ישיבת מליאה, כנסת 15, פרוטוקול מספר 239, 2001-10-29 00:00

אברהם בורג: חברי הכנסת וחברותיה, אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת המיוחדת לזכרו של ראש הממשלה ושר הביטחון יצחק רבין, זיכרונו לברכה.

אברהם בורג: היום יום שני, י"ב בחודש מרחשוון התשס"ב, 29 בחודש אוקטובר שנת 2001.

אברהם בורג: אדוני המזכיר, בבקשה.

א' האן: אבקש לקום.

א' האן: כבוד הנשיא! (חברי הכנסת מקדמים בקימה את פני נשיא המדינה.

א' האן: )

א' האן: בבקשה לשבת.

אברהם בורג: חברי הכנסת וחברותיה, אבקש מכם ומהקהל לקום לדקה דומייה לזכרו של ראש הממשלה יצחק רבין, זיכרונו לברכה.

אברהם בורג: (חברי הכנסת מכבדים בקימה את זכרו של

אברהם בורג: נא לשבת.

אברהם בורג: כבוד נשיא המדינה והגברת קצב, משפחת רבין היקרה, דליה ויובל, הנכדים, אדוני ראש הממשלה, שרי הממשלה, יושב-ראש האופוזיציה, חברי הכנסת, נשיאים, ראשי ממשלות, יושבי-ראש הכנסת לשעבר, חברי הכנסת לשעבר, נשיא בית-המשפט העליון, שופטי בית-המשפט העליון, הרבנים הראשיים, ראש העיר ירושלים, מכובדי סגל א' של המדינה, אורחים נכבדים, יצחק רבין, זיכרונו לברכה, זו השנה השישית שאנו באים לספוד לו ולבכות.

אברהם בורג: שש שנים מאז רצח מתנקש יהודי חמוש באידיאולוגיה קיצונית בלב קר ובזדון את ראש הממשלה הנבחר של מדינת ישראל.

אברהם בורג: שש שנים מאז, והדמוקרטיה עוד לא נרפאה מן הפצע.

אברהם בורג: עוד לא לכולם ברור, שאלימות מכל סוג אסור לה להיות והיא לא תהיה חלק מן השיחה הפוליטית והדמוקרטית של ישראל.

אברהם בורג: שש שנים שבהן כל הקלפים נטרפו, מגדלים חרבו ונפלו לארץ, חלומות התנפצו, תקוות היו לזרעי ייאוש.

אברהם בורג: הרוצח בכלא, הנרצח במעבה האדמה, ואנחנו אי-שם ביניהם, כלואים שוב במעגל האיבה, קוברים שוב את מתינו, אטומים למתיהם.

אברהם בורג: נכון לעכשיו, מי שרצח את יצחק רבין רצח גם את תקוותו ומעשהו האחרון, את סיכוי השלום שהוענק לנו על-ידו.

אברהם בורג: אנחנו כבר לא מאמינים, הם כבר לא מאמינים.

אברהם בורג: אנחנו זועמים ונוטרים והם נוקמים ומתאבדים, ומוצא אין ממעגל הצלמוות.

אברהם בורג: הם הורגים בחדרה, ואנחנו כבר שוב בפאתי ערי הגדה.

אברהם בורג: הרובים יורים והאבלים בוכים.

אברהם בורג: עם הזמן החולף, אנחנו אבלים לא רק עליו, האיש החסר, ולא רק על משפחתו הממאנת להינחם, אלא גם עלינו, אזרחי ישראל, שנותרנו לבד עם חיוכו של רוצח, עם קברו של מנהיג ועם מציאות פרועה, ללא חזון וללא כיוון.

אברהם בורג: מדברים היום הרבה על מורשת רבין.

אברהם בורג: האחד רואה בה את השלום והאחר את האסון.

אברהם בורג: יש אפילו הטוענים מעל הבמה הזאת, כי אחרים הם ממשיכי דרכה המקוריים והנאמנים של תנועת העבודה, ואילו חלומותיו המציאותיים של יצחק רבין לא היו אלא סטייה מדרך התנועה.

אברהם בורג: אז הבה נברר היום מה היא מורשתו והאם יש לה תוקף גם עתה, כשהשלום נראה רחוק כל כך, כשרוחות המלחמה מנשבות בארץ כמו סתיו עצוב לפני חורף אלים נוסף.

