ישיבת מליאה, כנסת 15, פרוטוקול מספר 348, 2002-10-29 00:00

אברהם בורג: חברי הכנסת וחברותיה, אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת היום, יום שני, כ"ג בחשוון התשס"ג, 29 באוקטובר שנת 2002.

אברהם בורג: החלק הראשון הוא ישיבה מיוחדת לזכרו של שר הדתות לשעבר, חבר הכנסת זרח ורהפטיג, שהלך לעולמו.

אברהם בורג: משפחת ורהפטיג היקרה, אני רואה אתכם שם למעלה, חברי הכנסת, בחג הסוכות נפרדנו לעולמים, בצער ובהערכה, מזקן הציונות הדתית, ד"ר זרח ורהפטיג, זיכרונו לברכה.

אברהם בורג: ד"ר ורהפטיג משיירי כנסת הגדולה היה.

אברהם בורג: ערב הקמת המדינה נמנה עם חברי מועצת המדינה הזמנית וכיהן כחבר הכנסת בתשע כנסות – מיומה הראשון ועד שנת 1977.

אברהם בורג: הוא הלך מאתנו שבע ימים ורב פעלים, עשיר בעשייה רצופת הישגים.

אברהם בורג: שנים רבות היה בצומת המפתח שבו עוצבו החקיקה והחשיבה המשפטית של מדינת ישראל.

אברהם בורג: תריסר שנים כיהן ד"ר ורהפטיג כשר בממשלות ישראל והיה שותף לכל מעשי החקיקה ולעיצוב אופיו של המשפט במדינה עד למועד פרישתו.

אברהם בורג: הוא הטביע חותם עמוק על דמותה של הכנסת והרכב ועדותיה.

אברהם בורג: מספר חברי הכנסת, 120 במניין, כך אומרת המיתולוגיה הפרלמנטרית, נקבע ברוח הצעתו ליצור חיבור עם המסורת מימי בית שני.

אברהם בורג: בתבונתו, עצותיו ורעיונותיו, כחבר ויושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט, היה קרוב לערש לידתם של רבים מחוקי מדינת ישראל.

אברהם בורג: משחר נעוריו בעיר מכורתו ורשה עסק ד"ר ורהפטיג בצורכי ציבור באמונה.

אברהם בורג: הוא עבר את השואה על כל מוראותיה וראה במו עיניו את ייסורי גסיסתה של יהדות אירופה.

אברהם בורג: על עירו ורשה, שאל הריסותיה שב בתום המלחמה, אמר: "מלאה עזבנוה – ריקה מצאנוה".

אברהם בורג: במהלך המלחמה פעל תוך סיכון חייו להצלת פליטים יהודים מליטא על-ידי העברתם באמצעות קונסולים זרים בדרכי עקלתון ליפן ולשנחאי שבסין.

אברהם בורג: ניצולים אלה, הודה בלב דואב, היו שבר, רסיס זעיר מתוך יהדות גדולה שנמחתה מעל פני האדמה.

אברהם בורג: כל ימיו חש כאב עצור וספק מכרסם האם נעשה די, האם הוא עשה די להצלת היהודים בתקופת השואה.

אברהם בורג: ערב הקמת המדינה עלה לארץ ונרתם כחבר הוועד הלאומי להקמת מחלקת החוק ולקביעת מערכת חוקים למדינה הממשמשת ובאה.

אברהם בורג: וכך אמר, חצי בלשון תפילה, חצי בלשון שליחות: "הנני מוכן ומזומן לקבל את פני המדינה ולקלוט בה את שארית פליטת השואה לחיים ולשלום".

אברהם בורג: זכה ד"ר ורהפטיג להימנות עם חותמי מגילת העצמאות.

אברהם בורג: הוא לא היה במעמד עצמו, אבל חתימתו מתנוססת עד עצם היום הזה כאן במשכן הכנסת, והדי ה"שהחיינו" שלו עוד קיימים.

אברהם בורג: את פילוסופיית החיים שלו ביטא באומרו: "שלושה עקרונות היו נר לרגלי: זיקה למורשת אבות, שאיפה לאחדות ישראל ודבקות בעקרונות הצדק והמשפט".

אברהם בורג: רבים מאתנו הכירו אותו, ואני מבקש לחלוק אתכם תמונה אחת של איש שמיום ילדותי ועד יום מותו היה חלק מנוף חיי, מנוף חיינו, לא בפרלמנט, לא בפוליטיקה, לא בתנועה, במקום אחד – בבית-כנסת קטן, בפאתיו של בית-הכנסת הגדול בירושלים.

אברהם בורג: מדי שבת, אחת ועוד אחת, מדי שנה ועוד שנה, עשרות בשנים ד"ר ורהפטיג מלמד תלמוד בין מנחה למעריב כל שבת בבית-הכנסת "רננים" בירושלים, בקהילה שבה לפחות שני חברי כנסת – בני אלון ואנוכי – גדלנו.

אברהם בורג: הדמות הזאת של שליח ציבור ותלמיד חכם, של איש חוק ואיש תלמוד וסברה, היא דמותו האמיתית של זרח ורהפטיג, שממנו אנחנו נפרדים היום כאחד מאחרוני דור המייסדים של המדינה.

אברהם בורג: האיש שהקרין חוכמה וחריפות שכל, אהבת אדם ואהבת רע, איננו עוד.

אברהם בורג: בשם הכנסת, ואם יורשה לי, גם בשם מדינת ישראל ובשם משפחתי שלי, אנו אומרים לך, ד"ר ורהפטיג: שלום לעפרך.

אברהם בורג: תודה על כל שנתת לנו ויהי זכרך ברוך.

אברהם בורג: השר אפרים סנה, בבקשה.

אפרים סנה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת וחברותיה, בני משפחת ורהפטיג, ידידיו, מוקירי זכרו ותלמידיו, ד"ר זרח ורהפטיג נאסף אל אבותיו בחג האסיף.

אפרים סנה: בימים שבהם אוספים הגורנה את היבול ומסיימים את קריאת חמשת חומשי תורה, סיים האיש הזה את פרשת חייו.

אפרים סנה: שר וגדול הלך לעולמו.

אפרים סנה: יחד עם בני משפחתו אני מרכין ראשי באבל על מותו.

אפרים סנה: למשפחה אבד אב וסב יקר ואהוב, לנו אבד יהודי חכם.

אפרים סנה: הכוכב נמוג אך אורו נשאר, שמור בהיכל הזיכרון הלאומי שלנו.

אפרים סנה: זרח ורהפטיג הקדיש את עצמו לשירות עמו.

אפרים סנה: בצניעות ובענווה רשם דף מפואר בקורותינו והטביע במעשיו חותם לדורות.

אפרים סנה: הוא היה ליד ערש לידת האומה ונמנה עם חותמי מגילת עצמאותה.

אפרים סנה: בתבונה ובחוכמה יהודית ידע לגשר על הקרעים, שכבר אז היו, בין חילונים לדתיים, ולמצוא פשרה שבן-גוריון הגדיר אותה: "פשרה יפה של חברות יהודית".

אפרים סנה: הוא היה בצמתים החשובים של הפוליטיקה הישראלית משחר ימיה ועד 1977, מועד פרישתו מהחיים הציבוריים.

אפרים סנה: כחבר ממשלה היה שותף להכרעות הגורליות של דורנו.

אפרים סנה: במרכז עולמו עמד האדם.

אפרים סנה: הוא היה בעל לב, מתלמידיו של אהרן הכהן, שעליו נאמר:

אפרים סנה: אוהב שלום ורודף שלום, אוהב את הבריות ומקרבן לתורה.

אפרים סנה: יותר מכול רצה בקירוב לבבות.

אפרים סנה: הוא חרד מהתפרקות האומה וחזר והדגיש את מחויבות כולנו לשלמותה.

אפרים סנה: סיפור חייו של זרח ורהפטיג הוא סיפורו של דור שבא אלינו משואת יהודי אירופה.

אפרים סנה: השואה היוותה עבורו נקודת מפנה בתולדות ישראל, לא רק בדורנו אלא בראייה היסטורית רחבה.

אפרים סנה: השואה ניפצה לרסיסים אשליות לגבי מקום היהודים בקרב העמים שהם היו ישובים בתוכם.

אפרים סנה: הקטל הנורא של העם, של בני עמו, המציאות האכזרית שלה היה עד נתנה אותותיה בחייו ובנחישות השקפתו, שאל להם ליהודים לסמוך על זרים, ושאם לא ייקחו את גורלם בידם, אחרים לא יפעלו למענם ולא יגנו עליהם.

אפרים סנה: פעולתו ויוזמותיו בתקופת השואה, ויכולתו לשכנע קונסולים ושגרירים ושליטים למען הנרדפים, הצילו רבים מיהודי אירופה.

אפרים סנה: אבל כל ימיו הציקה לו לוורהפטיג האמת המרה והכואבת.

אפרים סנה: הצלחת פעולותיו בטלה בשישים לעומת הקטל הגדול והשיטתי בידי הנאצים ועושי דברם.

אפרים סנה: אף-על-פי-כן, כל נפש מישראל שהציל, ומדובר באלפים, חייבת לו את חייה.

אפרים סנה: בשנות ה-30 ניהלו ד"ר ורהפטיג, יחד עם אבי המנוח, ד"ר משה סנה-קליינבאום, את המשרד הארץ-ישראלי בוורשה.

אפרים סנה: לאחר פרוץ מלחמת העולם נפגשו השניים בבירת ליטא, בטרם כיבושה.

אפרים סנה: את אשרות העלייה המעטות שהיו ברשותם חילקו במשורה לאותם פליטים שעלו לארץ-ישראל.

אפרים סנה: השהות בצוותא כפליטים בליטא הותירה יחס חם במיוחד במשפחתנו אל ד"ר ורהפטיג, שגם סייע להורי במנוסתם ובהגיעם לארץ-ישראל.

אפרים סנה: שם, בליטא, חיפש ללא ליאות דרכים לחילוץ היהודים.

אפרים סנה: דרך עקלקלה מצא, באמצעות הקונסול היפני בליטא, דרך שטלטלה את הפליטים עד חופי יפן ומשם לשנחאי שבסין, שם התגוררו עד תום המלחמה.

אפרים סנה: המעגל אולי נסגר, כחצי יובל מאוחר יותר, כאשר בנו איתמר ואנוכי שירתנו בצוותא באותה מחלקה, ביחידת נח"ל.

אפרים סנה: באוזניו של ד"ר ורהפטיג הדהדו תמיד דבריו של שר החוץ השבדי, שאמר לו: המיעוט היהודי ראוי לרחמים, אין לו מדינה שתגן עליו.

אפרים סנה: וכשנסתיימה המלחמה הנוראה, שגם רואי שחורות משחור לא יכלו לחזות את תוצאותיה האיומות, התייצב ד"ר ורהפטיג בקונגרס הציוני הכ"ב ותמך בתוכנית החלוקה באומרו, ואני מצטט: "לא רציתי בחלוקת הארץ, אך הבעתי נכונות להשלים עם חלוקה סבירה ובלבד שתקום מייד מדינה יהודית שתוכל לשמש מקלט לשארית הפליטה באירופה ולזו הצפויה מארצות ערב".

אפרים סנה: כך נימק את עמדתו.

אפרים סנה: חברי הכנסת, בני המשפחה, חודש חלף מאז הסתלק מאתנו הד"ר זרח ורהפטיג, וכבר מתגעגעים מוקיריו לחכם הדור שאיננו; מתגעגעים לחיוך היהודי רב התבונה שלו, למילותיו, לאהבת התורה שלו, לאדם.

אפרים סנה: יהי זכרו ברוך.

אברהם בורג: תודה רבה.

אברהם בורג: סגן השר מאיר פרוש, בבקשה.

מאיר פרוש: אדוני היושב-ראש, חברי הבית, משפחת ורהפטיג, ידידיו ומוקירי זכרו, בספר משלי למדנו: אשרי אדם מצא חוכמה ואדם יפיק תבונה.

מאיר פרוש: זרח ורהפטיג, זיכרונו לברכה, האיש שאת זכרו אנו מעלים היום במלאות שלושים לפטירתו, היה אדם שמצא חוכמה וגם הפיק תבונה.

מאיר פרוש: תרומתו הגדולה לחיים הציבוריים של העם היהודי היתה מוחשית וידועה כבר בהיותו איש צעיר, עדיין לא היה בן 30, וכבר אז בלט כמנהיג משפיע ומוביל בתנועת "המזרחי" בפולין.

מאיר פרוש: מאז, במשך עשרות שנים, הטביע חותם על חיינו הציבוריים עוד בגולה, בתקופה האפלה, ובארץ-ישראל, כבר בתקופה הראשונה לאחר ההכרזה על המדינה.

מאיר פרוש: בפרשת "ואתה תחזה" מצוין המושג "אנשי חיל".

מאיר פרוש: הרמב"ן, הוא רבי משה בן נחמן, מגדולי חכמי ההלכה בימי הביניים, הגדיר כך את המושג איש חיל: זריז, חכם וישר.

מאיר פרוש: בכך מסביר הרמב"ן את השאלה: למה הקדימה התורה אנשי חיל לפני יראי אלוקים?

מאיר פרוש: והלוא ראשית חוכמה, יראת השם.

מאיר פרוש: ההסבר של הרמב"ן הוא כזה: מנהיג צריך להיות מחונן בסגולות נפשיות מיוחדות בכל שלבי המחשבה וביצועה.

מאיר פרוש: המחשבה, הדיבור והמעשה צריכים להיות מותאמים ומתואמים אצלו.

מאיר פרוש: מנהיג, לדברי הרמב"ן, צריך שיהיה זריז במחשבה, חכם בדיבורו וישר במעשיו.

מאיר פרוש: ומי שהכיר את זרח ורהפטיג, זיכרונו לברכה, בכל שנות פעילותו כמנהיג, כדמות ציבורית מובילה ומשפיעה על חיינו, יודע שאכן כזה היה, זריז במחשבה, חכם בדיבור וישר במעשה.

מאיר פרוש: היו בחייו הציבוריים של זרח ורהפטיג שיאים רבים, ואחד מהם, כשהיה רק בן 30, והוא נטל על שכמו את האחריות הגדולה להצלתם של 7,000 יהודים מגיא ההריגה.

מאיר פרוש: זהו סיפור מופלא, זהו סיפור מעורר התפעלות, זו פעילות מורכבת ומסובכת שבה הוכיח זרח ורהפטיג שהוא איש חיל, ולא רק זריז וחכם וישר, אלא גם אמיץ מאוד.

מאיר פרוש: היו בחייו הציבוריים שיאים נוספים, החל מתפקידו בראש ועדת התחיקה של הוועד הלאומי, דרך ניהול המכון לחקר המשפט העברי במשרד המשפטים, ועד פעילותו הברוכה כחבר הכנסת וכשר בממשלות ישראל.

מאיר פרוש: בכל תחנה בחייו עשירי המעש, בכל פרק בביוגרפיה שלו הוא הטביע חותם מחוכמתו ותבונתו.

מאיר פרוש: עוד לימדונו, ועוד למדנו במשלי: מי שהחוכמה בלבו, כלומר, מי שיכול לשלב בתוכו את החוכמה ואת הרגש.

מאיר פרוש: זרח ורהפטיג היה חכם לב.

מאיר פרוש: לצד חוכמתו שעמדה לו לנווט את ענייני הציבור במשך עשרות שנים, הרי חוכמתו לא עמדה בסתירה ללבו.

מאיר פרוש: הוא דאג לאדם הקטן, הוא הקשיב לרחשי כל שכבות העם, הוא היה בכל חייו מה שקוראים היום אדם בעל רגישות חברתית.

מאיר פרוש: הוא מעולם לא היה איש השררה.

מאיר פרוש: התפקידים הרשמיים היו בעיניו רק אמצעים לקידום המטרות שבהן האמין ולמענן לחם ופעל.

מאיר פרוש: גם כאשר פרש מתפקידיו הפורמליים, הוא המשיך לעסוק בעבודתו הציבורית, בדרך אחרת, בדרכו שלו.

מאיר פרוש: הגמרא במסכת ברכות מספרת: כשהעבירו את רבן גמליאל מנשיאותו ומראשות הישיבה, ומינו את רבי אלעזר בן עזריה, הוסיף רבן גמליאל לפקוד את בית-המדרש ולא החסיר יום אחד מלבוא, כי כך היא דרכם של מנהיגים שהם אנשי ענווה.

מאיר פרוש: לא השררה חשובה בעיניהם, לא התפקידים הפורמליים, לא הכיבודים, כביכול.

מאיר פרוש: הם אינם נוטשים אלא ממשיכים.

מאיר פרוש: וד"ר זרח ורהפטיג, זיכרונו לברכה, המשיך לעסוק בצורכי ציבור עד יומו האחרון, עד אשר נקרא למעלה.

מאיר פרוש: נאמר במקורותינו: אשריו לאדם שיצא בשם טוב מן העולם.

מאיר פרוש: וכזה היה זרח ורהפטיג, וכך יזכור אותו עם ישראל לעד.

אברהם בורג: תודה רבה.

אברהם בורג: אחרון הדוברים, חבר הכנסת זבולון אורלב, בבקשה.

זבולון אורלב: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מכובדי השרים, בני משפחת ורהפטיג היקרים, עמנואל, ד"ר איתמר, השופטת נילי, הרב יעקב, הנכדים, הנינים, חברי התנועה ומכבדי השר, זכר צדיק לברכה, מאחרוני גדולי ראשוניה של המנהיגות הציונית הדתית.

זבולון אורלב: שני דורות, ואולי יותר, מפרידים ביני, מנציגי הציונות הדתית בכנסת, לבין ד"ר זרח ורהפטיג, האיש שחתם, כנציג הציונות הדתית, על מגילת העצמאות.

זבולון אורלב: לפני שנים אחדות נשאל מה הרגיש בעת שחתם על המגילה הזאת, והשיב: "מה זה חשוב הרגשות, חשובים המעשים".

