ישיבת מליאה, כנסת 16, פרוטוקול מספר 23, 2003-05-20 00:00

ראובן ריבלין: חברי הכנסת, היום י"ח באייר התשס"ג, ל"ג בעומר, 20 בחודש מאי 2003 למניינם.

ראובן ריבלין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, הודעה למזכיר הכנסת.

אריה האן: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבד להודיע, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק שחרור על תנאי ממאסר (תיקון מס' 4) (הרכב ועדת שחרורים מיוחדת), התשס"ג-2003; והצעת חוק העבירות המינהליות (תיקון מס' 4) (תיקון), התשס"ג-2003.

אריה האן: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה למזכיר הכנסת.

ראובן ריבלין: חברי הכנסת, היום יום שלישי, ישיבת הכנסת נפתחת בנאומים בני דקה.

ראובן ריבלין: אבקש מחברי הכנסת הנוכחים והמבקשים להשתתף להצביע, ובכך אני אדע מי ישב באולם, והם יהיו הראשונים אשר יקבלו את רשות הדיבור.

ראובן ריבלין: בבקשה להצביע.

ראובן ריבלין: ראיתי את כולם, רבותי, ראיתי גם מי ישב ראשון והכול יבוא על מקומו.

ראובן ריבלין: רבותי, תודה רבה.

ראובן ריבלין: הסדרנים, נא להביא לי את טופס ההצבעה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: ובכן, חברי הכנסת.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת משה גפני, בבקשה.

משה גפני: אני מודה לך, אדוני היושב-ראש.

משה גפני: אני רוצה להתייחס בנאום שלי בן הדקה לסדר-היום של הכנסת.

משה גפני: בסדר-היום של הכנסת, אדוני היושב-ראש, יש שני סעיפים: סעיף של נאומים בני דקה וסעיף על גילויי האנטישמיות בעולם.

משה גפני: המשמעות של העניין, אדוני היושב-ראש, היא שהממשלה לא מגיעה כמעט לכנסת, שרים לא באים, ויתירה מכך, אני פונה לחברי הכנסת: הממשלה הזאת נשענת על רוב אוטומטי.

משה גפני: היא מקווה שבאמצעות התוכנית שהיא קוראת לה "התוכנית להבראת כלכלת ישראל", היא בעצם תרוקן למשך השנה הקרובה את הכנסת מכל תוכן.

משה גפני: לכנסת כמעט שלא תהיה משמעות, לחברי הכנסת כמעט שלא תהיה השפעה.

משה גפני: הממשלה הזאת רוצה הצבעה אוטומטית על תוכנית שבעצם תרוקן את עבודת הכנסת מתוכן.

משה גפני: אני חושב, אדוני היושב-ראש, שתפקידך בראש ובראשונה כיושב-ראש הכנסת, המייצג אותנו, לומר לממשלה: א.

משה גפני: שהם יבואו לכאן, שישיבו על הצעות - - -

ראובן ריבלין: תודה רבה.

משה גפני: - - - שיהיו נוכחים; ב.

משה גפני: אי-אפשר לעשות כזה דבר, להביא תוכנית - ומתכוונים להביא אותה בשבוע הבא לקריאה שנייה ושלישית - שתרוקן את עבודת הכנסת מכל תוכן.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת גפני.

ראובן ריבלין: אני מוכרח לומר, שהממשלה מקפידה להופיע, לפחות נציגה.

ראובן ריבלין: כמובן, אני מצר על כך שעדיין אין חקיקה ממשלתית שבאה לידי גיבוש ודיון בפני הכנסת.

ראובן ריבלין: בכך אני בהחלט מפנה את תשומת לב הממשלה, שאחר כך עבודת החקיקה תהיה רבה ואת השבועות האלה עדיין לא מנצלים, אם כי הממשלה עסוקה כולה בנושא התוכנית הכלכלית - או בנושא הקרוי "התוכנית הכלכלית".

ראובן ריבלין: כדי שלא להוסיף מחלוקת כאן, אני כבר אומר: "הקרוי התוכנית הכלכלית" - ועל כך יושבות הוועדות.

ראובן ריבלין: אני מודה לחבר הכנסת גפני.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אריה אלדד, בבקשה.

אריה אלדד: אדוני היושב-ראש, גם חבר הכנסת אריאל ביקש להירשם.

ראובן ריבלין: בבקשה, אבל הוא לא היה פה, אז קודמים כמובן אלה שהיו כאן כאשר הצביעו.

ראובן ריבלין: כמובן, ככל שיספיק הזמן כך ידברו חברים.

ראובן ריבלין: בבקשה, חבר הכנסת אלדד.

אריה אלדד: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בעוד כשעה אמורה להתחיל הפגנה מול הקונסוליה האמריקנית בירושלים בקריאה לשחרורו של יונתן פולארד.

אריה אלדד: 18 שנה נמק האיש בכלא האמריקני.

אריה אלדד: כל ראשי ממשלת ישראל כבר השתדלו אצל ידידינו לשחררו.

אריה אלדד: אפילו רוצחים נקצב עונשם, מרגלים שוחררו, ורק הוא נמק בכלא - מה שנראה נקמנות או התחשבנות אישית שאין לה הסבר הגיוני.

אריה אלדד: והנה, נשיא ארצות-הברית מוביל ועומד בראש תוכנית מפת הדרכים, תוכנית שהיא אומנם רעה מאוד בעיני, כיוון שהיא מניחה הקמת מדינה פלסטינית ממערב לירדן, אבל לצורך זה זקוקה ארצות-הברית לחזק את מעמדו הרופף של משיח השקר החדש אבו-מאזן וצריך לעשות לו מחוות.

אריה אלדד: לפיכך אני מציע, חברי חברי הכנסת, שתתקיים עסקה משולשת: ארצות-הברית תשחרר את פולארד, ישראל תשחרר את מרואן ברגותי והרשות הפלסטינית תסגיר לידי ישראל את רוצחי השר גנדי, השם ייקום דמו - -

ראובן ריבלין: תודה רבה.

אריה אלדד: - - המבלים היום בתנאי מלון ביריחו.

אריה אלדד: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אני מאוד מודה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת איתן כבל, בבקשה.

ראובן ריבלין: אחריו - חבר הכנסת מגלי והבה, ואחריו - חבר הכנסת רן כהן.

ראובן ריבלין: בבקשה, חבר הכנסת איתן כבל.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בסוף הקדנציה הקודמת של הכנסת התקבלה הצעת חוק שהובלתי יחד עם מי שהוא היום שר העבודה והרווחה, שהכיר בנושא האבטחה כעבודה מועדפת לחיילים משוחררים.

איתן כבל: המחשבה היתה גם לאפשר לחיילים משוחררים לעסוק במקצוע שהוא נדרש, לצערנו, וגם להכניס למערכת הזאת כוחות צעירים, טובים, שיוכלו לעמוד בעניין כמו שצריך.

איתן כבל: לצערי, הממשלה החליטה לבטל את החוק הזה.

איתן כבל: בימים האלה - אני פונה אליך, אדוני היושב-ראש - דווקא בימים האלה, כשהפיגועים מספרם לא פוחת אלא גדל ואנחנו רואים איזו חשיבות גדולה יש לאיכותם של המאבטחים שנמצאים בימים אלה בקו החזית, אני פונה לכנסת להתאחד ולשנות את רוע הגזירה.

איתן כבל: תודה.

ראובן ריבלין: תודה לחבר הכנסת איתן כבל.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מגלי והבה, ואחריו - חבר הכנסת רן כהן.

מגלי והבה: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, 48 שעות של התקפות טרור בלתי פוסקות על אזרחים שלווים, אנשים, נשים וטף; גם ישראלים, גם יהודים, גם ערבים.

מגלי והבה: את הנושא הזה אנחנו צריכים לגנות, ואני, במיוחד, מגנה אותו.

מגלי והבה: אני קורא מכאן לכל אלה שעדיין מצפונם רחוק, או הסתירו אותו באיזה מקום, שיפעלו להפסקת הטרור.

מגלי והבה: אני קורא לצד הפלסטיני במיוחד, שיפסיקו לפעול נגד עמם.

מגלי והבה: העם משלם מחיר יקר על כך שטרוריסטים שפלים מגיעים ומפוצצים את עצמם והורגים חפים מפשע.

מגלי והבה: אני מצטרף לקריאתו של חבר הכנסת איתן כבל, וזו ההזדמנות לברך את המאבטחים שעושים את עבודתם נאמנה, והם לא שייכים לשום מערך או ארגון שיגן עליהם.

מגלי והבה: אנחנו מוקירים את פעולותיהם, ואנחנו נחזק את כל מה שניתן כאן בכנסת הזאת על מנת שהמקצוע הזה יהיה ראוי.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אלה נאומים בני דקה, נא לזכור, רבותי חברי הכנסת.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת רן כהן, בבקשה.

ראובן ריבלין: ואחריו – חבר הכנסת וילן.

רן כהן: אדוני היושב-ראש, לא לשם הרוח הטובה, אלא באמת לגוף העניין, אני מצטרף לשני חברי שדיברו כאן קודם, גם חבר הכנסת איתן כבל וגם חבר הכנסת והבה.

רן כהן: אני חושב שהכרה בעבודת המאבטחים כבעבודה מועדפת היא דבר אלמנטרי.

רן כהן: היום הם נהרגים על הגנת המקומות שעליהם הם מגינים, ואני מצטרף בכל לב לדוברים שקוראים לרשות הפלסטינית לעקור את הטרור ולחסל אותו.

רן כהן: אלה מרצחים שפלים.

רן כהן: אבל, אדוני היושב-ראש, אני בא להאיר בדקה אחת את מה ששמעתי עכשיו, ב-16:00, אחרי החדשות - על עלייה באבטלה בישראל.

רן כהן: ואני גם בא מישיבה של הוועדה לעניין העובדים הזרים, שבראשה אני מתכבד לעמוד, והנה לידיעתך, אדוני יושב-ראש הכנסת, מסר לנו ניצב גנות, שבמהלך תשעת החודשים מאז ספטמבר האחרון העבירה מינהלת ההגירה לארצותיהם למעלה מ-40,000 עובדים זרים בלתי חוקיים.

רן כהן: והנה, למרות ההעברה הזאת לארצותיהם, מספר המובטלים הישראלים גדל, וזה מאוד מאוד חבל.

ראובן ריבלין: אלה נאומים בני דקה ולא הצעה לסדר-היום.

רן כהן: אני מסיים בקריאה לממשלת ישראל לעשות דבר אחד – להפסיק לייבא עובדים זרים לישראל ולעודד מובטלים ישראלים לעבוד במקומם במשק הישראלי.

רן כהן: תודה.

ראובן ריבלין: תודה לחבר הכנסת רן כהן.

ראובן ריבלין: אני מבקש לזכור לא לברך את הקודמים, כי זה בזבז לך חצי דקה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אבשלום וילן, בבקשה.

אבשלום וילן: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אינני יודע כמה מחברי הכנסת שמו לב, אבל מחר ב-10:30 תצביע ועדת הכלכלה על פרק בחוק ההסדרים שעיקרו השתלטות, או הייתי אומר בעצם פירוק שירות השידור הציבורי - הטלוויזיה, הערוץ הראשון והרדיו - מכל נכסיו.

אבשלום וילן: על-פי הצעת החוק, אם תעבור מחר, בעצם לא יהיו יותר לטלוויזיה הישראלית שום אמצעים.

אבשלום וילן: לרדיו – כל מתחרה, אם יש לו קשרים טובים לחברי מרכז, יוכל לרכוש רדיו אזורי, להוריד אותו לארצי ובעצם לרוקן את רשת ב', רשת ג', מתוכנן, ודאי את "גלי צה"ל".

אבשלום וילן: אני פונה לחברי הכנסת – איש לא דן בזה, איש לא ראה את ההצעה, היא הגיעה בהחטף ובאקראי.

אבשלום וילן: אני לא רוצה לייחס כוונות רעות למי שניסח אותה, אבל אני קורא לכולנו להתלכד, מעבר לכל השקפות פוליטיות, כדי להגן על השידור הציבורי.

אבשלום וילן: תודה, אדוני היושב-ראש.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת וילן, שסיים בדיוק בזמן.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אליעזר כהן, ואחריו – חבר הכנסת אילן שלגי.

אליעזר כהן: אדוני היושב-ראש, האלוף במילואים מתן וילנאי ולוחם סיירת מטכ"ל חבר הכנסת אבו וילן, אני רוצה לספר להם, שבימים אלה, שסרבני הגיוס מככבים בכותרות העיתונים, פגשתי לוחם צנחנים שאמר לי שהוא נקרא בצו-8 ב"חומת מגן", והוא מבקש שיקראו לו שוב בצו-8.

אליעזר כהן: כי בלי הכרעה צבאית לא יהיה שום הסדר מדיני.

אליעזר כהן: הלוחמים של צה"ל מוכנים לשרת את המדינה.

אליעזר כהן: כדאי שהמפקדים בצה"ל ומפקדי המילואים ידעו את זה.

אליעזר כהן: צה"ל עוד לא התעייף, ויש מי שיעשה עת העבודה.

אליעזר כהן: העבודה לא תיעשה מעצמה.

אליעזר כהן: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה לחבר הכנסת אליעזר כהן.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אילן שלגי, ואחריו – חבר הכנסת נסים זאב.

אילן שלגי: הרב עובדיה יוסף, המרן, הודיע לאחרונה ש"חוק" שווה בגימטריה ל"גיהנום".

אילן שלגי: אני מבקש לומר לו, שבגימטריה גם "מדע" שווה ל"חוק", וגם "חילוני" שווה ל"חוק", כולם 114.

אילן שלגי: אני מודיע בזה, כי כמו רוב אזרחי המדינה אני גאה להיות חילוני התומך בקידום המדע ובשלטון החוק בישראל.

אילן שלגי: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת שלגי.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת נסים זאב - בבקשה, אדוני.

ראובן ריבלין: אחריו - חבר הכנסת אופיר פינס.

נסים זאב: משפט אחד לחבר הכנסת שלגי.

ראובן ריבלין: על חשבונך.

ראובן ריבלין: אתה מקבל דקה מלאה.

נסים זאב: על חשבוני.

נסים זאב: אנחנו בגיהינום בלי גימטריות.

נסים זאב: אנחנו ממש בגיהינום מבחינה כלכלית, מבחינה ביטחונית.

נסים זאב: מה שעם ישראל עובר פה זה גיהינום אמיתי.

נסים זאב: בנושא התחבורה, אדוני היושב-ראש, לא מזמן שמעתי את שר התחבורה אומר בעקבות פיגוע שהיה בתל-אביב באוטובוסים אחרים, לצערנו הרב, שבתוך זמן קצר הוא מתכוון להפעיל כמעט בכל אוטובוס שמירה.

נסים זאב: אנחנו עדים לכך שפחות או יותר במקומות מרכזיים יש שומרים, אבל באוטובוסים עד לרגע זה לא ראינו שום שינוי, ולצערי הרב היה אולי אפשר למנוע את הפיגועים האחרונים אם היתה יותר שמירה, כפי שיש בקניונים ובמקומות אחרים.

נסים זאב: אז לתשומת לבו של שר התחבורה.

ראובן ריבלין: תודה לחבר הכנסת נסים זאב.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אופיר פינס, ואחריו – יושב-ראש הקואליציה, חבר הכנסת גדעון סער.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני.

אופיר פינס-פז: תודה.

אופיר פינס-פז: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אתמול, לנוכח ל"ג בעומר, הפסיקה הכנסת את פעילותה ב-17:25.

ראובן ריבלין: ב-17:55.

אופיר פינס-פז: לפי השעון שלי 17:25.

קריאות: - - -

ראובן ריבלין: רבותי, חבר הכנסת פינס נמצא בדקה.

אופיר פינס-פז: חברים, לפי השעון שלי 17:25.

אופיר פינס-פז: אמר היושב-ראש 17:55, לא אתווכח אתו.

רוני בר-און: תיכף תשמע שלפי השעון שלו דקה היא לא דקה בשעון שלך.

ראובן ריבלין: אני עצרתי את הזמן, זה בסדר.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, אולי צריך להזכיר לכם שאנחנו נמצאים בדיון.

אופיר פינס-פז: אני רוצה להתחיל מהתחלה.

ראובן ריבלין: אני מאפס את השעון.

ראובן ריבלין: אנחנו נמצאים בנאומים בני דקה.

ראובן ריבלין: כאשר אנחנו הצבענו היו פה כעשרה חברי הכנסת.

ראובן ריבלין: לאחר מכן נוספו עוד 12 חברי הכנסת.

ראובן ריבלין: בנאומים בני דקה לכל אדם יש הזכות לומר במשך דקה את מה שהוא רוצה.

ראובן ריבלין: לא להפריע.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: בבקשה.

אופיר פינס-פז: אתמול, לרגל חג ל"ג בעומר, סיימנו את ישיבת הכנסת בשעה 17:55, והיום אני הודעתי ללשכה שלי שאין חופשות, אין יציאות, אין קיזוזים.

אופיר פינס-פז: ידעתי שבטח יהיה יום ארוך מאוד בכנסת, כי אתמול היה יום נורא קצר.

אופיר פינס-פז: הפלא ופלא, הודיע יושב-ראש הכנסת שהשרים לא מכירים בכבודה של הכנסת.

אופיר פינס-פז: במלים אחרות, שמים פס על הכנסת.

אופיר פינס-פז: לא באים לכנסת היום לדיונים.

אופיר פינס-פז: למה?

אופיר פינס-פז: ככה.

אופיר פינס-פז: אני אומר לך, אדוני היושב-ראש, זאת שערורייה.

אופיר פינס-פז: השרים עושים דין לעצמם.

אופיר פינס-פז: הממשלה מזלזלת בכנסת.

