמרט: כבר קרה שנסעו, ואין עיר באירופה שלא התבשמה מניחוח המפגשים המשותפים הללו בזמן זה או אחר בשנים האחרונות.

אהוד אולמרט: כל אחד מאלה שיושבים כאן, אם אני זוכר היטב, כבר השתתף בדיונים כאלה.

אהוד אולמרט: פה היה משהו שהוא חריג בחומרתו, ואני חושב שאתם הנחתם את היסוד לתקדים, שאתם עצמכם עוד יבוא יום ותצטערו עליו מאוד.

אהוד אולמרט: אתם לא סתם נפגשתם לשיחות של אנשים מודאגים ואזרחים חרדים שרוצים יחד עם שכנים לשבת ולדון על העניינים.

אהוד אולמרט: אתם עירבתם ממשלות זרות.

אהוד אולמרט: אתם גרמתם לכך שממשלות זרות קיבלו לגיטימציה לעסוק בפעולה, שעל פניה נושאת אופי חתרני נגד ממשלה ריבונית.

מוחמד ברכה: מה חתרני פה?

אהוד אולמרט: אפילו ההסכם שלכם, הטיוטה שלכם, חתומה על-ידי חותמת רשמית של ממשלה זרה.

אהוד אולמרט: זה לא הפריע לכם בשום רגע?

חיים אורון: זה לא נכון מה שאתה אומר.

אהוד אולמרט: זה כן נכון.

חיים אורון: זה לא נכון, אהוד.

אהוד אולמרט: זה נכון, ועוד איך נכון.

חיים אורון: אם היה לי זמן הייתי אומר ומסביר.

חיים אורון: היא לא נחתמה על-ידי שום ממשלה.

אהוד אולמרט: אין לי זמן בלתי מוגבל.

אהוד אולמרט: מדובר בחותמת של ממשלה זרה.

חיים אורון: שמאשרת שהטיוטה הזאת היא המסמך, זה הסיפור.

אהוד אולמרט: אני ישבתי פה שעה ארוכה והקשבתי לכולכם, ולא הפרעתי ולו בקריאת ביניים אחת, למעט ההודעה שהודעתי בפומבי טרם נאומו של מר פינס ומייד בתום נאומו של מר פינס, וזה מתוך הקשר האישי העמוק שאני חש כלפיו, אבל לא הפרעתי לאף אחד, אז אל תפריע לי.

אהוד אולמרט: אני חוזר ואומר, אתה עכשיו אומר לי שזה רק כדי לאשר שהטיוטה קיימת ושזאת הטיוטה הנכונה.

אהוד אולמרט: עירבתם ממשלות זרות בתהליך.

אהוד אולמרט: עירבתם כסף של ממשלות זרות.

אהוד אולמרט: אתם עשיתם פעולה, שאני לא רוצה לגעת בצדדים המשפטיים שלה, כי באמת לא זה הדבר החמור, אבל הוא חמור.

אהוד אולמרט: הוא חסר תקדים.

אהוד אולמרט: הוא גם מביש.

אהוד אולמרט: הוא אפילו בלתי נחוץ כדי לגרום את הנזק שגרמתם ושאולי רציתם לשיטתכם לגרום לממשלת ישראל, אבל הוא מעיד על איבוד קנה המידה.

מוחמד ברכה: ראש הממשלה הגיע לשלטון בכסף זר.

טלב אלסאנע: מה הנזק?

טלב אלסאנע: תסביר לי מה הנזק בזה שמדברים שלום?

אהוד אולמרט: אבל זה רק מעיד על איבוד מוחלט של חוש המידה, של חוש האחריות, של הרצינות שמתחייבת מקבוצת אנשים שמתיימרת ליטול על עצמה – אף שהיא לא קיבלה את זה, אף שאין לה – איזו יומרה של סמכות לדאוג לענייני העם והמדינה.

טלב אלסאנע: אז אתם בממשלה, תעשו אתם שלום.

טלב אלסאנע: תעשו משהו מעשי.

טלב אלסאנע: אל תבואו בטענות לאחרים, אתם בשלטון, אתם תעשו.

אהוד אולמרט: שב רגע בשקט ותן לי לדבר.

אהוד אולמרט: זה באשר לצורה.

אהוד אולמרט: אני רוצה לומר מלה לגבי הטקטיקה.

אהוד אולמרט: חבורת ביילין, כפי שאני קורא לה, בראשותו של המניפולטור הבלתי-נלאה יוסי ביילין - - -

חיים אורון: למה צריך לרדת לרמה הזאת?

חיים אורון: אמנון שחק, אני, מצנע.

אהוד אולמרט: חבורת ביילין.

חיים אורון: לא, ביילין הוא אדם מאוד רציני.

אהוד אולמרט: סליחה, אני אמרתי מלה אישית נגד מישהו?

חיים אורון: לא, הרי כולנו חיים בארץ, תתמודד עם 30 אנשים מאנשי הרוח המרכזיים - - -

אהוד אולמרט: אני אומר על כולם.

חיים אורון: על כולם, על הגנרלים, על הסופרים, על כולם.

אהוד אולמרט: נכון, על כולם בראשותו של יוסי ביילין.

חיים אורון: - - -

אהוד אולמרט: מה אתה רוצה?

אהוד אולמרט: תשמע מה שאני אומר.

אהוד אולמרט: כולם שותפים להפגנה מופלאה של חוסר אחריות, של קלות דעת, של שטחיות בלתי נסבלת, וככל שדרגתם גבוהה יותר וככל שתואריהם נכבדים יותר, כך חמורה יותר ההפקרות, קלות הדעת והשטחיות שהם הפגינו.