זבולון אורלב: אבל עם זאת, כתב את המשפט הנלהב הבא: "תחייתה של מדינת ישראל, המדינה היהודית, בימינו, היא מאורע כה כביר, שכל המאמין בהשגחה, כללית או פרטית, לא יכול שלא לראות בכך אצבע אלוקים".

זבולון אורלב: בחיבור בין המרכיבים הללו, ההתרגשות העצומה מן המעשה ההיסטורי מחד גיסא, והחתירה אל הממשי, היומיומי, המעצב את חיי הציבור מאידך גיסא, נמצא פועלו של ורהפטיג כאדם, כשליח ציבור וכמתווה דרך לשאיפות ולפשרות של ציוני דתי בעם ובמדינה.

זבולון אורלב: אני, אנחנו, בכנסת ובכל מקום, משתדלים להמשיך את דרכו, חותרים למטרותיו, גם אם לעתים נדמה שהוא עצמו בעניינים אחדים היה נוהג אחרת מאתנו.

זבולון אורלב: צדקה עשה הקדוש-ברוך-הוא עם ישראל שהעמיד כנציג תנועתנו בוועדה המשפטית של מועצת המדינה הזמנית, ולאחר מכן בוועדת החוקה, חוק ומשפט של הכנסת, תלמיד חכם, גדול ועצום כזרח ורהפטיג, שידע לנוע בבטחה בכל שבילי ההלכה היהודית לדורותיה ולגווניה, וידע במידה דומה את צורכי ספר החוקים של מדינה מודרנית.

זבולון אורלב: בחוקי ישראל אפשר למצוא את חותמו ועקבותיו בכל צעד ושעל, כשהוא מצליח לשלב בחוקים מעקרונות המשפט העברי.

זבולון אורלב: אזכיר עניין קטן, שהוא עצמו הזכירו בוויכוח על ההלכה והמציאות.

זבולון אורלב: קיימת מחלוקת הלכתית ידועה בשאלה, האם ניתן בשנת שמיטה לעבד קרקעות בארץ-ישראל על-ידי מכירתן לגוי.

זבולון אורלב: לא אכנס כאן לפרטי המחלוקת, המפלגת אצלנו אחת לשבע שנים לא רק את הרבנים אלא גם את החקלאים ואת הצרכנים.

זבולון אורלב: הכנסת כללה בחוק מקרקעי ישראל, ביוזמתו, סעיף הקובע, כי החוק "לא יפגע בפעולות הבאות לאפשר קיום מצוות שמיטה".

זבולון אורלב: לטעמו, כאיש הציונות הדתית, מחזקת הגושפנקה של המדינה את הדוגלים בהיתר.

זבולון אורלב: וזה, אני מוסיף, מסימניה ומכוחה של מדינה יהודית, שאינם אפשריים בשום מקרה במדינה אחרת.

זבולון אורלב: הוא קיים כל חייו את הצו שניתן ליהושע בן נון: "לא ימוש ספר התורה הזה מפיך, והגית בו יומם ולילה", כי זו הדרך שבה מטפח ומפתח הפרט את חייו כיהודי: לימוד תורה ושמירת מצוותיה.

זבולון אורלב: ולעניין זה, כדבריו, "כולם בנים למקום.

זבולון אורלב: תורת ישראל אינה מכירה בפילוג העם לדתיים ולחילונים.

זבולון אורלב: יש עבריינים, ובעצם כל אדם חוטא הוא – – – דרגות הן באדם ובישראל, וכל אחד צריך ויכול להשתדל".

זבולון אורלב: הפרטים באופן אישי, כל אחד יעשה כחפצו, כהבנתו, כרצונו, והקדוש-ברוך-הוא ידאג לחשבונו עם כל בריותיו.

זבולון אורלב: אין יהודי שאין לו זכויות, ודאי אם הוא גר בארץ-ישראל, אבל מדינת ישראל כמדינה, זהותה היהודית נובעת בראש ובראשונה מן החוקים שהיא מקבלת ומהפרהסיה שהיא מעצבת.

זבולון אורלב: משמעות יהודית כבדת משקל ומכוננת ייחס לחוק השבות, החוק שאותו יזם והציע.

זבולון אורלב: אין זה מקרה, שקולות ההתקפה על החוק, הנשמעים בשנים האחרונות בשולי המחנה, באים ברובם מכאלה שגם הציונות וגם ארץ-ישראל כנראה מגונות בעיניהם; כאלה שאינם מקבלים, שלא לומר אינם יודעים, את פירוש רש"י הראשון בתורה, הידוע לכל דרדק דבי רב, והקובע: הקדוש-ברוך-הוא, שכל העולם שלו, נתן את ארץ-ישראל לעם שבו בחר.

זבולון אורלב: הצעתו של ד"ר ורהפטיג דיברה על חוק קיבוץ גלויות, ובו העיקרון ש"כל יהודי העולה ארצה על מנת להשתקע בה דינו כדין חוזר למולדתו".

זבולון אורלב: בתזכיר הנלווה להצעת החוק כתב, בין היתר: "מדינת ישראל היא מכשיר להגשמת הרעיון המרכזי של הציונות, שיבת עם ישראל לארץ-ישראל – – – יהודי העולה לישראל איננו מהגר.

זבולון אורלב: חוזר לארצו הוא".

זבולון אורלב: ורהפטיג וחבריו לתנועה בכנסת לא היו יחידים בעמדה זו.

זבולון אורלב: היתה התרוממות רוח סביב קבלתו של החוק עד כדי כך שאחד מנציגי "המזרחי" בכנסת, הרב אברהם חיים שאג ז"ל, הציע לקבלו בעמידה ובשירת "התקווה".

זבולון אורלב: תוקפו מעצב הזהות של החוק לא פג, גם אם חלו בו מאז שינויים אחדים, חלקם כנראה לא לרוחו של המציע, וגם לא לרוחנו, ממשיכיו, וראוי לזכור את האמת הגדולה שעמדה ביסוד החוק, מול מה שנראה היום כטירוף מערכות, כאשר מפלגות ציוניות מושרשות מאבדות לעתים את תחושת הצדק הבסיסי הכולל בגלל בעיות במציאות, והמציאות קשה, אינני מתעלם.

זבולון אורלב: ארץ-ישראל נקנית בייסורים, אמרו חז"ל.

זבולון אורלב: בין היתר, אולי מפני שהחלום עליה הוא תמיד טהור ושלם וקל ומלא, ואילו מימושו רצוף בעיות, תקלות ואילוצים להתפשר ולוותר על שלמות מוחלטת.

זבולון אורלב: האמת איננה משתנה, שהרי היא שואבת ממקור עליון.

זבולון אורלב: אני משתמש פה, מתוך קרבה גדולה, ברעיונות של ורהפטיג במקומות שונים.

זבולון אורלב: אבל אף שהאמת איננה משתנה, תורת ישראל, כדבריו, מתחשבת בתמורות מעשיות ויודעת למצוא דרך של קיום מול בעיות של זמן, מקום, מצב וצרכים של בני-אדם.

זבולון אורלב: הוא, שהיה נחוש ואמיץ ונועז עד מאוד כאשר השעה חייבה מול הצורר הנאצי, ובתושייה עצומה הציל ממוות אלפי יהודים, והדברים הוזכרו כאן – אגב, אני חייב לציין לגנאי את ישיבת "מיר" המוצלת על-ידו, שאיש מתלמידיה לא טרח לבוא להלווייתו – חשב שכאן והיום אינטרס הקיום שלנו, הקיום היהודי, הקיום המדיני והקיום המוסרי, שלושתם כאחד מחייבים אותנו לדחות, לוותר, לחיות בשלום עם הסביבה הקרובה ועם העולם הגדול.

זבולון אורלב: אולי זה מובנו של הביטוי "חלום ושברו" – העברת החלום למציאות בהכרח לעתים גם שוברת אותו.

זבולון אורלב: לצד חוק השבות העמיד ד"ר ורהפטיג את חוק נישואין וגירושין כמעצב זהות יהודית למדינה, למרחב הציבורי.

זבולון אורלב: לא כל כך בתוכנו החיובי כמו בכוחו המונע.

זבולון אורלב: במקום אחד אמר: "יש לנו ארבעה חלקי 'שולחן ערוך' – 'אורח חיים', 'יורה דעה', 'חושן משפט' ו'אבן העזר', ומכולם 'אבן העזר' הוא החיוני לאחדות העם.

זבולון אורלב: מי שאינו מקיים את שלושת האחרים אינו מפלג את העם.

זבולון אורלב: אם על שולחן מסוים אין אוכל כשר, אפשר לאכול זאת במקום אחר.

זבולון אורלב: אבל סטייה מחוקי 'אבן העזר' מביאה לידי תוצאות שאי-אפשר לתקנן, ובסופו של דבר לידי פילוג".

זבולון אורלב: בעיני, היום החוק הזה הוא חלק בלתי נפרד מחיינו, וכך נכון, אבל קשה לי להבחין בכוחו המעצב.

זבולון אורלב: בעת שנחקק החוק היה מצב אחר.

זבולון אורלב: היהודים בישראל מנו פחות מחמישית העם, והצורך לשמור על גשרים דו-כיווניים פתוחים היה הרבה יותר אקוטי.

זבולון אורלב: היום, תודה לאל, כמחצית העם נמצאת בישראל, ואין ספק בהיותנו מרכז וכוח מפרה עיקרי, בעיקר מבחינה יהודית, ובלבד שנשכיל ליצור בדינמיקה של חיי היום-יום שלנו חיבורים וזיקות אל מורשתנו לדורותיה ונצמיח ישראליות היודעת לשוחח עם עברנו היהודי.

זבולון אורלב: ורהפטיג האמין בכוחה המעצב של הזיקה למשפט העברי, והיא היתה חשוב לו מאוד.

זבולון אורלב: היום החוק פותח דרך לזיקה כזאת, אבל מה יכולתם של משפטנים, גידולי הארץ הזאת, לדלות מאוצרותיו של המשפט העברי?

זבולון אורלב: לפני 40 שנה אמר ורהפטיג על הציונות הדתית: "דרכנו לא היתה סוגה בשושנים – – – ספגנו מהלומות מהקיצונים שבימין ומהקיצונים שבשמאל – – – מיום קום מדינת ישראל אנו מחפשים איך לסלול דרך לשיתוף פעולה בין כל חלקי האומה".

זבולון אורלב: אם אבוא לומר זאת היום, לא אומר זאת אחרת.

זבולון אורלב: המהות העסיקה אותו מאוד, לא היותנו כציונות דתית מיעוט.

זבולון אורלב: התחייה הלאומית כולה, הרעיונית והפוליטית, נישאה על כתפי מיעוט.

זבולון אורלב: חמישה עקרונות קורא ורהפטיג בדבריהם של רבנים שמשכו אל הדרך הציונית עוד באמצע המאה ה-19, עוד לפני הולדת המלה "ציונות", ואלו הם: 1.

זבולון אורלב: הגאולה תתחיל בדרך הטבע, ולכן עלינו לעשות למענה; 2.

זבולון אורלב: היא נוגעת לכלל ישראל, דתיים וחילונים כאחד; 3 .

זבולון אורלב: היא כרוכה בשינויים חברתיים וכלכליים בעם; 4.

זבולון אורלב: המטרה היא מדינה יהודית – במפורש, קרוב ל-100 שנה לפני שהציונות הפוליטית העזה לומר זאת; 5.

זבולון אורלב: היא תקום בארץ-ישראל, שתיגאל בהדרגה, עד שלבסוף יתחדשו בה, רק בה, חיינו כקדם.

זבולון אורלב: הקווים המנחים הללו, העקרונות הללו, הם תמצית דרכה של הציונות בכללה – והציונות הדתית בפרט – גם היום, גם כאשר כבר יש מדינה, אבל עדיין יש כר נרחב לשיפור ביהדותה; והיא בארץ-ישראל, אבל עדיין יש כר נרחב לשיפורים בגאולתה; והעם אכן עבר שינויים מפליגים בכלכלה ובחברה, אבל עדיין הסוגיות של "הלוא פרס לרעב לחמך ועניים מרודים תביא בית" וכו' כואבות וזועקות לתרופה; והשותפות אכן קיימת, אבל עדיין מלאה מועקות וסופגת חבטות קשות, כמו זו מלפני שבועיים, כאשר, לצערנו, נגלה לעין שאפילו במקום מאוד מסודר וכפות לכללי ההתנהגות הממלכתית כמו צה"ל – השבת עדיין אינה נשמרת כראוי.

זבולון אורלב: והעיקרון האחרון, שהוא בעצם ראשון, שעלינו לעשות ולפעול במו ידינו, מתוך מבט לעתיד של גאולה, מתוך אמונה שבכל יום היא עשויה לבוא, אבל מתוך הכרה עמוקה שלפי שעה, עד שתיערה עלינו רוח ממרום, אנחנו כאן ואנחנו אחראים וחייבים לעשות על-פי מיטב שיקול דעתנו, בלי לאבד את המתח שבין אילוצי המציאות, על כל היבטיה – אני מתכוון לכל היבטיה – ובין אופקיהם האין-סופיים של החזון ושל האמונה.

זבולון אורלב: חבל על דאבדין, שר וגדול בישראל ובציונות הדתית, ולא משתכחין.

זבולון אורלב: יהי זכרו ברוך.

אברהם בורג: תודה רבה, חבר הכנסת אורלב.

אברהם בורג: אנחנו משתתפים בצערכם, משפחת ורהפטיג.

אברהם בורג: יהי זכרו של אבי המשפחה וחברנו ברוך.

אברהם בורג: אנחנו נעבור לנושא הבא בסדר-היום: הודעת יושב-ראש הכנסת בעניין בקשת הממשלה לחזור בה מהצעת חוק.

אברהם בורג: אני מבקש לקרוא לכם את מכתבו של ממלא-מקום מזכיר הממשלה: "אני מתכבד להודיעך, כי הממשלה החליטה, בהתאם לסעיף 132(א) לתקנון הכנסת, לחזור בה מהצעת חוק לתיקון פקודת הראיות (מס' 13) (עדות שותף), התשנ"ט–1999, חוברת הצעות חוק מס' 2788, מיום 5 בינואר 1999.

אברהם בורג: אהרן לישנסקי".

אברהם בורג: תודה רבה.

אברהם בורג: אמנון רובינשטיין, יש לך פעם אחת אפשרות לעצב את סדר-היום.

אברהם בורג: אתה מעדיף לדבר לפני הדוברים או אחריהם, כלומר, אתה רוצה לדעת מה להגיד?

אברהם בורג: אני הבנתי.

אברהם בורג: אם כן, הנושא הבא בסדר-היום הוא: פרידה של המליאה מחברנו, חבר הכנסת אמנון רובינשטיין.

אברהם בורג: ראשון יהיה חבר הכנסת יוסי שריד, ואחריו – השרה ציפי לבני.

אברהם בורג: בבקשה.

בנימין אלון: אני מציע שיהיה פסק זמן בין ההספד לבין הנושא הזה.

אברהם בורג: היתה הודעת ממשלה באמצע.

יוסי שריד: אדוני היושב-ראש, אמנון רובינשטיין הוא חבר אישי שלי וחבר לדרך, והחברות הכפולה של אמנון יקרה לי עד מאוד.

יוסי שריד: מה נאמר ומה נדבר על אמנון רובינשטיין, שהוא היחיד בתוכנו שכבר זכה לשמוע את כל שבחו בפניו – והדברים זכורים.

יוסי שריד: האמת היא שאמנון רובינשטיין מעורר בי לא אחת קנאה עצומה, ודברי כאן היום נאמרים גם מתוך הקנאה הזאת.

יוסי שריד: אני מתקנא באמנון על האהבה שהכול רוחשים לו ועל האהדה שעוטפת אותו סביב סביב.

יוסי שריד: יש פוליטיקאים אהובים ואהודים משום שזהותם עמומה והפנים הציבוריות שלהם חיוורות.

יוסי שריד: הם לא אומרים דבר של משמעות, הם לעולם אינם מתייצבים בעמדה ברורה, הם עושים קריירה מהיסוסים ומלבטים.

יוסי שריד: אמנון רובינשטיין הוא איש של דרך, של ערך, של כיוון, של עמדה.

יוסי שריד: זהותו ידועה, אי-אפשר לטעות בה, והפנים שלו חדים.

יוסי שריד: הוא לא אדם לכל עת ולכל עמדה.

יוסי שריד: תמיד אתה יודע איפה הוא עומד, ואיפה אתה עומד אתו.

יוסי שריד: ואף-על-פי-כן הוא איש שהכול אוהבים לאהוב אותו – ואני מקנא.

יוסי שריד: הייתי רוצה לפענח את התעלומה הזאת של איש כה אהוד, שהוא נציג מובהק של אמונות ודעות לא תמיד אהודות.

יוסי שריד: בשנים האחרונות ניקיון בפוליטיקה הישראלית הוא מותר, רבותא, ולאו דווקא דבר מובן מאליו – גם ניקיון דעת וגם ניקיון כפיים.

יוסי שריד: על אנשים מסוימים אומרים, הם לא התלכלכו בפוליטיקה, הם לפחות חדשים ונקיים, ועל כן הם ראויים למנהיגות, נמשח אותם למלוכה, לראשות ממשלה.

יוסי שריד: אל תסתכלו בנכנסים, שהם נקיים, אלא ביוצאים, איך הם נראים, כי רק היוצאים כבר עמדו במבחנים ובפיתויים.

יוסי שריד: אמנון רובינשטיין עשה עשרות שנים בפוליטיקה, שאומרים עליה שהיא מזהמת, והוא יוצא נקי, בלי רבב, מעולם לא הוטל בו דופי.

יוסי שריד: זאת החוכמה וזאת המעלה.