אופיר פינס-פז: הכנסת הופכת להיות כלי ריק ולא רלוונטית.

אופיר פינס-פז: אם אתם חושבים שזו בעיה רק של האופוזיציה, יש לכם טעות.

אופיר פינס-פז: הבעיה היא איך העסק כאן מתנהל.

אופיר פינס-פז: אני מציע לקחת את זה לתשומת הלב ולדבר על כך בנשיאות.

אופיר פינס-פז: לגבי השבוע הבא, אני רוצה להציע ליושב-ראש, ראיתי את סדר-היום, שהכול זו התוכנית הכלכלית מבוקר עד לילה וכדומה, ואין ועדות.

אופיר פינס-פז: גם זה לדעתי לא נכון, אבל החלטתם – החלטתם.

אופיר פינס-פז: מה שאני מציע, לפחות ביום שני הרי לא תהיינה ועדות בין 08:00 ל-10:00.

אופיר פינס-פז: זה שטויות.

אופיר פינס-פז: תאפשרו לפחות לוועדות להתכנס ביום שני.

אופיר פינס-פז: תתחילו את המליאה בשעה 11:00 ותנו לוועדות לעשות דיון בין 09:00 ל-11:00, לפחות שאת זה נציל ושלא הכול ייפסק.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אני מאוד מודה.

ראובן ריבלין: לפני שחבר הכנסת גדעון סער מקבל את רשות הדיבור, שתי תשובות.

ראובן ריבלין: יום שלישי הוא יום של הממשלה שמביאה חקיקה, כפי שזכור ליושב-ראש הקואליציה לשעבר.

ראובן ריבלין: הממשלה לא מביאה חקיקה, ועל כך הלנתי כבר בתחילת הישיבה.

ראובן ריבלין: אנחנו לא יכולים לגבי נושאים של הצעות לסדר-היום והצעות חוק לחייב את הממשלה לבוא ביום שלישי, אלא אם כן היא מסכימה, ואני בהחלט מציע גם לאופוזיציה להיות נוכחת כאן.

ראובן ריבלין: זה יחייב את הממשלה להיות כאן הרבה יותר.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת גדעון סער, יושב-ראש הקואליציה, בבקשה.

גדעון סער: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, השבוע שברה האופוזיציה משמאל שיאים חדשים בחוסר אחריות ממלכתית.

גדעון סער: אחרי סדרה של פיגועים רצחניים, כולם באחריות הרשות הפלסטינית, שהיא יציר כפיו של אותו שמאל שהתפתה להאמין שאפשר להפקיר את ביטחון ישראל בידי כנופיות טרור – אחרי הסדרה הזאת של פיגועי הרצח באזרחים, איך מוצאת האופוזיציה לנכון להגיב?

גדעון סער: לתקוף את ראש ממשלת ישראל אריאל שרון, שהחליט תוך גילוי אחריות שהוא דוחה את ביקורו בוושינגטון ונשאר כאן על מנת לעמוד בראש המערכה הביטחונית-המדינית.

גדעון סער: אני חושב שבשיטה הזאת האופוזיציה משמאל תוסיף לכהן הרבה שנים בספסלים האלה.

ראובן ריבלין: תודה לחבר הכנסת גדעון סער.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה, לא היית קודם, אבל בבקשה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מזעזע לקרוא ולשמוע, שבני נוער מצטרפים לסחר גוף ולמעשי זנות, ויש כאלה בין עשרות למאות, אף שיש מחלוקת לגבי מספרם.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני חושב שבצד כל הנושאים המטרידים והקשים שאנחנו מצויים בהם, יש מקום וחייבים לתת את הדעת גם על העניין הזה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הלוואי שהממשלה היתה בכלל נמצאת וקיימת ויכולה לעשות גם משהו בכיוון הזה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת דניאל בנלולו, בבקשה.

דניאל בנלולו: אדוני היושב-ראש, ידידי חברי הכנסת, דווקא היום בל"ג בעומר אני רוצה להתייחס לשרשרת אירועי הטרור - אתמול בעפולה, בשבת בקזבלנקה - המוכיחים שוב כי לטרור אין גבולות, ואיום הטרור הוא הרסני לכל האנושות.

דניאל בנלולו: כיליד מרוקו, ידידי חברי הכנסת, אני רוצה לספר לכם, שיחסי השכנות בין יהודים לערבים היו אמיתיים, ללא שום אינטרס.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: היו ונשארו.

דניאל בנלולו: זה היה מודל לחיקוי אמיתי הנובע מחברות אמיתית ולא מאינטרסים לאומיים.

דניאל בנלולו: בימים אלו אנחנו צריכים לאמץ התנהגות זו.

דניאל בנלולו: ביום ל"ג בעומר נפסקים מנהגי האבלות שנוהגים מכיוון שתלמידי רבי עקיבא לא נהגו כבוד זה בזה.

דניאל בנלולו: דווקא בתקופה קשה זו אנחנו צריכים להתאחד, יהודים ויהודים, יהודים וערבים, לנהוג כבוד זה בזה.

דניאל בנלולו: מי ייתן שמיום זה שמפסיקים מנהגי האבלות לא נדע עוד פיגוע טרור מכל סוג שהוא.

דניאל בנלולו: תודה.

ראובן ריבלין: תודה לחבר הכנסת בנלולו.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת זהבה גלאון, ואחריה - חבר הכנסת אורי אריאל.

ראובן ריבלין: אחריו - חבר הכנסת אחמד טיבי.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, אומנם חבר הכנסת נסים זאב יש לו בקשה מיוחדת, אבל אני אדבר, ברשותך, חבר הכנסת זאב, על זילות הכנסת שנעשית על-ידי הממשלה.

זהבה גלאון: העובדה שיושב כאן השר עוזי לנדאו, ויש לי אליו הרבה כבוד, אני לא אומרת את זה בציניות - - -

ראובן ריבלין: הוא גם לא תורן.

ראובן ריבלין: הוא שמע שאין שר והוא הגיע.

זהבה גלאון: נכון, הוא הזדעק, הוא הוזעק לאולם המליאה, כי המליאה ריקה.

זהבה גלאון: שולחן ממשלה כל כך גדול, כל כך רחב, לא היה שר אחד לרפואה.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, אתה, שכבוד הכנסת לנגד עיניך, היית צריך לדאוג לכבודנו, לכבודם של חברי הכנסת שיושבים כאן ומעלים הצעות כל כך חשובות לסדר-היום, ואף שר אינו מכבד את הכנסת בנוכחותו.

זהבה גלאון: אני חושבת שזה לא לכבודה של הכנסת, זה לא לכבודנו שבאים לכאן חברי כנסת שרוצים כל היום לעסוק בפעילות פרלמנטרית תקיפה, אופוזיציונית, אם יורשה לי לומר, ואין לנו שרים להתגולל עליהם.

זהבה גלאון: איך אנחנו יכולים לעבוד כך?

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, אנה אנחנו באים?

ראובן ריבלין: תודה רבה לחברת הכנסת גלאון.

ראובן ריבלין: אני מודה לשר עוזי לנדאו, שגם יוכל להשיב על כל ההצעות שהיו.

ראובן ריבלין: אבל אני מוכרח לומר, ואני שומע לגברת גלאון, השרים התורנים שלא הגיעו הם - וכך נתחיל - השר מאיר שטרית והשרה יהודית נאות.

ראובן ריבלין: כך נכריז.

ראובן ריבלין: הייתי מכריז על הפסקה עד שהממשלה תגיע.

ראובן ריבלין: למזלנו, השר לנדאו נמצא כאן והגיע ממקום שהוא הוזעק ממנו.

רוני בר-און: לדעתי, הממשלה נמצאת בדיון - - -

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אריאל, האם אדוני עדיין רוצה לדבר?

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני.

אורי אריאל: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אדוני השר - - -

עוזי לנדאו: חברת הכנסת גלאון, איך זה שמכל סיעת מרצ רק את פה?

זהבה גלאון: זה עניין פרופורציונלי, זה האיכות.

זהבה גלאון: ..

יולי יואל אדלשטיין: שישית מהסיעה.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, האם אנחנו יכולים לאפשר לאורי אריאל לקבל את יומו כאן בנאומים בני דקה?

ראובן ריבלין: בבקשה, חבר הכנסת אריאל.

אורי אריאל: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אדוני השר, נמסר לי שהאופוזיציה לוחצת על שר האוצר להוריד מהתוכנית הכלכלית את הסעיף בנושא מימון המפלגות.

אורי אריאל: מדובר על קיצוץ של כ-40 מיליון שקלים, למיטב ידיעתי.

אורי אריאל: אני מציע לכם להוריד את הלחצים ולהוריד את בקשתכם, למרות המצב הקשה שנתונות בו מפלגות רבות.

אורי אריאל: ראוי שהכנסת תהווה דוגמה אישית בעניין הזה, כמו בקיצוץ שכר חברי הכנסת והשרים, כמו בקיצוץ בתקציב הכנסת עצמו, כ-25 מיליון שקלים.

אורי אריאל: גם פה, אדוני היושב-ראש, נמסר לי שכאילו הושמט הפרק הזה מהדיונים בוועדות.

אורי אריאל: אם זה נכון, זה חמור מאוד וראוי להשיב את זה.

ראובן ריבלין: הכנסת עשתה את המצווה עליה עוד לפני שהממשלה ביקשה.

אורי אריאל: זאת אומרת, היא קיצצה כבר לפחות 25 מיליון שקלים?

ראובן ריבלין: 27 מיליון שקלים.

אורי אריאל: אני מודה לאדוני על התשובה ועל המהירות.

אורי אריאל: כך יאה.

אורי אריאל: זאת דוגמה אישית.

אורי אריאל: ראוי שאנחנו, הנבחרים, ננהג כך גם בעניינים האחרים.

אורי אריאל: תודה.

ראובן ריבלין: תודה לחבר הכנסת אורי אריאל.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אחמד טיבי, בבקשה.

ראובן ריבלין: אחריו - חבר הכנסת חיים כץ.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, שיעור ההצלחה בבחינות הבגרות ביישובים הערביים הוא כ-29%, כאשר שיעור ההצלחה, הזכאות לתעודת הבגרות, ביישובים יהודיים הוא כמעט 49%.

אחמד טיבי: ללמדך על פער גדול מאוד, והרי יש קשר בין מצב סוציו-אקונומי ובין שיעור ההצלחה והזכאות לתעודת בגרות.

אחמד טיבי: מול הנתונים האלה התוכנית הכלכלית באה לקצץ עוד בחדרי לימוד, בתקנים, ועל כן מערכת החינוך במגזר הערבי תספוג עוד מכה קשה, שלא תעזור לה להתרומם מעל הסף הנמוך מאוד שאליו היא הגיעה.

ראובן ריבלין: תודה לחבר הכנסת אחמד טיבי.

ראובן ריבלין: בבקשה, חבר הכנסת חיים כץ.

חיים כץ: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, ביום ראשון האחרון הסתיימה בשעה טובה שביתה די קשה במשק הישראלי.

חיים כץ: שני הנושאים שדובר בהם היו חקיקה בענייני עבודה ופנסיה, גמלאות.

חיים כץ: לצערי, שמעתי היום בוועדת הכספים, שמשום-מה האוצר וההסתדרות הפסיקו לשבת בנושא הפנסיה.

חיים כץ: מפה אני קורא לשני הצדדים שיורידו קצת אגו, שייכנסו וישבו, כי הפנסיה נוגעת לפחות למיליון אזרחים.

חיים כץ: אני קורא מפה לשני הצדדים שימשיכו וייכנסו למשא-ומתן.

ראובן ריבלין: תודה לחבר הכנסת חיים כץ.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מתן וילנאי - בבקשה, אדוני השר לשעבר.

מתן וילנאי: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, רציתי לחזור ולהעלות את הנושא של המאבטחים והמאבטחות אשר נפגעים בפיגועי הטרור.

מתן וילנאי: העליתי היום הצעת חוק אשר עוסקת באנשים ובנשים הללו, שהם קו ההגנה האחרון שלנו בפיגועי הטרור לאחר שכל הדברים האחרים נכשלים, וזה קורה, אף שכוחות הביטחון עושים עבודה ממדרגה ראשונה, מצוינת.

מתן וילנאי: בסוף הם נמצאים בשנייה האחרונה מול מי שמנסה להתפוצץ.

מתן וילנאי: כל מה שהעליתי, ואני מציע שהכנסת תיקח את כל הנושא על גבה, כפי שעשתה בנושא הדלקת המשואות בערב יום העצמאות - שמאבטח או מאבטחת שנפגעים באירוע טרור יטופלו כאילו היו חיילי צה"ל.

מתן וילנאי: זה קורה עם אזרחים עובדי צבא, זה צריך לקרות גם אתם.

מתן וילנאי: אני חושב שהכנסת כולה צריכה להתגייס למאמץ הזה כדי לייצב את מעמדם של המאבטחים ושל המאבטחות הללו.

מתן וילנאי: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה לחבר הכנסת מתן וילנאי.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת יולי אדלשטיין, סגן היושב-ראש, בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אדוני השר, קודם כול ברצוני להשיב דווקא כמי שרגיש מאוד לכבודה של הכנסת לכמה מחברי שדיברו כאן לפני.

יולי יואל אדלשטיין: בשום מקום בתקנון לא מופיע שחובה על הממשלה להיות נוכחת במליאה בעת נאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: השאלה הזאת עלתה כמה פעמים בכנסת הקודמת, כך קבעו היושב-ראש הקודם וחברי הנשיאות, לרבות היושב-ראש הנוכחי המכובד.

יולי יואל אדלשטיין: אבל ודאי תמיד רצוי שיהיה נציג הממשלה באולם, וזה בהחלט מוסיף גם לממשלה וגם לכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: בשניות שנותרו אני רוצה, כדרכי, להזכיר את גורלו המר של האסיר יונתן פולארד, ולומר שלצערי הרב חלף עוד שבוע ואנחנו עדיין לא השכלנו לעשות משהו לשחרורו.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

ראובן ריבלין: תודה לחבר הכנסת יולי אדלשטיין.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת גילה פינקלשטיין, בבקשה.

ראובן ריבלין: אחריה - חבר הכנסת טלב אלסאנע.

ראובן ריבלין: אחרון הדוברים – חבר הכנסת אהוד יתום.

גילה פינקלשטיין: בשבוע שעבר פורסמו תוצאות של מחקר, שנערך עוד בשנת 2001, לגבי כיתות ד' בבתי-ספר בארץ, שממוקמים במקום 23 מתוך 35 במבחן הבין-לאומי של הבנת הנקרא.

גילה פינקלשטיין: אני חושבת שאנחנו צריכים לעשות חשיבה מחודשת, איך קורה שהתלמידים שלנו לא שולטים בשפה העברית, פחות ופחות מבינים את מה שהם קוראים, והרמה שלהם נמוכה במקצועות נוספים שיש לתת עליהם את הדעת, כמו תנ"ך ומתמטיקה.

גילה פינקלשטיין: צריך לעשות חשיבה מחודשת, כי בכל זאת הנוער והחינוך זה העתיד שלנו.

גילה פינקלשטיין: אני שומעת שמשרד החינוך מתכונן לעשות רפורמה בנושא, אבל רפורמה אינה מספיקה.

גילה פינקלשטיין: צריך לעשות עוד חשיבה מחודשת, מדוע הילדים שלנו מבינים פחות ופחות את הנקרא, את העברית ואת המקצועות שהזכרתי – מתמטיקה ותנ"ך.

גילה פינקלשטיין: הרפורמה לא מספיקה, אלא נדרשת גם חשיבה מחודשת, למה זה קורה לנו.

גילה פינקלשטיין: צריך לפנות לכל הגורמים הקשורים בדבר.

רוני בר-און: - - -

ראובן ריבלין: אני מאוד מודה לחברת הכנסת גילה פינקלשטיין.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת טלב אלסאנע, בבקשה.

טלב אלסאנע: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, כבוד השר, בשל ההשלכות הקשות שיש לתוכנית הכלכלית, חובה לעשות חשבון נפש לגבי מקורות התעסוקה בקרב האוכלוסייה הערבית.

טלב אלסאנע: כבוד היושב-ראש, כידוע לך, האוכלוסייה הערבית במקור היא חקלאית, אבל במרוצת השנים לא נוצר אף קיבוץ ערבי אחד ואין מכסת מים לחקלאים.

טלב אלסאנע: בעקבות זאת, היישובים הערביים הפכו להיות מקומות שינה ולינה בלבד, ונוצרה כלכלת תלות.

טלב אלסאנע: היישובים הערביים לא יכולים לעמוד על רגליהם מבחינה תעסוקתית, הן באזורי מסחר, הן בתעשייה והן בחקלאות.

טלב אלסאנע: בשל הגזירות הכלכליות, יש חשיבות רבה לגיבוש תוכנית כלכלית שתאפשר לאוכלוסייה הערבית להתפרנס בכבוד ביישובים שלה על-ידי פיתוח מקורות תעסוקה, אם באזורי מסחר, אם באזורי חקלאות, אם באזורי תעשייה.

טלב אלסאנע: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אני מאוד מודה לחבר הכנסת טלב אלסאנע.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אהוד יתום, בבקשה.

ראובן ריבלין: יסיים פרק זה בסדר-היום חבר הכנסת אברהם בורג, שהיה יוזם הרעיון של נאומים בני דקה.

ראובן ריבלין: אדוני היושב-ראש לשעבר, אני מודיע לך ש-25 איש השתתפו בדיון, ולא עברה עוד חצי שעה.

אברהם בורג: אז אני אדבר 25 דקות.

אהוד יתום: ברשותך, אדוני היושב-ראש, אני מבקש להצטרף לקריאתו של חבר הכנסת מתן וילנאי.