אברהם בורג: זה שנה כולנו נבוכים.

אברהם בורג: לאנשי השלום שבקרבנו, שרצו כל כך שלום אנושי בינינו לבין הפלסטינים, הסתבר כי אין מזרח תיכון חדש וכי השלום של כאן הוא חלקי יותר וקטלני יותר.

אברהם בורג: ולאלה מאתנו הבאים מימין הסתבר, כי אין פתרון בכוח, אין נוסחה צבאית שתפתור ותנצח את שאיפת החירות של עם אחר.

אברהם בורג: וכך בין ימין תוהה לשמאל מחפש נעה מטוטלת המבוכה הישראלית.

אברהם בורג: כאן בדיוק, בנקודת ההשקה שבין החלומות לשבריהם, טמונה מורשתו של רבין, מכאן יוצאת דרכו, דרך תנועת העבודה ההיסטורית, אל מחוזות הפתרון.

אברהם בורג: מדינת ישראל רוצה, לו ניתן היה הדבר, לחיות בשלמות את שלוש שאיפותיה: הראשונה – להיות דמוקרטיה מלאה וערכית, מדינת שוויון וצדק לכל אזרחיה ללא הבדל דת, גזע ומין; השנייה – להיות באותה עת ממש מדינת העם היהודי ולשמר את הרוב היהודי, את ערכי המוסר הנצחיים ואת האופי הלאומי של מדינתו היחידה של העם העתיק והמיוסר שלנו; והשלישית – לשמר את המולדת ההיסטורית, זו שהובטחה לנו רק בפרשת השבוע של שלשום, את ארץ-ישראל השלמה, ערש הציוויליזציה היהודית.

אברהם בורג: שנים רבות דחינו את ההכרעה.

אברהם בורג: חשבנו כי שישה ימים של נסים וגבורות ב-1967 יספיקו לנו ליום השביעי הנמשך כבר יותר משלושה עשורי שנים.

אברהם בורג: ברחנו מהכרעה, איחזנו את עיני עצמנו, רצינו הכול והגענו אל סף הלא-כלום, כי הישר בעת הזאת יודה: אי-אפשר לקיים את שלוש השלמויות הישראליות במלואן.

אברהם בורג: מי שרוצה לשמר חלק – חייב לוותר על משהו, כמו אברהם ולוט.

אברהם בורג: צריך להכריע.

אברהם בורג: מי שרוצה דמוקרטיה מלאה ורוב יהודי לא יכול להחזיק בכל ארצנו שבין הירדן לים, ארץ אחת המלאה בהמון אדם, בבני עמנו ובבני עם אחר, עם רצונות לאומיים שונים ואחרים.

אברהם בורג: ומי שרוצה להחזיק ברוב יהודי ובארץ-ישראל השלמה, חייב לוותר על הדמוקרטיה כדרך ואורח חיים ולקיים כאן משטר אפל של אפליה וכפייה.

אברהם בורג: ומי שרוצה לשמור על הדמוקרטיה ועל ארץ-ישראל השלמה, חייב לוותר על נאמנותו למדינה יהודית שיש בה רוב מוצק לעם היהודי.

אברהם בורג: יום אחד, אחרי הרבה שנות חספוס צבאי והרבה שנות עידון אזרחי, קם יצחק רבין לבוקר ישראלי חדש.

אברהם בורג: הוא הבין לפני עשור את שרבים היום היו רוצים לשכוח ולהעלים.

אברהם בורג: הוא הבין שאי-אפשר לדחות את ההחלטה.

אברהם בורג: הוא הבין שהכיבוש משחית ושההתעלמות הורסת, ורבין הכריע, וזו מורשתו ומורשת תנועתו.

אברהם בורג: הוא קבע את סדר העדיפויות הלאומי כך, בבירור: מדינה יהודית עם רוב יהודי ומשטר חיים דמוקרטי, שוויוני וצודק.

אברהם בורג: כדי לשמור על השתיים צריך לוותר בכאב ובאבל על השלישית, על ארץ-ישראל השלמה.

אברהם בורג: אין מסך של אלימות ואין מסכת של טעויות פלסטיניות שיצליחו להסתיר את הבהירות שבהכרעתו ואת האמת שבמורשתו.