יוסי שריד: אמנון רובינשטיין הוא ממנקי האורוות הפוליטיות, הוא ממתקני החיים הציבוריים, שמעולם לא התלכלך באורווה ולא התקלקל.

יוסי שריד: אמנון, הכנסת כולה מודה לך על הדוגמה האישית שלך.

יוסי שריד: בלעדיך, אפילו לא היינו יודעים שאפשר לתקן בלי להתקלקל.

יוסי שריד: אמנון רובינשטיין הוא מאותם אנשים טובים ומודאגים עד אימה, שהצטרפו לחיים הפוליטיים לאחר מלחמת יום הכיפורים.

יוסי שריד: הוא ראה את המנהיגות בקוצר ידה, בעיוורונה, בטמטומה, והוא לא יכול היה לעמוד מנגד ולהסתפק בטענות ומענות.

יוסי שריד: לא איש כמוהו ישב ויקטר.

יוסי שריד: הוא יעמוד, יפשיל שרוולים וינסה לסלול דרך אחרת.

יוסי שריד: אני רוצה להגיד לך, אמנון, בגילוי לב: אני לגמרי לא בטוח, לצערי, שהעיוורון חלף; יכול להיות שהעיוורון דווקא התעצם.

יוסי שריד: אני לגמרי לא בטוח שזחיחות הדעת נעלמה; ייתכן שזחיחות הדעת עדיין מסמאת את העיניים, ועדיין רבים מדי מוכי הסנוורים ההולכים בחושך, סומים בארובות הזמן, ודווקא עכשיו אתה מחליט לעזוב ולהשאיר את הבית הזה בלי הראייה המפוכחת, האמיצה והמאוזנת שלך.

יוסי שריד: אתה, אמנון, יכול לוותר על הפוליטיקה – מן האקדמיה אתה בא ולאקדמיה אתה חוזר – אבל ספק רב אם הפוליטיקה יכולה לוותר עליך.

יוסי שריד: אבל רצונך כבודך, ורצונך גם כבודנו.

יוסי שריד: לא תמיד אנחנו יודעים לגלות את אוזנו של חבר קרוב עד כמה הוא באמת חשוב ומשמעותי בחיינו.

יוסי שריד: עכשיו זאת ההזדמנות לגלות: אמנון לא יודע, אבל הרבה פעמים, כאשר בימים קשים במיוחד היינו נאלצים לומר דברים לא קלים, ביני לבין עצמי חשבתי על אמנון, מה הוא חושב, מה דעתו, איך הוא יקבל את הדברים.

יוסי שריד: וגם כאשר אתה עוזב, אמנון, אתה לא נעזב, ונוכחותך כאדם הסביר, החכם, הישר והמצפוני – נוכחותך בחיינו נשארת אתנו.

יוסי שריד: לכן, זו רק פרידה ממך כחבר הכנסת, זאת איננה פרידה מחבר.

יוסי שריד: ומה זה חבר הכנסת לעומת חבר?

אברהם בורג: תודה רבה.

אברהם בורג: השרה ציפי לבני, בבקשה.

אברהם בורג: אחריה – חבר הכנסת האשם מחאמיד.

אברהם בורג: חבר הכנסת שריד, יושב-ראש האופוזיציה, תמיד אפשר למנות אותו לנשיא המפלגה, אם מעריכים אותו כל כך.

אמנון רובינשטיין: לא.

ציפי לבני: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני מוכרחה לפתוח באמירה אישית.

ציפי לבני: בדרך כלל, אני לא מתרגשת, ואפילו לא על הדוכן הזה, כשאני מדברת, ועכשיו אני מתרגשת ורוצה להודות על שנמצאתי ראויה לשאת את הדברים האלה כאן היום – דברי פרידה למי שהוא בעיני ענק, למי שלפני שהגעתי לבית הזה קראתי את ספריו ולמדתי את דבריו.

ציפי לבני: כשרציתי לדעת מה היא הכנסת, מה היא הרשות המחוקקת, פניתי אל אותו אוצר, מי שהיה בעיני כל משפטן במדינה הזאת בוודאי סמל, עמוד תווך של הדמוקרטיה ומורה.

ציפי לבני: אני מוכרחה להגיד, שבדרך כלל כשאתה מגיע או חושב על דמות או על אדם רק מקריאת ספריו – לעתים קל יותר לכתוב מסה עיונית על ערכים, על מוסר, על מינהל תקין ועל שלטון החוק, וכל כך הרבה יותר קשה ליישם זאת בחיי היום-יום.

ציפי לבני: הגעתי לכנסת, ונפלה בחלקי הזכות להיות בוועדת החוקה כאשר חבר הכנסת אמנון רובינשטיין יושב בראשה.

ציפי לבני: מצאתי שם אותם ערכים מיושמים בחיי היום-יום בתוך מערכת פוליטית צעקנית, בעייתית, וכזאת שלא תמיד רואה את הכתובת שצריכה להיות כל הזמן מול עינינו.

ציפי לבני: מצאתי יושב-ראש ועדת החוקה בתוך הסערה שהיתה מייד אחרי כינון הכנסת הזאת, בנושאים מהותיים, בנושאים של חוקי-יסוד, עומד בשער זקוף, שומר על כל ערך מהערכים, לא מתכופף, ועושה את זה בנועם הליכות בתוך כל הדרמה שמסביב, ביושר ובהגינות.

ציפי לבני: נכון שבאת לתקן כאן, ולצערנו לא הכול תוקן.

ציפי לבני: כשאני עומדת כאן, אני לא דואגת לך כי תרומתך ודאי עוד תירשם ותיעשה בכל מקום שבו תהיה.

ציפי לבני: אני דואגת לנו, כי בעת הזאת, שבה הפוליטיקה הופכת לדבר שלא תמיד אפשר להתגאות בו, ועכשיו אני כמעט מדברת בלשון המעטה, בעת הזאת, שבה התרבות היא תרבות ה"ספין", הססמה והכותרת, ולא העומק שאנחנו נזקקים לו, בעת הזאת, שבה הציבור מאבד את האמון בבית הזה ובמערכת הזאת, אתה היית הפנים היפות של הבית הזה.

ציפי לבני: אתה היית מי שיכולתי, סלח לי, לעשות בו שימוש, אף שאינך ממפלגתי, ולומר לאנשים בימי שישי בסלון: אל תקטרו, אל תגידו שהכול אותו דבר.

ציפי לבני: לא הכול אותו דבר.

ציפי לבני: יש פה אנשים טובים, יש פה אנשים ראויים ויש פה אנשים שעזבו משהו בחוץ – מקום שהם יכולים לתרום בו לא פחות – ובחרו לשרת את הציבור ואת המדינה בכנסת הזאת.

ציפי לבני: בעת הזאת, כשהציבור מאבד אמון בנבחריו, אינני בטוחה שאנחנו יכולים לאבד אותך או שהבית הזה יכול להרשות לעצמו לאבד אותך.

ציפי לבני: הואיל ואני מייצגת את הצד האחר של המפה הפוליטית בבית הזה, נהוג לדבר במונחים של הערכה רבה למרות חילוקי הדעות בינינו, ועוד כהנה וכהנה משפטים שגורים בדרך כלל, כשקיימים פערים פוליטיים – וזה כמובן נכון – אבל אני רוצה להפתיע ולומר, שהחיסרון שלך יורגש, מבחינתי, בבית הזה דווקא במקומות שבהם כן יכולנו להגיע להסכמה.

ציפי לבני: דווקא כשצריך סוף-סוף, כשמדינת ישראל כל כך זקוקה לקביעה ולסרטוט בחוקה של העקרונות שמכוונים אותנו, ליציקת תוכן לערכים של מדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית, אני יודעת שהצד הזה יכול היה להסכים עם הצד הזה דרכך.

ציפי לבני: אני יודעת שיכולנו למצוא בך שותף, גם עם מחלוקות על מהות התכנים, על איך בדיוק הם יסורטטו ועם חילוקי דעות על מה בדיוק ייקבע בהם, אבל עם דאגה אין-קץ לכך שתהיה חוקה, שיהיה אור, שיהיו עקרונות קבועים ומבוססים ושיהיה תוכן של הסכמה למלים "מדינה יהודית ודמוקרטית", ועם דאגה לתהליכים שקורים בבית פנימה.

ציפי לבני: מבחינתי, הדאגה הזאת היא שותפות שעולה וגוברת על המחלוקת שיש אולי ביחס למה שנכון לעשות מהבית הזה והחוצה אל מול שכנינו.

ציפי לבני: אני מוכרחה לומר, שאני מצרה על כך שמשיקולים כאלה ואחרים, שאף אחד מהם לא היה תלוי בך, דווקא בשנים האחרונות, ובוודאי בשנים שבהן אני הייתי חברה בוועדת החוקה ובעת שאתה עמדת בראשה, לא ניתן לנו, מסיבות של הסכמים שריחפו מעל הבית הזה, באמת לקדם את יציקת התוכן הזאת, לקדם את ההסכמות בחברה הישראלית ולהוציא מסמך משותף ומוסכם, שיוביל את כל החברה הזאת בתהליכים שמחברים אותנו ומאחדים אותנו ושיהיו אור גם לדורות הבאים.

ציפי לבני: אבל, גם מהמקום שבו תהיה, בוודאי באקדמיה, אין לי ספק שעוד נוכל כולנו לקדם את הנושאים האלה.

יובל שטייניץ: זה לא כל כך נורא באקדמיה.

ציפי לבני: חבר הכנסת שטייניץ, אמרתי קודם שאני לא חרדה לו – אני חרדה לנו.

ציפי לבני: החיסרון שלו יורגש כאן.

ציפי לבני: חבר הכנסת אמנון רובינשטיין, אני רוצה להיפרד ממך בצער ומתוך תקווה שעוד נרגיש גם בבית פה את תרומתך בחוץ.

ציפי לבני: תודה.

אברהם בורג: תודה.

אברהם בורג: חבר הכנסת האשם מחאמיד, בבקשה.

האשם מחאמיד: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, חברי וידידי אמנון, אומנם הכרתי אותך דרך מאמריך, כתבותיך והגותך כמובן למען דמוקרטיה, צדק וליברליזם, אך הכרתי אותך מקרוב מאז 1990, וזה הרבה שנים, עם תחילת כהונתי בכנסת.

האשם מחאמיד: מלכתחילה ראיתי בך אדם בעל שיעור קומה, שלא הכנסת עשתה לו שם, אלא היותך בה עשה לה שם.

האשם מחאמיד: הכרתי בך את אמנון המדינאי, ולאו דווקא הפוליטיקאי, כשהצבת בפניך וראית לא רק את העבר וההווה כי אם גם את המחר, ולכן השתדלת בכל מאודך לפעול, ובטוחני שתמשיך לפעול בכל מקום אשר תהיה בו, למען דו-קיום אמיתי בין שני העמים בארץ הזאת, לא סתם כקלישאה כי אם על בסיס כבוד הדדי כעיקרון, ולא על בסיס סוס ורוכבו.

האשם מחאמיד: תמיד רדפת שלום אמיתי וריאלי על בסיס חופש וחירות לכלל העמים באזור, וגם לעם הפלסטיני במדינתו פלסטין, לצד שכנתו מדינת ישראל, כדרך היחידה לשבירת מעגל הטירוף המתבטא יום-יום בהקזת דמם של בני ובנות שני העמים.

האשם מחאמיד: על אף חילוקי הדעות שהתגלעו לפעמים בינינו, לעתים רחוקות, תמיד הייתי עד למיזוג הנפלא בין מצפונך למומחיותך המשפטית, על מנת שמדינת ישראל תהיה מדינה דמוקרטית, שכל אזרחיה ירגישו בדמוקרטיה שבה.

האשם מחאמיד: כך הגנת על זכויות האדם באשר הוא על-ידי העלאת חוקי-יסוד אשר רצית שיהוו עמוד שדרה איתן לדמוקרטיה במדינה.

האשם מחאמיד: תמיד היית דוגמה להגינות, לאנושיות, לליברליזם ולהומניזם, ולכן בחלת בהסתה גזענית ובהתלהמות פרועה ובברוטליות הרסנית על כל גווניה כלפי השונה, שאנו, לצערי הרב, עדיין עדים להן בימים האלה וביתר שאת.

האשם מחאמיד: חבר הכנסת אמנון רובינשטיין, כאזרח ערבי במדינת ישראל אציין את פועלך בכל יכולתך לקידום ענייני הציבור הערבי בארץ בתחומים שבהם עסקת כשר התקשורת, האנרגיה והתשתיות, המדע והטכנולוגיה והחינוך והתרבות.

האשם מחאמיד: לא נשכח.

האשם מחאמיד: לא אשכח את מאבקך העיקש לשירוש ולביעור השחיתויות שהשרישו במשרדים שבהם עסקת.

האשם מחאמיד: חבר הכנסת אמנון רובינשטיין, אף שלא תהיה כאן, בטוחני שתמשיך להיות אותו אמנון לוחם למען צדק מדיני, חברתי וכלכלי בכל מקום אשר תדרוך בו רגלך, ותמיד תישאר אותו אדם: דינמי, פעלתן, חי, ועדות להיות חי – תמיד, אמנון, שחית נגד הזרם, ואף פעם לא עם הזרם, כי אף פעם לא היית מת.

האשם מחאמיד: תמיד היית חי, ושחית נגד הזרם ולא עם הזרם כי אתה אדם חי, ותמשיך להיות כזה.

האשם מחאמיד: חברי, ידידי, אמנון רובינשטיין, בהצלחה.

האשם מחאמיד: אדוני, תודה.

אברהם בורג: לפני שאקרא לחבר הכנסת אמנון רובינשטיין לעלות ולדבר, אומר כך: חבר הכנסת אמנון רובינשטיין, מכיוון שחלק מדברי קודמי נשמעו לי קצת בתור הספד, ארשה לעצמי כמה מלים פחות פורמליות, ברשותך, בטרם אקרא לך לעלות.

אברהם בורג: דיברתי השבוע עם איש חשוב, שדעתו יקרה לי מאוד, והוא אמר לי: כשאני לא יודע מה לחשוב – אני חושב מה אמנון רובינשטיין חושב, וכשאני לא יודע למי להצביע – אני מצביע למקום שאמנון רובינשטיין נמצא בו.

אברהם בורג: אני יכול להגיד על רבים מאתנו, ושמעת את הדברים, והם היו מהשפה ולפנים, שאתה חשוב לרבים מאתנו אם כעמית, אם כמורה ואם כזרקור.

אברהם בורג: אני שואל את עצמי: עכשיו, כשאתה עוזב את הכנסת, אחרי שנים שלא זכיתי לריב אתך ולא ממש הצלחתי להתווכח אתך, מה למדתי ממך?

אברהם בורג: מה הרווחתי?

אברהם בורג: מה למדתי מהאיש הזה שחבר הכנסת יוסי שריד אמר עליו כאלה דברים טובים?

אברהם בורג: לא כל אחד זוכה לכאלה דברים טובים מפי חבר הכנסת יוסי שריד, שאומר אותם בכזה פירגון.

אברהם בורג: מה למדנו?

אברהם בורג: ספרתי עשרה דברים, וברשותך, אני רוצה למנות אותם.

אברהם בורג: לימדת אותנו שבדברים גדולים, בעשייה גדולה, בחקיקה, ביוזמה, בשינוי ערכי יסוד, יש מקום לכולם.

אברהם בורג: לא צריך להיות קמצן בפירגון.

אברהם בורג: למדנו שגדולה לא מחייבת צעקנות.

אברהם בורג: למדנו ממך עוד, שחוכמה אמיתית עם ההשכלה ועם אופקיה לא ממש צריכה מנגנון שיווק משומן.

אברהם בורג: זה פשוט קורה לבד.

אברהם בורג: ראינו אותך יום-יום ושעה-שעה, וניסינו לחקות את היסודיות, כי אפילו בכנסת הוכחת לנו שיסודיות היא לא מלה גסה.

אברהם בורג: אתה אדם ערכי מאוד, ומסתבר שתפיסת עולם לא מחייבת מריבה.

אברהם בורג: יכול שתהיה לך תפיסת עולם, ויחד אתה שלום עם האחרים לך.

אברהם בורג: הסתבר, ולפעמים זה ממש מעורר קנאה, שמי שיש לו חיים מחוץ לכנסת, חייו בתוך הכנסת הרבה הרבה יותר טובים והרבה יותר תורמים.

אברהם בורג: למדתי ממך באופן אישי את מה שמעטים אולי למדו ומעטים עוד פחות מסוגלים ללמד, שהמחילה היא אנושית.

אברהם בורג: למדנו ממך, שמי שיש לו עקרונות לא מפחד מפשרות, ושמי שמאמין בשוויון שווה הרבה יותר.

אברהם בורג: כאשר אתה סופר את כל תשעת הדברים האלה, אין לך מנוס מן העשירי: שמי שהוא גדול, נדיב, ערכי, חכם, יסודי, עקרוני, רחב אופקים, סלחן, מאמין ומפרגן, מקבל מאתנו היום בזכות גדולה את ברכת הדרך הזאת, כי מי שיש לו כל אלה, מן הסתם הוא יחיד ומיוחד ואין כמוהו.

אברהם בורג: מי שיש לו כל אלה הוא אמנון רובינשטיין, שאנחנו אוהבים אותו, אומרים לו תודה ומזמינים אותו לדוכן להגיד לנו את דבריו האחרונים במליאה.

אברהם בורג: חבר הכנסת אמנון רובינשטיין, בבקשה.

אמנון רובינשטיין: אדוני היושב-ראש, עמיתי חברי הכנסת, קשה לי להאמין שאני עומד כאן על הדוכן בפעם האחרונה.

אמנון רובינשטיין: מחר יהיה היום האחרון שלי כאן, אבל לא אעלה על הדוכן.

אמנון רובינשטיין: מחר עוברת הצעת חוק שלי, אבל אני אדבר בפעם האחרונה.

אמנון רובינשטיין: קשה לי להאמין, מפני שזה בא פתאום.