אהוד יתום: המאבטחים, שלמעשה משלימים את חומת המגן המודיעינית והפיזית שלנו, נוסף על משטרת ישראל, שירות הביטחון הכללי, צה"ל ומשמר הגבול, הם נכס שצריך לטפח אותו ולטפל בו ביסודיות.

אהוד יתום: אנחנו עושים מאמצים בכנסת להרים את קרנם, גם בנושאי הטיפול הסוציאלי הכולל וגם בנושאי השכר, ואנחנו נהיה מאוד שמחים אם תאושר, בין היתר, הצעת חוק שקושרת אותם לעבודה מועדפת.

אהוד יתום: רק אתמול שילם עוד מאבטח בחייו ומאבטחת נפצעה קשה.

אהוד יתום: הם חומת מגן אמיתית, שראויה לכל שבח.

אהוד יתום: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה לחבר הכנסת יתום.

ראובן ריבלין: בבקשה, חבר הכנסת בורג.

ראובן ריבלין: אם השר לנדאו רוצה להשיב על אחת מהאמירות בנאומים בני דקה, הוא מוזמן לדבר אחרי בורג.

אברהם בורג: אדוני היושב-ראש, אני מודה לך מאוד.

אברהם בורג: אני עוד בענייניה של התוכנית הכלכלית.

אברהם בורג: כאשר הוגשה התוכנית הכלכלית לכנסת, היתה חרב של משבר פיננסי מונפת מעל ראשה של הכנסת, ולכן היא נדרשה גם לאשר שינוי תקציבי.

אברהם בורג: עם קבלת הערבויות מארצות-הברית סר – או נדחה לפחות לעת עתה – הזמן של המשבר הפיננסי, השווקים בעולם מגיבים אחרת והבורסה בארץ מגיבה אחרת, בגלל הערבויות מארצות-הברית.

אברהם בורג: מסתבר שבתוך התקציב יש יסוד גדול מאוד שמעולם לא דנו בו – מה היא מדיניות הרווחה של מדינת ישראל?

אברהם בורג: ישבו ארבע ועדות על מדיניות המיסוי של מדינת ישראל, אפילו לא אחת על מדיניות הרווחה של מדינת ישראל.

אברהם בורג: השאלה היא אם ייזום יושב-ראש הכנסת פנייה לשר האוצר - אולי לוועדת חקירה של הכנסת - על מנת להקים ועדה ציבורית שתדון במדיניות החברתית של ישראל ותציע הצעה שהיא לא מהיד לפה, או הייתי אומר מהחרב לצוואר, אלא תוכנית מקיפה לרפורמה במדיניות הרווחה של מדינת ישראל, לפחות עם אותו עומק דיון של הרפורמה במס שמוצעת לנו היום.

ראובן ריבלין: נשקול זאת בנשיאות.

ראובן ריבלין: תודה לאדוני.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, השר לנדאו מבקש להשיב על כמה התייחסויות של חברי הכנסת.

עוזי לנדאו: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני מצטרף להצעתו של חבר הכנסת בורג לקיים דיון בנושא הרווחה.

עוזי לנדאו: אני גם רוצה לקחת דוגמה שונה מזו שנותנת חברת הכנסת זהבה גלאון על הכבוד שיש להקנות לכנסת, לחבריה, לשריה וגם למי שהיה יושב-ראש הכנסת, ומאזין עכשיו בתשומת לב לדיבוריו, שלא על-פי רשות ושלא על-פי התקנון, של חבר הכנסת אחמד טיבי.

עוזי לנדאו: אני אמרתי לטובת הציבור, חבר הכנסת בורג, שאני מצטרף להצעתך שהכנסת תקיים דיון על נושאי רווחה, אבל לא רק על נושאי רווחה, אלא על סדרה שלמה של נושאים שהתוכנית הכלכלית היתה חייבת להעביר אותם במהירות, כי מהירות היא שם המשחק.

עוזי לנדאו: צריך היה להגיע לתוכנית אחרת.

עוזי לנדאו: אבל אני רוצה להזכיר לכולם את מה שאמר שר האוצר: קודם רווחים, ומהם תבוא רווחה.

עוזי לנדאו: אין רווחה בלי רווחים, ואין רווחים בלי עבודה קשה, וגדול הציבור במדינת ישראל שעדיין חי על משלמי מסים רבים ואיננו עובד.

עוזי לנדאו: ולכן הממשלה עושה כרגע ככל יכולתה כדי להעביר חזרה אל ארצותיהם ציבור גדול של אנשים הנמצאים כאן באופן לא חוקי.

עוזי לנדאו: הם לא פושעים, ואני מציין את זה, אבל הם תופסים מקומות עבודה של ישראלים.

עוזי לנדאו: אני חושב שאילו הייתי אני לפחות חבר הכנסת בורג, הייתי גם שולח ברכה לשר האוצר על ההישג הגדול שלו - - -

אברהם בורג: אני אשלח לו בשבוע הבא בשם 52 חברי כנסת.

עוזי לנדאו: לא תצטרך להתאמץ הרבה כדי להשיג מספר גדול הרבה יותר של חברי כנסת.

אברהם בורג: את הקללות - - -

עוזי לנדאו: אני אינני מכיר שרים בעבר, שרי אוצר, שהצליחו לעמוד בעקשנות ולהביא לכך שיתחיל אפס קצה שינוי, גם מבני, של המשק.

עוזי לנדאו: אני מקווה שהדברים האלה יימשכו.

עוזי לנדאו: אני מודה לך, חבר הכנסת בורג, שהעלית את הנושא הזה לדיון.

עוזי לנדאו: אני מקווה שגם מאוחר יותר הוא יקבל את ביטויו בדיונינו.

עוזי לנדאו: אם היינו מביטים יפה, חברת הכנסת גלאון, על מספר האנשים מן הקואליציה ומן האופוזיציה הבאים להקנות כבוד לכנסת ולדיונים האלה, היינו מגלים שיש כאן מספר גדול הרבה יותר של חברי קואליציה מאשר חברי כנסת מן האופוזיציה.

זהבה גלאון: זה BY DEFINITION.

עוזי לנדאו: לא, בבניין, אני לא מדבר על מקומות אחרים.

אברהם בורג: יש יותר חברי כנסת בקואליציה מאזרחים במדינת ישראל.

עוזי לנדאו: לא רק זה, אני חושב שאם מפלגת העבודה תמשיך להתנהג כפי שהיא מתנהגת, מספרנו עוד יגדל.

אברהם בורג: על זה נאמר:

אברהם בורג: ארבעים יכנו לא יוסיף, 40 מכות קיבלנו מכם.

עוזי לנדאו: ועל הים הכו כמה מכות?

עוזי לנדאו: זה יכול גם להגיע ל-250, נכון?

עוזי לנדאו: בסדר, אנחנו נגיע רחוק.

אברהם בורג: זה פסוק אחר.

עוזי לנדאו: אתה יודע מה, חבר הכנסת בורג?

עוזי לנדאו: כשנגיע ל-120 - דיינו.

ראובן ריבלין: אמור מעכשיו 250.

עוזי לנדאו: חברת הכנסת גלאון, אני הייתי מצפה מסיעת מרצ ומנציגיה שירחשו לכנסת יותר כבוד וישלחו יותר מנציג אחד.

עוזי לנדאו: פעם היה כאן "האיש הבודד לכנסת".

עוזי לנדאו: אומנם זאת חברת הכנסת גלאון, ואני מעריך אותך מאוד, אבל ראוי שהסיעה שחורתת על דגלה את שם הדמוקרטיה והכבוד לכנסת והערכים החביבים, תוכיח את הדברים האלה במעשים.

עוזי לנדאו: מילא, אנחנו על-פי דרככם עוברי בטל, לא אכפת לנו, אנחנו אוכלי חינם ופרזיטים.

עוזי לנדאו: אבל אתם?

עוזי לנדאו: שרק חברת הכנסת גלאון תהיה כאן?

אברהם בורג: השר לנדאו, זאת חברת הכנסת הכי טובה של מרצ.

עוזי לנדאו: כן, אני מוכן לקבל את זה בהחלט.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בורג, הרי אלעזר בן עזריה, כשהיה בן 19, אמר - - -

אברהם בורג: בן 18.

ראובן ריבלין: אבל אתם 19, אז הוא היה בערך בין 18 ל-19.

ראובן ריבלין: בסוף הוא הצליח להגיע לגיל 19.

ראובן ריבלין: הוא אמר: אבל הריני כבן 70 שנה.

אברהם בורג: הריני כבן 70 שנה, ולא זכיתי שתיאמר יציאת מצרים בלילות.

ראובן ריבלין: הרי אדוני יכול להגיד: הריני כבן סיעה של 70 חברי כנסת.

עוזי לנדאו: אני חושב שאחרי רגע זה של עברית ומסורת ישראל, אני מחזיר את הכדור אל היושב-ראש.

ראובן ריבלין: תודה רבה לשר לנדאו.

ראובן ריבלין: [ "דברי הכנסת", חוב' ה', עמ' 791.

ראובן ריבלין: ]

ראובן ריבלין: אני מבקש לעבור להמשך סדר-היום.

ראובן ריבלין: היום אנחנו מקיימים דיון בנושא: גילויי האנטישמיות בעולם, בעקבות הצעות לסדר-היום של חברי הכנסת יאיר פרץ ויולי אדלשטיין.

ראובן ריבלין: ראשון הדוברים הוא חבר הכנסת יאיר פרץ, שהצעתו לסדר-היום אושרה על-ידי מליאת הכנסת ועלתה על סדר-היום.

ראובן ריבלין: לכל אחד מכם עשר דקות לפתוח בדיון, ולאחר מכן ידברו חברי הכנסת לפי סדר הירשמם.

ראובן ריבלין: אדוני חבר הכנסת יאיר פרץ יכול לנצל את עשר הדקות או לא לנצלן, אבל לא לעלות על עשר דקות.

יאיר פרץ: לתומי חשבתי שאלה חמש דקות.

ראובן ריבלין: אם כך, אתה יכול להוסיף עוד כהנה וכהנה.

יאיר פרץ: אדוני היושב-ראש, ברשותך, אני רוצה לחזור לדיון הקודם ולבקש להיענות להצעתו של היושב-ראש הקודם, חבר הכנסת אברהם בורג: הגיע הזמן שבמדינת ישראל, שחרתה על דגלה להיות מדינת רווחה, פעם אחת ולתמיד באמת נבחן את הסוגיה הזאת בצורה מעמיקה.

יאיר פרץ: ננסה באמת לגייס את מיטב המוחות של העם היהודי על מנת לבחון את הבעיות האמיתיות ולא לטייח.

יאיר פרץ: הביאו לנו עכשיו עוד תוכנית כלכלית, החמישית במספר, ושוב מקצצים אצל החלשים, ופוגעים בשכבות החלשות, בילדים, בגמלאים ובחד-הוריות.

יאיר פרץ: אדוני היושב-ראש, הגיע הזמן לבחון את הסוגיה הזאת בצורה ברורה, טובה ויעילה לטובת אזרחי מדינת ישראל.

יאיר פרץ: אדוני היושב-ראש, אנחנו עדים לפרץ ההולך וגובר, לגלי השנאה והשטנה כלפי בני אנוש, אשר כל חטאם הוא בכך שהם יהודים בני שנות דור ודור.

יאיר פרץ: אדוני היושב-ראש, אנו מקווים ומייחלים ומתפללים, כי העולם יתעשת, יבין, ישכיל וילמד, שאסונות ועוולות ושנאה שנעשו בדור אחד יביאו לסליחה, לאהבה, לקבלה ולשלום בדור האחר.

יאיר פרץ: עמיתי חברי הכנסת, לצערי הרב, לא כך הדבר.

יאיר פרץ: בימים אלו אנו עדים בכל רחבי העולם לתופעות של אנטישמיות, גזענות ורדיפה שמתפרצות וגוברות כלפי בני עמנו, ואינן נעלמות מן העולם ואף מרימות ראש במקומות רבים.

יאיר פרץ: אדוני היושב-ראש, רק לפני כמה ימים ניסו בני-בליעל לפגוע ביהודים חפים מפשע במלון במרוקו.

יאיר פרץ: אחד ממוקדי השנאה וההסתה נמצא קרוב מאוד אלינו - מעבר לגדר ההפרדה שעדיין לא הוקמה.

יאיר פרץ: אנו במו ידינו הבאנו לכאן מתוניס את ראשי המסיתים וזורעי הרעל.

יאיר פרץ: אדוני היושב-ראש, בנוסף, אנחנו נתנו להם גם כלים שינגחו אותנו - תחנות רדיו וטלוויזיה כדי שיוכלו לנהל את מלאכת ההסתה בעוצמה רבתי.

יאיר פרץ: זרעי הרעל הללו הצמיחו את המתאבדים שרצחו לנו מאות אנשים, נשים וטף על לא עוול בכפם - רק בשל יהדותם, בשל היותם יהודים.

יאיר פרץ: אדוני היושב-ראש, לפני כמה שבועות ציינו את יום השואה והגבורה, ודומה כאילו לא קרה דבר.

יאיר פרץ: כאילו לא נשרפו ספרי קודש, כאילו לא הוצתו בתי-כנסת וספרי הקודש שהיו בתוכם וכאילו לא עברנו את השואה.

יאיר פרץ: חמישים וכמה שנים שעברו כבר מחקו את הכול.

יאיר פרץ: גלי השנאה והגזענות, המגיעים מכל קצווי העולם, מגיעים לשיאים חדשים, שכמותם לא נראו מאז המלחמה ההיא.

יאיר פרץ: אדוני היושב-ראש, אנטישמיות היתה, הווה ותהיה כנראה, לצערי, גם בעתיד.

יאיר פרץ: לעתים היא רוחשת מתחת לפני השטח, ולעתים היא מרימה ראש.

יאיר פרץ: כך, אדוני היושב-ראש, בימים אלו השנאה והאנטישמיות מגיעות אלינו מכל קצוות העולם.

יאיר פרץ: אדוני היושב-ראש, עם זאת, מחובתנו לנהל מאבק חסר פשרות נגד האנטישמים ולעשות כל שבידינו לכרות את ראשה של המפלצת האנטישמית.

יאיר פרץ: חובה להזכיר לעולם כולו ובעיקר לעצמנו, כי אסור לשכוח, ומה שהיה - אסור שיחזור.

יאיר פרץ: אנו, אסור לנו לתת את ידנו לאותם אנשים שמסיתים לשנאה ולגזענות, שמטפטפים רעל, שמסיתים נגדנו בכל השיטות.

יאיר פרץ: אסור לנו לתת יד לנושא הזה.

יאיר פרץ: לכן חובה עלינו להתריע ולהזעיק את כל בני עמנו ואת אומות העולם, למען נפעל היום בנחישות על מנת לבער את המחלה הממארת שנקראת אנטישמיות.

יאיר פרץ: בכך נמנע אסונות ופגעים בחברה בישראל ובעולם כולו.

יאיר פרץ: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה לחבר הכנסת יאיר פרץ.

ראובן ריבלין: לפני השר ידבר חבר הכנסת בורג, כיוון שהוא צריך ללכת לאירוע משפחתי.

אברהם בורג: לוויה.

ראובן ריבלין: נאפשר גם לו.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת יולי אדלשטיין, בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: השר יהיה בסוף?

ראובן ריבלין: השר יכול להתחיל, להיות בסוף או מתי שהוא רוצה.

ראובן ריבלין: השר יכול להתערב בכל רגע.

נתן שרנסקי: בסדר.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, רבותי השרים, קודם כול, אני חייב לומר שאני מעריך מאוד את העובדה שיחסית מהר, במושגים של הכנסת, הגענו לדיון במליאה על הנושא הכאוב הזה: פרץ האנטישמיות ברחבי העולם - בעקבות הצעות דחופות לסדר-היום.

יולי יואל אדלשטיין: אני חושב שבכך מביעה הכנסת, על כל גווניה ופלגיה, ללא הבדל של סיעות או קואליציה ואופוזיצה, את הרצינות שלה ביחס לנושא ואת רצונה לעסוק בו.

יולי יואל אדלשטיין: חברי חברי הכנסת ואדוני היושב-ראש, אני חושב שהרצון הזה הוא לא רק רצון מאולץ להעלות דברים על האג'נדה.

יולי יואל אדלשטיין: דיבר על כך קודמי, חבר הכנסת יאיר פרץ.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עדיין לא 60 שנה מלאות לאחר השואה האיומה של יהדות אירופה ומדינות נוספות.

יולי יואל אדלשטיין: היה רושם שאחרי מה שקרה באירופה הדברים כבר לא יכולים לחזור על עצמם, אבל מסתבר שהזיכרון של האנושות הוא זיכרון קצר.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני היושב-ראש, יכול להיות שבמידה מסוימת אנחנו גם תורמים לכך.

יולי יואל אדלשטיין: במה דברים אמורים?

יולי יואל אדלשטיין: מטבע הדברים, מה אנחנו זוכרים, מה אנחנו מזכירים ומה אנחנו מלמדים מהשואה?

יולי יואל אדלשטיין: על-פי רוב את הנורא מכול: את תאי הגזים, את מחנות הריכוז, את השיא, האפופיאוזה של מה שקרה לפני כ-60 שנה.

יולי יואל אדלשטיין: לפעמים אנחנו נוטים לשכוח בקלות יחסית איך הכול התחיל.

יולי יואל אדלשטיין: תאי הגזים ומחנות הריכוז ומצעדי המוות לא התחילו פתאום, ולא יום בהיר אחד פתאום נשלחו היהודים לטרבלינקה ולאושוויץ.

יולי יואל אדלשטיין: היתה התפתחות רבת שנים.

יולי יואל אדלשטיין: היו מאמרים, ספרים ורמזים, והיה "קריסטל נאכט".

יולי יואל אדלשטיין: עדיין לא דברים מהסוג שאנחנו מתארים.