קולט אביטל: חיים, שים לב מי אומר את זה.

קולט אביטל: ..

אהוד אולמרט: כן, זה מעורר פלצות.

אהוד אולמרט: עכשיו אני אומר מלה על הטקטיקה.

אהוד אולמרט: הרי הדבר החמור ביותר הוא שאתם, אותה חבורה נכבדה שאתה מדבר עליה – שאין טעם למנות את כל שמותיה, אבל היא באמת חבורה מאוד נכבדה - במשך שנים בעצם הפכתם את עצמכם למכשיר בידי גורמי הסירוב הקיצוניים ביותר של המחנה האש"פיסטי, כשאתם מסייעים להם להניח את היסוד להצדקת הסירוב שלהם, משום שכל פעם שהיה סיכוי להגיע לאיזו מסגרת של הבנה, אתם הייתם חוד החנית בשירותם, כדי לתת להם הצדקה למה לא כדאי להם לעשות את ההסכם שהיה אפשרי, כי אתם מוכנים לעוד ויתורים ולעוד התפרקות מנכסים.

חיים אורון: את זה ביבי אומר עליך, את זה שאול יהלום אומר עליך.

חיים אורון: אתה אומר את זה לי?

חיים אורון: ביבי אומר את זה עליך.

אהוד אולמרט: אני אגיד לך מה ההבדל.

חיים אורון: אני מקבל את זה ברצון, אבל אומרים את זה עליך.

אהוד אולמרט: יפה.

אהוד אולמרט: אם אתה מקבל את זה ברצון, אז קודם כול הסכמנו מה אתה עושה.

אהוד אולמרט: עכשיו אני אגיד לך מה ההבדל.

אהוד אולמרט: אני, לעניין זה, מייצג ממשלה שמקבלת החלטות.

אהוד אולמרט: אני לא מייצג מישהו שפועל ללא סמכות, ללא מעמד מייצג, ללא גיבוי ציבורי של חלק משמעותי מהציבור הישראלי, אלא פועל נגד הממשלה.

אהוד אולמרט: הרי זה העניין.

אהוד אולמרט: לכן אף אחד - - -

חיים אורון: ההסכם הוא ללא מעמד.

חיים אורון: כולם יודעים את זה - - -

קולט אביטל: על מה אתה מדבר?

אהוד אולמרט: ג'ומס, אתה יכול להמשיך להפריע לי.

אהוד אולמרט: אני מבטיח לך שגם אם תפריע לי יותר, אני לא אציע לנקוט נגדך את האמצעים שחלק ממתקיפיכם מציעים לנקוט.

אהוד אולמרט: אני אפילו לא אציע למנוע ממך את זכות הדיבור.

אהוד אולמרט: להיפך.

ג'מאל זחאלקה: - - -

אהוד אולמרט: מבחינה פוליטית, אולי ציבורית, ככל שתדברו יותר, כך לפי דעתי תוכו יותר, אבל אם אתה רוצה, תעשה את זה.

אהוד אולמרט: זה מבחינה טקטית.

אהוד אולמרט: אני מסתכל על התהליך הזה ואני רואה איך הם בזים לכם.

אהוד אולמרט: ואני מוכרח לומר - - -

קולט אביטל: מי?

אהוד אולמרט: הפלסטינים האלה.

קריאה: - - -

אהוד אולמרט: לא, אני לא אומר את זה עליהם.

אהוד אולמרט: אני אומר את זה על אותם פלסטינים שאתם דיברתם אתם.

אהוד אולמרט: עכשיו אני רוצה לומר לך באופן אישי שאני התביישתי בשבילך, ג'ומס, כששמעתי ציטוט של דבריך, ויכול להיות שלא אמרת את זה, אבל אם אמרת, אני מקווה שכאשר תחשוב על זה עוד פעם, אולי תצטער בשביל עצמך.

אהוד אולמרט: באיזו גאווה - - -

חיים אורון: - - -

אהוד אולמרט: תקשיב.

חיים אורון: אני כבר חוזר בי, לפני שתצעק.

אהוד אולמרט: באיזו גאווה, באיזו עליצות אתה אומר: מה זה בכלל מגדל-דוד?

אהוד אולמרט: פעמיים בחיי הייתי בו.

אהוד אולמרט: פעם אחת בתערוכה של צ'יהולי, ופעם אחת בחתונה של הבן של דן מרידור.

אהוד אולמרט: כלומר, מדובר על אחד המקומות המשמעותיים ביותר לעם שלך, שאתה כביכול אומר שיש לך קשר אליו.

אהוד אולמרט: אתה רוצה לוותר עליו?

אהוד אולמרט: אני חושב שאתה עושה מעשה איוולת.

חיים אורון: - - -

אהוד אולמרט: תן לי לסיים.

אהוד אולמרט: לא, לא, תן לי לסיים, תן לי לסיים.

אהוד אולמרט: אתה רוצה לוותר עליו?

אהוד אולמרט: אני חושב שאתה עושה מעשה איוולת בלתי אחראי.

אהוד אולמרט: תוותר עליו בכאב.

אהוד אולמרט: הרי זה של עמך.

אהוד אולמרט: מה הביזוי העצמי הזה, חוסר כל חוט השדרה הלאומי, שלך ושל חבריך?

אהוד אולמרט: "מה זה בשבילי המגדל-דוד הזה?

אהוד אולמרט: פעמיים הייתי בו.

אהוד אולמרט: קחו, קחו את הכול".

אהוד אולמרט: אתה הרי הופך את הוויתור שלך לחסר ערך.