אמנון רובינשטיין: אחרי 25 שנה זה בא פתאום, כמו רוב הדברים, כמו יום הולדת וכמו אסונות.

אמנון רובינשטיין: בכלל, אנשים לא יודעים אך בפוליטיקה אחת המכות הקשות היא התהפוכות הפתאומיות שיורדות על כל אחד ואחד מאתנו.

אמנון רובינשטיין: אתמול היית שר, ומחר לא רוצים להגיש לך כוס תה.

אמנון רובינשטיין: אתמול היית ראש ממשלה, ומחר אתה צריך לנהוג לבד במכונית – לא בישראל אבל במקומות אחרים.

אמנון רובינשטיין: אשתמש בביטוי ביידיש, שלא השתמשתי בו אף פעם: "היום אתה מלך, ומחר אתה 'אויס קאפעלוש מאכער'".

אמנון רובינשטיין: "אויס קאפעלוש מאכער" ביידיש זה: עושה מגבעות לשעבר, אבל יידיש היא שפה שלא ניתנת לתרגום.

אמנון רובינשטיין: זה אחד – –

אברהם בורג: שירד מגדולתו.

אמנון רובינשטיין: – – שירד מגדולתו.

אמנון רובינשטיין: זה קורה גם אם הוא עושה זאת מרצון.

אמנון רובינשטיין: זה קורה בין שהוא עושה זאת ברצון ובין שהוא עושה זאת בהשפעת הקלפי.

אמנון רובינשטיין: גם קשה לי להאמין שהייתי 25 שנה בכנסת.

אמנון רובינשטיין: באתי לכאן ב-1977, על כנפי ד"ש, זיכרונה לא לברכה, ואת זה אני אומר.

אמנון רובינשטיין: חשבתי שאהיה כאן קדנציה אחת או שתיים בקושי ואני חוזר לאקדמיה, אבל לחיים הפוליטיים יש איזו דינמיקה משלהם.

יוסף (טומי) לפיד: יצרת בשבילי מפלגה.

אמנון רובינשטיין: חבר הכנסת טומי לפיד, זה לא היה מכוון.

אמנון רובינשטיין: על כל פנים, על הדוכן הזה היו אירועים גדולים מאוד והיו גם אירועים לא גדולים מאוד.

אמנון רובינשטיין: על הדוכן הזה אני זוכר ימים בלתי רגילים.

אמנון רובינשטיין: עמד כאן נשיא מצרים ואמר: no more war, ובשבילנו זה היה תחילה של חלום.

אמנון רובינשטיין: אחר כך, כשהובא הסכם אוסלו, היתה התלהבות יותר קטנה, אבל גם זה היה המשך החלום.

אמנון רובינשטיין: אחר כך עברנו ימים שהחלום הזה פתאום נגוז וטבע בים של אלימות ודם.

אמנון רובינשטיין: היו ימים קשים מאוד.

אמנון רובינשטיין: היו ימים של הישגים גדולים.

אמנון רובינשטיין: הבאתי לכאן את חוק כבוד האדם וחירותו, כשאיש לא האמין שזה יעבור כחוק-יסוד, וגם אני לא כל כך האמנתי.

אמנון רובינשטיין: יושב כאן השר דן מרידור, והוא יודע.

אמנון רובינשטיין: לא האמנו שזה יעבור.

אמנון רובינשטיין: אבל, עם הרבה עבודה ופשרה, ואני בעד פשרות – חוקה לא יכולה לעבור בלי פשרות – העברנו את זה.

אמנון רובינשטיין: היו ימים אחרים, שחוקים מאוד מאוד חיוביים לא עברו סתם כך.

אמנון רובינשטיין: בשבוע שעבר חוק המיעוטיים הלאומיים לא עבר, ועד היום אני לא יודע למה.

רן כהן: הוא עוד יעבור.

אמנון רובינשטיין: בסדר, הוא יעבור.

אמנון רובינשטיין: אני אומר, שאלה עליות ומורדות ושאלה ימים טובים וימים רעים.

אמנון רובינשטיין: אבל, אני לא עוזב את הכנסת בטריקת דלת.

אמנון רובינשטיין: אני יודע שאופנתי היום לטרוק דלתות, אבל לא.

אמנון רובינשטיין: אני סוגר דלת – אני פותח דלת.

אמנון רובינשטיין: אני גם לא עוזב את הפוליטיקה.

אמנון רובינשטיין: אני לא עוזב את מפלגתי, אני לא עוזב את הדיון הפוליטי ואני לא עוזב את כתיבתי העיתונאית.

אמנון רובינשטיין: אני עוזב את הכנסת, מפני שבאמת מספיק זה מספיק.

אמנון רובינשטיין: 25 שנה זה יותר מדי, ויש מקום לדם חדש.

אמנון רובינשטיין: אני רוצה לומר משהו על הכנסת.

אמנון רובינשטיין: הכנסת היא פרלמנט יוצא דופן.

אמנון רובינשטיין: חברים פה לא יודעים זאת.

אמנון רובינשטיין: זה אחד הפרלמנטים הכי חזקים בעולם, כשהוא רוצה.

אמנון רובינשטיין: כשהוא לא רוצה, הוא כלום, הוא אפס.

אמנון רובינשטיין: כשהחברים רוצים הוא פרלמנט חזק.

אמנון רובינשטיין: חוק כבוד האדם וחירותו עבר כהצעת חוק פרטית נגד עמדת ראש הממשלה.

אמנון רובינשטיין: אין פרלמנט בעולם שזה יכול לקרות בו.

אמנון רובינשטיין: אין פרלמנט אחד באירופה שיכול לקרות בו שיושב-ראש ועדת החוקה, חבר הכנסת ושר המשפטים – דן מרידור, אוריאל לין ואני – ואני מאחל לך שזה יהיה בימיך, חבר הכנסת איתן, יכולים להעביר חוק-יסוד כזה שמשנה סדרי עולם בלי הסכמת ראש הממשלה.

אמנון רובינשטיין: חבר פרלמנט בריטי יכול לבלות 20 שנה בפרלמנט ולא להגיש הצעת חוק פרטית אחת.

אמנון רובינשטיין: הוא לא עולה בגורל, וכשהוא עולה בגורל הממשלה לא מסכימה, ובזה זה נגמר.

אמנון רובינשטיין: אני מספר לחברי בפרלמנטים באירופה מה שאנחנו עושים כאן והם לא מאמינים.

אמנון רובינשטיין: הם גם לא מבינים איך זה יכול לתפקד, אבל זה מתפקד.

אמנון רובינשטיין: זו עובדה שזה מתפקד.

אמנון רובינשטיין: זה מתפקד עם קשיים, אבל זה מתפקד.

אמנון רובינשטיין: הכנסת חזקה.

אמנון רובינשטיין: יש רק שני חסרונות בעבודת הכנסת.

אמנון רובינשטיין: על חיסרון אחד דיברה השרה לבני, וזה העדר חוקה.

אמנון רובינשטיין: מה זה הדבר הזה שאנחנו גם אספה מכוננת וגם פרלמנט?

אמנון רובינשטיין: אני כותב את זה ואני הנחתי את התיאוריה הזאת ובית-המשפט גם אומר את זה, וזה גם נכון בהעדר אלטרנטיבה אחרת, אבל זה דבר מוזר ביותר; דבר לא טבעי, לא נכון.

אמנון רובינשטיין: מוכרחים לעשות סדר בעניין הזה, מוכרחה להיות חוקה שתמצא את הקונסנסוס בעם.

אמנון רובינשטיין: אז אומרים לנו שיש חילוקי דעות.

אמנון רובינשטיין: לא.

אמנון רובינשטיין: בעניינים המרכזיים, בערכים של שוויון וכבוד האדם וחירותו יש תמימות דעים.

אמנון רובינשטיין: יש חילוקי דעות בנושאים ספציפיים, אפשר להתגבר עליהם, אפשר להניח אותם בצד, אבל את הדבר הזה מוכרחים לגמור.

אמנון רובינשטיין: זה תפקידה של הכנסת לתת חוקה.

אמנון רובינשטיין: חבר הכנסת איתן, אתה יושב-ראש ועדת החוקה, זה שמה.

אמנון רובינשטיין: הכנסת נבחרה כאספה מכוננת נותנת חוקה.

אמנון רובינשטיין: בלי חוקה אין גם דבר שאתה יכול ללמד בבית-ספר, אין ערכים משותפים.

אמנון רובינשטיין: ארצות-הברית קמה כחברה קטנה מאוד, כמה מיליוני אנשים, והם ידעו שיבואו עוד עשרות מיליוני מהגרים – דרך אגב, חברה שסועה, מפוצלת לגמרי, אבל ידעה שהחוקה תיצור את החברה החדשה.

אמנון רובינשטיין: כאן, דוד בן-גוריון טעה בזה שהוא הלך בדרך הפוכה.

אמנון רובינשטיין: הוא אמר: מכיוון שהחברה עוד לא שלמה, עוד לא התהוותה, אנחנו לא נכבול את עצמנו בחוקה.

אמנון רובינשטיין: האמריקנים, האבות המייסדים, שכתבו את "הפדרליסט", חשבו בדיוק להיפך, והניסיון הוכיח שהם צדקו ובן-גוריון טעה.

אמנון רובינשטיין: מנחם בגין, זיכרונו לברכה, צדק כשאמר שחוקה דרושה דווקא בחברת הגירה.

אמנון רובינשטיין: אנחנו 50 וכמה שנים אחרי הקמת המדינה ואין לנו חוקה, אין לנו סדרים.

אמנון רובינשטיין: אנחנו אומרים שפעם אנחנו יושבים כאספה מכוננת ופעם יושבים ככנסת רגילה.

אמנון רובינשטיין: מי יכול להאמין לזה?

אמנון רובינשטיין: אפילו חברי הכנסת לא מודעים לזה בכלל.

אמנון רובינשטיין: חברי הכנסת אומנם פועלים לחקיקת חוקי-יסוד, סוף-סוף הם מבינים שחוק-יסוד הוא דבר משמעותי.

אמנון רובינשטיין: זה נכון, זה טוב יותר מאשר בכנסות קודמות, אבל כל הרעיון הזה שאפשר להעביר חוק-יסוד באותה צורה כמו שאפשר להעביר חוק רגיל, הוא רעיון פסול.

אמנון רובינשטיין: אני חושב שאת זה צריך לתקן בכנסת.

אמנון רובינשטיין: ניסיתי, אבל לא הצלחתי.

אמנון רובינשטיין: גם השר דן מרידור ניסה ולא הצליח, וכך עוד הרבה.

אמנון רובינשטיין: חבר הכנסת איתן, אתה תצליח, אני מקווה.

אמנון רובינשטיין: ואז גם יעשו לך את הדברים שעושים לי כאן.

אמנון רובינשטיין: פוליטיקה היא עסק קשה.

אמנון רובינשטיין: לא קל לחיות באקווריום כזה, אקווריום שהקירות שלו הם זכוכית קמורה, לא זכוכית רגילה, שאתה רואה את הדגים לא במראה אמיתי, בפרספקטיבה אמיתית, אלא דרך אספקלריה מעוותת.

אמנון רובינשטיין: זה לא קל.

אמנון רובינשטיין: זה שונה מכל מקצוע אחר, אבל יש בה גם דברים מאוד חיוביים – יש בה גם חברות ויש בה גם ידידות.

אמנון רובינשטיין: לציבור הפוליטי יש צרה אחת, גם לנו בכנסת וגם לכל המערכת הפוליטית, ואולי גם לחברה הישראלית, שאנחנו לא יודעים מה זה שימוש מרוסן בכוח.

אמנון רובינשטיין: יש כוח – משתמשים בו עד הסוף.

אמנון רובינשטיין: זה נכון לממשלה, לכנסת, לפעמים אפילו גם לבתי-משפט.

אמנון רובינשטיין: צריך לדעת להשתמש בכוח במידה מרוסנת.

אמנון רובינשטיין: זה הסוד של חיים בצוותא בדמוקרטיה ליברלית.

אמנון רובינשטיין: אני נפרד מכם בצער רב, ובניגוד לאחרים אני אומר שהחיים בכנסת הם טובים, כיוון שהם מלאי סיפוק.

אמנון רובינשטיין: לא הנאה, סיפוק.

אמנון רובינשטיין: אתה יכול להטביע את חותמך על החברה הישראלית.

אמנון רובינשטיין: לצעיר הישראלי אין אתגר יותר גדול, למען עתידו, למען שלומו ושלום ילדיו, מלשאוף להגיע לבניין החשוב הזה.

אמנון רובינשטיין: תודה רבה לכם ולהתראות.

אמנון רובינשטיין: (מחיאות כפיים)

אברהם בורג: עד שאנחנו נפרדים מחבר הכנסת רובינשטיין, יעלה בינתיים ויבוא שר התיירות עם הודעה לסיכום יום התיירות.

נעמי חזן: אדוני שר התיירות, נמתין דקה כי קרה משהו נדיר בכנסת ישראל – מחאו כפיים במליאה.

נעמי חזן: למיטב זיכרוני, זו הפעם הראשונה שיש מחיאות כפיים לחבר כנסת.

נעמי חזן: חבר הכנסת אמנון רובינשטיין, אני מקווה שאתה מקבל גם את הנשיקה שלי.

נעמי חזן: אני מזמינה את שר התיירות לתת את הודעתו לסיכום יום התיירות בכנסת.

יצחק לוי: תודה רבה.

יצחק לוי: גברתי היושבת-ראש, רבותי השרים, חברי הכנסת, זו גם הזדמנות לומר מלה של ברכה והוקרה לחבר הכנסת רובינשטיין.

יצחק לוי: בוועדת החוקה עשינו כמה דברים יחד.

יצחק לוי: חלק מההסכמות שהגענו אליהן אז היו בהחלט בהדרכתו ובהנחייתו הברוכה.

יצחק לוי: יישר כוח, ואני בטוח שעוד נמשיך ליהנות מחוכמתך ומיכולתך.

יצחק לוי: גברתי היושבת-ראש, היום ציינה הכנסת את יום התיירות בכנסת.

יצחק לוי: נמצאים ביציע המכובדים ראשי התאחדות המלונות, תיירנים, ראשי עמותות תיירות, מנהלי בתי-מלון, סוכני נסיעות.

יצחק לוי: כולנו באנו היום לכנסת כדי להעלות את מודעות התיירות בכנסת, כדי לדבר על חשיבות הענף וכדי לציין את המשבר שאנחנו נמצאים בו ולבקש מהממשלה ומהכנסת עזרה, עידוד ותמיכה לענף התיירות.

יצחק לוי: תעשיית התיירות הינה אחת מהתעשיות המובילות והמתפתחות בעולם, עם קצב צמיחה שנתי של 4.3% בשנה בעולם כולו, והכנסות של כמעט 500 מיליארד דולר בשנה.

יצחק לוי: יש היום בעולם 700 מיליון נוסעים, ואין לי מספר הלינות בבתי-מלון.

יצחק לוי: מדובר בענף כלכלי ענק, שהולך ומתפתח, הולך וגדל.

יצחק לוי: מדינת ישראל, יש לה חלק בענף הכלכלי החשוב הזה.

יצחק לוי: הענף במדינת ישראל הוא ענף מפותח.

יצחק לוי: בימים כתיקונם מהווה תעשיית התיירות בישראל מקור גאווה לכולם.

יצחק לוי: בשנת 2000 היא היוותה גורם משיכה ל-2.7 מיליוני תיירים.

יצחק לוי: חשבנו אז שנעבור את מחסום 3 המיליונים, ולצערנו הרב פרצה המלחמה והתיירות נפסקה.

יצחק לוי: אותם תיירים בשנת 2000 הניבו הכנסות של כמעט 5 מיליוני דולר בשנה, וענף התיירות בשיאו העסיק למעלה מ-200,000 משרות, כ-4% מהתוצר הלאומי ו-9% מסך היצוא של מדינת ישראל.

יצחק לוי: התיירות פיתחה הרבה מאוד אזורים והתפתחה בהרבה מאוד אזורים, מאילת ועד הגליל והגולן.

יצחק לוי: יש לנו מרכזי תיירות גדולים, ויש לנו גם כפרי תיירות, צימרים, מקומות צנועים יותר.

יצחק לוי: יש לנו במדינת ישראל מסלולי תיירות, אטרקציות, אתרים.

יצחק לוי: יום התיירות בכנסת השנה מהווה הזדמנות חשובה להעלות על סדר-היום הציבורי את חשיבותה ותרומתה של תעשיית התיירות למשק הישראלי.

יצחק לוי: בהזדמנות זו אני רוצה לשבח את התגייסותם של כל אנשי תעשיית התיירות בשנתיים של משבר ואת עמידתם בשנתיים האלה בצורה שמעוררת כבוד.

יצחק לוי: המלחמה, לצערנו הרב, הביאה למשבר גדול, ואנחנו נמצאים עכשיו במשבר תיירותי.

יצחק לוי: המשבר התיירותי נובע, קודם כול, מהירידה התלולה בכניסות התיירים, וממילא מירידה גדולה בהכנסות הענף.

יצחק לוי: הייתי יכול לפרט לכם כאן מספרים, עד כמה המשבר עמוק, עד כמה הירידה גדולה.

יצחק לוי: מדובר בעשרות אחוזים פחות מהמצופה, אולי אפילו בפחות מ-50% ממה שחשבנו להיות בשנת 2000.

יצחק לוי: העניין הוא שאיננו רואים את הסוף.

יצחק לוי: אני רוצה, ברשותכם, חברי הכנסת, לא לתנות בפניכם את צרותינו ולא לפרט את גודל השבר, אלא דווקא לדבר על מה שנדרש לעשות.

יצחק לוי: השאלה בעיני איננה אם התיירות תתאושש – התיירות בוודאי תתאושש; השאלה איננה אם התיירות תתקיים – התיירות בוודאי תתקיים, והיא תהיה ענף כלכלי מרכזי במדינת ישראל.