יולי יואל אדלשטיין: ההתפתחות הזאת, נראה שבשלב כלשהו איבדה האנושות שליטה עליה.

יולי יואל אדלשטיין: הדברים התחילו להידרדר במהירות, כשאולי אפילו בהתחלה המסיתים עצמם לא שיערו לאן הדברים יגיעו, או לא שיערו שבקלות כזאת הם יוכלו להגיע לאן שהם הגיעו עם התוכניות הזדוניות של השמדת כל עם ישראל.

יולי יואל אדלשטיין: לכן, עם כל הקושי שבהשוואה - אדוני היושב-ראש, אני עצמי לא משווה שום דבר, וגם תמיד מטיף לא להשוות ולא להשתמש במושגים פרט כנראה לנושא אחד: נושא האנטישמיות - כאן צריך להתריע, שכמו בנושאים רבים אחרים אתה יודע איפה אתה מתחיל ואתה לא יודע איפה אתה מסיים.

יולי יואל אדלשטיין: והדברים לכאורה לאומניים - נו, העם הזה לא מוצא חן בעיני מישהו, מותר לו לומר, יש חופש הביטוי.

יולי יואל אדלשטיין: עלינו לזכור תמיד ולהזכיר ולהזהיר: הדברים האלה עלולים לצאת מכלל שליטה ולהתחיל להידרדר בכיוונים שאולי אפילו האומרים עצמם לא משערים אותם.

יולי יואל אדלשטיין: אני רוצה לומר דבר נוסף.

יולי יואל אדלשטיין: תמיד שואלים את השאלה הזאת: האם יש לזה אולי סיבות חברתיות, משטריות או אחרות.

יולי יואל אדלשטיין: כל אחד מחפש בכל זאת איזה תירוץ הגיוני.

יולי יואל אדלשטיין: כאנקדוטה עצובה מאוד אני רוצה לספר לכם על ספר שיצא לאור בשנת 1918 - כמעט 100 שנה כבר חלפו; פרופסור לוריא, ברוסיה דאז, היה היסטוריון נודע במיוחד, הוא כתב ספרים מאוד יפים על מצרים העתיקה ועל העולם העתיק כולו.

יולי יואל אדלשטיין: ב-1918 הוא כתב ספר שנקרא "אנטישמיות בעולם העתיק".

יולי יואל אדלשטיין: הספר עצמו הוא ספר מעניין, במיוחד בקטע שמלמד אותנו שכבר בעולם העתיק נתקלנו בתופעות שפרופסור לוריא מגדיר אותן כאנטישמיות.

יולי יואל אדלשטיין: אבל, חברי חברי הכנסת, הדבר הכי מרתק הוא משפט אחד שכותב פרופסור לוריא בהקדמה לספר שלו.

יולי יואל אדלשטיין: מה הוא כותב, בתמימות מסוימת?

יולי יואל אדלשטיין: הוא כותב שהתחיל את העבודה על הספר ב-1915 או ב-1916.

יולי יואל אדלשטיין: עם פרוץ מהפכת אוקטובר, המהפכה הסוציאליסטית ברוסיה, הוא הזניח את העבודה על הספר.

יולי יואל אדלשטיין: הוא היה בטוח, אדוני היושב-ראש, שהמשטר השוויוני של מהפכת אוקטובר שיבוא עכשיו ברוסיה בעצם יעשה את הספר שלו ללא רלוונטי.

יולי יואל אדלשטיין: הוא לא רצה להיות עוד היסטוריון שכותב עוד דוקטורט על משהו שהוא מצא בארכיון.

יולי יואל אדלשטיין: שימו לב, באוקטובר 1917 היתה המהפכה.

יולי יואל אדלשטיין: הוא שם את הספר הצדה.

יולי יואל אדלשטיין: ב-1918 יצא הספר לאור.

יולי יואל אדלשטיין: הספיקו לפרופסור לוריא חודשים ספורים להבין, תסלחו לי: לא משטר ולא נעליים.

ראובן ריבלין: גם על עניין זה: אין נביא בעירו.

ראובן ריבלין: אתה רואה.

אברהם בורג: אתה יודע כמה יהודים לקחו את המהפכה הקומוניסטית על כתפיהם?

אברהם בורג: הוא הבין שמזה טוב כבר לא יצא.

יולי יואל אדלשטיין: יכול להיות.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני היושב-ראש צודק, אבל דווקא כאן אני חושב שמוצאו של פרופסור לוריא אולי רלוונטי בעקיפין, אבל הראייה ההיסטורית שלו – לצערי, רק כמה חודשים אחרי קום המשטר שאומר: שוויון לכולם, יהודי, רוסי, אוקראיני, קזחי, אין הבדל, תוך כמה חודשים כבר נכשל בנושא האנטישמיות; לדעתי, זה לא רק אומר דורשני, אלא גם אומר לכולנו להיזהר.

יולי יואל אדלשטיין: חברים, אמרתי בדיון בהצעה הדחופה לסדר-היום – ולצערי, הנושא הזה לא ירד מהפרק, ועלי לחזור עליו: מה שמתרחש כרגע בעיתונות החופשית, באותם עיתונים שבשבילי, ודאי עם הרקע שלי, כמי שבא ממשטר טוטליטרי, היו תמיד סמל של העיתונות החופשית, סמל של חופש הביטוי, ואני לא רוצה להתחיל לנקוב פה בשמות, אבל העיתונים שיוצאים לאור בלונדון ובפריס ובבירות נוספות באירופה – חברי חברי הכנסת, אני חושב שמה שמתרחש בהרבה מאוד מן המאמרים המתפרסמים בעיתונים האלה זאת אנטישמיות, אולי בתחפושת קצת שונה, אבל התחפושת הזאת מוכרת לנו.

יולי יואל אדלשטיין: באותה ברית-המועצות שכבר הזכרתי, בשנות ה-70 וה-80, התנהל קמפיין אנטישמי לכל דבר.

יולי יואל אדלשטיין: רק מה?

יולי יואל אדלשטיין: לא היתה המלה "ז'יד".

יולי יואל אדלשטיין: במקום זה היו המלים "הציוני הארור", ואותו ציוני היה עושה את אותם הדברים שעשו היהודים ב"פרוטוקולים של זקני ציון", אלא מה?

יולי יואל אדלשטיין: – לא "יהודי" אלא "ציוני".

יולי יואל אדלשטיין: הוא אנס, הוא חטף תינוקות, הוא – בשפה שלנו, המזרח-תיכונית – הרעיל בארות מים וכן הלאה וכן הלאה.

יולי יואל אדלשטיין: נכון, יש חופש עיתונות, ונכון שעיתונאי יכול לחשוב כל מה שהוא רוצה, בכלל זה לחשוב שאנחנו כובשים; זכותו, אבל בואו לא ניתמם ולא נחשוב שמי שקורא פעם אחת ופעם שנייה ופעם שלישית את המאמרים האלה, ובהם הישראלים, "הציונים האלה", אונסים וחוטפים תינוקות והורגים סתם ומוציאים וכן הלאה וכן הלאה – בואו לא ניתמם ולא נחשוב שהמתמיד לא יעשה בסופו של דבר שתיים פלוס שתיים ולא יבין שאף שכתוב על הישראלי ז'אק כהן במזרח התיכון, יש לכך קשר ישיר לז'אק כהן שגר בשכונה שלו.

יולי יואל אדלשטיין: חברי חברי הכנסת, עלינו לתת על זה על הדעת, וכפי שאמרתי, יש דוגמאות בהיסטוריה מאוד לא רחוקה איך התרגום הזה הופך חסר שליטה.

יולי יואל אדלשטיין: הנושא האחרון שאני רוצה להעלות, אדוני היושב-ראש, הוא נושא כאוב, ויש כאלה שאומרים לי: אל תיגע בו, והוא הנושא של השורשים התיאולוגיים.

יולי יואל אדלשטיין: אני חושב שיש כאן סוגיה תיאולוגית שאנחנו, מסיבות של קורקטיות פוליטית, לא נוגעים בה אף פעם, אבל כנראה יש גורמים באירופה, במיוחד קתולים אדוקים, שקשה להם מאוד, תיאולוגית, עם הצלחתה של מדינת ישראל, עם הצלחתה של האומה שבעצם דחתה את המשיח ועדיין מצליחה, ולא רק שורדת אלא גם מתפתחת.

יולי יואל אדלשטיין: כנראה, כשישראל היתה בראשית דרכה היה יותר קל לקבל את זה – בסדר, עוד ניסיון.

יולי יואל אדלשטיין: ההצלחה מתקבלת בקושי הרבה יותר גדול.

יולי יואל אדלשטיין: יש לנו בעלי ברית נהדרים בקרב העולם הנוצרי - חלק, מסיבות של הבנה עמוקה של אותם דברים שאמרתי, היינו, למה יכול להוביל קמפיין אנטישמי; חלק, מתוך ראייה שונה של נצרות, במיוחד נצרות פרוטסטנטית, את מדינת ישראל דווקא כמגשימה חלום של קיבוץ גלויות של היהודים.

יולי יואל אדלשטיין: אבל, חברי חברי הכנסת, עם כל הקושי שבדבר, כדאי לשים לב גם לתופעה של האנטישמיות – נגיד, תיאולוגית, בינתיים תיאורטית, אבל לדעתי מתחת לפני השטח, גם בתחום הזה מתרחש משהו.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ציינתי בתחילת דברי שטוב שהכנסת עוסקת בזה, אבל חבל אם נשכנע זה את זה ונשכנע את המשוכנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לדעתי, אדוני היושב-ראש, רבותי השרים, במדיניות של הממשלה – במיוחד השר שרנסקי, שמרכז את הנושא הזה בממשלה – עלינו להפוך כל אבן בשיחות שלנו עם חברי פרלמנט, עם משלחות מרחבי העולם, עם כל מי שרק מוכן לשמוע, ולהסביר להם: חברים, בהרבה מאוד מקומות זה התחיל ביהודים.

יולי יואל אדלשטיין: איפה זה מסתיים?

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו אף פעם לא יודעים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה לחבר הכנסת יולי אדלשטיין, שהסתפק בדיוק בעשר דקות.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אברום בורג, ולאחר מכן - השר שרנסקי, אם ירצה.

ראובן ריבלין: יתפתח הדיון, והוא יחליט מתי הוא רוצה לדבר.

ראובן ריבלין: בבקשה.

אברהם בורג: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, אני מודה לך על שהואלת להקדים אותי בסדר הדוברים.

אברהם בורג: יש לוויה במשפחתנו, ואני מאוד מודה לך.

אברהם בורג: תודה גם לשר שניאות.

אברהם בורג: אני מודה גם למציעים שהציעו את הנושא הזה.

אברהם בורג: הקשבתי הקשב היטב גם לדברי חבר הכנסת פרץ, גם לדברי חבר הכנסת יולי אדלשטיין.

אברהם בורג: אני מבקש להזהיר גם אותנו אזהרה בטרם הדברים.

אברהם בורג: יש דברים בגו, של אנטישמיות, אבל רבים מאתנו גם מתבשמים, והייתי אומר שיש איזו צדקת קיום - שונאים אותנו וכו' וכו'.

קריאה: - - -

אברהם בורג: זאת אומרת, יש איזה קטע שיהודים מאוד אוהבים שיש אנטישמים, כי זה יוצר איזו זהות על דרך לעומתית, ואת זה אני מבקש להסיר מן הדיון.

אברהם בורג: אני חושב שכדי להבין את האנטישמיות אנחנו צריכים לקבוע, ראשית, עמדה ערכית, ולאחר מכן להבין שילוב של ארבעה גורמים.

אברהם בורג: עמדה ערכית אומרת, שכאשר מתרחשת אנטישמיות בחברה – אמור בצרפת – זאת לא בעיה של היהודים; זאת בעיה עם החוסן המוסרי של החברה שבקרבה מתחוללים הדברים.

אברהם בורג: תגיד צרפת לעצמה, תגיד ממשלת צרפת, יגידו הפרלמנט הצרפתי, האינטלקטואל הצרפתי: מה קרה לאיכות החיים המוסרית שלי, שבקרבי – חברת חופש, שוויון ואחווה – מתרחש תהליך כזה של שנאה ודחייה?

אברהם בורג: כנ"ל ברוסיה, לצורך העניין, וכנ"ל בכל מקום אחר.

אברהם בורג: ולכן, כאשר נבוא בתביעה – אני אומר את זה לשר שמרכז את ועדת השרים – לא נבוא בתביעה: שימו לב מה קורה ליהודים.

אברהם בורג: אנחנו נבוא בתביעה ליהודי הפרטי: מה אתה עושה שם?

אברהם בורג: אבל בתביעה של ממשלה לממשלה: תגידי לי, ממשלת צרפת, מה האחריות שלך למתחולל בקרבך מבחינה מוסרית?

אברהם בורג: הקשבתי היטב לדברים ההיסטוריים של חבר הכנסת אדלשטיין, ואני הייתי מבקש להציג את תמונת האנטישמיות בקואורדינטות של היתוך של ארבעה גורמים.

אברהם בורג: יש אנטישמיות קלאסית.

אברהם בורג: ילדי שבו מטיול בפולין, ממסע החיים - זה לא טיול, זה מסע - והם אמרו לי: אבא, יש שם נס גלוי.

אברהם בורג: אין יהודים ויש אנטישמיות.

אברהם בורג: יש מקומות שלא צריך יהודים כדי שתהיה אנטישמיות.

אברהם בורג: זה בילט-אין, זה מובנה.

אברהם בורג: זה צרוב לתוך השיטה, זה חלק מן התיאולוגיה.

אברהם בורג: בעיה שנייה היא עליית הימין הקיצוני באירופה, בייחוד במקומות מסוימים, שתפיסת עולמו היא שונאת זרים או מפחדת מזרים או דוחת זרים כאידיאולוגיה.

אברהם בורג: והיהודי הוא ודאי זר הזרים.

אברהם בורג: הוא התגשמות, הסמל של כל הזר, כל השונה וכל האחר.

אברהם בורג: בצד השלישי, יש השמאל הקיצוני באירופה, ובייחוד באירופה.

אברהם בורג: בארצות-הברית אלה סיפורים מסוג אחר לגמרי.

אברהם בורג: מה אומר השמאל הקיצוני באירופה?

אברהם בורג: הוא אומר: אני נגד אמריקה, שיהיה אימפריאליזם, ואני נגד הציונות, שהיא שלוחתה של אמריקה, ולכן אני עושה משוואה: אימפריאליזם - קולוניאליסטי - אמריקני - ציוני - יהודי - ישראלי.

אברהם בורג: ונכנס הקומפוננט הרביעי, והוא, אגב, חדירתה של ההגירה מצפון-אפריקה ומן המזרח התיכון לאירופה, ולא דומה פרופיל ההגירה לאירופה לפרופיל ההגירה לארצות-הברית.

אברהם בורג: נכנס הסכסוך המזרח-תיכוני לתוך רחובות אירופה ולתוך המערכת הפוליטית האירופית.

אברהם בורג: אם בבלגיה, בבחירות לפני יומיים - - -

רוני בר-און: אלה גם אלה שמים.

אברהם בורג: כן, אבל מייד אגיע לזה, חבר הכנסת בר-און, אם תישאר לי עוד חצי דקה של זמן.

אברהם בורג: בבלגיה של לפני יומיים, בבחירות - יש 30,000 בוחרים יהודים ומיליון בוחרים מוסלמים.

אברהם בורג: ברור לאן תהיה נטיית הלב של המערכת הפוליטית, שאיננה לא יהודית ולא מוסלמית.

אברהם בורג: מיליון איש במערכת זה משהו.

אברהם בורג: כאשר אתה לוקח את ההיתוך של ארבעת הגורמים, את האנטישמיות הקלאסית מבית-המדרש של הכנסייה, גם הקתולית, אם לא בייחוד הקתולית, עליית הימין שונא הזרים, עליית השמאל שונא אמריקה ועל כן שונא ישראל כשלוחת אמריקה, וחדירת הסכסוך המזרח-תיכוני לתוך רחובות אירופה, אתה מוצא היתוך שהקורבן הראשון שלו הוא יהודי, אבל כמו שאמר יולי אדלשטין, בשמו של ברטולד ברכט: בסוף, מי יהיה כאן לצדי?

אברהם בורג: מלה אחרונה, חבר הכנסת בר-און, על אלו ואלו שמים.

אברהם בורג: אירופה, ואני לא סתם מדגיש את אירופה, נמצאת בצומת מדהים של חשבון נפש.

אברהם בורג: יש לה שלושה חשבונות נפש: יחסיו של העולם הישן עם העולם החדש, לאמור: ארצות-הברית של אירופה ורסוס ארצות-הברית של אמריקה.

אברהם בורג: מה קורה במערכת העולמית?

אברהם בורג: חשבון נפש ראשון.

אברהם בורג: חשבון נפש שני: מערך היחסים של העולם הראשון עם העולם השלישי, לאמור: אירופה ופצעי הקולוניאליזם ואחריותה.

אברהם בורג: וחשבון הנפש השלישי: אירופה עם עצמה, לאמור: מזרח ומערב של עד לפני עשור ואירופה של לפני 70 שנה.

אברהם בורג: זה חשבון נפש קונטיננטלי מסובך ביותר, שכל אומה עושה אותו אחרת ובתוך כל אומה הוא קורה באנרגיות מאוד רבות.

אברהם בורג: יותר מדי גורמים אינטלקטואליים מוסריים ומוסדיים באירופה חושבים, שעל-ידי ייבוא הסכסוך המזרח-תיכוני ונקיטת עמדה פרו-פלסטינית, אפרופו קולוניאליזם, אפרופו עולם שלישי, הם יפתרו את שלוש הבעיות הקודמות שלהם.