אברהם בורג: תמיד יבוא בסוף היום שבו ניאלץ להתייצב בפני האמת, אמת הוויתור למען החיים, אמת הפשרה שתיעשה בכל חומרת הרחמים.

אברהם בורג: זוהי מורשתו של יצחק רבין: הסכם עם המציאות ולא חיים בחלום מנותק, פשרה עם האפשרויות וסוף לבריחה הציונית מפני ההתמודדות עם שאלת השאלות של חיינו.

אברהם בורג: את אותה הכרעה ממש כפה יצחק רבין, זיכרונו לברכה, על העם הפלסטיני השכן לנו.

אברהם בורג: גם להם אין מנוס מהכרעה: סבל נורא ומתמשך, או ויתור על חלום פלסטין השלמה והשלמה עם מדינת ישראל; שתי מדינות של שני עמים בידידות.

אברהם בורג: לפלסטינים נאמר ביום הזה: זכרו את רבין, הוא סמל של כולנו.

אברהם בורג: בשדה המערכה – בנחישות ובקשיחות, ובזירה המדינית – בהידברות ובנדיבות.

אברהם בורג: יש לנו עם חזק וחסון.

אברהם בורג: כבר היינו במצבים קשים הרבה יותר, ומעולם לא ויתרנו על התקווה, לכן היא בת שנות אלפיים.

אברהם בורג: יש לנו סבלנות של היסטוריה שלמה, ואנחנו מחכים לכם.

אברהם בורג: תבחרו באגרוף – נצטער ונגיב; תושיטו את היד – נשמח ונתפשר.

אברהם בורג: אז כשאנחנו באים לבכות לו היום ולזוכרו, חובה עלינו לזכור את צוואתו ומורשתו: היה ישר עם עצמך, אמור אמת לעם, החלט ואל תברח, אהוב ורדוף שלום.

אברהם בורג: יש לשלום מחירים, אבל עלויותיה של המלחמה יקרות יותר, הרבה יותר, והשלום הזה, אף-על-פי שיתמהמה, עם כל זה נחכה לו בכל יום שיבוא, למען ילדינו, למען דורות העתיד ולזכרו של יצחק, זיכרונו לברכה.

אברהם בורג: אדוני ראש הממשלה, בבקשה.

אריאל שרון: כבוד נשיא המדינה והגברת קצב, משפחת רבין היקרה, כבוד ראש הממשלה לשעבר והגברת ברק, כבוד הרבנים הראשיים, כבוד נשיא בית-המשפט העליון, כבוד השופטים, אדוני היושב-ראש, שרי הממשלה, ראש העיר ירושלים, חברי הכנסת, מוקירי זכרו של יצחק רבין, מכובדי, שוב חלפה שנה, וככל שחולף הזמן, ובקצב האירועים הפוקדים אותנו, יותר ויותר גופים, לעתים אישים פוליטיים, מאמצים את יצחק רבין, זיכרונו לברכה, אל לבם ומנסים להפוך תורתם לתורתו, ולאט לאט, כך נראה לי, אין זה עוד יצחק רבין שיצא לי להכירו ולשרת תחת פיקודו שנים רבות, להאמין בו ולהעריכו כל כך.

אריאל שרון: לפתע זה רבין אחר, שלא היה קיים כלל.

אריאל שרון: יומיים לפני פטירתה של לאה רבין, זיכרונה לברכה, הייתי בניו-יורק, התקשרתי אליה ארצה לבית-החולים, דיברתי עם דליה בתה, שאלתי לשלומה של לאה, ידעתי מה מצבה וחשתי רצון להיפרד ממנה.

אריאל שרון: לאה, בשארית כוחותיה, נטלה את הטלפון ואמרה לי: אריק, נכון שיצחק לא היה מוותר לעולם על ירושלים?

אריאל שרון: בהכירי את יצחק רבין שנים רבות, עניתי ללאה: אני בטוח שעל ירושלים לא היה מוותר לעולם.

אריאל שרון: זו היתה שיחתנו האחרונה.

אריאל שרון: כעבור יומיים נפטרה.

אריאל שרון: הרגשתי בדבריה מעין צוואה, וכדי שלא אתפס גם אני לטעות, עיינתי בנאומיו ומצאתי, שלאה, זיכרונה לברכה, לא לשווא נאבקה.