חיים אורון: אתה מסכים עכשיו שאעיר הערה בשקט?

אהוד אולמרט: אם זו תהיה האחרונה.

חיים אורון: אחרונה.

חיים אורון: אני אומר פה - - - הציטוט שצוטטתי הוא מדויק.

חיים אורון: רגע, תן לי עוד דקה.

אהוד אולמרט: מה אתה רוצה?

אהוד אולמרט: אני לא דיברתי.

חיים אורון: ההקשר היה בדיוק הפוך, ממש הפוך.

חיים אורון: ואני באתי ואמרתי: אני נלחם על התנחלויות שהפגנתי נגדן; אני נלחם על גבעת-זאב שארבע פעמים הפגנתי נגדה; אני נלחם על גוש-עציון שארבע פעמים נלחמתי נגדו.

חיים אורון: אני בא לפה עם כל המטען שלי כיהודי שהר-הבית ומגדל-דוד הם חלק ממורשתו, הם חלק מתפיסתו, הם חלק מערכיו, ולא כמישהו שהערכים הללו לא חשובים לו.

חיים אורון: ואם התיקון שלי שמופיע עכשיו בפרוטוקול - - - ואל תתחרו אתי עכשיו, לא באכפתיות לגבי חברון ולא באכפתיות לגבי ארץ-ישראל.

חיים אורון: ארץ-ישראל שייכת לי בדיוק כמו לכם, והפשרה שאני הולך עליה כואבת לי כמו לכם.

חיים אורון: רק מה?

חיים אורון: אני יודע את מחירה ואני מוכן לשלם אותו.

חיים אורון: לכן התחרות למי זה כואב יותר ולמי זה כואב פחות – היא לא לעניין.

אהוד אולמרט: ג'ומס, נתתי לך הזדמנות לתקן את עצמך.

אהוד אולמרט: אני שמח על דבר אחד, שלפחות בדיעבד תיקנת.

אהוד אולמרט: הרי עד עכשיו, אף-על-פי שזה התפרסם לפני עשרה ימים, לא חשבת שצריך לתקן את זה.

אהוד אולמרט: זה שנתתי לך הזדמנות לתקן את זה – אולי גם משום שזה גרם לך מצוקה - זו כבר איזו תרומה לתהליך חינוכי שאולי יניב פירות טובים יותר בעתיד, אינני יודע.

חיים אורון: - - -

אהוד אולמרט: אבל אני רוצה לומר לך משהו.

אהוד אולמרט: איפה אינני מקבל את הודעתך?

אהוד אולמרט: ועכשיו גם התחייבת שלא תפריע יותר.

אהוד אולמרט: אני אגיד לך משהו.

אהוד אולמרט: אל תתחסד.

אהוד אולמרט: אני לא בא לשפוט מה אתה מרגיש לגבי מורשתך.

אהוד אולמרט: אני בא לומר לך שזה עד כדי כך חשוב לך שאתה מפקיר את כל הערכים הללו בחוסר אחריות, בצורה שמעוררת אצל כל אדם סביר – לגביך ולגבי כל חבריך – תחושה עמוקה, לא רק של כעס, אלא גם של חוסר הערכה לגבי הקשר בין האמירה שלך לבין מה שמסתתר מאחוריה, עם כל הכבוד, וזה נוגע לתוכן.

אהוד אולמרט: אפשר להתווכח על הסדרי גבול כאלה או אחרים.

אהוד אולמרט: מי נתן למישהו מכם סמכות, בשם העם היהודי, בקלות כזאת, בחוסר אחריות כזה, בשטחיות כזאת, להגיד על הר-הבית הזה "קחו אותו"?

אהוד אולמרט: מה זה, זה שלך באופן פרטי?

אהוד אולמרט: זה של החבורה הזאת, של 30 הנכבדים האלה?

אהוד אולמרט: היסטוריה שלמה, עם שלם - - -

עבד-אלמאלכ דהאמשה: - - -

מוחמד ברכה: - - -

אהוד אולמרט: אני לא אומר את זה לכם.

אהוד אולמרט: אל תפריעו לי.

אהוד אולמרט: אני לא אומר את זה לכם.

מוחמד ברכה: - - -

עבד-אלמאלכ דהאמשה: - - -

אהוד אולמרט: זה לא היה?

אהוד אולמרט: תשמע טוב מה שאני אומר לך.

אהוד אולמרט: כשהעם היהודי בנה את בית-מקדשו על הר-הבית, אלף שנה אחרי זה עוד לא נולד פלסטיני אחד, ואל תדבר אתי על העם הפלסטיני אז.

אהוד אולמרט: אל תעוות את ההיסטוריה ואל תמציא לך היסטוריה - - -

טלב אלסאנע: - - -

עבד-אלמאלכ דהאמשה: - - -

מוחמד ברכה: - - -

אהוד אולמרט: אל תמציא לך היסטוריה שאין לך, שלא היתה לך, שאיננה שייכת, שאיננה קשורה למקום הזה.

מוחמד ברכה: 40 שנה - - -

אהוד אולמרט: איננה קשורה למקום הזה.

אהוד אולמרט: על הריסות בית-מקדשנו נבנה - - -

מוחמד ברכה: איפה?

מוחמד ברכה: - - -

טלב אלסאנע: - - -

אהוד אולמרט: מוחמד, תקשיב.

אהוד אולמרט: אל תפריעו לי, רבותי.