אברהם בורג: וכתוצאה מכך, אלה שלפני 70 שנה הקריבו את היהודי הבודד על מזבח הבעיות של אירופה דאז, רוצים להפוך את ישראל ליהודי של משפחת העמים, כדי לפתור את בעיותיה של אירופה היום.

אברהם בורג: כלומר, זו לא סוגיה של שנאה חד-חד ערכית.

אברהם בורג: יש כאן תהליכים היסטוריים מאוד גדולים, וחלק מאחריותה - ובכך אסיים, אדוני היושב-ראש, ואני מתנצל על החריגה בזמן - חלק מאחריותה של מדינת ישראל היא להסב את תשומת לבן של המערכות הפוליטיות באותם מקומות: אל תרחמו עלינו, רק שימו לב מה קורה בחצרכם האחורית.

אברהם בורג: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת בורג.

ראובן ריבלין: אני מודיע לכל יושבי-הראש הבאים אחרי, מסגרת הדיון היא לא שלוש דקות אלא, כפי שקבע חבר הכנסת בורג, חמש דקות.

ראובן ריבלין: שכן כל חבר כנסת, לאחר שדיבר חבר הכנסת בורג חמש דקות, גם הוא יוכל לדבר במשך חמש דקות.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אורי אריאל, בבקשה.

ראובן ריבלין: חמש דקות לרשותך וגם לבאים אחריך.

אורי אריאל: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אדוני השר, אני רוצה להודות לחברי הכנסת פרץ ויולי אדלשטיין על שהעלו את הנושא הזה על סדר-יומנו, כי הוא חשוב וגם דחוף במידה מסוימת.

אורי אריאל: גילויי האנטישמיות שמתרחשים בעולם - ולצערנו הם בקשת רחבה מאוד, לא ניתן להצביע על אזור מסוים דווקא - גדלים ומתרבים, וטוב עושה הממשלה שיש שר שממונה על העניין, השר שרנסקי, ויש מערכת שעוקבת ומדווחת מעת לעת לכנסת ולאזרחים על מצב האנטישמיות בעולם.

אורי אריאל: ברצוני להסב את תשומת הלב לנקודה מסוימת בתוך כלל התופעות האלה, והיא תופעת הכחשת השואה.

אורי אריאל: מאז השואה, יום לאחריה ממש החלו תופעות של הכחשת השואה, של כאלה שיודעים את האמת ומכחישים מתוך ידיעה, מתוך רצון למחוק את החרפה הזאת מעצמם ומעל בני דורם, וחלקם מכחישים אולי בגלל חוסר ידיעה מספקת, אבל מכחישים בצורה אקטיבית.

אורי אריאל: הם פועלים ומפעילים אחרים כדי להכחיש את השואה הנוראה שעבר עמנו, שלא היה כדוגמתה בכל המאה ההיא.

אורי אריאל: בין המכחישים, אחד שעשה על זה עבודה וקיבל על זה תואר מאחת האוניברסיטאות ברוסיה, איש ושמו אבו-מאזן.

אורי אריאל: האיש הזה, שראשי המדינה נפגשים אתו, מארחים אותו ומנהלים אתו משא-ומתן, הוא מכחיש שואה עם תעודה.

אורי אריאל: יש לו תואר על זה.

מל פולישוק-בלוך: - - -

רוני בר-און: לא תואר ולא הדר.

אורי אריאל: אומר חבר הכנסת בר-און: לא תואר ולא הדר, אבל אלה מלים עדינות.

אורי אריאל: כנראה אצל עורכי-הדין יש שפה נקייה, וכך יאה.

אורי אריאל: זה בסדר גמור.

אורי אריאל: הרי זו החרפה בהתגלמותה.

אורי אריאל: מה אני צריך לחשוב על אמי המנוחה, שכל משפחתה נספתה בשואה?

אורי אריאל: לא נשאר אחד, לא קרוב-רחוק ולא קרוב-קרוב ולא אף אחד.

אורי אריאל: זו רק דוגמה.

אורי אריאל: לצערנו, כך שישה מיליונים.

אורי אריאל: האיש הזה מופיע בהיכלות אצל שועי עולם, אצל מנהיגי העולם, כמעט משיח, הייתי אומר.

אורי אריאל: הנה, סוף-סוף נולד מישהו שאפשר לדבר אתו.

אורי אריאל: אי-אפשר לדבר אתו.

אורי אריאל: אני פונה לראש הממשלה בבקשה, אם מותר לי גם לומר בדרישה: אל תדבר עם מכחיש שואה, לפני שהוא חוזר בו.

אורי אריאל: יש תקנה לעניין.

אורי אריאל: אני לא רוצה להיכנס לצד הפוליטי כרגע.

אורי אריאל: אתה, כראש ממשלת ישראל, כראש העם היהודי, אינך זכאי לדרישה הזאת, אתה מחויב בדרישה הזאת, שאם לא תשמור על דרכנו ועל ההיסטוריה הקרובה והרחוקה שלנו, אתה לא שומר על כבוד העם היהודי בצורה הנכונה.

אורי אריאל: אני יודע שבדברים האלה אתה כן מקפיד בדרך כלל.

אורי אריאל: ראוי שראש הממשלה ידרוש מאבו-מאזן הכחשה להכחשת השואה שלו, ולפני זה לא תהיה פגישה אתו.

אורי אריאל: אני רוצה לסיים במלה אחת, מה אפשר לעשות.

אורי אריאל: הפתרון המרכזי העיקרי הנכון הוא: קבץ נידחינו מארבע כנפות הארץ.

אורי אריאל: העלייה לארץ-ישראל, למדינה הריבונית פה, אלינו, היא התשובה האמיתית, היסודית על הבעיה הזאת.

אורי אריאל: צריך להילחם באנטישמיות בכל דרך.

אורי אריאל: הציעו את זה קודמי ואני לא אחזור על כך.

אורי אריאל: אבל מה שאנחנו מצווים פה, הבית הזה - ברוך השם, השר שרנסקי הוא עצמו עולה, וכך גם חבר הכנסת יולי אדלשטיין והיושב-ראש; לא נזכיר את כולם, כי בטח נשכח וחס וחלילה נפגע במישהו – העלייה לארץ-ישראל היא התשובה הנכונה, ואנחנו חייבים לעשות מאמץ נוסף בעניין.

אורי אריאל: השבוע קיימנו דיון בנושא עליית יהודי אתיופיה, ויש גלויות נוספות - יש במרוקו ששם אירעו כמה פיגועים - ואנחנו ככנסת ישראל, ממשלת ישראל, העם היהודי על כל שלוחותיו, חייבים לעשות עוד מאמץ בנושא העלייה.

אורי אריאל: בסוף אני רוצה לצרף את התפילה, את הבקשה, שגם יונתן פולארד יהיה עולה של מדינת ישראל במהרה בימינו אמן.

מיכאל נודלמן: תודה .

מיכאל נודלמן: כבוד השר נתן שרנסקי, בבקשה.

מיכאל נודלמן: אחריו - חבר הכנסת אהוד יתום.

נתן שרנסקי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, לפני כמה שבועות היה דיון ראשון וחשוב מאוד בנושא שעולה היום במליאה, כי נושא האנטישמיות לא יורד מסדר-היום כבר לפחות 2,500 שנה.

נתן שרנסקי: זו דוגמה לשנאת חינם, שנאה לזרים, שנאה שהיא בין הכי העתיקות בעולם.

נתן שרנסקי: חשוב מאוד שכאשר אנחנו מדברים על אנטישמיות, נראה מה הסיבה האמיתית; צריך להסתכל בשורש הדברים, כי יש לנו כל הזמן נטייה להסביר את זה דרך אירועים פוליטיים של הימים האחרונים או של השנים האחרונות.

נתן שרנסקי: אני זוכר איך לפני 30 שנה, כאשר הייתי בין פעילי העלייה, היינו מכינים דוח על אנטישמיות בברית-המועצות.

נתן שרנסקי: מובן שעשינו אותו במחתרת, ובחשאיות היינו מעבירים אותו למדינות המערב דרך עיתונאים ודיפלומטים.

נתן שרנסקי: היינו מעבירים לאירופה הנאורה את הדוח על האנטישמיות בברית-המועצות, כי היה לנו ברור שמדינות דמוקרטיות הן בעלות ברית טבעיות שלנו במאבק זה, שאחרי השואה העולם החופשי הבין מה הסכנה של האנטישמיות ולמה זה יכול להוביל, ועל כן בעולם הדמוקרטי לא תהיה אנטישמיות.

נתן שרנסקי: אנחנו יודעים מה קרה לאשליה הזאת.

נתן שרנסקי: 30 שנה אחר כך, אני, בתור שר במדינת ישראל, מזמין שגרירים של אותן מדינות שאליהן היינו פונים בבקשה לעזור - צרפת, בלגיה ואחרות - כדי להעביר להם דוח על אירועים אנטישמיים בכל מדינה ומדינה, דוח מאוד חמור על שרפת בתי-כנסת, על פוגרומים נגד ילדים שהולכים לבתי-ספר וכו'.

נתן שרנסקי: אני אומר להם שאני לא עושה השוואה בין משטר דמוקרטי בצרפת או בבלגיה ובין משטר טוטליטרי בברית-המועצות.

נתן שרנסקי: האמת היא, שהיום אני יותר עצוב, כי אז היתה לנו תקווה שברגע שתהיה דמוקרטיה יהיה יותר טוב.

נתן שרנסקי: על מה אני צריך לבנות את התקוות שלי היום, כאשר מי שמוביל ברשימת האירועים האנטישמיים הן מדינות העולם החופשי?

נתן שרנסקי: צריך להיות ברור שדמוקרטיה היא לא הסיבה.

נתן שרנסקי: בזמן משפט דרייפוס הגיע תיאודור הרצל למסקנה שצריך מדינה יהודית.

נתן שרנסקי: בספרו "מדינת היהודים", ספר של נבואה שהתגשמה, הוא כתב על מדינת ישראל כתגובה על האנטישמיות.

נתן שרנסקי: הוא גם כתב שברגע שנתחיל לבנות מדינה יהודית, זה יהיה סוף של האנטישמיות בכל העולם.

נתן שרנסקי: לצערי, ברור שגם זו אשליה.

נתן שרנסקי: אמרו כאן שהעלייה היא התגובה הכי טובה על האנטישמיות.

נתן שרנסקי: שלא תהיינה אשליות.

נתן שרנסקי: אנחנו בוודאי צריכים לעודד עלייה, בלי שום קשר לאנטישמיות, כי, לצערי, אנחנו עדים לכך שגם הציונות לא מביאה לסוף האנטישמיות.

נתן שרנסקי: היו אשליות מסוג הפוך.

נתן שרנסקי: יש היום יהודים בעולם שחושבים, שברגע שמדינת ישראל לא תהיה, גם לא תהיה אנטישמיות.

נתן שרנסקי: אני זוכר איך בברית-המועצות היו יהודים שאמרו שיש כל כך הרבה רעש סביב מלחמת ששת הימים ודברים אחרים שמרגיזים את הגויים.

נתן שרנסקי: אז אם רק זה לא היה, אם רק מדינת ישראל לא היתה קיימת, גם לא היתה אנטישמיות.

נתן שרנסקי: האנשים שדיברו כך כבר מזמן בישראל.

נתן שרנסקי: כשהייתי לפני כמה ימים בצרפת, הופתעתי לשמוע מכמה ליברלים יהודים של היום, שאמרו לי שעם סוף הציונות אולי יהיה גם סוף לאנטישמיות, כי רוב הכעס היום ורוב התופעות של האנטישמיות הם על רקע הפעילות של מדינת ישראל.

נתן שרנסקי: זאת עוד אשליה.

נתן שרנסקי: צריך להבין מה הסיבה האמיתית לאנטישמיות ולמה דמוקרטיה, ציונות ואנטי-ציונות וכל הסיבות האחרות שבעולם הן לא דרך לחסל לגמרי את האנטישמיות.

נתן שרנסקי: התשובה היא פשוטה מאוד: למעשה יש מאמץ להכחיש, לא לקבל את הדרך המיוחדת של העם היהודי במשך אלפי שנה.

נתן שרנסקי: מי שמכחיש את הלגיטימיות של העם היהודי, גם מכחיש את הלגיטימיות של המדינה היהודית.

נתן שרנסקי: זה הבסיס לאנטישמיות.

נתן שרנסקי: דווקא היום, בגלל כל הסיבות שדיברו עליהן, יש התחזקות גדולה של האנטישמיות.

נתן שרנסקי: קל מאוד לראות שאין הבדל בין אנטישמיות לאנטי-ציונות.

נתן שרנסקי: מי שמתחיל משלילת זכותה של מדינת ישראל להיות מדינה יהודית, מסיים בפוגרום.

נתן שרנסקי: אנחנו יכולים לראות איך הפגנה נגד אמריקה הופכת במשך שעה להפגנה נגד המלחמה בעירק, אחר כך להפגנה נגד ישראל ואחר כך למיני-פוגרום נגד ילדים יהודים שהולכים ברחובות של פריס.

נתן שרנסקי: ראינו את זה בשבועות האחרונים.

נתן שרנסקי: גם ההיפך חשוב - מי שמתחיל בזה שהוא מסביר שדווקא יהודים בפנטגון הם שמעודדים את אמריקה להילחם נגד עירק, גומר בהכחשת הלגיטימיות של מדינת ישראל.

נתן שרנסקי: קל מאוד לראות את התופעה הזאת היום בעולם המוסלמי.

נתן שרנסקי: בעבר היו "הפרוטוקולים של זקני ציון", ספר נורא שעודד וחיזק מאוד את האנטישמיות בעולם.

נתן שרנסקי: כמה אנשים קראו את הספר?

נתן שרנסקי: בהתחלה המספר היה 3,000 איש, אחר כך עוד כמה אלפים, ועוד כמה אלפים.

נתן שרנסקי: זה לקח עשרות שנים עד שזה הפך לדבר פופולרי.

נתן שרנסקי: היום, ביום אחד, עשרות מיליונים בעולם המוסלמי, לפעמים אפילו מאות מיליונים, רואים תמונה של יהודים ששותים דם של לא-יהודים ושומעים אותם סיפורים כמו ב"פרוטוקולים של זקני ציון" על זקני ציון.

נתן שרנסקי: מאות מיליונים בכל העולם, כל יום.

נתן שרנסקי: נשאלת השאלה: אם זה מה שקורה, אם האנטישמיות עלתה לממדים שאף פעם לא היו בהיסטוריה של האנושות, איך זה יכול להיות שהעולם החופשי, העולם הדמוקרטי, הוא כל כך סובלני לזה?

נתן שרנסקי: למה הם לא נלחמים במלוא המרץ נגד זה?

נתן שרנסקי: מאיזו נקודה התחילה טולרנטיות, התחילו לקבל את זה?

נתן שרנסקי: אני אתן את התשובה - כאשר התחיל התהליך, שחשבו שהוא תהליך של שלום, וכאשר ערפאת התחיל לבנות מערכת חינוך ומערכת תעמולה שבנויה כולה על אנטישמיות, וכאשר היו מייד מאמצים של אנשים לקשור את תהליך השלום עם הנושא הזה, לומר שאי-אפשר לבנות תהליך שלום על שנאה, שקודם כול נדרוש להפסיק את התעמולה האנטישמית של הרשות הפלסטינית, התגובה היתה: בשביל להגיע לשלום צריך לחזק את ערפאת.

נתן שרנסקי: אם ערפאת חלש היום והוא צריך בשביל להתחזק קצת תעמולה אנטישמית, אז בסדר, נטפל בזה אחר כך.

נתן שרנסקי: חשבו שהאנטישמיות של ערפאת היא אפיזודה חולפת בדרך לשלום.

נתן שרנסקי: מה שקיבלנו בסוף הוא, שכל תהליך השלום היה אפיזודה חולפת בדרך למלחמת הטרור, שכולה בנויה על השנאה ועל האנטישמיות של הרשות.

נתן שרנסקי: על כן, מה לעשות?

נתן שרנסקי: מה מדינת ישראל יכלה לעשות חוץ מלאסוף חומר - ויש לנו בלי סוף חומר - ולהעביר אותו למדינות המערב?

נתן שרנסקי: צריך להבין שאנחנו חייבים, קודם כול, לא רק לחפש בעלי ברית, אלא גם ליצור אווירה של גינוי ושל קשר חזק בין כל ההתפתחויות בתהליך השלום, בין כל ההתפתחויות של קשרים בין-לאומיים עם המדינות במערב ובמזרח בנושא האנטישמיות.

נתן שרנסקי: חזרתי עכשיו מסמינר בפריס, באונסק"ו.

נתן שרנסקי: פעם ראשונה בתולדות אונסק"ו - ולצערי השקיעו כל כך הרבה תמיכה בלימודים בבתי-הספר של הרשות הפלסטינית, בלי לשים לב מה הם בדיוק לומדים באותם בתי-ספר - פעם ראשונה פתח אונסק"ו את הדלתות לסמינר נגד האנטישמיות, ומנכ"ל אונסק"ו קיבל מנהיגים יהודים, דיבר על הצורך להילחם.

נתן שרנסקי: אין ספק שלאונסק"ו יש היום גם אינטרסים פרקטיים.

נתן שרנסקי: אנחנו חייבים להשתמש באינטרסים הפרקטיים של אונסק"ו בשביל לחץ, בלי שום בושה וגם בלי שום ויתור.

נתן שרנסקי: לא יכול להיות שאונסק"ו, ביחד עם הקהילה הבין-לאומית, יעביר כסף לתוכניות חינוך של הרשות הפלסטינית בלי לדאוג שאלה לא יהיו תוכניות שבנויות על אנטישמיות ועל שנאה, אלא להיפך.

נתן שרנסקי: כרגיל, האנטישמיות הולכת ומתחזקת במקביל להכחשת השואה.