אריאל שרון: יצחק רבין, שנולד בירושלים בשנת 1922, התחנך בבית-הספר "כדורי" שבגליל התחתון, ויחד עם רבים מחבריו התגייס לפלמ"ח ונמנה עם מפקדיו הבכירים.

אריאל שרון: שימש מפקד חטיבת הראל, שנאבקה יחד עם החטיבה הירושלמית ועם חטיבות נוספות על הגנת ירושלים ושמירת ציר פתוח אליה בקרבות רוויי דם, שבהם שובצו ניצחונות גדולים עם מפלות קשות.

אריאל שרון: נפלה בחלקי הזכות להשתתף כמ"מ באחד הקרבות המרים האלה.

אריאל שרון: עם סיום מלחמת ששת הימים הוענק ליצחק רבין, רמטכ"ל מלחמת ששת הימים, תואר דוקטור כבוד של האוניברסיטה העברית בירושלים, וכך, בעומדו נרגש על פסגת הר-הצופים, פתח ואמר: "ביראת כבוד עומד אני לפניכם, מורי הדור, כאן, במקום הקדום ומלא ההוד הנשקף אל בירת הנצח שלנו וצופה אל פני במותיהן של קדמוניות עמנו – – –".

אריאל שרון: ועוד אמר שם: "העם כולו עמד נפעם ורבים אף בכו לשמע הבשורה על כיבוש העיר העתיקה – – – תחושת הישועה והנגיעה שנגעו הלוחמים הישר לתוך לב לבה של ההיסטוריה היהודית – – – עוררו מעיינות של רגש והתעלות רוחנית.

אריאל שרון: הצנחנים שכבשו את הכותל – עמדו נשענים עליו ובכו".

אריאל שרון: 25 שנים מאוחר יותר, בסיום הקונגרס היהודי בירושלים, הוסיף יצחק רבין: "הכותל המערבי הוא לי מוקד געגועיו של העם היהודי, ואבני הכותל השותקות, שהיו המלט והדבק של עם ישראל לדורותיו, דיברו אלי באותם רגעים יפים ועצובים יותר מכל חלום ושיר".

אריאל שרון: וביום 27 באוקטובר 1994, בעת ביקור הנשיא קלינטון בכנסת, אמר: "אדוני הנשיא, ברוך הבא בביתנו בירושלים, מוקד געגועינו ומחוז חלומותינו במשך אלפי שנים".

אריאל שרון: והוסיף: "הרוב המכריע של העם בישראל רואה את ירושלים כבירת ישראל בריבונות ישראל.

אריאל שרון: ירושלים אינה עניין למשא-ומתן.

אריאל שרון: אין היא עניין למיקוח.

אריאל שרון: נאמנים למורשתנו ולערכינו, נאפשר תמיד חופש גישה ופולחן דתי לבני כל הדתות, אך ירושלים", הוסיף יצחק רבין, "היתה ותהיה לנצח בירתה של מדינת ישראל בריבונות ישראל, לבו הפועם של העם היהודי".

אריאל שרון: "אין שתי ירושלים", אמר יצחק רבין ביום ירושלים ב-29 במאי 1995; "יצאנו למלחמה כדי לחיות ולהנחיל חיים לדורות הבאים – – – רק כאשר הצטרפה ירדן למלחמה ניתן האות.

אריאל שרון: רק אז ניתנה הפקודה לאלוף הפיקוד, עוזי נרקיס, ולמפקדי החטיבות, מוטה גור, אורי בן-ארי ואליעזר אמיתי, והם וחייליהם שחררו ואיחדו את ירושלים".

אריאל שרון: בנאומו זה דיבר יצחק רבין על עמידת הגבורה של ירושלים במלחמת העצמאות, על קרבות הגבורה לפריצת המצור מעליה, על הנופלים ובני משפחותיהם, ואמר יצחק רבין: "לא הצלחנו לשחרר את העיר העתיקה, ובמשך שנים חיינו בתחושת כאב, כי העיר חצויה, כי שריד המקדש נשבה בידי זרים.

אריאל שרון: 19 שנים היו הדרכים שלנו אל הכותל שוממות, 'כיכר השוק ריקה, ואין פוקד את הר-הבית בעיר העתיקה', כמאמר המשוררת נעמי שמר".

אריאל שרון: "ירושלים אינה נושא למיקוח", אמר ראש הממשלה יצחק רבין בהודעתו בכנסת ביום 15 במאי 1995, אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, כמעט שנתיים אחרי חתימת הסכם אוסלו.