יצחק לוי: השאלה היא, ראשית, מתי זה יקרה, ואין לנו תשובה על כך, ודבר שני, איך נוכל לסייע בידה כדי לשרוד בתקופה הזאת.

יצחק לוי: זאת השאלה שאני רוצה להעלות כאן בפניכם, ואני מקווה שבסופו של דיון, בסופו של יום, נצא כולנו שותפים ונעשה יד אחת למען התיירות.

יצחק לוי: אנחנו צריכים לפעול בכוחות משותפים לשמר את הענף, כדי שיהיה לנו ענף תיירות מוכן ליום שאחרי – היום שאחרי ההתערערות בביטחון, היום שאחרי עננת המלחמה האזורית, היום שאחרי, שבו התיירים יבואו בהמוניהם למדינת ישראל ויגלו את שכיות החמדה שיש בה.

יצחק לוי: לאותו יום אנחנו עכשיו, כשאנחנו בעצם ביום קטנות, מכוונים את מאמצינו.

יצחק לוי: אנחנו חייבים לשמר את הענף, והכוונה היא בראש ובראשונה סיוע של הממשלה לענף, וסיוע ביד נדיבה, מכיוון שכל סיוע לענף מביא פירות ויביא פירות.

יצחק לוי: אנחנו נמצאים במשא-ומתן עם משרד האוצר על חבילת הסיוע לשנת 2003.

יצחק לוי: אני חייב לציין, שבשנים 2001 ו-2002 השרים שלפני – השר רחבעם זאבי, זכרו לברכה, וייבדל לחיים ארוכים השר בני אלון – הגיעו להבנה עם האוצר על חבילות סיוע לתיירות, והסיוע הזה ברובו התבצע, אם כי יש עוד כמה דברים שאנחנו עדיין צריכים להביא למימוש.

יצחק לוי: פתחנו בדיונים עם האוצר על סיוע לענף לשנת 2003, ואני מקווה שעוד לפני אישור התקציב בקריאה שנייה ושלישית אנחנו נסיים את הדיונים ונוכל להציג בפני ענף התיירות חבילת סיוע ראויה.

אברהם רביץ: מדוע בימים כאלה עדיין התיירות והמלונאות בטורקיה הרבה יותר זולות מאשר כאן?

יצחק לוי: אני חושב שאתה לא מדייק.

יצחק לוי: אם תבחן את המחירים היום, תראה ירידת מחירים משמעותית מאוד.

יצחק לוי: אתה יכול לראות הצעות של חבילות תיור זולות מאוד, שוות לכל נפש, אין לי ספק שיותר זולות מהחבילות בטורקיה או ביוון או ברודוס או בקפריסין.

יצחק לוי: לצערנו הרב, בגלל המשבר יש ירידת מחירים.

יצחק לוי: בעיקרון השאלה היא נכונה, אבל אני חושב שהמצב היום הוא אחר.

יצחק לוי: העניין האחר שאני רוצה לעמוד עליו בקצרה הוא עניין תיירות הפנים.

יצחק לוי: אנחנו הולכים ומגלים את הפוטנציאל שבתיירות הפנים.

יצחק לוי: אם בכל השנים היתה תיירות פנים, אבל היא היתה מצומצמת והדגש היה על תיירות נכנסת, הרי שבשנתיים האחרונות, בגלל המשבר, גם המשרד וגם התיירנים השקיעו הרבה יותר עבודה כדי להשאיר תיירים ישראלים בארץ וכדי שהם ינפשו בארץ.

יצחק לוי: ואכן תיירות הפנים לא אכזבה.

יצחק לוי: תיירים ישראלים נשארו ונפשו בארץ, ויש גידול של עשרות אחוזים בתיירות הפנים.

יצחק לוי: אם היום הענף אינו בקריסה מוחלטת, הרי זה בזכות שני האלמנטים שהזכרתי: הסיוע הממשלתי ותיירות הפנים, שהלכה והתעצמה.

יצחק לוי: בכניסתי למשרד חשבתי שאנחנו צריכים למסד במשרדנו את הטיפול בתיירות הפנים, ולאו דווקא בשעת משבר.

יצחק לוי: תיירות הפנים צריכה להיות חלק מהתיירות.

יצחק לוי: יש לנו יכולת להתמודד מול כל אגן הים התיכון בנושא התיירות, ואנחנו נרצה לעשות את זה.

יצחק לוי: אולי זה אחד הדברים הטובים שקרו לנו בתקופה הרעה הזאת לתיירות.

יצחק לוי: חשבתי שאנחנו צריכים להרחיב את האופקים שלנו גם לנושא תיירות הפנים, ואנחנו נעשה זאת.

יצחק לוי: גברתי היושבת-ראש, היום בטקס בכנסת יצאנו בקול קורא וביקשנו מכל השרים ומכל חברי הכנסת להצטרף לקול הקורא.

יצחק לוי: הקול הקורא מבקש מכולם להתגייס למען התיירות, ובראש ובראשונה לחתום על מחויבות או על התחייבות לנפוש השנה בארץ.

יצחק לוי: אני חושב שזו התחייבות די קשה, אבל יש בה בהחלט מן התרומה גם לענף התיירות וגם למדינת ישראל.

יצחק לוי: אני רוצה להודות לכל אנשי תעשיית התיירות שנתנו יד להצלחת היום הזה, אלה היושבים ביציע הכבוד ואלה שכבר עזבו את המקום, כולם תרמו רבות.

יצחק לוי: אני רוצה להודות בהזדמנות זאת גם ליושב-ראש הכנסת על כך שניאות לאפשר לנו לקיים את יום התיירות.

יצחק לוי: יום התיירות החל בישיבות בוועדות הכנסת – בוועדת החינוך, בוועדה המשותפת לוועדת הכספים ולוועדת הכלכלה, בוועדת הפנים, בוועדת העבודה והרווחה – אצל כולם מצאנו אוזן קשבת, אצל כולם מצאנו רצון לסייע, ואני מקווה שגם פה במליאה אנחנו מוצאים את הרצון הזה.

יצחק לוי: אנחנו יוצאים מכאן מחוזקים ומאוששים בכך שאנחנו מקווים שבכוחות משותפים נמשיך הלאה לשרוד בעת המשבר ולהתחזק לקראת היום שאחרי, שבו אני מקווה שענף התיירות ייתן את תרומתו הראויה לכלכלה בישראל.

יצחק לוי: תודה רבה, גברתי היושבת-ראש.

נעמי חזן: אני מודה מאוד לשר התיירות, ובהזדמנות זאת לכל העוסקים במלאכת התיירות.

נעמי חזן: חזקו ואמצו.

נעמי חזן: תודה רבה לכם.

נעמי חזן: (קריאה ראשונה)

נעמי חזן: חברי הכנסת, אנחנו עוברים לסעיף הבא על סדר-יומנו:

נעמי חזן: הצעת חוק התקציב לשנת הכספים 2003, התשס"ג–2002, קריאה ראשונה, והצעת חוק ההסדרים במשק המדינה (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב והמדיניות הכלכלית לשנת הכספים 2003), התשס"ג–2002.

נעמי חזן: יציג את שתי הצעות החוק במשולב שר האוצר סילבן שלום.

נעמי חזן: אדוני, בקשה.

אברהם רביץ: גברתי היושבת-ראש, אפשר לקרוא לחברי הכנסת לסדר?

אברהם רביץ: איפה הם?

אברהם רביץ: זה תקציב המדינה.

נעמי חזן: סגן השר רביץ, אני הכרזתי באטיות על הסעיף הבא, ובזמן שאנחנו מדברים, ברגע זה המליאה מתחילה להתמלא, מטבע הדברים.

נעמי חזן: אדוני שר האוצר, בבקשה.

סילבן שלום: תודה רבה.

סילבן שלום: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, אני מתכבד להביא בפניכם היום את הצעת תקציב המדינה לשנת 2003 ואת עקרונות המדיניות הכלכלית של הממשלה לשנת התקציב הבאה.

סילבן שלום: חברי הכנסת, השנתיים האחרונות היו מהקשות ביותר בתולדות הכלכלה העולמית והכלכלה הישראלית, אולי הקשות ביותר.

סילבן שלום: הטלטלה שפקדה את כלכלת העולם בסוף שנת 2000 רחוקה מלהסתיים.

סילבן שלום: להיפך, במובנים רבים 2002 היתה שנה שבה הואצו והחריפו המשברים הכלכליים הכלל-עולמיים.

סילבן שלום: בארצות-הברית, המדינה הגדולה ביותר ביבשת אמריקה, הבורסה האמריקנית המשיכה גם בשנה החולפת בנפילה חופשית, תוך שהיא מוחקת מאות מיליארדי דולרים מכספם של המשקיעים וחוסמת בפני חברות רבות את מנת החמצן החיונית בדמות גיוסי הון מידי הציבור באמצעות הבורסה.

סילבן שלום: ענף הטכנולוגיה העילית, קטר ההיי-טק, שהיה הקטר העיקרי שהאיץ את כלכלות העולם בסוף האלף הקודם, נמצא עדיין במשבר חמור, אולי החמור ביותר בתולדותיו.

סילבן שלום: הדיבורים על התאוששות קרובה בענף זה אינם מתממשים.

סילבן שלום: מאות אלפי עובדים מאבדים את מקומות עבודתם.

סילבן שלום: עמק הסיליקון האמריקני הפך להיות אחד המקומות העצובים בעולם.

סילבן שלום: תעשיית הפיננסים, הענף מספר אחת בארצות-הברית בתוצר המקומי, נמצאת בימים אלה תחת עננה כבדה של חשדות, חקירות ופרשיות הנחשפות מדי יום ומכות מכה אנושה את הנכס החשוב ביותר של כלכלות המערב – אמון המשקיעים.

סילבן שלום: כך גם אמריקה הלטינית, ברזיל, שעומדת על סף התמוטטות, יפן באסיה, ובאירופה – שלוש המדינות, המעצמות הגדולות ביותר באיחוד האירופי – גרמניה, צרפת ואיטליה, ועמן גם פורטוגל.

סילבן שלום: זהו, כפי שהגדיר אחד הכלכלנים, טייפון כלל-עולמי.

סילבן שלום: אינני אומר את ההקדמה הזאת כדי לייצר את הסיבות למה שקורה לנו כאן.

סילבן שלום: אבל רק לפני שבועיים, שלושה שבועות חזרתי מכינוס קרן המטבע הבין-לאומית ומכינוס הבנק העולמי בארצות-הברית.

סילבן שלום: אני יכול לומר שפגשתי שם שרי אוצר ונגידי בנקים מרכזיים, מנהלי בתי השקעות ובנקאים.

סילבן שלום: אני חייב לציין, שראיתי שם אנשים בעיקר מודאגים, אנשים שהאופטימים שבהם מדברים על המשך האטה עולמית של ארבעה עד שישה רבעונים, ואלה, כאמור, היו האופטימים שבהם.

סילבן שלום: רוב התחזיות מדברות על משבר שיימשך אפילו יותר מזה.

סילבן שלום: ובתוך כל הסערה הזאת נמצא המשק הישראלי, שהוא משק קטן אך מפותח, משק עתיר ידע, אבל בכל זאת 100 מיליארד דולר של תוצר לאומי גולמי, והטייפון הזה מאיים לשטוף גם אותנו.

סילבן שלום: לנו בישראל לא די במיתון העולמי, יש לנו גם הצרות שלנו.

סילבן שלום: לא די בקריסת ענפי הטכנולוגיה העילית, בהתמוטטות שוקי הכספים בארצות-הברית.

סילבן שלום: לנו יש גם מה שאין לא בארצות-הברית, לא בברזיל, לא ביפן, לא באיטליה, לא בצרפת ולא בגרמניה.

סילבן שלום: לנו יש מלחמת הטרור שמכה בנו למעלה משנתיים ימים.

סילבן שלום: מלחמת הטרור הפלסטיני, שבה פתחו יאסר ערפאת ואנשיו לפני כשנתיים, גובה מאתנו מחיר כבד מאוד מדי יום, מחיר לא רק בדמים אלא גם מחיר כלכלי כבד.

סילבן שלום: המלחמה הזאת, להבדיל ממלחמות אחרות שידענו, אינה מתנהלת רק בסמוך לגבולות הרחק מהבית, אלא בכל מקום בשטחי ארץ-ישראל.

סילבן שלום: כך גם בתל-אביב וכך גם בקריית-ארבע, כך גם בנתניה וכך גם בנצרים.

סילבן שלום: בכל מקום ובכל רגע שבו יש יהודים, המלחמה הזאת אינה מבדילה בין אלה לבין אלה; כמו שנאמר פעם, מדוע הם יושבים שם.

סילבן שלום: המלחמה הזאת מכה בנו גם בתוך לבה של מדינת ישראל.

סילבן שלום: וכאשר יש פגיעה כל כך קשה בכלכלה הישראלית, יש ירידה חדה בהכנסות ממסים.

סילבן שלום: הנתון הוא נתון מדהים.

סילבן שלום: מאז תחילת גל הטרור נפלו הכנסות המדינה ממסים בלמעלה מ-15 מיליארד שקלים.

סילבן שלום: ענפים שלמים, כמו תיירות, התכווצו וחזרו לממדים שהיו ידועים לפני 20 ו-30 שנה.

סילבן שלום: המשקיעים הזרים, שנהרו לכאן בהמוניהם בימים של אופוריה על מזרח תיכון חדש, עברו לעמדת המתנה.

סילבן שלום: מקומות הבילוי והמסחר אינם כתמול-שלשום.

סילבן שלום: אנשים אינם מבקרים בקניונים, במסעדות ובבתי-קפה.

סילבן שלום: המשק הישראלי איבד במונחי תוצר סכום של קרוב ל-40 מיליארד שקלים, 10% מהתוצר של מדינת ישראל.

סילבן שלום: ידענו מלחמות בעבר, המלחמות הכו בנו גם אז.

סילבן שלום: היו משברים בשנות ה-70 והיו משברים בשנות ה-80.

סילבן שלום: גם אז היו מלחמות, אבל הן היו שונות.

סילבן שלום: מלחמת יום הכיפורים, שנמשכה 18 ימים בלבד, היתה 400 קילומטר מהבית, וגם היא הובילה למשבר של שנות ה-70.

סילבן שלום: מלחמת "שלום הגליל", שנמשכה זמן הרבה יותר ארוך, היתה גם היא רחוקה ממרכזי הכלכלה של ישראל, אבל היא הביאה למצב של כמעט קריסה כלכלית אלמלא אותה תוכנית הצלה ב-1985, בהנהגתם של שמעון פרס, ייבדל לחיים ארוכים, ויצחק מודעי, זיכרונו לברכה.

סילבן שלום: הייתי שם אז וידעתי שרק בכוחות מאוחדים ניתן לעשות את הדברים.

סילבן שלום: רק בכוחות מאוחדים ניתן להגיע לאותה תוכנית מוסכמת של הבראה כלכלית.

סילבן שלום: גם כאן ניסינו לעשות הכול ביחד.

סילבן שלום: גם כאן הרצון המרכזי היה של הליכה משותפת של רוב חלקי העם במדינת ישראל.

סילבן שלום: אני יכול לומר, ששבועיים לפני הבחירות, כאשר שימשתי ראש מטה הבחירות של אריאל שרון, כאשר היה כבר ברור שאנחנו מנצחים בבחירות, נועדנו לאחר יום ארוך של עבודה, ראש הממשלה ואני, לארוחת ערב בשעת לילה די מאוחרת, ושם דיברנו על הצורך בהקמת ממשלת אחדות לאומית.

סילבן שלום: אפילו הרהבתי עוז ואמרתי: בואו נהיה נדיבים, למען האחדות ניתן גם שניים משלושה תיקים בכירים, כאשר רק חודשיים קודם לכן, במשא-ומתן שנוהל אתנו, הוצעו לנו תיק האוצר ותיק הפנים בלבד.

סילבן שלום: אבל ממשלת האחדות הלאומית קמה בקשיים, בייסורים אפילו, במצב שבו חלקים בציבור שלנו, בוודאי בתוך התנועה שלנו, שאלו: עד מתי ניישם מדיניות שהיא לא מדיניות שלנו.

צלי רשף: איזו מדיניות שלכם?

סילבן שלום: אבל חשבנו אז, וראש הממשלה ואני חושבים גם היום, שהלוואי שיכולנו לעשות את מה שנדרש כדי להמשיך ולקיים את הממשלה הזאת.

סילבן שלום: הממשלה הזאת דרושה לא רק למאבק בטרור, היא דרושה גם למען הצלחת המאבק בכלכלה.

סילבן שלום: ראיתי ב-1985 איך בכוחות משותפים הוציאו את צה"ל מלבנון ואיך בכוחות משותפים הצליחו להוציא אל הפועל את תוכנית החירום הכלכלית.

סילבן שלום: להבדיל ממלחמות אחרות שידענו, מלחמת הטרור הזאת היא המלחמה הראשונה שמתנהלת כאשר כלכלת ישראל היא כלכלה חופשית, פתוחה, מודרנית, שנוהגת על-פי כללי המשחק של הכפר הגלובלי והיא חשופה ביתר שאת ויותר מאי-פעם לתנודות ולפעולות של שווקים חיצוניים ומשקיעים זרים.

סילבן שלום: זו הסיבה שלנגד עינינו בשנתיים האחרונות היה יעד אחד, והוא שמירה על היציבות הפיננסית, שמירה על היציבות הכלכלית.

סילבן שלום: אין זה עניין של מה בכך.

סילבן שלום: ראינו מדינות אחרות שמשבר פיננסי הביא אותן בתוך שבועות לקריסה כלכלית כוללת ואת אזרחיהן לסף פת לחם, ואת המשבר הזה אנחנו נחושים למנוע בכל מחיר.