נתן שרנסקי: היום באירופה, דווקא מאותן סיבות שכבר דיברו עליהן, אחרי כל כך הרבה שנים של חיזוק הלימוד על השואה, יש מגמה הפוכה.

נתן שרנסקי: יש מיליוני תלמידים במדינות מוסלמיות שלא רוצים ללמוד על השואה.

נתן שרנסקי: לצערי, פה ושם אנחנו רואים איך מדינות המערב מתחילות לוותר, ואסור לוותר.

נתן שרנסקי: וכאן יש לנו הרבה בעלי ברית.

נתן שרנסקי: גם ממשלת שבדיה הובילה מהלך מאוד חשוב.

נתן שרנסקי: היא הקימה קרן מיוחדת ללימוד השואה.

נתן שרנסקי: עכשיו חזרתי ממוסקבה.

נתן שרנסקי: ביום שישי נפגשתי עם הנשיא פוטין.

נתן שרנסקי: העליתי בפני הנשיא פוטין את נושא האנטישמיות.

נתן שרנסקי: אמרתי שאני חייב להגיד שדווקא ברוסיה אין היום אנטישמיות מאותו סוג שהיה, זאת אומרת אנטישמיות מצד הממשלה, אבל יש הרבה תופעות.

נתן שרנסקי: מה שמצער מאוד הוא, שעד היום לא התחילו ללמוד על היסטוריית השואה, אף שחצי מהיהודים קורבנות השואה נרצחו בשטח ברית-המועצות.

נתן שרנסקי: אני חייב להגיד, שהנשיא פוטין הסכים גם להכניס לתוכניות הלימודים את נושא השואה, גם להקים במוסקבה מוזיאון כדוגמת "יד ושם".

נתן שרנסקי: דרך אגב, הוא נתן הרבה מחמאות ל"יד ושם".

נתן שרנסקי: המלחמה של האנטישמים היום, וכתוצאה מזה ההגנה שלנו נגד האנטישמיות, עוברות דרך הקמפוסים.

נתן שרנסקי: קמפוסים באירופה ובארצות-הברית הפכו למוקד של אנטישמיות.

נתן שרנסקי: האם דור חדש של יהודים יישארו יהודים קשורים למסורת או יהודים גאים, או יברחו מהמשפחה שלהם, מהיהדות שלהם?

נתן שרנסקי: הדבר הזה תלוי בהרבה במה שיקרה אתם בקמפוסים, כי בקמפוסים היום האווירה היא מאוד אנטישמית.

נתן שרנסקי: יש הרבה הפגנות, יש לחץ ציבורי, יש תמיכה של חלק מאנשי האקדמיה בהכרזות קיצוניות של נציגי מדינות מוסלמיות.

נתן שרנסקי: מדינת ישראל משתתפת היום בתוכניות של התקפה נגדית על התעמולה בקמפוסים.

נתן שרנסקי: וכאן דווקא נציגים של מדינת ישראל, צברים, אנשים שגדלו פה, אנשים שלחמו כאן מלחמות, יכולים לספר הרבה.

נתן שרנסקי: הם מוזמנים לקמפוסים, ואנחנו עובדים ביחד עם ארגוני סטודנטים באירופה ובאמריקה בנושא הזה.

נתן שרנסקי: כמובן, חשוב מאוד שיהיה אפס טולרנטיות כלפי האנטישמיות כאשר מדובר על תהליכים במזרח התיכון, כאשר מדובר על תהליך השלום.

נתן שרנסקי: דיברו על זה שבעבר אבו-מאזן כתב את התזה שלו במוסקבה בתחום הכחשת השואה.

נתן שרנסקי: מה שיותר חשוב לנו היום זה מה ילמדו בבתי-הספר בג'נין, ברמאללה, בבית-לחם ובעזה בזמן שאבו-מאזן עומד בראש השלטון שם.

נתן שרנסקי: וכאן חשוב לא לחזור על טעויות אוסלו, חשוב שהדרישה הראשונה שלנו תהיה - בדיוק כמו שאנחנו דורשים אפס טולרנטיות בנושא הטרור, בדיוק כך צריך להיות גם בנושא האנטישמיות בלימודים בבתי-הספר, בתוכניות רדיו וטלוויזיה.

נתן שרנסקי: קודם כול שיסכימו עם הלגיטימיות של העם שלנו, של המדינה שלנו, אחר כך נתקדם בתהליך השלום.

נתן שרנסקי: תודה רבה.

מיכאל נודלמן: תודה לשר שרנסקי.

מיכאל נודלמן: חבר הכנסת אהוד יתום.

מיכאל נודלמן: אחריו – חבר הכנסת אריה אלדד.

אהוד יתום: אדוני היושב-ראש, אדוני השר שרנסקי שחווה חוויות קשות הקשורות לאנטישמיות, אני מבקש לברך בהזדמנות זו את חבר הכנסת חברי יולי אדלשטיין ואת חבר הכנסת יאיר פרץ, שהעלו את הנושא הזה, שיש להעלותו חדשות לבקרים ולא לשכוח אף לרגע שאנחנו, לאחר השואה ובעקבות השואה, אנחנו, היהודים הגאים בארצנו, אחראים שאירועים כמו אלה שאירעו בתקופת השואה לעם היהודי ולעמים אחרים, וכמו אלה שמתרחשים במחוזותינו חדשות לבקרים - אנחנו העם היהודי נילחם בתופעות הללו מלחמת חורמה ולא ניתן בשום פנים ואופן ליהודים באשר הם לסבול; ולצערנו יהודים סובלים מעצם היותם יהודים.

אהוד יתום: עד לפני דקות מעטות ישבו ביציע בני נוער והאזינו בקשב רב מאוד מאוד למה שאמרו כאן חברי הכנסת והשרים.

אהוד יתום: שמחתי מאוד לראות שבני נוער שומעים וסקרנים לנעשה, כי באיזה מקום היתה תחושה, ב-55 שנות קיומה של המדינה, שחלק מהדברים שקשורים לשנאת זרים, לשנאת חינם, לשנאת יהודים, לשואה, מופנמים ולא באים לידי ביטוי.

אהוד יתום: יש לדבר עליהם ויש להוציאם בקול קורא על מנת להיאבק בתופעות הללו.

אהוד יתום: יהודים רבים באירופה ובמקומות אחרים מתעוררים למציאות שמדי פעם היא מציאות חדשה, כי קיימת תופעה של תנומת האנטישמיות במקרים כאלה ואחרים ובתקופות כאלה ואחרות.

אהוד יתום: והנה מדי פעם גל חדש, פרץ נוראי, שפורץ ופוגע ביהודים בבתי-כנסת, בבתי-עלמין, ללא רחם.

אהוד יתום: בתופעה הזאת צריכות כל אומות העולם להיאבק ולדאוג שהיא לא תישנה.

אהוד יתום: כאן, במקומותינו, קרוב אלינו, אולי חמורים יותר מכול הם גילויי האנטישמיות של הכחשת השואה, שנאת היהודים וההסתה נגד ישראל והציונות.

אהוד יתום: על מנת להמשיך את דבריך, אדוני השר, אני מבקש, ברשותך, אדוני היושב-ראש, לצטט מתוך הספר "היסטוריה מודרנית של הערבים והעולם".

אהוד יתום: נכתב שם כך: "התלמיד יטמיע את ההגדרות הבאות: א.

אהוד יתום: יקשר בין הציונות לאפליה גזעית; ב.

אהוד יתום: יעקוב אחר הקשר בין ציונות לבין תנועות טרור בעולם בן-זמננו; ג.

אהוד יתום: ישווה בין עקרונות הפאשיזם והנאציזם לבין עקרונות הציונות.

אהוד יתום: המורה יציג לפני התלמידים את הטקסט 'סכנת היהודים בפלסטין'.

אהוד יתום: " אם במפת הדרכים לא נדרוש מאבו-מאזן ומהאמריקנים להכיר הכרה מוחלטת במדינה יהודית לעם היהודי ולהכחיש את הכחשת השואה שלהם, לא ייכון כאן שום אלמנט של שלום בינינו לבינם.

אהוד יתום: כחבר כנסת חדש, מאוד התרגשתי ליטול חלק באירועים ובטקסים שציינו את יום השואה ואת יום הניצחון על גרמניה הנאצית.

אהוד יתום: אני קורא לכנסת לזכור ולא לשכוח.

אהוד יתום: תודה רבה.

מיכאל נודלמן: תודה.

מיכאל נודלמן: חבר הכנסת אריה אלדד, בבקשה.

מיכאל נודלמן: אחריו – חבר הכנסת נסים זאב.

אריה אלדד: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, היום ל"ג בעומר, חג שקשור יותר מכול למרד בר-כוכבא.

אריה אלדד: לפני 1,890 שנה, כאן בארץ-ישראל - רק 50 שנה לאחר שחרב בית-המקדש – שבו והניפו בארץ הזאת את נס המרד והכריזו מלחמה על האימפריה הגדולה בעולם באותה עת.

אריה אלדד: גם רבי עקיבא, שאר חכמי המרד ומפקדי המרד הצבאי ובראשם בר-כוכבא, ידעו במה הם מתגרים וידעו במי הם נלחמים, אלא שכנראה לא נותרה בידם ברירה.

אריה אלדד: בניגוד למנהגם בשאר הארצות שכבשו, לא נהגו הרומים בארץ-ישראל וביהודים בסובלנות, בטולרנטיות המפורסמת שלהם.

אריה אלדד: כאן הפגינו שנאה עמוקה לכל דבר שהיה יהודי, שמנהג יהדות בו, ולימוד תורה בו, וקיום מצוות בו.

אריה אלדד: את גזירות השמד שהטילו הרומים הם כפו בהרג, וסיפור עשרת הרוגי המלכות הוא דוגמה מזעזעת לשנאה התהומית שהפגינו הרומים, לא כדי לשלוט אלא כדי להחריד ולהילחם בכל דבר שהוא יהודי.

אריה אלדד: לכן המרד הטוטלי שהכריזו ראשי ישראל בשלטון הרומי היה הכרח.

אריה אלדד: הוויכוח שהתעורר בארץ לפני 20 שנה, האם מרד בר-כוכבא הביא לחורבן איום ונורא ולכן אסור לחנך על מיתוס המרד הזה, הוויכוח בין פרופסור הרכבי לבין אבי, עליו השלום, פרופסור ישראל אלדד, עסק בשאלה: האם אנחנו חייבים להילחם בכל גילוי של אנטישמיות, לא משנה מה יהיה המחיר, משום שוויתור בשאלה של מלחמה בשנאת ישראל משמעותו בסופו של דבר חורבן והשמד?

אריה אלדד: או שיש לנו חובה כעם לעמוד ולהציג ערכים שהם ייהרג ואל יעבור, ודווקא בזכות המלחמה עליהם יש לנו זכות ויש לנו סיכוי לשרוד כעם?

אריה אלדד: מה ביהודים גורם לשנאה הזאת?

אריה אלדד: מה ביהודים גורם לגויים לרדוף ולהשמיד אותנו?

אריה אלדד: איך זה שבנאורות שבמדינות, כמו גם בחשוכות שבהן, מתגלות תופעות מזוויעות של שנאת ישראל?

אריה אלדד: בכל דור ודור יש לה פרצוף אחר, לאנטישמיות.

אריה אלדד: בשנים האחרונות נכרכת שנאת ישראל העם בשנאת ישראל המדינה, והתירוץ – המלחמה שלנו בערבים, כאילו לפני כן לא נזקקו לתירוצים אחרים.

אריה אלדד: האמת היא שונה.

אריה אלדד: האמת שבתוך העם היהודי היא שהשניאה אותו על הגויים.

אריה אלדד: העם היהודי תמיד הציג בפני העולם את אמת דת הייחוד, את אמת ערכי המוסר והצדק, את אמת הערכים שתמיד זהרו באור בהיר והבליטו את האווילות שבאלילות, את המוסר המעוות של אויבינו, או של אלו שבקרבם התגוררנו.

אריה אלדד: והם לא סלחו לנו על שבגללנו ויתרו על פסילי העץ והחימר, על שבגללנו היה עליהם לוותר על מוסר הג'ונגל שלהם, על שבגללנו היו צריכים לאמץ את כללי המוסר שהטלנו עליהם, על שאמרנו להם מה טוב ומה רע.

אריה אלדד: על כך הם שונאים אותנו גם היום.

אריה אלדד: כמה כוח יש בידינו להמשיך ולהיאבק בשנאת יהודים גורפת מול העולם הזה?

אריה אלדד: במוזיאון ישראל, לא הרחק מכאן, יש פסל נחושת של אדריאנוס קיסר, אותו שחיק עצמות שדיכא את מרד בר-כוכבא באכזריות נוראה והכרית כמעט את כל היישוב היהודי בארץ-ישראל.

אריה אלדד: אפשר ללכת לפסל אדריאנוס, להתבונן בו ולשאול אותו: איפה אתה ואיפה אנחנו?

אריה אלדד: איפה האימפריה הרומית?

אריה אלדד: האם אתה יודע שבביתר-עילית, שקמה כמטחווי בליסטרא מחורבות ביתר שהחרבת, כבר יש יותר מ-20,000 יהודים, ושלומדים שם תורה?

אריה אלדד: אמת תורת בר-כוכבא גם בנפול ביתר, אמר אורי צבי גרינברג, ובקומה מחורבותיה היא תחזק אותנו פי שבעים ושבעה להילחם בכל שונאי ישראל, בכל תחפושת, בכל תירוץ ובכל דור ודור.

מיכאל נודלמן: תודה.

מיכאל נודלמן: חבר הכנסת נסים זאב, בבקשה.

מיכאל נודלמן: אחריו – חבר הכנסת איוב קרא.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, היום ל"ג בעומר, הילולה דרשב"י.

נסים זאב: רשב"י התחבא במערה יחד עם בנו במשך 13 שנים ולמד תורה.

נסים זאב: הוא התחבא במערה רק מפני שלא יכול היה ללמוד תורה ורק בגלל היותו יהודי.

נסים זאב: ידוע על עשרה הרוגי מלכות, ביניהם היה רבי עקיבא – שאתה הזכרת, פרופסור אלדד - שסרקו את בשרו במסרקות של ברזל רק בגלל היותו לומד תורה.

נסים זאב: לכן, אדוני היושב-ראש, אנחנו חייבים להביא את הדברים.

נסים זאב: גילויי האנטישמיות בעולם הם עובדה קיימת מאז ומעולם.

נסים זאב: ידועה המימרה כי בכל דור ודור עומדים עלינו לכלותנו, אלא שהאנטישמיות בגילוייה השונים היא רבגונית, לובשת צורה ופושטת צורה, והצידוקים המועלים על-ידי שונאי ישראל תואמים את המשנות המסולפות והאידיאולוגיות השונות שלהם, והכול בהתאם למאורעות של התקופה שבה מדובר.

נסים זאב: בשלוש השנים האחרונות אנו עדים לעלייה בממדי האנטישמיות בצורה חסרת תקדים.

נסים זאב: כן אנו עדים לגילויים אנטישמיים בממדים המובילים ללא ספק לאירועי המחצית הראשונה של המאה ה-20, שבה סבל העם היהודי החל בפוגרומים, חיסולים, משפטי ראווה, אפליות, נידויים והחרמת רכוש, דרך מעצרים, עבודת פרך, כליאה במחנות מוות וכלה בהשמדת עם.

נסים זאב: ההבדל המשמעותי בין הגילויים שהזכרתי לבין גילויי האנטישמיות שאנו עדים להם בשלוש השנים האחרונות הוא בכך שאז לא היתה קיימת מדינת יהודים.

נסים זאב: היום, ברוך השם, יש לנו מדינה, יש צבא, יש לנו נציגויות דיפלומטיות ברוב המדינות שבהן סובלות קהילות יהודיות מגילויים חריפים של אנטישמיות.

נסים זאב: השאלה הנשאלת היא: האם אנו עושים כל שלאל ידנו על מנת למנוע, להגביל או לצמצם את גילויי האנטישמיות?

נסים זאב: או ששומה עלינו לטכס עצה כיצד להדביר את אויבינו הפועלים נגד כל חלקה טובה של העם היהודי בתפוצות?

נסים זאב: לא אחת מועלים טיעונים בדבר חוסר האונים של ההסברה הישראלית ומגבלותיה, אשר בגינן מצטיירת מדינת ישראל באור שלילי המצדיק כל פעולה נגדה ונגד הקהילות שבתפוצה, שלדברי אויבי העם היהודי, רובם ככולם ציונים ועולים פוטנציאליים, וממילא אזרחים בכוח של המדינה.

נסים זאב: ואשר על כן, כל הסתה נגדם, במסגרות לגיטימיות כביכול, כגון במסגרת של נאומי דת, במסגרת של עיתונות חופשית וכיוצא באלו, מתקבלת בהבנה על-ידי ציבורים נאורים בארצות חוץ, ושונאי ישראל חוגגים וממשיכים בפרעות נגד היהודים.

נסים זאב: אנו עוקבים בדאגה ובחרדה אחרי המאורעות האנטישמיים בארצות חוץ, ולבנו דואב על הסבל והרדיפות של הקהילות היהודיות ברחבי העולם.

נסים זאב: מיותר לציין שהמסע האנטישמי מתבסס על עובדות שקריות ועל מוטיבים אנטישמיים ידועים שנעשה בהם שימוש על-ידי אויבי עמנו במאה ה-20, לרבות ספרות מסולפת ידועה לשמצה המופצת באופן רשמי אפילו על-ידי ארגונים ממשלתיים של מדינות שאתן יש למדינת ישראל יחסי שלום ונציגויות דיפלומטיות, ונראה שקצרה ידנו מהושיע, על אף כל האמצעים הטכנולוגיים המתקדמים ביותר העומדים לרשותנו.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, מכיוון שהזמן פה מוגבל, אני אגש ישר להצעה, במסגרת הנאום שלי, ואני מציע, אדוני היושב-ראש, שמדינת ישראל תגביר את השמירה, הייעוץ וההכוונה של המופקדים על שמירה במוסדות יהודיים בחוץ-לארץ ותעמיד לרשותם את כל הידע והמומחיות של רשויות הביטחון בארץ.