אהוד אולמרט: אתם רוצים לדבר על שלום.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ההיסטוריה - - -

אהוד אולמרט: אפילו לכבד את הזכות האלמנטרית של יריב פוליטי לדבר בלי שתפריעו לו אתם לא מסוגלים, וזאת אחרי שישבתי כאן ושמעתי את דברי ההבל של כולכם במשך שעה ארוכה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אתה מדבר - - -

אהוד אולמרט: אתם לא מסוגלים, אבל מה?

אהוד אולמרט: אני אגיד לך מה.

אהוד אולמרט: בעניין הזה אני לא שונה מהפלסטינים שאתם מתווכחים אתם, כי אתם לא מסוגלים להאזין בכלל.

אהוד אולמרט: גם לחברים שלכם אתם לא מסוגלים להאזין.

מוחמד ברכה: את פרק ההטפות גמרנו - - -

אהוד אולמרט: תראה, אתם טוענים שיש לכם זיקה עמוקה – מי זה "לכם"?

אהוד אולמרט: ודאי שלפלסטינים אין ולא היתה, אבל הדת המוסלמית, יש שם מסגד שאין ספק בחשיבותו ובמרכזיותו - - -

עבד-אלמאלכ דהאמשה: גם לפלסטינים - - -

אהוד אולמרט: תסתכל על הבוז שאתם רוחשים לרגשות הדתיים של זולתכם.

אהוד אולמרט: הרי רק כרגע, כשאני דיברתי על בית-המקדש, אמרת "איפה?"

מוחמד ברכה: - - -

אהוד אולמרט: אתה אפילו לא מקשיב לדבריך.

מוחמד ברכה: תשמע, 40 שנה - - -

אהוד אולמרט: אתם אין לכם הסבלנות הבסיסית - - -

קריאות: - - -

אהוד אולמרט: ואתם, כשישבתם אתם, הגנתם על המורשת, הגנתם על ההיסטוריה, הגנתם על ערכי היסוד של העם היהודי, ואחרי זה ארזתם את כולם בעטיפה ואמרתם "קחו אותם".

אהוד אולמרט: מי אתם בכלל שתיתנו אותם?

אהוד אולמרט: מי אתם בכלל שתוותרו עליהם?

אהוד אולמרט: מי אתם בכלל שתיטלו מהעם היהודי את מושא החלומות שלו והתפילות שלו, של אלפיים שנה, ותפזרו את זה?

חיים אורון: בסוף אתה תוותר.

חיים אורון: אתה תוותר בסוף.

חיים אורון: בסוף אתה תוותר.

אהוד אולמרט: ואתה בא אלי לכאן ואומר: אני לא יכול לעמוד מרוב כאב על הוויתור הזה.

חיים אורון: אתה תוותר בסוף.

אהוד אולמרט: אתה נראה כל כך שמח.

אהוד אולמרט: איזה כאב יש לך?

אהוד אולמרט: איזה כאב היה להם?

אהוד אולמרט: כהרף עין, בהבל פה ויתרתם על הדברים האלה.

חיים אורון: אתה תוותר בסוף.

אהוד אולמרט: גברתי היושבת-ראש, אני יכול להמשיך עוד ועוד, אבל אני רוצה להעלות עכשיו רק עוד נקודה אחת.

אהוד אולמרט: איפה הכזב - - -

אתי לבני: אתה מדבר כבר 20 דקות.

אהוד אולמרט: זה בסדר, יש לי לפי התקנון, אבל - - -

חיים אורון: לפי התקנון אין לך.

חיים אורון: יש לך עשר דקות.

אהוד אולמרט: מתוך 20 הדקות, ב-12 לפחות היה לי שותף.

אהוד אולמרט: עכשיו אני רוצה לומר מלה גם על הכזב הזה, על מצג השווא הזה, בנושא הפליטים.

אהוד אולמרט: רק נקודה אחת - הרי אי-אפשר פה לגשת לכל הנקודות.

אהוד אולמרט: אני גם בכל זאת רוצה לומר דבר שנדמה לי שחשוב שייאמר בהקשר של העתיד.

אהוד אולמרט: הטענה היא - פתרנו את זכות השיבה, מחקנו את הנושא הזה מסדר-היום.

אהוד אולמרט: שקר וכזב.

אהוד אולמרט: רבותי, הדבר החמור ביותר שמופיע כאן הוא, שהצדדים מכירים בכך שהחלטת העצרת הכללית 194, החלטת מועצת הביטחון וכו', הן הנוגעות לזכויות הפליטים הפלסטינים, הן הבסיס לפתרון נושא הפליטים.

חיים אורון: - - -

קולט אביטל: - - -

אהוד אולמרט: זה נכון.

אהוד אולמרט: נכון, נכון, נכון שאתם אחרי זה מסייגים את הביצוע, אבל אתם עושים שני דברים.

אהוד אולמרט: אתם עושים שני דברים - קודם כול, קיבלתם את הבסיס המוסרי של התביעה הפלסטינית ההיסטורית מ-1948 ועד היום, שאנחנו נושאים באחריות לבעיית הפליטים - -

חיים אורון: הם לא יודעים את זה, והם - - -

עבד-אלמאלכ דהאמשה: - - -

אהוד אולמרט: - - בקבלת 194.

אהוד אולמרט: בושה עליכם.

חיים אורון: הם לא יודעים את זה - - -

אהוד אולמרט: הם לא יודעים את זה.

אהוד אולמרט: .. הם יושבים פה עכשיו ושותקים כי הם מלגלגים עליך.

אהוד אולמרט: הם יודעים שאו שאתה מעמיד פנים או שאתה לא מבין שום דבר.

חיים אורון: אני לא מבין שום דבר.

חיים אורון: ..

אהוד אולמרט: אבל זה דבר אחד.