סילבן שלום: כדי לשמר את היציבות הזאת ניסינו, בראש ובראשונה, להמשיך ולנהוג על-פי הכללים המקובלים בכלכלה הבין-לאומית.

סילבן שלום: מדינות ששוקיהן פתוחים, כפי שהשווקים שלנו כיום, בפני משקיעים זרים, חייבות לקבל עליהן את כללי המשחק הבין-לאומיים, ובראש ובראשונה גירעון סביר בתקציב.

סילבן שלום: לקראת 2003 החלטתי לקבל החלטה אסטרטגית ברורה של העדפת היציבות הכלכלית על פני כל פרמטר אחר בזמן הזה.

סילבן שלום: במאי וביוני היינו קרובים למשבר כלכלי, היינו קרובים למשבר פיננסי.

סילבן שלום: כאשר הדולר אז איים לעבור את ה-5 שקלים, היינו באמת בתקופה שברירית, אולי אפילו שברירית מאוד.

סילבן שלום: המחיר שנדרש כדי לעצור אותו איום משברי הוא מחיר לא פשוט.

סילבן שלום: שיעורי הריבית, שעלו לשיעורים גבוהים מאוד, כמובן אינם מאפשרים למשק לחזור למסלול של צמיחה.

סילבן שלום: בארצות-הברית, שבה מפטרים 500,000 איש מדי חודש, שבה יש מיתון, הדבר היחיד שמציל את הכלכלה האמריקאית הוא שיעור הריבית הנמוך של 1.75%, שמאפשר לשני ענפים להמשיך ולשגשג.

סילבן שלום: אחד זה ענף הנדל"ן, בשל העובדה שהמשכנתאות הן זולות מאוד; הענף השני הוא ענף הרכב, שמאפשר לקנות היום רכב בלי לשלם אפילו שקל אחד בעת הקנייה.

תמר גוז'נסקי: מחירי דולר.

סילבן שלום: אבל מה לעשות ואנחנו לא מייצאים נדל"ן ולא מייצאים רכבים לארצות-הברית.

סילבן שלום: ולכן, בשל הירידה החדה בהכנסות ממסים, אנחנו נאלצים לקצץ בהוצאות.

סילבן שלום: הקיצוץ הזה בהוצאות הוא דבר שאין יותר קשה ממנו.

סילבן שלום: בשנתיים האחרונות נאלצה הממשלה לקצץ למעלה מ-20 מיליארד שקלים מתקציבה כדי שלא להגיע, חלילה, לממדים של גירעון ממשלתי מסוכן, וגם כדי לעמוד בדרישות האדירות של מערכת הביטחון על כל שלוחותיה לצורך ההתמודדות עם הטרור הפלסטיני.

סילבן שלום: חברי הכנסת, אין סעיף שלא קוצץ, אין משרד שהיה חסין, אין סקטור שנותר מחוץ לתמונת הקיצוצים, אין אוכלוסייה שלא נשאה בנטל המלחמה – גדול וקטן, עשיר ועני, ותיק ועולה.

תמר גוז'נסקי: הסכמתם לוותר על מיליארד שקל במס הכנסה.

סילבן שלום: אני מודה שהצעדים הם צעדים קשים, אבל האלטרנטיבה היתה קשה הרבה יותר.

סילבן שלום: כאשר מדברים על ההפחתה ועל הפגיעה בשכבות החלשות, כדאי שחברי הכנסת והציבור ידעו, מעולם לא הושת נטל כל כך כבד על השכבות החזקות כמו בשנה האחרונה.

סילבן שלום: לכן גם לא שומעים את ההצעות מה לעשות במקום.

תמר גוז'נסקי: לא היה ולא נברא.

סילבן שלום: בשנה האחרונה הוחלט להטיל מס על הבורסה, הוחלט להטיל מס על ההון.

תמר גוז'נסקי: אגורה לא גבית.

רן כהן: מס על הבורסה עוד לא שולם.

נעמי חזן: חברת הכנסת תמר גוז'נסקי, שאלתך נשמעה.

סילבן שלום: לא היתה מעולם הכבדת נטל כל כך גדולה על העשירונים העליונים.

סילבן שלום: מלבד מס הבורסה והמס על ההון, בוטל או קוצץ חלק מרכזי משיפוי המעסיקים שניתן למעסיקים במשך שנים.

רן כהן: עד עכשיו זה היה טובת הנאה.

סילבן שלום: הוחלט לבטל את תקרות מס הבריאות והביטוח הלאומי מעל 35,000 שקל.

סילבן שלום: כך מה שהיה במשך שנים – והממשלות שלכם כמובן לא העזו לגעת בזה, ואז היה מצב שבו מי שהשתכר 35,000 שקל שילם מס בריאות וביטוח לאומי בדיוק כמו מי שהרוויח 100,000 שקל.

אבשלום וילן: מקימים חברה בע"מ.

אבשלום וילן: מה עשית?

סילבן שלום: היום כל אחד משלם לפי הכנסתו.

סילבן שלום: אם הוא מקבל 100,000 שקל, הוא משלם לפי 100,000 שקל.

סילבן שלום: אם הוא מרוויח 200,000 שקל, הוא משלם לפי 200,000 שקל.

סילבן שלום: כך גם לראשונה הוטל "מס העשירים" על המשתכרים מעל 30,000 שקל.

סילבן שלום: כל הדברים האלה נעשו לא מתוך חדווה.

סילבן שלום: אין לי רצון לפגוע בשכבות החזקות, כמו שאין לי רצון לפגוע בשכבות החלשות.

סילבן שלום: אבל מעולם לא היה מצב שבו השכבות החזקות נשאו בנטל כמו בתקופה הזאת.

סילבן שלום: הדבר הזה נעשה בשל הראייה שלי, שלא ניתן להטיל נטל על השכבות החלשות כאשר הדבר הזה לא נעשה על השכבות החזקות.

סילבן שלום: לא עשיתי זאת מתוך חדווה, אבל גם כאשר אנחנו עושים זאת, אני רוצה לתת תמונת מצב אמיתית של מה שקורה.

סילבן שלום: מדובר רבות על הקיצוצים שנעשים בקרב השכבות החלשות, ולפתע פתאום עולה נושא הגמלאים, דבר שאינו נמצא בתקציב 2003, הוא דבר שאושר לפני שמונה חודשים.

סילבן שלום: אבל גם שם, מי שמקבל קצבת זיקנה לא נפגע אפילו בשקל אחד.

סילבן שלום: אבל מי שנוסף על קצבת הזיקנה מקבל פנסיה, הוא שילם 4% מקצבת הזיקנה, קרי 70 שקלים.

סילבן שלום: אני רוצה לומר עוד דבר.

סילבן שלום: לפני שמונה או שבעה חודשים, כאשר הבאנו את זה לכאן, מפלגת העבודה הצביעה בשתי ידיים יחד עם הממשלה בעד המהלך של הפחתת הקצבאות.

סילבן שלום: קשה לי היום להבין, מלבד אולי אותו נתון שראיתי ביום שישי, ואינני רוצה להיכנס לפולמוס, מאחר שיושב פה חבר כנסת שהוא באמת אחראי, גם אתם, אבל הוא הביע את דעתו – כאשר החלטנו להפחית את הקצבאות, היה זה בתוכנית החירום שזכתה לתמיכה.

סילבן שלום: אבל ראיתי נתון בסוף השבוע, ולפיו למעלה מ-50% מכלל המתפקדים במפלגת העבודה הם גמלאים.

סילבן שלום: זה הופיע ביום שישי בעיתון.

תמר גוז'נסקי: נו, אז מה?

אבשלום וילן: – – –

סילבן שלום: צריך לזכור דבר אחד, אין המטרה להכביד עם אלה שבאמת לא יכולים.

תמר גוז'נסקי: חד-הוריות שמעת?

סילבן שלום: תיכף אני אגע גם בזה.

סילבן שלום: כך שמי שיש לו קצבת זיקנה בלבד לא נפגע בשקל, אבל זה לא נמצא בתקציב.

סילבן שלום: מה שכן נמצא בתקציב זה רפורמה בשוק העבודה.

רן כהן: למה אתם דופקים את הגמלאים?

ראובן ריבלין: – – –

נעמי חזן: השר ריבלין.

סילבן שלום: אדוני שר התקשורת, יש מצב שבו היום מקבלים הבטחת הכנסה.

סילבן שלום: הבטחת הכנסה זה מכבסת מלים.

סילבן שלום: כשאני הייתי ילד, בשכונה קראו לזה לשכת הסעד.

סילבן שלום: אני זוכר מהשכונה שמי שהלך ללשכת הסעד, זאת היתה בושה.

סילבן שלום: היום קוראים לזה הבטחת הכנסה, והכסף הולך ישר לחשבון.

תמר גוז'נסקי: זו לא בושה?

סילבן שלום: אני אסביר בדיוק.

סילבן שלום: היום 70% ממקבלי הבטחת הכנסה מקבלים בקצבה הבסיסית שלהם יותר משכר מינימום.

סילבן שלום: זהו נתון מדהים, זהו נתון שהדעת אינה סובלת, מאחר שהוא לא יאפשר לעולם לאנשים לחזור למעגל העבודה.

תמר גוז'נסקי: זו רק דמגוגיה.

סילבן שלום: לא רק שהקצבה הבסיסית יותר גבוהה משכר המינימום, נוסף על העניין הזה, מעבר לקצבה הם מקבלים פטור מארנונה, פטור מאגרת רשות השידור, סיוע בשכר דירה של 1,200 שקלים, 30% הנחה בתחבורה ציבורית, הנחה במעונות-יום והנחה בגני-ילדים.

תמר גוז'נסקי: לא כולם מקבלים – – –

סילבן שלום: צריך להיות אדם לא רציונלי, צריך להיות אדם לא הגיוני כדי לבוא ולהגיד: אני הולך לעבוד, יורד מהקצבה שלי, מ-3,500 ל-3,300, ומפסיד את כל שורת ההטבות.

סילבן שלום: זה פשוט דבר שהדעת אינה סובלת.

תמר גוז'נסקי: – – –

סילבן שלום: תפסיקי לצרוח.

סילבן שלום: למה את צורחת?

תמר גוז'נסקי: – – –

סילבן שלום: אני מרגיז, מה לעשות.

סילבן שלום: אז תצאי החוצה.

סילבן שלום: למה את צורחת?

סילבן שלום: חבל על הקול שלך.

נעמי חזן: היא לא צורחת, היא צועקת.

תמר גוז'נסקי: – – –

סילבן שלום: תיכף אני אגע גם בזה.

סילבן שלום: גברתי היושבת-ראש, כאשר מדובר בתפוח אדמה לוהט שהיה ידוע לכולם, המצב הזה שבו מקבלים יותר משכר מינימום בלי לעבוד, ועל זה עוד שורה ארוכה של הטבות, הדבר הזה לא יאפשר לעולם לאנשים לעזוב את המעגל הזה שהוא מעגל העוני.

סילבן שלום: מעבר לזה, השכנים שרואים את הדבר הזה אומרים לעצמם: אנחנו "פראיירים" שאנחנו קמים כל בוקר לעבודה ועובדים ומקבלים פחות ולא מקבלים את ההטבות.

תמר גוז'נסקי: זה לא היה ולא נברא.

תמר גוז'נסקי: זה שקר.

סילבן שלום: לכן, גברתי היושבת-ראש, התוצאה הזאת היא תוצאה הרסנית.

סילבן שלום: החלטנו לשנות את העניין הזה כדי לתת תמריץ לעבודה.

תמר גוז'נסקי: תמריץ למובטלים.

סילבן שלום: הדבר הזה יאפשר, כמובן, לאנשים להצטרף למעגל העבודה.

סילבן שלום: אבל גם כאן, גברתי היושבת-ראש, החלטנו, שמי שהוא מעל גיל 55, לא תיפגע קצבת הבטחת ההכנסה שלו אפילו בשקל אחד.

סילבן שלום: קבענו עוד, שמי שמקבל את התקרה הנמוכה של הבטחת הכנסה, כי לא כולם מקבלים את התקרה הגבוהה, לא ייפגע בשקל אחד.

סילבן שלום: עוד הוספנו וקבענו, שמי שהוא עד גיל 25, לא יהיה עוד זכאי להבטחת הכנסה.

סילבן שלום: יש מצב בלתי סביר לחלוטין, כאשר יש ילדים, או צעירים, בגיל 18, 19, 20, 21, 22 ו-23, שמשרתים בצה"ל ועושים לילות כימים למען ביטחון המדינה, ומנגד יכולים אחרים, בגיל 18, לקבל הבטחת הכנסה.

תמר גוז'נסקי: הם לא יכולים.

סילבן שלום: הדבר הזה אינו סביר.

סילבן שלום: הדבר הזה אינו הגיוני.

סילבן שלום: הדעת אינה סובלת מצב כזה.

סילבן שלום: אבל גם כאן החלטתי, והכול זה מניסיון, שמי שהוא נשוי ויש לו ילד אחד לפחות, או שהאשה היא בהיריון מעבר לשבוע ה-13, יהיו זכאים להבטחת הכנסה.

סילבן שלום: אני באתי מהפריפריה, ואני יודע שבשכונה משום-מה מתחתנים בגיל יותר צעיר.

סילבן שלום: אין לי לזה הסבר, אבל זאת עובדת החיים.

תמר גוז'נסקי: מה אתה אומר?

תמר גוז'נסקי: תבוא, תבוא, אני אסביר לך.

סילבן שלום: עובדת החיים הזאת מביאה למצב, שיכולים להיות בני זוג שהיא בת 20 והוא בן 22-23, ואין להם עבודה ויש להם גם ילד.

סילבן שלום: האנשים האלה זכאים לקבל הבטחת הכנסה.

סילבן שלום: אבל אנשים רווקים, אנשים נשואים ללא ילדים, עד גיל 25, לדעתנו במצב הנוכחי לא יכול להיות מצב שבו חלקם ישרתו בצה"ל והחלק האחר יהיה זכאי להבטחת הכנסה.

סילבן שלום: זה לא סביר, זה לא הגיוני.

סילבן שלום: כדי לעשות את המאבק ולנסות להביא את העבודה לישראלים, החלטנו לנהל מאבק בנושא העובדים הזרים.

סילבן שלום: ישראל נמצאת במצב שאין לו אח ורע בעולם.

זהבה גלאון: זה מה שיפתור לכם את הבעיה?

סילבן שלום: כן, חברת הכנסת גלאון.

סילבן שלום: מספר העובדים הזרים – – –

זהבה גלאון: – – –

סילבן שלום: יש בארץ 250,000 בלתי מועסקים, אבל יש למעלה מ-300,000 עובדים זרים.

סילבן שלום: זה אומר, שעבודה בארץ יש, היא רק הולכת למקומות אחרים.

סילבן שלום: ובאילו ענפים?

סילבן שלום: באילו ענפים?

סילבן שלום: לא בענפים של השכבות החזקות באוכלוסייה.

סילבן שלום: לפני עשר שנים, לפני שבע שנים, לפני שש שנים, כאשר היה הגל העצום של ההיי-טק – למה אני אומר לפני שבע שנים?

סילבן שלום: לפני חמש שנים – ניסו להביא 10,000 מהנדסים ומתכנתים מהודו.

קריאה: שלוש שנים.

סילבן שלום: אפילו לפני שלוש שנים.

אברהם הירשזון: חמש שנים.

סילבן שלום: חמש שנים.

סילבן שלום: ניסו.

אבשלום וילן: הנדסאים.

סילבן שלום: הנדסאים, מתכנתי מחשבים ומהנדסים גם.

סילבן שלום: ניסו להביא מהודו.

סילבן שלום: מובן שהדבר הזה לא הצליח, בדין ובצדק.

זהבה גלאון: מצאתם את הפתרון?

סילבן שלום: אבל המהנדסים הם חזקים.

סילבן שלום: הנדסאים יש להם ארגונים חזקים.

סילבן שלום: הם לא יאפשרו להביא מתכנתים מהודו.

סילבן שלום: הרי מה אומרים?

סילבן שלום: – הישראלים לא רוצים לעבוד.

סילבן שלום: אם היו מביאים את אותם מתכנתים מהודו, היו משלמים להם, כמובן, 50% מהשכר שמשלמים למהנדסים ולהנדסאים ישראלים.

סילבן שלום: ואז הישראלים היו נפלטים.

סילבן שלום: ומה היו אומרים אז?

סילבן שלום: – הישראלים אינם רוצים לעבוד.

סילבן שלום: מביאים את העובדים הזרים בבנייה ובחקלאות, בענפים האלה שבהם יש מצב שבו אותן קבוצות אוכלוסייה אינן מצליחות להיאבק.

תמר גוז'נסקי: כמה אישורים נתתם השנה?

סילבן שלום: כך יצאו השכבות החלשות בפריפריה ובקרב ערביי ישראל מענף הבנייה.

סילבן שלום: אלה אנשים שעבדו במשך עשרות שנים בענף, והיום נאלצים לראות עובדים זרים על כל צעד ושעל.

זהבה גלאון: זו ממש הסתה, מה שאתה עושה.

סילבן שלום: הדברים האלה הם עובדות חיות.

יצחק כהן: זה לא נכון?

סילבן שלום: הדברים האלה הם עובדות אמיתיות.

תמר גוז'נסקי: כמה אישורים נותנים היום?

סילבן שלום: הדבר הזה, כמובן, עלול לשנות את אופיה של מדינת ישראל.

סילבן שלום: מדינת ישראל כמדינת העם היהודי לא תוכל להמשיך ולהתקיים אם יהיו בה מיליון עובדים.

סילבן שלום: היום, לפי דוח ועדת-רכלבסקי, יש אצלנו אולי אפילו 400,000 עובדים זרים.

סילבן שלום: אם נגיע למיליון עובדים זרים – אנחנו כבר רואים את התופעה ולמה זה גורם מבחינה חברתית.

סילבן שלום: יש מצב שבו בתי-הספר בדרום תל-אביב, 80% מהם הם של עובדים זרים.