נסים זאב: שנית, מדינת ישראל תחדש פעילות בקנה מידה חסר תקדים, התואם שעת-חירום, להגברת העלייה לארץ, וזאת על-ידי ייזום של מוסדות וארגונים חדשים שיהיו מופקדים על עידוד העלייה מכל קהילה שהיא קורבן להתגברות האנטישמיות.

נסים זאב: נראה שהדרכים המקובלות והארגונים הקיימים אינם עושים את המלאכה, וזאת נוכח הירידה בממדי העלייה.

נסים זאב: היום יש יותר הצדקה לפעול בדרכים חדשות, והתקציבים שלא נוצלו על-ידי מוסדות העלייה ינוצלו למען פעילות יוצאת מן הכלל שאני מציע כאן.

נסים זאב: אני מציע שהוועדה הפרלמנטרית בראשותה של חברת הכנסת קולט אביטל תמצא דרכים לצרף לתוכה את כל הכוחות שיכולים לתרום וליזום להגברת העלייה בשעת-החירום הנוכחית.

מיכאל נודלמן: תודה רבה.

מיכאל נודלמן: חבר הכנסת איוב קרא, בבקשה.

מיכאל נודלמן: אחריו - חבר הכנסת אבשלום וילן.

איוב קרא: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני חושב שהדיון הזה היום הוא דיון לעניין, ראוי, והוא במקומו, לאור הפיגועים שהיו בתקופה האחרונה והתגברות האנטישמיות כמעט בכל מקום בעולם.

איוב קרא: אני חושב שזה נוגע לכל מי שחי עלי אדמות.

איוב קרא: זה לא רק לגבי יהודים, ועל אחת כמה וכמה כשמדובר על יהודים.

איוב קרא: היתה לי הזכות להשתתף בסיור עם השר שרנסקי ברוסיה, באוקראינה, וראיתי כמה ניצוצות ואווירה שמזכירה את העבר ההוא עדיין יש באזור הזה.

איוב קרא: ואני זוכר שהגענו לבית-הכנסת בדונייצק, והם לא האמינו שהוא מייצג את ממשלת ישראל, ובתקופה כזאת קצרה הוא שר בממשלת ישראל, אף-על-פי שיודעים שזו מדינת היהודים, מדינת ישראל, וכו' וכו'.

איוב קרא: פשוט האווירה היא כאילו אין שוויון בעולם הזה.

איוב קרא: ככה חיו, ככה הם האמינו וככה עדיין מאמינים, לצערי הרב.

איוב קרא: ולכן אנחנו צריכים להתאחד בבית הזה פה-אחד נגד גל האנטישמיות שיש היום כמעט בכל באירופה, באפריקה, אפילו במדינות ערב בכלל.

איוב קרא: והפיגוע במרוקו וגם בסעודיה, וכל האווירה, אדוני, מסמלים שיש עדיין אנטישמיות, לפחות סמויה, שהופכת במהירות לגלויה ואגרסיבית ואקטיבית, וכו' וכו'.

איוב קרא: אני ראיתי את הקהילה היהודית במרוקו, וחשבתי שבאזור הזה לפחות, הדעה כלפי היהודים היא כל כך חיובית, אמיתית, גם בראייה של כל מי שמסתובב ברחוב, גם שאלתי את זה כמי שהוא דובר השפה ולאו דווקא כיהודי או כישראלי, והדעה שם היתה מאוד חיובית.

איוב קרא: חשבתי שאולי באזור הזה אנחנו נהנים מאווירה אוהדת למדינת ישראל.

איוב קרא: אני רוצה לומר שבעצם, היום, כל דבר שזז הוא אנטישמיות.

איוב קרא: היום, גם מעצרם של ישראלים כמו עזאם עזאם במצרים, לדעתי זה נובע מאנטישמיות.

איוב קרא: בגלל היותו ישראלי נעצר הבחור במצרים.

איוב קרא: בגלל היותו ישראלי – זה סוג של אנטישמיות.

איוב קרא: אי-אפשר לעצור בחור חף מפשע לכל כך הרבה שנים, לשפוט אותו לעבודות פרך, בלי שתהיה לו סניגוריה, ולשים אותו בכלא.

איוב קרא: זה סוג של אנטישמיות, ואנחנו יכולים למצוא את זה כמעט בכל מקום.

איוב קרא: האירוע הזה של קבר יוסף, שהלך בו מדחאת, זיכרונו לברכה, ודימם עד מוות, זה סוג של אנטישמיות בדמם של אנשים.

איוב קרא: אחרת איך אפשר להסביר את זה שאדם או אזרח מהשורה, או אפילו חייל, מדמם; מבחינה אנושית, איך אפשר להשאיר אותו בשטח בלי לחלץ אותו או לעזור לו, גם אם הוא אויב שלך?

איוב קרא: ונוסיף על כך את הארגונים הללו שמגבים כל מיני אלמנטים קיצוניים, ויש בהם חד-סטריות בראייה של האנטישמיות.

איוב קרא: בהזדמנות זו אני רוצה להזכיר גם את העבירה שעושים כלפי חיילי מג"ב, הארבעה שנעצרו - כבר שפטו אותם, כבר קבעו שהם נאשמים.

איוב קרא: אפילו בבית-המשפט ובכתב האישום הם לא בחזקת אנשים רוצחים, אלא כתב האישום מדבר על הריגה.

איוב קרא: האשמה היא הריגה, ואנשים מתייחסים כאילו מדובר באנשים פליליים, קרימינלים, כשעוד לא הוכח שום דבר, עוד לא התברר בבית-המשפט, ואנחנו לא מגבים ארבעה חיילים.

איוב קרא: לעומת זאת רוצחים וטובחים ומפגעים.

איוב קרא: אני רוצה לשלוח מפה ברכת החלמה מהירה לפצועים בעפולה, ולגנות בכל מאודי את מה שקרה שם, ולשלוח במיוחד ניחומים לתושבי ג'סר-א-זרקא, כי הפיגוע הזה לא פסח גם על הערבים, ויודעים שבעצם לפחות 50% מהאנשים שמסתובבים שם הם ערבים.

איוב קרא: זה סוג של אנטישמיות שאנשים לא מבדילים בין אזרחים, טובחים בכל מה שבא ליד, דבר שלא יכול לעלות על הדעת.

איוב קרא: לכן, אני קורא לקחת דוגמה מישראל, אמרתי את זה בגבעת הקפיטול מול כולם.

איוב קרא: אני אמרתי שאני חי במדינת ישראל ואני לא יהודי, ואני לא צריך להיות חשוד שאני כזה משוחד.

איוב קרא: אמרתי שאם שלט באזור הזה עם, שאני צריך להעריך את עצם הדמוקרטיה שלו, אף שיש הרבה דברים לשפר בנושאים חברתיים-כלכליים, והקיפוח קיים בנושא הזה, ואין שוויון בדברים הללו - אבל ראיתי רק דמוקרטיה אחת במזרח התיכון, לאורך כל ההיסטוריה, זו מדינת ישראל, ואני מוכן לעשות הכול כדי לשמר אותה בראייה הרוויזיוניסטית דווקא.

איוב קרא: הרי כשאני ישראלי לכל דבר, עקרון השוויון חייב להתקיים.

איוב קרא: בראייה הזאת של הדמוקרטיה, אני רוצה לסיים במשפט שתמיד אני אומר אותו.

איוב קרא: אנחנו השתתפנו בהקמת המדינה, רצינו להקים מדינה ואחר כך דמוקרטיה.

איוב קרא: קודם כול מדינה ואחר כך דמוקרטיה.

איוב קרא: מה שקרה בפועל הוא, שהרבה אנשים זנחו את הקמת המדינה, פועלים בשם הדמוקרטיה ובעצם קוראים תיגר בצורה צינית על המשך קיומה של מדינת ישראל.

איוב קרא: ככל שמדינת ישראל תהיה חזקה, אנחנו נקרא תיגר על האנטישמיות, ואין לי ספק שמדינת ישראל תשרוד לדורי דורות ולנצח נצחים.

מיכאל נודלמן: תודה לחבר הכנסת איוב קרא.

מיכאל נודלמן: עכשיו חבר הכנסת אבשלום וילן, בבקשה.

אבשלום וילן: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אין ספק שדיון בנושא הזה הוא מהחשובים שהכנסת עורכת מדי שנה, אבל לצערי קשה לומר שממשלת ישראל וכנסת ישראל נותנות לנושאים הללו את הדגש הראוי, כי מטבע הדברים עוסקים ביום-יום, בדחוף, ולא בהכרח במה שחשוב.

אבשלום וילן: קצת קשה לדבר על הנושא הזה דווקא בסמיכות ליום השואה, ליום העצמאות ולשרשרת החגים והאירועים שאנחנו עוברים מדי אביב.

אבשלום וילן: לא מזמן חזרתי מביקור בפולין, לרגל מלאות 60 שנה למרד גטו ורשה.

אבשלום וילן: החוויות הן חזקות והשיעורים הם בלתי נשכחים ומאלפים.

אבשלום וילן: אני חושב שהתשובה הגדולה של העם היהודי לאנטישמיות מדורי דורות היתה עצם הקמתה של מדינת ישראל.

אבשלום וילן: נכון שבאירופה של היום ובמקומות אחרים עברו שני דורות, והאנטישמיות, שפשטה צורה ולבשה צורה, שוב מרימה את ראשה המכוער.

אבשלום וילן: אני מצטרף לכל מי שקודם לכן ביצע את הניתוחים והגיע למסקנות, אבל אני רוצה להכניס ממד נוסף לדיון הזה, והוא בתחום האחריות שלנו.

אבשלום וילן: כיצד קורה שלאחר 55 שנות קיומה של המדינה היהודית אנחנו חוזרים לנקודת המוצא במובן מסוים?

אבשלום וילן: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לספר לך סיפור קטן.

אבשלום וילן: לפני שנה הייתי יחד עם חברת הכנסת יעל דיין בפרלמנט האירופי, בדיון שהיה בוועדת החוץ והביטחון שלהם בעקבות מבצע "חומת מגן".

אבשלום וילן: הם ביקשו שיגיעו דווקא אנשי שמאל.

אבשלום וילן: ניהלנו ויכוח מאוד חריף על מה שהיה ועל מה שלא היה ועל זכותה של ישראל להתקיים ולהגן על עצמה.

אבשלום וילן: אנחנו דווקא הצגנו את הדברים מנקודת מוצא של השמאל ולא של הימין.

אבשלום וילן: לאחר הדיון הזה ניגשו אלי שלושה חברי הפרלמנט האירופי והסבירו לי, שבקרב שוליים של הזרמים הפוליטיים האירופיים מדברים היום על כך שעצם הקמתה של מדינת ישראל היה אולי בגדר שגיאה היסטורית.

אבשלום וילן: שאלתי למה; אמרו לי: אתם מסוגלים להסתדר בכל מקום בעולם.

אבשלום וילן: אין פתרון לקונפליקט ביניכם לבין הפלסטינים, ומכאן שתהיה פה מדינה שכולה שלהם ואתם תסתדרו בעולם.

אבשלום וילן: אני מודה שהייתי בשוק מעצם שמיעת הרעיון, אבל לאחר מכן שמעתי אותו גם בסיבוב הרצאות באוניברסיטאות בחוף המערבי של ארצות-הברית.

אבשלום וילן: הרי איש מאתנו לא חושב לרגע אחד ברצינות לקבל סוג כזה של טיעון, אבל אני שואל את עצמי כיצד זה קרה; מה אנחנו תורמים לכך שה"קייז" שלנו, הציונות במובן הכי בסיסי של המלה, הצדק שלנו נשחק בצורה כזאת, שלאחר שני דורות בלבד הוא מתחיל לקבל דה-לגיטימציה כל כך גדולה, שבחלקים מסוימים בעולם, מעבר לוויכוח הפוליטי, מיתרגמת לאנטישמיות.

אבשלום וילן: על זה מעולם לא קיימנו דיון.

אבשלום וילן: אני נמצא בוויכוחים גדולים מאוד עם הימין הישראלי על כל נושא המדיניות שלנו, על עתיד מדינת ישראל, אבל עוד לא שמעתי מאנשים המחזיקים בהשקפת עולם ימנית מה היא תרומתם לערעור חוזקו של הטיעון הישראלי בקטע הזה, שאומר "כולה שלי", והמשמעות היוצאת מכך בטווח הארוך בנוגע ליחסיה של ישראל עם העמים.

אבשלום וילן: מדינת ישראל תוכל להתקיים בתנאי אחד: שהיא תהיה חזקה, יהיה לה רוב יהודי והיא תהיה בדיאלוג מתמיד עם העולם.

אבשלום וילן: לא עם לבדד ישכון, אלא ישראל שתולה חזק מאוד בתוך קהילת העמים.

אבשלום וילן: במובן הזה ויתרנו על הנקודה הזאת ועל הקרב הזה אצל חלקים גדולים מאוד בציבור.

אבשלום וילן: אני עושה כל הזמן את חשבון הנפש של השמאל, ואני חושב שהשמאל לא ויתר בנקודה הזאת.

אבשלום וילן: אני יודע איך הביקורת הלגיטימית שלנו כלפי פנים וכלפי המדיניות מתורגמת בחלקים מסוימים בעולם, ואני מתמודד מולה וכנגדה בעולם הגדול.

אבשלום וילן: לא ראיתי שהימין הישראלי עשה את חשבון הנפש שלו עקב זה שמ-1967 אנחנו נמצאים במצב של כיבוש, אנחנו לא מצליחים להיפרד ממנו, ומה גורמת תפיסת הכוח שלנו לדה-לגיטימציה שלנו בחלקים שוליים בעולם.

אבשלום וילן: חוששני שככל שהקונפליקט נמשך, באורח פרדוקסלי מתגברת האנטישמיות, ושורשיה אינם קשורים כלל לקונפליקט היהודי-הפלסטיני.

אבשלום וילן: אין לי ספק שבמדיניות הבלתי-נבונה ולפעמים גם הבלתי-נכונה שלנו אנחנו תורמים, לצערי, לערוגת השנאה הזאת כמה טיפות דשן מיותרות לחלוטין.

אבשלום וילן: אני מקווה שנמצא את הזמן לדבר על כך.

אבשלום וילן: יש מספיק בעיות ומספיק אנטישמיות של מאות או אלפי שנים שטבועה בעולם הזה, ואין סיבה שנוסיף לה כמה טיפות מיותרות משלנו.

אבשלום וילן: תודה, אדוני היושב-ראש.

מיכאל נודלמן: חבר הכנסת יצחק הרצוג, בבקשה.

יצחק הרצוג: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני מברך את חבר הכנסת אדלשטיין על היוזמה החשובה לקיים את הדיון הזה כאן היום.

יצחק הרצוג: אנטישמיות היא מארה שמלווה אותנו לכל אורך ההיסטוריה של העם היהודי.

יצחק הרצוג: היא קיימת בתת-מודע שלנו, של כל אחת ואחד מאתנו בכל מקום ברחבי תבל; היא טבועה עמוק-עמוק בפחדים הקמאיים ביותר שלנו.

יצחק הרצוג: היא נעלמת ואז היא פורצת מחדש, כל פעם במקום אחר.

יצחק הרצוג: לרגעים אנחנו חושבים שהיא חלפה ועברה מן העולם, כאילו בעולם המודרני זה כבר לא קיים, ואז היא לובשת צורה חדשה ומכה בנו שוב.

יצחק הרצוג: בשנתיים האחרונות לבשה האנטישמיות צורה חדשה.

יצחק הרצוג: בקמפוסים ברחבי תבל יש מסע הסתה מחריד ומדאיג כנגד מדינת ישראל, מעורבב עם העם היהודי.

יצחק הרצוג: בעיתון הסטודנטים של אחת מהאוניברסיטאות היוקרתיות ביותר בארצות-הברית היתה כותרת: ANNIHILATE ISRAEL – השמידו את ישראל.

יצחק הרצוג: כך סתם, ללא התנגדות של סטודנטים.

יצחק הרצוג: באירופה קם דור שלא ידע את הצורר, שלא מכיר בצדקת הציונות.

יצחק הרצוג: הוא לא מודע לסיפור שלה ולא מודע לתביעתה הצודקת.

יצחק הרצוג: הוא מחבר זאת עם אנטישמיות בסיסית, הוא מוצף תקשורת איומה ממאות אתרי אינטרנט רוויי הסתה ושטנה.

יצחק הרצוג: במאמר שהיה בעיתון מאוד מכובד בבריטניה לפני שנה כתב מחבר מאוד מוכר בכותרת:

יצחק הרצוג: למה צריכה ישראל להתקיים?

יצחק הרצוג: אולי לא צריך אותה?

יצחק הרצוג: אולי היא המקור לכל צרותינו?

יצחק הרצוג: כמו שראינו שיאים בעולמנו בתופעה הנקראת אנטישמיות וכמו שזכור לכולנו המאבק בהחלטת האו"ם שהשוותה ציונות לגזענות, גם כעת אנחנו נמצאים בשיאה של תקופה שבה האנטישמיות מכה במקומות רבים בעולם.

יצחק הרצוג: אני מסכים עם אדוני השר, ובעניין הזה אנחנו חייבים לתבוע את צדקתנו.

יצחק הרצוג: אין פה אופוזיציה וקואליציה.

יצחק הרצוג: אסור לנו לוותר כהוא זה.