אריאל שרון: והוא הודיע את הדברים הבאים: "בנאום הצגת הממשלה הנוכחית בבית הזה, ביום 13 ביולי 1992, אמרתי, בין השאר: 'ממשלה זו, כמו כל קודמותיה, מאמינה כי אין חילוקי דעות בבית הזה בדבר נצחיותה של ירושלים כבירת ישראל.

אריאל שרון: ירושלים השלמה והמאוחדת היתה ותהיה לעולמי עד בירתו של עם ישראל בריבונות ישראל, מוקד לגעגועיו וחלומותיו של כל יהודי'".

אריאל שרון: והמשיך יצחק רבין: "'הממשלה נחושה בדעתה כי ירושלים אינה נושא למיקוח.

אריאל שרון: גם השנים הבאות יעמדו בסימן הרחבת הבנייה בירושלים רבתי'".

אריאל שרון: "הממשלה עומדת גם היום", אמר יצחק רבין, "מאחורי הדברים, ואין בכוונתה לסגת מהם בכל דרך או בכל צורה שהיא".

אריאל שרון: ב-5 באוקטובר 1995, חודש ימים לפני הירצחו, מביא ראש הממשלה רבין לאישור בכנסת את הסכם הביניים עם הפלסטינים ואומר: "ואלה הם עיקרי השינויים – לא כולם – כפי שאנו רואים אותם ורוצים אותם בפתרון הקבע".

אריאל שרון: אקח את אחד מהדברים שהוא דיבר עליהם שם: "בראש ובראשונה ירושלים המאוחדת, שתכלול גם את מעלה-אדומים וגם את גבעת-זאב, כבירת ישראל, בריבונות ישראל, תוך שמירת זכויותיהם של בני הדתות האחרות, הנצרות והאסלאם, לחופש גישה ופולחן במקומות הקדושים להם, על-פי נוהגי דתם".

אריאל שרון: בפתיחת חגיגות 3,000 שנה לירושלים בוושינגטון אמר יצחק רבין, ב-25 באוקטובר 1995, ממש ימים אחדים לפני הירצחו: "ירושלים שלי היא עיר השלום, שממנה תצא הבשורה הגדולה לכל הדתות, לכל העמים: כי מציון תצא תורה ודבר ה' מירושלים, וגם – יהי שלום בחילך, שלווה בארמנותייך".

אריאל שרון: "אנחנו חלוקים בדעותינו מימין ומשמאל.

אריאל שרון: יש לנו ויכוחים על דרך ועל מטרה.

אריאל שרון: בישראל אין לנו ויכוח בנושא אחד: שלמותה של ירושלים והמשך כינונה וביסוסה כבירתה של מדינת ישראל.

אריאל שרון: אין שתי ירושלים.

אריאל שרון: יש רק ירושלים אחת.

אריאל שרון: מבחינתנו, ירושלים אינה נושא לפשרה, ואין שלום בלי ירושלים" – הכול דבריו של יצחק רבין, זיכרונו לברכה.

אריאל שרון: "ירושלים, שנחרבה שמונה פעמים, שבמשך שנים לא היתה לנו גישה אל שריד מקדשנו, היתה שלנו, תהיה שלנו, היא שלנו, וכך תהיה לעולמי עד.

אריאל שרון: " מילאתי את צוואתך, לאה.

אריאל שרון: אגשים את שבועתך זו, יצחק.

אברהם בורג: תודה רבה, ראש הממשלה.

אברהם בורג: יושב-ראש האופוזיציה, חבר הכנסת יוסי שריד, בבקשה.

אחמד טיבי: כיכר השוק מעולם לא היתה ריקה.

אברהם בורג: חבר הכנסת טיבי, אני מבקש ממך, תודה.

יגאל ביבי: – – –

אברהם בורג: חברי הכנסת.

אברהם בורג: חבר הכנסת ביבי, לא צריך להגיב על כל דבר.

יוסי שריד: כבוד נשיא המדינה, משפחת רבין, ולאה, גם היא כבר איננה, ראש הממשלה, יושב-ראש הכנסת, נשיא בית-המשפט העליון, כבוד השופטים, כבוד הרבנים הראשיים, ראש עיריית ירושלים, שרים וחברי כנסת, אורחים מכובדים, יצחק רבין היה ראש הממשלה האחרון שכיבדו אותו לאו דווקא בשל תפקידו אלא בעיקר בשל אישיותו.