סילבן שלום: הרצון שלהם באופן טבעי – – –

תמר גוז'נסקי: תראה לי אחד כזה.

תמר גוז'נסקי: אחד.

סילבן שלום: הרצון שלהם באופן טבעי הוא לשמר – – –

נעמי חזן: חברת הכנסת גוז'נסקי.

סילבן שלום: גברתי היושבת-ראש, זה לא יכול להיות, נו באמת.

סילבן שלום: זה שאת מהמפלגה שלהם, זה לא אומר שאת לא צריכה להשתיק אותם.

סילבן שלום: יש גבול לכל דבר.

סילבן שלום: פשוט יש גבול.

סילבן שלום: תנהגי כיושבת-ראש.

נעמי חזן: אדוני שר האוצר, אתה היית המפריע המרכזי לשרי אוצר שלא ממפלגתך בהצגת התקציב.

סילבן שלום: מעולם לא.

סילבן שלום: מעולם לא.

סילבן שלום: את פשוט אומרת לא אמת.

סילבן שלום: מעולם לא.

סילבן שלום: את פשוט אומרת לא אמת.

נעמי חזן: אני מבקשת ממך, תעשה אתה את עבודתך, תרשה לי לעשות – – –

סילבן שלום: את לא עושה את עבודתך.

סילבן שלום: יש גבול.

נעמי חזן: אני אחליט.

סילבן שלום: היא צורחת, היא צווחת.

סילבן שלום: אני לא יכול יותר.

סילבן שלום: מספיק.

נעמי חזן: אני מצטערת שהיא מפריעה לך.

סילבן שלום: לא קראת אותה לסדר אפילו פעם אחת.

נעמי חזן: אין צורך.

סילבן שלום: אין צורך, אז את לא עושה את תפקידך.

נעמי חזן: כיוון שהיו קריאות קצרות.

סילבן שלום: אם זה היה מישהו מהימין שעושה לך זאת, היית צורחת גם את.

סילבן שלום: יש גבול לכל דבר.

נעמי חזן: אני מודה לך על ההגינות.

נעמי חזן: אני מבקשת שתמשיך.

סילבן שלום: אני מבקש לשמור על האפשרות שלי לדבר, עם כל הכבוד ליושבת-ראש.

נעמי חזן: עם כל הכבוד לשר האוצר – – –

סילבן שלום: ועל כן, אני רוצה להמשיך.

אחמד טיבי: – – –

נעמי חזן: חבר הכנסת טיבי, אל תעזור לי.

נעמי חזן: תודה.

סילבן שלום: לא יכול להיות.

סילבן שלום: לא ניסית להשתיק אותם אפילו פעם אחת.

סילבן שלום: זה פשוט לא יכול להיות.

נעמי חזן: תיארתי לעצמי.

סילבן שלום: אפילו פעם אחת לא קראת להם להפסיק.

זהבה גלאון: אבל אתה מקומם.

נעמי חזן: אתה סיימת את דברי התוכחה?

סילבן שלום: זה לא דברי תוכחה.

סילבן שלום: זה עובדות.

נעמי חזן: אז בבקשה תמשיך להציג – – –

סילבן שלום: אקח את כל הסטנוגרמה.

סילבן שלום: לא אמרת להם אפילו פעם אחת להפסיק.

נעמי חזן: תיקח את הסטנוגרמה ותראה.

נעמי חזן: עכשיו, הלאה.

סילבן שלום: טוב.

סילבן שלום: אני רוצה להמשיך.

סילבן שלום: גברתי היושבת-ראש, כדי להיאבק בנושא העובדים הזרים החלטנו להקים צוות מיוחד בראשות ניצב יעקב גנות, שיעשה את העבודה הנדרשת כדי להוציא את העובדים הזרים ממדינת ישראל.

סילבן שלום: המצב הזה, שבו משאבי מדינה עוברים לטובת העובדים הזרים, הוא מצב לא אפשרי.

סילבן שלום: מדינת ישראל הגיעה למקום השני בעולם באחוז העובדים הזרים מכלל כוח העבודה.

סילבן שלום: המקום הראשון בעולם הוא שווייץ.

סילבן שלום: אצלנו זה 12%.

סילבן שלום: 12% מכלל כוח העבודה במדינת ישראל הם עובדים זרים.

סילבן שלום: בשווייץ זה 17%.

סילבן שלום: הייתי לפני שמונה חודשים, במשך 24 שעות, בשווייץ, כדי לחתום על אמנה למניעת כפל מס.

סילבן שלום: שם יש להם מצב שבו יש קבינט של שמונה שרים, שכל שר במשך שנה אחת הוא נשיא המדינה.

סילבן שלום: במקרה, בתקופה הזאת הנשיא היה גם שר האוצר.

סילבן שלום: הוא גם נשיא, גם ראש ממשלה וגם שר ייעודי.

סילבן שלום: שאלתי אותו – – –

אילן גילאון: – – –

סילבן שלום: כן, זה רעיון טוב.

סילבן שלום: אבל להם יש גם קנטונים, כשלכל קנטון יש ממשלה משלו.

סילבן שלום: כך שזה לא פותר את העניין.

סילבן שלום: אבל הממשלה פדרלית.

סילבן שלום: שאלתי אותו: תגיד לי, איך זה יכול להיות שלכם יש 17% עובדים זרים ורק 2% אבטלה?

סילבן שלום: זה נראה לא סביר.

סילבן שלום: והוא אמר לי: תשמע, ההתרחבות של הכלכלה אצלנו יותר גדולה מההתרחבות של האוכלוסייה, כך שכל שנה אנחנו נמצאים בחוסר של ידיים עובדות.

סילבן שלום: אבל הוא אמר: גם אצלנו הגענו למצב שיש קולות שקוראים לעצור את התופעה, מאחר שיש דור שני ודור שלישי, שכמובן טוענים לאזרחות ומבקשים להשתתף במעגל מקבלי ההחלטות, והדבר הזה משנה את אופיה של שווייץ.

סילבן שלום: אבל לא בשווייץ עסקינן.

סילבן שלום: עסקינן במדינת ישראל, ובמדינת ישראל אנחנו צריכים לעשות את השינוי הנדרש.

סילבן שלום: השינוי הנדרש הזה יהיה פועל יוצא של שלושה דברים.

סילבן שלום: אנחנו מנסים זמן רב להעביר בוועדת העבודה והרווחה את הטלת האגרה על העסקת עובדים זרים, ללא הצלחה.

אברהם-בייגה שוחט: נפל.

סילבן שלום: נפל.

סילבן שלום: אני אומר: ללא הצלחה.

סילבן שלום: אמרתי.

סילבן שלום: מנסים, אך ללא הצלחה.

סילבן שלום: עכשיו הבאנו את זה עוד פעם בחוק ההסדרים, כדי להקטין את הכדאיות של העסקת עובדים זרים ולהטיל אגרה של 4,000-3,000 שקלים על העסקת עובדים זרים.

סילבן שלום: בנוסף, במקביל, לתת לכל מעסיק שיעסיק עובדים ישראלים 1,000 שקלים בחודש, שליש משכר המינימום, להעסקת עובד ישראלי בלבד.

סילבן שלום: הדבר הזה הוא נכון.

סילבן שלום: גם החלטנו שבכל מכרז שיוצא של המדינה – וזה כבר מבוצע – יעסיקו עובדים ישראלים בלבד.

סילבן שלום: אין לנו שום עניין נגד העובדים הזרים.

סילבן שלום: אבל לפני כחודשיים ימים הגיע אלי שר העבודה והרווחה ואמר לי: מה עושים עם תמונת מצב שמאפיינת את הכול?

סילבן שלום: הגיעה משפחה של עובדים זרים לארץ, ולאחר שהיא הגיעה, לפני כחודשיים, היא הביאה את הילד בדרך לא דרך, כמובן, לכאן.

סילבן שלום: ומגיע אלי שר העבודה והרווחה ואומר לי: הם הביאו ילד מפגר, מה עושים אתו?

סילבן שלום: האם מכניסים אותו למוסד?

סילבן שלום: אמרתי: התשובה היא בוודאי כן.

סילבן שלום: קודם כול, יש לנו לב, אני לא רוצה להגיד יהודי, לב ישראלי, או.

סילבן שלום: קיי.

סילבן שלום: , לב ישראלי רחום וחנון, כדי לעשות את מה שנדרש, כדי להכניס את המשפחה הזאת או את הילד הזה לטיפול.

סילבן שלום: אבל, האם אנחנו באמת צריכים לשאת בדבר הזה?

סילבן שלום: האם מדינת ישראל, במשאביה הדלים, צריכה לאפשר מצב כזה של 400,000 עובדים זרים?

סילבן שלום: לדעתי, התשובה היא לא.

זהבה גלאון: – – –

יצחק כהן: – – –

נעמי חזן: חברת הכנסת גלאון וחבר הכנסת יצחק כהן.

יצחק כהן: – – –

נעמי חזן: אתה לא קורא אף אחד לסדר.

סילבן שלום: לגבי האמהות החד-הוריות, אשה נשואה שיולדת – ודרך אגב, מקבלת 100% דמי לידה, וזה תיקון שאני עשיתי באמצע שנות ה-90 – זכאית לשלושה חודשי חופשת לידה, שאחריהם היא צריכה לחזור למעגל העבודה.

סילבן שלום: אם חד-הורית יכולה שלא לחזור למעגל העבודה ולקבל הבטחת הכנסה במשך שבע שנים.

סילבן שלום: שבע שנים יכולה אם חד-הורית, אף שהיא יכולה להיות בכושר עבודה מלא, לשבת בבית ולקבל קצבת הבטחת הכנסה, שהיא מעבר לשכר מינימום, עם כל אותה שורת הטבות שמניתי קודם.

ראובן ריבלין: ואם היא יולדת בשנה השביעית?

סילבן שלום: אם היא יולדת בשנה השביעית, מגיעות לה עוד שבע שנים, זאת אומרת, מדובר ב-14 שנה.

קריאה: עשר שנים.

סילבן שלום: יכול להיות.

סילבן שלום: לפי מה שאני יודע, זה תקף עד שהילד האחרון בן שבע, כך שזה לא נגמר אף פעם.

סילבן שלום: אבל הדבר הזה הוא לא לטובתה, אלא לרעתה, כי אותה אחת שעבדה אתה יחד ואחרי שלושה חודשים חזרה למעגל העבודה, היא בינתיים התקדמה, היא נרשמה לקורסים והיא צברה ותק.

סילבן שלום: האם אחרי עשר או 14 שנים יכולה אותה אם חד-הורית לחזור למעגל העבודה ולהתמודד עם השכנה שלה?

נחמה רונן: זה שיקול שלה.

סילבן שלום: זה לא שיקול שלה.

סילבן שלום: אנחנו לא יכולים לייצר אנשים שמראש ייכנסו למעגל העוני לכל החיים, כי זה לא יאפשר לה לעולם להיכנס חזרה למעגל העבודה מעוד סיבה – כי לאם חד-הורית אסור ללמוד באוניברסיטה.

סילבן שלום: לכן היא מראש נכנסת למעגל, שאחרי זה ילדיה – – –

תמר גוז'נסקי: – – –

נעמי חזן: האם מותר לי להפריע לך בנושא ענייני?

נעמי חזן: מדוע האוצר התנגד להצעת החוק של חברת הכנסת מרינה סולודקין ושלי לאפשר לחד-הוריות לקבל השכלה ולהיכנס למעגל העבודה?

סילבן שלום: כי לא יכול להיות מצב, שרק כיוון שנשים הן חד-הוריות, הן ילכו ללמוד באוניברסיטה.

סילבן שלום: אם יש להן אפשרות ללמוד באוניברסיטה, הן לא צריכות לשמור על הילד.

סילבן שלום: הרי הן טוענות שהן לא יכולות לעבוד כי הן צריכות לשמור על הילד.

תמר גוז'נסקי: מה זה לשמור?

סילבן שלום: אם הן באמת יכולות לצאת וללמוד, לא יכול להיות שזה יהיה מלווה גם בקבלת קצבה.

סילבן שלום: יש בזה היגיון בסיסי.

סילבן שלום: הרי כל הטענה של אם חד-הורית היא שאין לה אפשרות לממן את החזקת הילדים שלה עד שהם מגיעים לגיל שבו הם הולכים למעון.

סילבן שלום: אחרי זה, כשהם מגיעים לגיל מעון, יש לה כמובן הנחות מלאות.

סילבן שלום: אני גדלתי כמעט מגיל אפס עם אם חד-הורית, ואני אומר לכם שהדבר הזה מכניס משפחות שלמות למעגל עוני לכל חייהן.

סילבן שלום: מה הצענו בסך הכול לגבי אם חד-הורית?

סילבן שלום: שהיא תוכל לקבל את ההטבה עד גיל שנתיים.

תמר גוז'נסקי: חוצפה.

סילבן שלום: חוצפה?

סילבן שלום: עדיף שהיא תישאר שבע שנים בבית, במעגל של הבטחת הכנסה, ולעולם לא תוכל לצאת ממנו?

תמר גוז'נסקי: אוי, באמת...

סילבן שלום: ריבון העולמים, זה לטובתה, זה פשוט לטובתה.

סילבן שלום: רבותי, אפשר להיות דמגוגים.

סילבן שלום: הרי אני בא לכל מיני מקומות ואני מספר את זה, ואנשים פשוט נדהמים.

סילבן שלום: עכשיו, לא מדובר רק על גיל שבע, אלא עד שהילד האחרון הוא בגיל שבע, וזה יכול להיות עשר ו-15 שנה.

סילבן שלום: אמרו ששנתיים זה לא מספיק.

סילבן שלום: באו אלי חברי כנסת וביקשו לקבוע את זה עד גיל שלוש.

סילבן שלום: זה לא עניין אם יהיה מדובר בגיל שנתיים או שלוש, לא זה הוויכוח.

סילבן שלום: האם אנחנו באמת מייצרים תמריץ לחזור לעבודה?

סילבן שלום: אני שומע, ואפילו שרים בממשלה, אומרים שמבטלים את ההטבות.

סילבן שלום: זה לא נכון, כי כל מי שנמצא היום במעגל הבטחת ההכנסה ימשיך לקבל את כל אותן הטבות.

תמר גוז'נסקי: כן?

סילבן שלום: אבל יש כאן כמובן תיקון, אני לא מעלה את זה סתם.

סילבן שלום: אני אומר, שלגבי מי שכבר נמצא במעגל הזה, אנסה על-ידי הורדת הקצבה במקצת לתת איזה תמריץ, אבל אני לא אוציא החוצה אדם שמקבל 1,200 שקל עבור שכר דירה.

סילבן שלום: מה שכן קבענו, שהחל מ-1 בינואר 2003, מי שנכנס למעגל הבטחת הכנסה ידע ששורת ההטבות לא חלה עליו, ואז ייווצר מצב שהוא לא ייכנס למעגל הזה, כי הוא לעולם לא יצא מהמעגל הזה כאשר הוא מקבל למעלה משכר מינימום ואת כל שורת ההטבות.

תמר גוז'נסקי: רוב החד-הוריות עובדות, מקבלות השלמה, ולהשלמה הזאת קוראים הבטחת הכנסה.

תמר גוז'נסקי: אתה פוגע בחד-הוריות עובדות, וזאת האמת.

תמר גוז'נסקי: הן יוצאות לעבודה, ואתה מקצץ לאלה שעובדות, אז אתה אומר שהן לא רוצות לעבוד?

תמר גוז'נסקי: הן עובדות.

זהבה גלאון: – – –

סילבן שלום: עוד מעט אני אגיד למה אין לובי.

טלב אלסאנע: כבוד שר האוצר, למה המצב כל כך גרוע?

נעמי חזן: חבר הכנסת אלסאנע, למה לחזור על דברים שנאמרו בקריאות ביניים?

נעמי חזן: חברת הכנסת גוז'נסקי הגדירה היטב את הבעיה.

טלב אלסאנע: למה המציאות היא כל כך קשה, אם הכול טוב?

האשם מחאמיד: למה אנשים כל כך – – –

זאב בוים: טלב אלסאנע, למה אתה מתפרץ?

נעמי חזן: חבר הכנסת זאב בוים, אני מברכת אותך על שובך למליאה.

נעמי חזן: בבקשה, התכבד ושב.

צלי רשף: שר האוצר, האם אתה יכול לתת תשובה לחברת הכנסת גוז'נסקי?

סילבן שלום: עזוב, אני לא רוצה להתייחס.

צלי רשף: אנחנו פשוט רוצים לדעת את האמת.

זאב בוים: גברתי היושבת-ראש, אפשר לתת לשר האוצר לדבר?

תמר גוז'נסקי: שיסביר.

צלי רשף: אנחנו רוצים רק לשמוע את האמת.

זאב בוים: אתה רוצה רק את האמת?

זאב בוים: – – –

סילבן שלום: גברתי היושבת-ראש, להיפך.

סילבן שלום: אנחנו אפילו נותנים תמריץ ליציאה לעבודה על-ידי הגדלת הסכום שמותר לאם חד-הורית להשתכר.

סילבן שלום: היום מותר לה להשתכר עד 1,814 שקלים בלבד, אחרת היא לא יכולה לקבל את קצבת הבטחת ההכנסה, והפלא ופלא, כמובן כולם משתכרים בדיוק – – –

נעמי חזן: – – – עם ילד אחד.

תמר גוז'נסקי: אבל את ההשלמה קיצצתם.

סילבן שלום: גברתי היושבת-ראש, יש גבול לכמה שהיא יכולה לצרוח.

סילבן שלום: לא קראת אותה לסדר אפילו פעם אחת.

נעמי חזן: היא לא צורחת, אלא אומרת דברי טעם.

סילבן שלום: אבל תקראי אותה לסדר, עם כל הכבוד לך, את לא יכולה כך לנהל את הדיון, מה זה?

נעמי חזן: אתה לא הגננת שלי.