יצחק הרצוג: עלינו לתבוע מכחישי שואה, לגבות את הקהילות ואת הארגונים, להנחיל את לקחי השואה, להמשיך ב"מצעד החיים", לעודד מפעלות הסברה, לדאוג למימון פרויקטים על-ידי ועידת התביעות וארגוני תביעות אחרים, לא לנוח ולא לשקוט, מכיוון שזאת תמצית קיומה של מדינת ישראל.

יצחק הרצוג: תודה.

מיכאל נודלמן: תודה לחבר הכנסת יצחק הרצוג.

מיכאל נודלמן: חברת הכנסת גילה גמליאל, בבקשה.

גילה גמליאל: אדוני סגן יושב-ראש הכנסת, חברי הכנסת, אני חושבת שיש לברך על היוזמה להעלות את הנושא על גילויי האנטישמיות לדיון במליאת הכנסת.

גילה גמליאל: כמי שחזרה לא מזמן מהמסע בפולין וחוותה את כל אותם מעשי זוועות של אנשים שפגעו בנו, בעם היהודי, רק מכיוון שאנחנו יהודים, קשה לעכל שזה קרה בעידן הזה, במאה ה-20, רק לא מזמן.

גילה גמליאל: זה ממחיש עד כמה אסור לנו לשתוק ואסור לנו לעבור לסדר-היום על כל גילויי האנטישמיות שאנחנו סופגים ורואים ונחשפים אליהם מדי יום.

גילה גמליאל: לא מדובר כרגע על העידן הלא-מודרני בכל הסיפור הזה.

גילה גמליאל: מדובר על גילויי אנטישמיות באירופה.

גילה גמליאל: הייתי עכשיו בפולין - רואים את זה ממש.

גילה גמליאל: עברנו שם באזורים, ורואים שם את כל החשיפה של הנאציזם בצורה בוטה.

גילה גמליאל: יותר מזה, אני רוצה להמחיש את כל מה שקשור כיום ברשות הפלסטינית, עם כל ההסתה בבתי-הספר, כל האנטישמיות הבוטה במערכת החינוך שם.

גילה גמליאל: יום-יום נחשפים ילדים קטנים לעצם העובדה שכביכול היהודים הם מין יצורים.

גילה גמליאל: הדברים האלה לא מתקבלים בכלל על הדעת.

גילה גמליאל: אנחנו צריכים לדרוש את הזכות שלנו ולדרוש שבכל מקום שיש בו גילויי אנטישמיות, יוקעו הדברים האלה על-ידי השלטונות.

גילה גמליאל: ואנחנו כמדינה, כמדינת ישראל - אני גאה לעמוד כאן על בימת הכנסת, ויותר מזה, להבין את החשיבות של עצם קיומה של מדינת ישראל כמדינה יהודית לעם היהודי.

גילה גמליאל: צריך להוקיע את האנטישמיות הזאת בכל מקום, בכל מדינה שבה אנחנו נחשפים לגילויים האלה, ובמיוחד להוקיע יום-יום את ההסתה הפרועה שמתקיימת ברשות הפלסטינית, בקרב אותם ילדים; את האנטישמיות ברשות עצמה.

גילה גמליאל: כשכאן, בעידן שרוצים לבוא ולדבר שלום, מחנכים ילדים למלחמה, מחנכים ילדים לשנאה, מפתחים בילדים את כל הנושא של האנטישמיות כמערך חינוך שלם, אנחנו צריכים לדרוש להוקיע את זה.

גילה גמליאל: בכל מדינה באירופה ובכל מדינה בעולם שבה יש גילויי אנטישמיות, שמתגלים בה מכחישי שואה, אנחנו צריכים לדרוש שאותם אנשים ייתנו את הדין בסוגיות האלה.

גילה גמליאל: אסור לנו להקל ראש בסוגיות האלה, ויישר כוח על כך שהנושא עולה כאן לדיון, על מנת שנבוא בצורה חד-משמעית בדרישה הזאת, שכל הדברים האלה לא יהיו, שהם יעברו מן העולם.

גילה גמליאל: תודה רבה.

מיכאל נודלמן: תודה.

מיכאל נודלמן: חבר הכנסת אברהם הירשזון, בבקשה.

אברהם הירשזון: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, רבותי חברי הכנסת, אני חושב שהדיון הזה בכנסת ישראל הוא חשוב ביותר, לא משום הנוכחות הרבה שיש עכשיו באולם המליאה, אלא משום שבפרוטוקול קודם כול יירשם שכנסת ישראל קיימה דיון בנושא של האנטישמיות ברחבי העולם.

אברהם הירשזון: לפני חודש בערך הייתי ב"מצעד החיים" - הזכיר אותו חבר הכנסת הרצוג - בפולין, יחד עם אלפי בני נוער.

אברהם הירשזון: אמרתי להם שם מה שאני אומר לכם היום: באושוויץ ובירקנאו לא היתה ההתחלה.

אברהם הירשזון: שם היה הסיום, הסוף.

אברהם הירשזון: ההתחלה היתה בכל אחת מבירות אירופה, כאשר שרפו בתי-כנסת, כאשר ניפצו חנויות של יהודים, כאשר ניתצו מצבות בבתי-הקברות של היהודים.

אברהם הירשזון: שם זה התחיל ושם זה התפתח, ובסופו של דבר - חבר הכנסת שרון - זה הגיע לאושוויץ, בירקנאו ומיידאנק.

אברהם הירשזון: ומה קורה היום?

אברהם הירשזון: אחרי למעלה מ-50 שנה אנחנו צריכים לשאול את עצמנו: האם אירופה הדשנה הזאת, שחישבה לזרוק את העם היהודי לפח האשפה של ההיסטוריה, האם היא הפיקה לקח?

אברהם הירשזון: היא לא הפיקה לקח.

אברהם הירשזון: גם היום באירופה, גם המנהיגים וגם חלק גדול מהעמים לא מכים על חטא.

אברהם הירשזון: גם היום אנחנו שומעים על ניתוץ מצבות בבתי-קברות, גם היום אנחנו שומעים על שרפת חנויות של יהודים וגם היום אנחנו שומעים על התנכלויות לבתי-כנסת.

אברהם הירשזון: ואם אחרי למעלה מ-50 שנה אירופה לא השכילה להבין את זה, אז משהו רקוב בכל ממלכת אירופה.

אברהם הירשזון: בעיקר שם.

אברהם הירשזון: אדוני השר, אדוני היושב-ראש, אנחנו נמצאים היום אולי בדקה ה-90 לפני שכל הנושא הזה יהיה היסטוריה מול היסטוריה.

אברהם הירשזון: ההיסטוריה של השואה כפי שהיתה, מול ההיסטוריה של מכחישי השואה.

אברהם הירשזון: והיום מדינת ישראל והעולם היהודי צריכים להתאחד, לפעול ביחד, כדי שהדור הבא, דור הצעירים של היום, יהיה הגשר לדורות הבאים - של יהודים ולא-יהודים - ושיוכל לצאת כנגד כל אותם מכחישי שואה שבאים, אומרים וטוענים שהשואה לא היתה ולא נבראה אלא היא המצאה של העם היהודי.

אברהם הירשזון: לכן, אדוני, אני הייתי מבקש שממשלת ישראל, יחד עם הארגונים היהודיים בעולם, תערוך מהיום תוכנית רצינית, כיצד אנו מתמודדים עם כל הנושא של האנטישמיות והכחשת השואה שהולכות ומתרבות ברחבי העולם, בכלל זה גם באוניברסיטאות.

אברהם הירשזון: רק להזכיר לאדוני: אני התחלתי את "מצעד החיים" לפני למעלה מ-16 שנה, כאשר אוניברסיטת נאנט בצרפת העניקה תואר דוקטור לחוקר בשם אנרי רוק, שכתב שהשואה לא היתה ולא נבראה, אלא היא המצאה יהודית, וזה בזמן שניצולי השואה עדיין קיימים בתוכנו.

אברהם הירשזון: תודה רבה.

מיכאל נודלמן: תודה רבה.

מיכאל נודלמן: השר בני אלון, בבקשה, לסיום הדיון.

בנימין אלון: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, זה כבוד גדול לדבר אחרי חבר הכנסת הירשזון, שבאמת ייסד את המפעל הזה של "מצעד החיים", ואני מרגיש שהבית הזה מודע באמת לצורך לא לתת לשואה להיות מוכחשת ולא לתת לזמן להשכיח את לקחיה.

בנימין אלון: סכנה אחת אני רואה שאורבת לפתחנו מעבר לדבר הזה שכולנו מודעים לו, וזו הסכנה של הגנרל הזקן, אותו הגנרל שרגיל להילחם בגבעה שבה היתה המלחמה אז.

בנימין אלון: אז כשהוא מדבר על שנאת ישראל, אותו גנרל זקן, הוא חושב שזה חייב להיות באירופה, על רקע נוצרי, הוא חושב שזה חייב להיות עם מוזיקה של ואגנר ברקע.

בנימין אלון: אבל היום המקום ש"הפרוטוקולים של זקני ציון" מופצים בו בצורה הכי סיטונית זה כאן, במזרח התיכון.

בנימין אלון: היום המקום שבו "מוות ליהודים" נשמע בצורה הכי מאיימת, לרבות יכולות של קיום, חלילה וחס, מוות להרבה יהודים, זה בסוריה, זה בערי לבנון, זה בערי מצרים, זה כאן לידינו, בשכם, ברמאללה, בג'נין.

בנימין אלון: אנחנו חייבים להבין, ששנאת ישראל תמיד פשטה צורה ולבשה צורה.

בנימין אלון: פעם שנאו אותנו משום שהיינו מיוחדים ושונים בלבושנו, בדתנו; פעם שנאו אותנו משום שהתבוללנו והפכנו להיות תחרות מאיימת על כולם, נראינו כמו כולם והצלחנו במקום שחשבו שאנחנו לוקחים את הפרנסה מכולם.

בנימין אלון: התירוצים וההסברים לשנאה הם רבים.

בנימין אלון: הם כל כך רבים, שאף אחד מהם לא נכון.

בנימין אלון: השנאה היא שנאה מפני שהיא שנאת ישראל.

בנימין אלון: אין לזה הסבר רציונלי, אף אחד בעולם לא יכול לתת הסבר רציונלי למה דיקטטור כמו היטלר, שרוצה לכבוש את העולם, צריך לרכז שבעה יהודים מאי קטן כמו קוס ביוון ולהביא להם סירה מיוחדת שתיקח אותם לאתונה, לסלוניקי, ומשם ברכבת למחנות השמדה.

בנימין אלון: אין שום רציונליזציה, שום היגיון, שום רציו לא משחק בשנאת ישראל.

בנימין אלון: לכן הזהירות המתבקשת מאתנו היא להבין: שנאת ישראל של היום עברה לכאן, למזרח התיכון שלנו.

בנימין אלון: מכחישי השואה הגדולים ביותר נמצאים כאן, במרחב שלנו.

בנימין אלון: "הפרוטוקולים של זקני ציון" מופצים בצורה הסיטונית ביותר כאן, במרחב שלנו.

בנימין אלון: גם שנאת ישראל של אירופה מושפעת היום מאוד מהשנאה המוסלמית, שחברה לה בקואליציה מטורפת עם ארגוני זכויות אדם, ויחד הם מפגינים נגד ישראל ונגד אמריקה.

בנימין אלון: כך שלהיות גנרל זקן, שנעול על אותה מנגינה ישנה, זה קיבעון מחשבתי, שלא נורא אם זה תרגיל אקדמי, אבל נורא גם נורא אם זה עתידנו ממש ועצם קיומנו.

בנימין אלון: אדוני היושב-ראש, אני מאוד מעריך את הדיון הזה בכנסת, ומקווה שכולנו נהיה עירניים מפני שנאת ישראל ומפני מכחישי שואה מכל סוג שהוא, בין שהם נוצרים, בין שהם מוסלמים, בין שהם ערבים שכנים שלנו ובין שהם במקומות אחרים.

בנימין אלון: תודה.

מיכאל נודלמן: תודה רבה לשר התיירות בני אלון.

מיכאל נודלמן: חברי הכנסת, אנחנו סיימנו את הדיון.

מיכאל נודלמן: יש שתי הצעות לסיכום הדיון.

מיכאל נודלמן: הצעה אחת - מטעם הליכוד, העבודה-מימד, מפד"ל, ש"ס, מרצ ושינוי.

יולי יואל אדלשטיין: וגם יהדות התורה.

מיכאל נודלמן: ויהדות התורה.

מיכאל נודלמן: יקרא את ההצעה חבר הכנסת יולי אדלשטיין.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אדוני השר, הודעת סיכום הדיון בנושא גילויי האנטישמיות בעולם, מטעם סיעות הליכוד, העבודה-מימד, מפד"ל, ש"ס, מרצ, שינוי ויהדות התורה: כנסת ישראל עוקבת בדאגה אחרי האירועים האנטישמיים ברחבי העולם בתקופה האחרונה, ומגנה בכל תוקף כל פגיעה ביהודים ובמטרות יהודיות.

יולי יואל אדלשטיין: לאור התגברות מאורעות אנטישמיים בעולם כולו, ובמיוחד במדינות אירופה ובמדינות הערביות, הכנסת קוראת לממשלת ישראל להמשיך בפעילותה מול מדינות העולם במישור המדיני והדיפלומטי למיגור האנטישמיות ולנקיטת הצעדים למניעת תופעות אלו.

יולי יואל אדלשטיין: לאור חידוד הזיקה בין המאורעות שקורים בעולם ובישראל לבין העולם היהודי, ולאור התחברות של ביטויים אנטי-ישראליים לביטויים אנטישמיים ופגיעה ביהודים ברחבי העולם, הכנסת תיזום פנייה לפרלמנטים שונים של מדינות אירופה בקריאה לפעול במסגרת האחריות המוטלת עליהם למניעת פגיעה באזרחיהם היהודים ולפעילות מאומצת הן לחקיקה למיגור תופעות האנטישמיות בארצותיהם והן לאכיפה מוגברת של החוקים הקיימים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה.

מיכאל נודלמן: תודה.

מיכאל נודלמן: יש הצעה לסיכום מטעם סיעת האיחוד הלאומי.

מיכאל נודלמן: יקרא אותה ראש הסיעה, חבר הכנסת יורי שטרן.

יורי שטרן: הצעה לסיכום הדיון בנושא האנטישמיות, מטעם סיעת האיחוד הלאומי: כנסת ישראל קוראת לממשלת ישראל להכריז, כי המדינה מעמידה את עצמה בראש המאבק באנטישמיות על כל גילוייה בעולם.

יורי שטרן: מדינת ישראל תילחם בכל זירה בין-לאומית, תגן על יהודים נרדפים בכל אתר ואתר, ותקיים מאבק דיפלומטי בכל שלטון שאינו נלחם בעצמו בגילויי האנטישמיות בארצו.

יורי שטרן: הכנסת קוראת לממשלת ישראל לחוקק חוק הקובע כי רדיפת יהודים בשל מוצאם, דתם או מנהגם בכל מקום בעולם היא עבירה על-פי חוקי מדינת ישראל, וכי מדינת ישראל יכולה להעמיד לדין בתחומה, גם שלא בפניו, כל מי שעובר עבירה על-פי חוק זה.

יורי שטרן: מדינת ישראל לא תזניח גם מלחמת חורמה במכחישי השואה למיניהם, ובכלל זה גם במי שנבחר לעמוד בראש הרשות הפלסטינית, מכחיש השואה אבו-מאזן.

מיכאל נודלמן: תודה.

מיכאל נודלמן: חברי הכנסת, אנחנו צריכים להצביע על כל הצעה.

מיכאל נודלמן: בהתחלה נצביע על הצעת סיעת האיחוד הלאומי.

מיכאל נודלמן: אנחנו מצביעים על הצעת הסיכום של סיעת האיחוד הלאומי.

מיכאל נודלמן: בבקשה, ההצבעה התחילה.

מיכאל נודלמן: הצבעה מס' 2 בעד הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת יורי שטרן – 13 נגד – 5 נמנעים – אין הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת יורי שטרן נתקבלה.

אלי בן-מנחם: אני שואל את הליכוד, הליכוד מצביע נגד עצמו?

מיכאל נודלמן: ההצעה התקבלה ברוב של 13 בעד, חמישה נגד ואין נמנעים.

קולט אביטל: הם לא מבינים על מה הם הצביעו.

יצחק הרצוג: הוא אומר שהם לא הבינו.

רוני בר-און: מצביעים בעד שתי הצעות.

רוני בר-און: היא אומרת, שאם מתקבלת אחת, לא בהכרח השנייה נופלת.

מיכאל נודלמן: לא.

רוני בר-און: על מה הצבענו עכשיו?

מיכאל נודלמן: על הצעת הסיכום של סיעת האיחוד הלאומי.

רוני בר-און: אני חשבתי שהצבענו לפי סדר המציעים.

מיכאל נודלמן: לא, יש תקנון ואנחנו הצבענו לפי התקנון.

קולט אביטל: אתה יכול לשנות את ההצבעה.

מיכאל נודלמן: אנחנו מצביעים עכשיו על הצעת הסיכום של הליכוד, העבודה-מימד, מפד"ל, ש"ס, מרצ, שינוי ויהדות התורה.

מיכאל נודלמן: ההצבעה מתחילה.

מיכאל נודלמן: הצבעה מס' 3 בעד הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת יולי-יואל אדלשטיין – 20 נגד – אין נמנעים – אין הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת יולי-יואל אדלשטיין נתקבלה.

מיכאל נודלמן: ההצעה התקבלה ברוב של 20 חברי הכנסת, אין מתנגדים ואין נמנעים.

מיכאל נודלמן: חברי הכנסת, תם סדר-היום.

מיכאל נודלמן: הישיבה הבאה תתקיים מחר, י"ט באייר התשס"ג, 21 במאי 2003, בשעה 11:00.

מיכאל נודלמן: ישיבת הכנסת נעולה.