יוסי שריד: הוא תמיד עורר יראה, שהיתה יראת כבוד.

יוסי שריד: יצחק רבין היה ראש הממשלה האחרון שלא הסתפק בלהיות ראש ממשלה; שלא היה שקוע בעיקר בשאלה איך אני מאריך את הקדנציה שלי, איך אני מבטיח לעצמי את הקדנציה הבאה.

יוסי שריד: מה בצע בתפקיד, הכי רם, הכי חשוב, אם אין מנצלים אותו לשינוי המציאות, לתיקון מציאות החיים שלנו.

יוסי שריד: אם כבר זוכה אדם לכהן כראש ממשלה, אסור לו לשבת ולא לעשות.

יוסי שריד: הוא חייב לעשות אפילו אם לא ישב.

יוסי שריד: יצחק רבין קם והתחיל ללכת בדרך חדשה, כאשר רוח גבית דוחפת אותו.

יוסי שריד: זאת היתה רוח ההיסטוריה, היסטוריה יהודית והיסטוריה ישראלית.

יוסי שריד: ויש הבדל עצום בין ראשי ממשלות – בין מי שרוח גדולה נושבת בגבם לבין מי שנושפים בעורפם.

יוסי שריד: הנושבת בגב היא ההיסטוריה, הנושפים בעורף הם המתמודדים.

יוסי שריד: משב ההיסטוריה דוחף אל העתיד, הנשיפה בעורף דוחפת אל העבר.

יוסי שריד: משב ההיסטוריה מרים אותך לגבהים של מדיניות ושל אחריות, הנשיפה בעורף מורידה אותך אל שפל הפוליטיקה היומיומית.

יוסי שריד: יצחק רבין היה ראש הממשלה האחרון להוכיח שלישראל יש לא רק פוליטיקה פנימית, שהכול משועבדים לה והכול מרקדים לפי החליל שלה.

יוסי שריד: משום שההיסטוריה היא שהנחתה אותו, היא גם שתרשום אותו בתולדותיה, פרק מיוחד וחשוב, כאשר אחרים יירשמו רק בשוליה.

יוסי שריד: את ההיסטוריה הזאת גם אי-אפשר לשכתב, כי זה פשוט לא יצליח.

יוסי שריד: וההיסטוריה יודעת ומאשרת, שיצחק רבין היה האבא של אוסלו.

יוסי שריד: בכל הכבוד לאחרים, הסכם אוסלו לא היה בא לעולם לו רבין לא היה חתום עליו.

יוסי שריד: לכן, רבותי חברי הכנסת, אי-אפשר, פשוט אי-אפשר, לקבל את רבין ולדחות את אוסלו.

יוסי שריד: ואם מישהו רוצה באמת לשפוט את "פושעי אוסלו", הוא יצטרך לשפוט גם את יצחק רבין – בהיעדרו, כי דינו של רבין הרי כבר נגזר, נגזר והוצא אל הפועל.

יוסי שריד: אוכפי החוק אומנם שמו את ידם על מי שרצח את רבין, רק שהחברה הישראלית עדיין לא שמה את ידה על מי שסימנו אותו כמטרה.

יוסי שריד: ולכן, הרוח הרעה עדיין סובבת בקרבנו והיא עדיין מעירה ומעוררת את כל השדים.

יוסי שריד: חברי הכנסת, אין מי מאתנו שאיננו שואל את עצמו, מה היה קורה כאן אלמלא נרצח יצחק רבין.

יוסי שריד: שאלה ותהי לשאלה, ומי יוכל להשיב עליה בוודאות גמורה?

יוסי שריד: גם אני לא אוכל.

יוסי שריד: ובכל זאת, משום שהמשבר הנוכחי בינינו לבין הפלסטינים הוא ביסודו משבר של אמון – אנחנו לא מאמינים להם והם לא מאמינים לנו – אולי המשבר הזה היה נמנע לו רבין היה עדיין אתנו.

יוסי שריד: מכל מקום, גם לו היה פורץ משבר, הוא לא היה משבר של אמון, שהוא הגרוע מכל המשברים, ועליו הכי קשה להתגבר.