אהוד אולמרט: אחרי זה - - -

עבד-אלמאלכ דהאמשה: - - -

אהוד אולמרט: עזוב, בחייך, דהאמשה, הרי שנינו מבינים זה את זה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: - - - היא קיימת, היא נמצאת - - -

אהוד אולמרט: דבר אחד אתה לא תוכל להכחיש - שאתה ואני מבינים זה את זה מצוין.

אהוד אולמרט: אל תכחיש.

אהוד אולמרט: הלאה.

אהוד אולמרט: עכשיו לא רק זה שקיבלנו את האונוס המוסרי הזה, אלא אנחנו עושים דבר נוסף - אנחנו גם מתנדבים להשתתף בפיצוי, ותראו באיזו התחכמות.

אהוד אולמרט: מילא שנשלם כספים.

אהוד אולמרט: עכשיו אומרים ככה - היות שנפרק התנחלויות, אז את ההשקעות שלנו בהתנחלויות נקזז מהסכומים שאנחנו נצטרך לשלם לקרן שתפצה את הפליטים.

אהוד אולמרט: ואז מוסיפים עוד דבר.

אהוד אולמרט: זו האירוניה הקטנה של החבר'ה האלה, שהם יותר פיקחים מכם.

אהוד אולמרט: מה לעשות, הם הרבה יותר פיקחים מכם.

אהוד אולמרט: תראה מה הם אומרים - -

חיים אורון: יותר ממך לא, נכון?

אהוד אולמרט: - - למעט הנזק שההתנחלויות גרמו.

אהוד אולמרט: כלומר, ככה בסוף הם מוסיפים איזה צ'ופצ'יק קטן.

אהוד אולמרט: ככה - אנחנו צריכים להשתתף בקרן לפיצוי הפליטים - מי יודע, מיליארדים, עשרות מיליארדים.

אהוד אולמרט: נמכור את המדינה, נמכור את הרכוש מלמעלה, מלמטה, הכול כדי לפצות את הפליטים.

אהוד אולמרט: אבל ירד לנו קצת.

אהוד אולמרט: מה ירד לנו?

אהוד אולמרט: הרכוש שנשאיר בשטחים.

אהוד אולמרט: ירד קצת, אבל בזה לא נגמר החשבון.

אהוד אולמרט: אז הם יבדקו איזה נזק ההתנחלויות האלה גרמו, ועל הנזק הזה הם יפוצו עוד פעם, אז הוא יקזז את הערך.

אהוד אולמרט: אני אומר לכם, רבותי - - -

חיים אורון: אין לך דעה טובה עלינו, נכון?

אהוד אולמרט: לא שאין לי.

אהוד אולמרט: לא, תראה, ג'ומס - - -

חיים אורון: לא, לא.

חיים אורון: זה בסדר דווקא.

אהוד אולמרט: דיברת, אמרת קודם בכאב.

אהוד אולמרט: אני מדבר בכאב, למה?

אהוד אולמרט: כי אני באמת חושב - שמע, אילו החבורה הזאת, מה שאני קורא לה חבורת ביילין, וזה מרגיז אותך, אני דווקא חשבתי שאתם גאים לחיות תחת כנפיו האינטלקטואליות - אילו חשבתי שהיא מורכבת מאנשים נקלים, נטולי כל ערך, אז מה צריך להתרגז?

אהוד אולמרט: נו... מה מרגיז אותי?

אהוד אולמרט: שאני חושב: איך נפלת, איך איבדתם את עשתונותיכם, איך איבדתם את חוש האחריות שלכם?

אהוד אולמרט: איך אנשים כל כך מוכשרים, בעלי הישגים, בעלי יכולות - תרמו למדינת ישראל תרומות אדירות, אנשים שהם ממיטב הציבור הישראלי, שרשמו פרקים מפוארים בהיסטוריה הישראלית - לאיזו דרגה של השתטות, של חוסר כבוד עצמי, הגעתם.

אהוד אולמרט: לכן אני כואב.

אהוד אולמרט: אחרת, מה אכפת לי?

אהוד אולמרט: עכשיו אני רוצה לומר - איפה ההונאה מגיעה לשיאה?

אהוד אולמרט: איך הם רוצים להצדיק את עצמם?

אהוד אולמרט: הם אומרים: תשמעו, ממשלת ישראל לא עושה שום דבר.

אהוד אולמרט: ריבונו של עולם, לפני כמה חודשים - שלושה-ארבעה חודשים - קיימנו ויכוח נוקב בממשלה - דרך אגב, חלק מהממשלה לא תומך, הוא התנגד - על תוכנית מדינית, מוסכמת, עם הרשות הפלסטינית המוסמכת ועם ממשלת ארצות-הברית, בתמיכת מרבית מדינות העולם.

אהוד אולמרט: יוזמה מדינית - - -

טלב אלסאנע: אבל ההסתייגויות שלכם לא היו מקובלות - -

אהוד אולמרט: נכון שהיו לנו הסתייגויות - 14 הסתייגויות - והנחנו אותן.

טלב אלסאנע: - - לא על הפלסטינים ולא על - - -

אהוד אולמרט: ובכל זאת, כל הצדדים הללו, על בסיס ההסכמות הללו והמסגרת הזאת, התחילו במהלך.

אהוד אולמרט: באיזו חוצפה אתם באים ואומרים: אין יוזמה, אין מהלך, אין שום דבר - -

ג'מאל זחאלקה: איזה מהלך - - - על ההפצצות - - - איזה מהלך עשיתם חוץ מלהפציץ - - -

אהוד אולמרט: - - שקר וכזב.

אהוד אולמרט: קיבלנו החלטה, אלא מה?