יוסי שריד: יצחק רבין קיים את אשר הבטיח, ואם קרה שלא קיים, הוא לא נמלט אל התירוצים.

יוסי שריד: מי שבא אחריו חיפש כל תירוץ למה לא לדבוק בהתחייבויות הישראליות, איך בכל זאת להתחמק ולהשתמט, עד שמהסכם אוסלו לא נשאר אלא זכר.

יוסי שריד: יש לנו הרבה ביקורת על הרשות הפלסטינית ועל מעלליה הפרועים, ביקורת מוצדקת, אבל כעובדה – ישראל גם היא לא היתה נאמנה להסכם אוסלו, והיא פרמה אותו בשיטתיות.

יוסי שריד: יצחק רבין לא הלך אל ההידברות ואל ההסכמים כמי שכפאו שד.

יוסי שריד: היו לו היסוסים, כמובן, אבל הוא היה בטוח ומשוכנע עד עומק הכרתו, שאת הסכסוך הזה מוכרחים להפסיק.

יוסי שריד: הוא התלבט לפני החלטה, אבל הוא היה נחוש לאחר ההחלטה.

יוסי שריד: מפיו שמעתי, שלאחר כמעט 50 שנה של מאבק מוכרחים להשלים, כי אי-אפשר למתוח עוד את עצביו של עם ואת שריריו של עם יתר על המידה.

יוסי שריד: הוא כן שאל עד מתי, במפורש שאל עד מתי, אבל הוא לא רק שאל, הוא גם השיב – עד מתי?

יוסי שריד: עד כאן, ולא עוד.

יוסי שריד: רבין לא הומרץ, רבין הגיע למסקנה שהזמן לא פועל לטובתנו ובזמן כשלעצמו אין מרפא.

יוסי שריד: הזמן גם לא עושה את שלו אם אנחנו לא עושים את שלנו, ורבין עשה את שלו.

יוסי שריד: רבין גם הבין שאנחנו והפלסטינים נשארים כאן עד עולם – הם לא יטרנספרו אותנו ואנחנו לא נטרנספר אותם – ועל כן השלום בינינו הוא בלתי נמנע, ואילו המלחמה – נמנעת.

יוסי שריד: יצחק רבין לא היה אדם מושלם, אין אנשים מושלמים.

יוסי שריד: אבל הוא היה אדם שלם, ובראש ובראשונה הוא היה שלם עם עצמו.

יוסי שריד: חברי הכנסת, ממשלת רבין היתה הממשלה הטובה ביותר מאז מלחמת ששת הימים, ולא רק בשל התנופה והתעוזה בתחום המדיני והביטחוני.

יוסי שריד: היא עשתה יותר מכל ממשלה אחרת גם פנימה, לתקנת החברה הישראלית.

יוסי שריד: ממשלת רבין, לדוגמה, חוללה גדולות גם בחינוך, בתשתיות ובתעסוקה וברווחה, ומאז קמו ממשלות אחרות ורק קיצצו.

יוסי שריד: קיצצו בתקציבים וקיצצו בנטיעות.

יוסי שריד: אני בא לומר, שממשלה מוצלחת היא מוצלחת מכל הבחינות ובכל תחומי העשייה, כשם שממשלה כושלת נכשלת בכול.

יוסי שריד: או שממשלה חדורה בהכרה עמוקה של שליחות, ואז היא פותחת את העתיד, או שממשלה עסוקה בעצמה, ואז היא גוררת רגליים ומדשדשת במקום ונסוגה.

יוסי שריד: חשוב להדגיש באוזני אזרחים ואזרחיות של ישראל, שלא יטעו אותם: אל תטעו לחשוב שיש ממשלה טובה לביטחון ורעה לחינוך, או להיפך – טובה לחינוך ורעה לביטחון.

יוסי שריד: זאת ממשלה אחת, מדיניות אחת, יכולת אחת, ואין להפריד.

יוסי שריד: אם אתם רואים ממשלה במחדליה החברתיים, היו סמוכים ובטוחים שגם במדיניות הקיום שלנו הממשלה היא חדלת ישע וחדלת אונים.

יוסי שריד: הראו לנו מה אתם יודעים לעשות בתחום חיוני אחד, ונדע מה אתם יודעים לעשות בתחום חיוני אחר.

יוסי שריד: הוא הדין לגבי השמירה על הנורמות הציבוריות המתוקנות.