אהוד אולמרט: שימו לב.

אהוד אולמרט: מה קורה?

אהוד אולמרט: וההחלטה הזאת אושרה על-ידי הרשות הפלסטינית.

אהוד אולמרט: אושרה.

אהוד אולמרט: עכשיו, בנוסח שאושר על-ידי הרשות הפלסטינית, לא על-ידי.

אהוד אולמרט: מילא, אתה אומר: אני, יש לי הסתייגויות, אבל זה אושר על-ידם.

אהוד אולמרט: הם מתחייבים לנהל מלחמה נגד הטרור.

אהוד אולמרט: באים יוסי ביילין וג'ומס וחבריהם ואומרים: חבר'ה, למה צריך לדרוש מהם להתחייב להילחם נגד הטרור?

אהוד אולמרט: לא מזכירים בכלל את הטרור.

אהוד אולמרט: נעשה הסכם בלי להזכיר את הטרור.

אהוד אולמרט: נו?

אהוד אולמרט: ואתם רוצים שהפלסטינים לא יודו לכם ולא יכבדו אתכם ולא יעריכו אתכם?

אהוד אולמרט: למה לא?

אהוד אולמרט: האמת היא שממשלת ישראל היתה מחויבת, והיא מחויבת למתווה שהתחיל הנשיא ב-24 ביוני, שגובש למהלך מדיני של מפת הדרכים.

אהוד אולמרט: נכון שיש לנו הסתייגויות, וההסתייגויות הללו תהיינה חלק מתהליך של בירור ושל משא-ומתן לכשיבשילו הדברים האלה.

אהוד אולמרט: ואנחנו גם היום איננו מנצלים את ההתמוטטות הטוטלית של המשטר הפנימי, של נפילת הממשלה הראשונה, של נפילת הממשלה השנייה, של סירובו של אבו-עלא - עוזרו, שחי תחת כנפי מכנסיו של ערפאת; אבו-עלא, גם הוא כבר לא רוצה להיות ראש ממשלה, משום שהוא יודע את האמת לגבי ערפאת וכוונותיו ורצונותיו.

אהוד אולמרט: ובתוך כל זה, למרות הכול, אנחנו איננו אומרים: בואו נברח ממפת הדרכים.

אהוד אולמרט: לא.

אהוד אולמרט: אנחנו רוצים שיבשילו תנאים כדי שאפשר יהיה להשתמש במסגרת הזאת כבסיס להמשך.

אהוד אולמרט: להגיד שממשלת ישראל - - -?

אהוד אולמרט: להגיד לממשלת ישראל, נכון, שאמרה שהיא תהיה מוכנה להקמת מדינה פלסטינית, הרי רק אמרת את זה - אמרת את זה לשאול יהלום, אמרת את זה לאריה אלדד, שהם הרי נגד זה.

אהוד אולמרט: או.קיי.

אהוד אולמרט: הם נגד זה.

חיים אורון: לא.

חיים אורון: אתה, נאום כזה כמו עכשיו - - - נגד מדינה פלסטינית.

חיים אורון: חכה, עוד תתבגר - - - אחרי ששכנעת אותי כל כך הרבה - - -

אהוד אולמרט: סליחה.

אהוד אולמרט: תראה, הרי אני יכול להזכיר לך.

אהוד אולמרט: הרי אני יכול להזכיר לך.

אהוד אולמרט: תראה, ג'ומס - - -

חיים אורון: לא, לא - - -

אהוד אולמרט: אני יכול להזכיר לך.

אהוד אולמרט: הרי הבטחת לי לא להפריע.

חיים אורון: מה הבטחתי לא להפריע - - -

אהוד אולמרט: הרי אתה לא מסוגל לקיים שום התחייבות.

חיים אורון: לא מסוגל...

אהוד אולמרט: מה אתך?

אהוד אולמרט: איך אתה רוצה שאני אחשוב שבדברים אחרים תוכל לקיים - אפילו פה אתה לא מסוגל.

חיים אורון: אז מה אתה כל כך נבהל?

אהוד אולמרט: אני לא נבהל.

אהוד אולמרט: אני רק רוצה לומר לך, אני כבר ישבתי פה בכנסת, אתה יותר צעיר ממני, בהרבה שנים, מבחינה פרלמנטרית.

חיים אורון: מה לעשות.

חיים אורון: זה יתרון.

אהוד אולמרט: זה יתרון.

אהוד אולמרט: אני ישבתי פה בכנסת כשנציגיך - נציגי התנועה הפוליטית שלך, מפ"ם, כי משם אתה בא - -

חיים אורון: בטח.

חיים אורון: זה כבוד - - -

אהוד אולמרט: - - כן, מתנועת הקיבוץ הארצי - ישבו פה, ליד שולחן הממשלה, והצביעו ביד בוטחת ובעוצמה, יחד עם גולדה מאיר, על כל הדברים שאתה ויוסי שריד פה קרעתם אותם לגזרים.

אהוד אולמרט: אז אני יכול להזכיר לך נאומים ויכול להזכיר לך מעמדים, והזיכרון שלי מתפרס על תקופת נוכחות יותר ארוכה משלך בבניין הזה.

אהוד אולמרט: לא נעשה חשבונות.

אהוד אולמרט: העובדה היא שממשלת ישראל, בראשותו של אריק שרון - ונכון, אפשר לומר: אריק שרון אומר היום דברים שהוא לא אמר פעם.

אהוד אולמרט: כל הכבוד.

חיים אורון: כל הכבוד...