יוסי שריד: ממשלה מקולקלת פשוט לא יודעת לתקן, וממשלת רבין היתה ממשלה מתוקנת.

יוסי שריד: רבין אישית תמיד קיבל על עצמו את האחריות גם כאשר לא היה אחראי.

יוסי שריד: מעולם, ברגע של מבחן, הוא לא התחלק באחריות ולא הפיל תיק על איש – על חבריו לעבודה או על בני משפחתו, על אשתו ועל ילדיו.

יוסי שריד: מעולם הוא לא אמר: זה לא אני, זה הם, לכו ותשאלו אותם.

יוסי שריד: הוא אפילו ידע להתפטר תוך כדי לקיחת אחריות.

יוסי שריד: הכול עליו, הכול על ראשו, הכול באחריותו – בטוב, ובעיקר ברע.

יוסי שריד: חברי הכנסת, יצחק רבין הוא המת הכי חי שמתה

יוסי שריד: לך בתוכנו, והוא המת הכי חי בתולדות המדינה הזאת, וגם כאן, הערב, הוא עומד חי לנגד עינינו.

יוסי שריד: הוא חי ומדיניותו חיה והשקפת העולם שלו חיה וקיימת, ומי שינסה לברוח, המציאות תרדוף אחריו ותכתיב לו את תורת רבין, שהיא תורת חיים.

יוסי שריד: יצחק רבין עדיין כאן, גם באולם הזה, כמו באותו לילה, כאשר בחוץ עומדים אנשים רעים לחרף אותו ולרדוף אותו עד צוואר, ובבית הזה עורכים לו קבלת פנים פרועה שמלבינה את פניו, שהיו סמוקים מעלבון, מכעס ומדאגה.

יוסי שריד: הוא, כנראה, ידע, שכמו בין שתי נקודות, גם מכיכר-ציון אל מליאת הכנסת ואליו עובר רק קו ישר אחד, והוא הקו של הכדור שנורה.

יוסי שריד: הגעגועים הם תמיד אל מה שהיה, אל מי שהיה, אל העבר.

יוסי שריד: הגעגועים שלנו ליצחק רבין הם מיוחדים במינם, כי הם געגועים משותפים ליהודים ולערבים, לישראלים ולפלסטינים, והם געגועים אל העתיד.

יוסי שריד: לכן, ביום הזיכרון השישי ליצחק רבין, כמו בכל יום זיכרון לראש הממשלה הנרצח, אנחנו יודעים, שהיום הזה הוא לא רק יום של כאב ושל חשבון, הוא גם יום של תקווה.

אברהם בורג: תודה רבה, יושב-ראש האופוזיציה.

אברהם בורג: מזכיר הכנסת, בבקשה.

א' האן: בבקשה לקום.

א' האן: כבוד הנשיא! (חברי הכנסת מכבדים בקימה את צאת נשיא המדינה מאולם המליאה.

א' האן: )

א' האן: נא לשבת.

אברהם בורג: הודעה למזכיר הכנסת.

א' האן: ברשות יושב-ראש הכנסת, חברי הכנסת, ספרי התקציב הגיעו הבוקר לכנסת ופורסמה הודעה לחברי הכנסת שניתן לעיין בהם במבואה שמאחורי אולם המליאה.

א' האן: בשל הישיבה המיוחדת לזכרו של ראש הממשלה ושר הביטחון יצחק רבין, זיכרונו לברכה, לא ניתן היה להניח על שולחנות חברי הכנסת את ספרי התקציב בראשית הישיבה, ובעוד דקות ספורות יונחו הספרים על השולחנות, כמקובל.

א' האן: להלן פירוט הצעות החוק לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק התקציב לשנת הכספים 2002, התשס"ב–2001; הצעת חוק ההסדרים במשק המדינה (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב והמדיניות הכלכלית לשנת הכספים 2002), התשס"ב–2001; הצעת חוק-יסוד: משק המדינה (תיקון מס' 6); הצעת חוק לעידוד מחקר ופיתוח בתעשייה (תיקון מס' 2), התשס"ב–2001.

א' האן: תודה רבה.

אברהם בורג: תודה רבה.

אברהם בורג: חברי הכנסת, ישיבה זו נעולה.

אברהם בורג: ישיבת הכנסת הבאה – מחר בשעה 16:00.