אהוד אולמרט: אז כך - אם הוא דבק בעמדה של לפני 30 שנה אתה אומר: דוגמטי, סטגנציה, לא משנה את דעותיו.

אהוד אולמרט: אבל כשאדם משנה את דעותיו הוא צריך להתמוטט, כמו שאתם עושים?

אהוד אולמרט: - -

חיים אורון: הוא לא משנה - - -

אהוד אולמרט: - - הרי זאת גדולתו.

אהוד אולמרט: הוא בהחלט שינה את דעותיו - -

טלב אלסאנע: הוא שינה רק בדיבור.

אהוד אולמרט: - - הוא אומר היום דברים שהוא לא אמר בעבר.

אהוד אולמרט: ממשלת ישראל קיבלה החלטות שהמשמעות שלהן שונה מהמדיניות שהיתה לה בעבר.

אהוד אולמרט: להגיד שאין לה תוכנית?

אהוד אולמרט: יש לה תוכנית.

אהוד אולמרט: יש לה תוכנית שנשיא ארצות-הברית תומך בה; יש לה תוכנית שהרשות הפלסטינית בעצם התחייבה לה; יש לה תוכנית שמרבית ארצות העולם הנאורות מבינות שהיא יכולה להיות הבסיס היחיד להמשך המשא-ומתן פה.

אהוד אולמרט: אלא מה?

אהוד אולמרט: אין לממשלת ישראל הזאת לא נכונות, לא רצון ולא הסכמה להשלים עם כוונות הרצח של גורמים שהם אויבי השלום ואויבי הסיכוי לעשות אי-פעם איזה תהליך פוליטי במזרח התיכון.

אהוד אולמרט: אנחנו בעניין הזה לעולם לא נתפשר.

אהוד אולמרט: אנחנו נלך למפת הדרכים, אחרי שנרסק את ארגוני הטרור.

אהוד אולמרט: הלוואי שהפלסטינים יעשו את זה כמו שהם התחייבו, אבל אם הם לא יעשו את זה, אנחנו נעשה את זה.

אהוד אולמרט: ולצערי, כשעושים את זה, קורים מקרים טרגיים ששוברים את הלב לכולנו, גם לאזרחים חפים מפשע.

אהוד אולמרט: זו לא מדיניותנו, זו לא כוונתנו, איננו רוצים בכך.

אהוד אולמרט: אנחנו מצטערים צער עמוק.

אהוד אולמרט: אני מביע כאן בשם ממשלת ישראל צער עמוק על כל אזרח פלסטיני שנפגע.

אהוד אולמרט: מעולם לא נשלח חייל ישראלי לחסל אזרחים כאזרחים.

אהוד אולמרט: לא באוטובוסים, לא בבתי-קפה, לא במסעדות, לא בבתי-ספר ולא בבתים פרטים, כפי שהפלסטינים עושים יום-יום.

אהוד אולמרט: זה ההבדל.

אהוד אולמרט: אני כואב את הכאב הזה, אבל אני לא בא לכאן לרגע אחד כמתנצל או כמי שמרגיש נחיתות מוסרית, שראוי להטפות מוסר של מישהו.

אחמד טיבי: - - -

אהוד אולמרט: אני מצטער מעומק לבי - - -

אחמד טיבי: זה ההבדל, להביע את הצער, אבל אתה לא מצטער.

אהוד אולמרט: בשום פנים ואופן לא.

ג'מאל זחאלקה: זה ההבדל.

ג'מאל זחאלקה: זו שפלות מוסרית.

אהוד אולמרט: אנחנו נמשיך לעשות את כל מה שדרוש כדי שאזרח ישראלי אחד לא יצטרך לחיות חס וחלילה בסכנה, שאיזה מחבל מתאבד מעזה, מג'באליה, מבית-חאנון או מיהודה ושומרון ימשיך לחדור כדי להרוג אזרחים ישראלים.

אהוד אולמרט: בשום פנים ואופן.

ג'מאל זחאלקה: אז תעשה שלום.

ג'מאל זחאלקה: אל תדבר ככה.

אהוד אולמרט: גברתי היושבת-ראש, אני חוזר וקובע: ממשלת ישראל - - -

קריאות: - - -

אהוד אולמרט: ממשלת ישראל תמשיך - תשמע, אתה לא היית פה רוב הזמן, ודווקא התנהל דיון די סביר.

אהוד אולמרט: אתה לא צריך להתרגש.

דניאל בנלולו: כבוד השר רוצה שלום, תאמינו לי.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו לא מאמינים.

אהוד אולמרט: גברתי היושבת-ראש, אני חוזר וקובע בשם ממשלת ישראל, שאנחנו נמשיך לראות במפת הדרכים, על בסיס המתווה של הנשיא בוש מ-24 ביוני 2002, את הבסיס להמשך התהליך המדיני הרלוונטי היחיד למזרח התיכון וליחסים שלנו עם הפלסטינים.

אהוד אולמרט: אנחנו נמשיך להכות בטרור, במנהיגיו ובראשיו בכל מקום, ללא הגבלה, ונעשה מאמץ עליון, כפי שאנחנו עושים כל הזמן, שחס וחלילה לא ייפגעו אזרחים חפים מפשע; זאת מעולם לא היתה מטרתנו, וזה לא רצוננו, ואנחנו מצטערים צער עמוק על כל קורבן כזה.

אהוד אולמרט: מה שממשלת ישראל ורוב הישראלים סבורים, שעוד הרבה שנים הנייר הזה יישאר כאבן שאין לה הופכין בכספות של ממשלת שווייץ, משום שהציבור הישראלי ידחה את המסמך, את כותביו ואת חותמיו דחייה חד-משמעית - -

טלב אלסאנע: תשאיר את זה לציבור.

אהוד אולמרט: - - ויכה אותם ציבורית, כפי שראוי להם, כשתגיע שעת המבחן.

אהוד אולמרט: אני מבקש להסיר את ההצעות מסדר-היום.

אתי לבני: תודה רבה לכבוד השר.

אתי לבני: יש הצעות אחרות של חבר הכנסת איוב קרא, חבר הכנסת יעקב מרגי, חבר הכנסת דהאמשה וחבר הכנסת טיבי.

אתי לבני: לכל אחד יש דקה אחת.

אתי לבני: חבר הכנסת איוב קרא ישנו?

אתי לבני: לא.

אתי לבני: אחריו - חבר הכנסת מרגי.

יעקב מרגי: גברתי היושבת-ראש, במסגרת נאומי הקודם קראתי לראש הממשלה לעשות הכול על מנת להגיע לשלום.

יעקב מרגי: אך ראינו שהעם היושב בציון הוקיע את יוזמת ז'נבה והבוחר הוקיע מעל לכול את יוסי ביילין והרחיק אותו מבית מכובד זה.

יעקב מרגי: אני מתפלא שאנשים חושבים שגילו את אמריקה ויש עם מי לדבר.

יעקב מרגי: גם באוסלו דיברנו וחתמנו.

יעקב מרגי: אבל, לצערי הרב, השאלה היא לא אם יש עם מי לדבר אלא אם יש מי שיעשה טובה לעמו הנדכה.

אתי לבני: חבר הכנסת דהאמשה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: גברתי היושבת-ראש, מכובדי השר, טוב שחזרת - - -

אהוד אולמרט: לא עזבתי.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני רוצה להגיד לך, כאשר מתעלמים מעובדות ומהמציאות כפי שהיא, מגיעים לתוצאות אבסורדיות.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הממשלה הזאת, כך אמרת בדבריך עכשיו - אתה מתעלם מזה שקיימים מסגדים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: יש מסגד אל-אקצא ויש חראם אל-שריף ומתפללים שם יום-יום.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לא שהם עושים כאילו משהו אחר או דברים נוספים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: זה מסגד כל הזמן.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: עובדה היסטורית, שתלמדו אחת ולתמיד: המסגד הזה הוקם 40 שנה לאחר בריאת העולם.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כאשר אדם הראשון ירד ארצה, הוא הקים את המסגד הראשון במכה ואת המסגד השני פה, בירושלים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: והוא כל הזמן מסגד.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: זה היסטוריה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לעניין המציאות הפוליטית של היום, איך שאתם מנהלים את העניינים: להמשיך לאחז עיניים – אי-אפשר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לרמות את כולם כל הזמן – אי-אפשר, כבר אמרו חכמים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לרמות את כולם חלק מהזמן, זה ניתן, ואת זה עשיתם עם מפלגת העבודה בממשלת האחדות; עשיתם את זה לחלק מהציבור.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אבל לרמות את כולנו ולדבר יפה ולהפגין רק כוח ולעשות מלחמה - תראה לאילו שיאים הגעתם היום?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מה ברפיח ומה בעזה ומה בכל מקום.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: המציאות טופחת על פניכם, ולכן - - -

אתי לבני: אני מבקשת לסיים.

אתי לבני: חבר הכנסת אחמד טיבי, בבקשה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני מסיים, גברתי.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ולכן, לא תוכלו לרמות אותנו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אתם רוצים רק מלחמה, לא מבינים משהו אחר ולא רוצים משהו אחר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה.

אתי לבני: תודה רבה.

אחמד טיבי: גברתי היושבת-ראש, אין זה מקרה שהשר אולמרט סירב בתוקף להתנצל על הרג האזרחים אתמול בעזה.

אחמד טיבי: נהרג רופא, נפגעו ילדים, אזרחים, בהפצצה מכוונת של חיל האוויר.

אחמד טיבי: כאשר מפציצים מקום אזרחי, נהרגים גם נושאי נשק.

אחמד טיבי: נכון, נהרגו נושאי נשק, אבל נהרגו אזרחים שהובא בחשבון מראש שהם ייהרגו.

אחמד טיבי: מעולם ממשלת ישראל לא התנצלה, וזה לא מקרה שהשר אולמרט המשיך בקו הזה ורק הביע צער.

אחמד טיבי: הבעת צער היא יציאת ידי חובה.

אחמד טיבי: התנצלות היא עמדה מוסרית ופוליטית.

אחמד טיבי: ובמבחן הזה השר אולמרט וממשלת ישראל כושלים ונכשלים פעם אחר פעם.

אתי לבני: תודה רבה.

אתי לבני: המציעים גדעון סער, טלב אלסאנע - למליאה?

אתי לבני: כולם למליאה.

אתי לבני: אנחנו מצביעים.

אתי לבני: בעד - מליאה, נגד - להסיר.

אתי לבני: אנחנו עוברים להצבעה.

אתי לבני: הצבעה מס' 2 בעד ההצעה לכלול את הנושא בסדר-היום - 10 בעד ההצעה שלא לכלול את הנושא בסדר-היום - 4 ההצעה לכלול את הנושא בסדר-היום של הכנסת נתקבלה.

אתי לבני: הנושא ייכלל בסדר-היום.

אתי לבני: חברי הכנסת, הישיבה נעולה.

אתי לבני: תם סדר-היום.

אתי לבני: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום רביעי, כ"ו בתשרי התשס"ד, 22 באוקטובר 2003, בשעה 11:00.

אתי לבני: תודה רבה ולילה טוב.