נעמי חזן: במקרה זה, אני הגננת של הכנסת.

סילבן שלום: פשוט לא נשמע דבר כזה.

גדעון עזרא: האשה הרביעית – – –

סילבן שלום: זה בדיוק המשפט הבא שלי, כי הנושא הזה של חד-הוריות גרם גם, לצערנו הרב, לגירושים פיקטיביים, כאשר אנשים גרים באותו בית.

סילבן שלום: אני לא אומר שכולם כאלה, חלילה וחס.

סילבן שלום: באמת צריך לעזור למי שלא יכול, אבל המטרה היא לנסות להפסיק את מעגל הקסמים הזה, לפחות לגבי החדשים.

סילבן שלום: הרי החד-הוריות ה"ותיקות" ימשיכו לקבל את הסיוע בשכר דירה, את הארנונה, את המעונות ואת כל השאר, אבל לפחות לגבי החדשות זה לא יקרה.

סילבן שלום: גם בשנה הזאת, גברתי היושבת-ראש, החלטנו לתת תמיכה גדולה להשקעות מקדמות צמיחה.

סילבן שלום: כך הגדלנו את ההשקעות בתשתיות ב-20% בשנה הזאת, כדי להביא למצב שבו תהיה יותר נגישות מהפריפריה ויהיו יותר מקומות עבודה.

סילבן שלום: בימים אלה אנחנו עובדים ומשקיעים בכל פינה בארץ.

סילבן שלום: באשקלון מתקן ההתפלה של 100 מיליון קוב אמור להעסיק 2,000 עובדים.

סילבן שלום: אתמול חתמנו על ההסכם להקמת מתקן ההתפלה באשדוד, של 30 מיליון קוב, ולהקמת מתקן התפלה שני בפלמחים, של עוד 30 מיליון קוב, סך הכול 160 מיליון קוב בהתפלה, וזה הכול במקרה, לא שייך לתקציב.

סילבן שלום: אתמול נבחר הזכיין לרכבת הקלה בירושלים.

סילבן שלום: מאחר שהיו בעיות פוליטיות וזכיינים הסירו את המועמדות שלהם, החלטנו להפעיל את הרכבת הקלה בירושלים מתקציב המדינה.

סילבן שלום: עובדים כך כבר חודשים, ומי שמכיר את רחוב יפו בירושלים, רואה שכולו חפור מתוך מטרה לעשות מהפכה בעיר.

סילבן שלום: כאשר תהיה רכבת קלה בירושלים, הנסיעה ממלחה ומפסגת-זאב לרחוב יפו תארך בין 8 ל-12 דקות.

קריאה: זה חזון אחרית הימים.

סילבן שלום: זה לא חזון אחרית הימים, זה מתבצע ויהיה ב-2006, אם לא יהיו עיכובים.

סילבן שלום: זה מתבצע.

סילבן שלום: הזכיין נבחר, שמנו כבר 400 מיליון שקל, זה כבר עובד ורץ.

סילבן שלום: אני רוצה להגיד לכם, שהיום יש לאורך הארץ מסילות ברזל וכבישים, מסילת ברזל כפולה לאשדוד, שעומדת להסתיים, מסילת ברזל כפולה לבאר-שבע, תכנון רכבת לירושלים, ועוד שורה של תחנות במקומות אחרים.

סילבן שלום: יכולנו לעשות את מה שעשו בשנות ה-70 ובשנות ה-80.

סילבן שלום: המשבר הכלכלי אז היה בשל העובדה שאת הקיצוץ עשו לא במה שצריך לקצץ אלא בתשתיות.

סילבן שלום: יש לנו השנה השקעה של 6 מיליארדי שקל מהתקציב בתשתיות.

סילבן שלום: יכולתי להגיד שבמקום לקצץ בדברים אחרים אני מקצץ 6 מיליארדי שקל בתשתיות, אז מה קרה?

סילבן שלום: שנה אחת לא יהיו מסילות ברזל, לא יהיו כבישים, לא יהיו גשרים, ונעבור את זה.

סילבן שלום: אבל אם היינו עושים את הדבר הזה, זה היה פוגע בכלכלת ישראל.

סילבן שלום: תאמינו לי שזה הכי קל, לתשתיות אין לובי בכנסת, אין להן סיעה שתצביע נגד התקציב, כשמקצצים בהן הן לא בוכות, אפילו פוליטית זה הדבר הכי לא נכון.

זהבה גלאון: תשתיות לא בוכות.

תמר גוז'נסקי: מי כן בוכה?

תמר גוז'נסקי: הנשים הבכייניות.

תמר גוז'נסקי: ..

סילבן שלום: רק עם הראש שלך את יכולה לחשוב על זה.

תמר גוז'נסקי: עם הראש שלך.

סילבן שלום: רק עם הראש שלך יכולת לחשוב בדרך הזאת.

זאב בוים: אולי תראי לי תשתית בוכה?

נעמי חזן: חברת הכנסת גוז'נסקי, חברת הכנסת גלאון, חבר הכנסת בוים, עכשיו אתם מפריעים לשר האוצר.

יובל שטייניץ: אני מבקש שתגיד: תשתיות לא בוכים.

סילבן שלום: או.

סילבן שלום: קיי.

סילבן שלום: מה לעשות שתשתיות זה לשון נקבה.

סילבן שלום: אם הייתי אומר כבישים לא בוכים, היא בכלל לא היתה חושבת, תשתיות זה נקבה.

סילבן שלום: זהבה, מי בכלל חשב בצורה הזאת שאת חשבת.

נעמי חזן: למה צריך להגיב על זה?

סילבן שלום: גם פוליטית, בשנים 2006 ו-2007, אנחנו אומנם נהיה אז בשלטון, אבל לא בטוח מי יגזור את הסרטים.

סילבן שלום: לכן פוליטית, אישית, פרסונלית, ראש הממשלה ושר האוצר הכי קל היה להם לא רק שלא להגדיל השנה את תקציב התשתיות, אלא לקצץ בו.

סילבן שלום: אבל היינו חוטאים לתפקידנו אם היינו עושים זאת.

סילבן שלום: דבר נוסף שמקדם צמיחה הוא הרפורמה במס ההכנסה, שתופעל מ-1 בינואר 2003 ותוסיף לנטו של העובדים בין 2% ל-4% כבר ממשכורת חודש ינואר.

סילבן שלום: בפעם הראשונה יוטל מס על ההון.

סילבן שלום: שנים דיברו על מס על ההון, שנים דיברו על מס על הבורסה, אבל מ-1 בינואר זה מתבצע, והשכירים יוכלו לקבל בין 2% ל-4% תוספת לנטו.

תמר גוז'נסקי: איזה שכירים?

תמר גוז'נסקי: איזה עשירונים?

סילבן שלום: בנוסף, נשקול אפשרות להקדים את הרפורמה במס, ואולי ליישם חלקים ממנה כבר במהלך 2003 ו-2004, במקום בשנת 2005.

סילבן שלום: הרי פוליטית הייתי צריך לשמוע בקולם של אלה שיעצו לי לעשות את הרפורמה כולה ב-2003, וזה היה נותן למשתכרים בין 400 שקל ל-14,000 שקל לחודש בנטו, אבל זה עולה 10 מיליארדי שקל, ו-10 מיליארדי שקל הם עוד 2% בתוצר.

סילבן שלום: יש הרבה שאומרים: תשמע, היית צריך לעשות את זה, כי לעלות בגירעון מ-3% ל-5% בהפחתת מסים זה דבר נכון.

סילבן שלום: אבל לא יכולנו לבוא אל העולם עם 5% תוצר, ולכן לא עשינו זאת.

סילבן שלום: גברתי היושבת-ראש, באנו עם התקציב הכלכלי הנכון, ולא עם תקציב פוליטי, אף שזו שנת בחירות, אף שזו שנה קשה.

צלי רשף: לא אמרת אף מלה על ההתנחלויות.

סילבן שלום: אני בדיוק מגיע לזה, איך ידעת שזאת השורה הבאה?

סילבן שלום: ובזה אני מסכם.

סילבן שלום: הסיכום שלי הוא בפנייה למפלגת העבודה.

סילבן שלום: לפני שלושה חודשים קיימה הממשלה ישיבה מרתונית על התקציב, שנמשכה מ-08:30 עד השעה 01:00, למעלה מ-16 שעות.

סילבן שלום: במהלך הישיבה הזאת דיברו כל שרי הממשלה, ובהם גם שרי העבודה, והפלא ופלא, במשך 16.5 שעות לא נשמעה ולו מלה אחת על ההתנחלויות.

סילבן שלום: אבל למה לדבר על מה שהיה לפני שלושה חודשים, נדבר על מה שהיה במשך שלושת החודשים האחרונים.

סילבן שלום: התנהל משא-ומתן אינטנסיבי ומרתוני עם מפלגת העבודה בצורה פתוחה ובצורה כנה, והגענו להבנות לגבי תקציבי המשרדים ולגבי דברים משותפים.

אילן גילאון: בזה אני מאמין לך.

סילבן שלום: והנה, עד לפני שבוע, במשך שלושה חודשים, לא שמענו מהצוות של מפלגת העבודה ולו מלה אחת, אפילו לא חצי מלה על ההתנחלויות.

סילבן שלום: והנה, בשבוע האחרון – – –

צלי רשף: ועידת מפלגת העבודה היתה לפני חודש.

סילבן שלום: אתה יודע מה?

סילבן שלום: לפני שבועיים, לפחות בדיונים אתי.

סילבן שלום: כשאתם עשיתם את ועידת מפלגת העבודה היינו בוושינגטון.

ראובן ריבלין: מלה אחת וחצי מלה לא היתה נגד התקציב.

סילבן שלום: אדוני שר התקשורת, למה לקלקל את העובדות?

סילבן שלום: נאמר את האמת, והאמת הזאת לא תמצא חן בעיני כל האגף הזה.

סילבן שלום: למה?

סילבן שלום: כי כאשר באנו אל הישיבה האחרונה והמכרעת, באנו אליה עם אנשי מפלגת העבודה.

סילבן שלום: בישיבות שהיו במשך שבועיים, סגן השר רביץ, הם דיברו גם על החרדים, אבל אני הבאתי להם את הטבלה שמראה מה קרה עם החרדים.

סילבן שלום: אמרתי להם שלגבי החרדים קיצצנו 4% בהבטחת הכנסה, 7% בישיבות, קיצצנו 40% בקצבאות הילדים, קיצצנו במענק הלידה וכך הלאה, ומאז אנשי מפלגת העבודה לא מדברים על החרדים אלא מדברים על המתנחלים.

סילבן שלום: באנו עם כל הנתונים ואמרו: הגדלתם את התקציב להתנחלויות.

סילבן שלום: מה לעשות?

סילבן שלום: אני אומר את זה לא בשמחה אלא בצער, אבל הבאנו את תקציב החטיבה להתיישבות שהיה לפני שחבר הכנסת בייגה שוחט היה שר האוצר, בתקופת כהונתו ואחרי כן.

סילבן שלום: והפלא ופלא, לא רק שאין גידול, אלא האחוזים שהורדנו אותם flat לגבי כולם פעלו גם שם, שומו שמים.

סילבן שלום: אמרו: בסדר, המינהל לבנייה כפרית.

סילבן שלום: הבאנו את סעיף המינהל לבנייה כפרית, וגם שם הפלא ופלא, אמרו: אתה צודק, אבל הבעיה שלנו היא שבמינהל לבנייה כפרית השר שרנסקי נותן 60% ל"קו הירוק" ו-40% ליהודה ושומרון.

סילבן שלום: אמרתי: אני לא יודע, יכול להיות.

סילבן שלום: האם התקציב לסעיפים האלה גדל?

סילבן שלום: לא.

סילבן שלום: האם הוא קטן?

סילבן שלום: כן.

סילבן שלום: מה קרה בפועל?

סילבן שלום: צריכים לבדוק את העניין, אבל זו החלטה פנימית של שר.

סילבן שלום: אמרו לי: בוא תן אפשרות לשרים שלנו לא לתת להתנחלויות בתקציבים שלנו.

סילבן שלום: אמרתי לשלום שמחון: למה אתה מתכוון, לבקעת-הירדן?

סילבן שלום: הוא אמר לי: לא.

סילבן שלום: אמרתי לו: לחוף-עזה?

סילבן שלום: הוא אמר לי: לא.

סילבן שלום: אמרתי לו: בוא נלך צעד אחד קדימה.

ראובן ריבלין: צלי, צלי.

סילבן שלום: הרי יש בבסיס התקציב הזה, ואני הראשון שהכניס את זה, מיליארד שקל למגזר הערבי בבסיס.

חוסניה ג'בארה: – – –

עזמי בשארה: – – –

אברהם הירשזון: אתה מקלקל להם את ההצגה.

סילבן שלום: תבוא שרת החינוך ותחליט, שאת הכספים שמיועדים לבנייה במגזר הערבי היא תיקח ותשים במקום אחר, או שהיא תיקח את הבנייה שיש במועצות האזוריות ובקיבוצים למקום אחר.

סילבן שלום: איזה דבר זה?

סילבן שלום: הכול לפי קריטריונים.

סילבן שלום: צריך שכל דבר יהיה רק לפי קריטריונים על בסיס שווה.

סילבן שלום: כאשר יש ילד במועצה אזורית במגזר הערבי, או במעלה-אדומים, מגיע לו גן-ילדים?

סילבן שלום: צריך לקבל.

סילבן שלום: מגיע לו בית-ספר?

סילבן שלום: מגיע לו מרכז מחשבים?

סילבן שלום: יצאנו עכשיו עם פרויקט של 100 מרכזי מחשבים.

סילבן שלום: איפה הקמנו את המרכז הראשון?

סילבן שלום: בשפרעם.

סילבן שלום: את המרכז הראשון הקמנו בשפרעם, וזו היתה חוויה מדהימה לראות שם את הפתיחה.

עזמי בשארה: גם המתפקדים של הליכוד צריכים מרכז מחשבים.

אברהם הירשזון: נהיית ציני.

עזמי בשארה: – – –

אברהם הירשזון: יש ערבים ויש ערבים.

אברהם הירשזון: זאת בושה, בושה.

נעמי חזן: חבר הכנסת הירשזון, פעם אחרונה.

נעמי חזן: אתה כל הזמן מפריע לו.

אברהם הירשזון: למדתי מגוז'נסקי.

סילבן שלום: המרכז הבא בסקטור הערבי הוא ברהט.

סילבן שלום: גם ברהט ניקח מתפקדים לליכוד?

סילבן שלום: אני רוצה באמת לדעת.

עזמי בשארה: הם צוחקים עליכם, לא אתם עליהם.

סילבן שלום: אף אחד לא צוחק.

סילבן שלום: המקום הבא בסקטור הלא-יהודי הוא רהט.

סילבן שלום: האם גם ברהט יכול להיות דבר כזה?

סילבן שלום: תהיו רציניים.

סילבן שלום: לסיכום, יכול להיות שמחר ב-11:00 – – –

צלי רשף: ההתנחלויות – – – שינוי סדר עדיפויות, ומאחר שלא הסכמת לזה, מפלגת העבודה עוזבת את הממשלה.

סילבן שלום: אפילו אתה לא מאמין בזה.

סילבן שלום: אפילו אתה לא מאמין בזה.

סילבן שלום: אפילו אתה לא מאמין שפואד בן-אליעזר וחיים רמון באו למרכז ודיברו על פרישה מהממשלה בגלל ההתנחלויות.

סילבן שלום: אפילו אתה לא מאמין בזה.

צלי רשף: זאת עובדה.

סילבן שלום: יש מישהו בציבור שמאמין בזה?

סילבן שלום: יש מישהו בציבור שקונה את הלוקשים האלה?

סילבן שלום: הרי כולם יודעים שאם זה היה ב-19 באוקטובר ולא ב-19 בנובמבר, הכול היה שונה.

סילבן שלום: אני רוצה לסכם ולומר ברוח טובה, שמחר ב-11:00 יכול להיות מצב שבו תתפרק ממשלת האחדות הלאומית.

נסים דהן: קבעו את ההצבעות ל-12:00.

סילבן שלום: 11:30.

סילבן שלום: אני עצמי אצטער על כך צער רב.

סילבן שלום: אני חושב שרוב הציבור במדינת ישראל יצטער על כך צער רב.

סילבן שלום: רוב הציבור בישראל תומך תמיכה מוחלטת בממשלת אחדות לאומית.

סילבן שלום: אני לא רוצה לומר לכם מה היה היום במפגש עם ראשי המשק, איזה תיאור הם נתנו, מה יקרה אם התקציב לא יעבור ועד כמה הם נחרדים.

סילבן שלום: הם ביקשו לקיים פגישה גם עם פואד בן-אליעזר, גם עם חיים רמון וגם עם עמרם מצנע, עם כל אחד בנפרד, כדי להסביר להם את החשיבות הכלכלית העצומה שיש בדבר הזה.

סילבן שלום: יש לנו מחר אפשרות להעביר את התקציב, אבל, חלילה וחס, אם אנחנו נלך להילחם ולא נעביר את תקציב המדינה, זה לא יהיה עניין של אמירה של סוכנויות דירוג.

סילבן שלום: סוכנויות דירוג הן דבר חשוב, אבל הן לא הדבר החשוב.

סילבן שלום: חשוב מאוד שהדירוג שלנו, –בתקופה הזאת, או 2A של "מודיס", יישאר ברמה הגבוהה הזאת, שניתנה בשנת 2000, שהיתה שנת השיא.

סילבן שלום: בשנת 2002, לשמור על המעמד הזה, זה דבר בלתי נתפס, אבל אנחנו עדיין רגע אחד לפני.

סילבן שלום: לא רק שהתחייבנו בפניהם שהתקציב הזה עובר, אלא גם אמרנו להם שהתקציב הזה יעבור כפי שהוא, קרי: שינויים מהותיים אסור שיהיו.

סילבן שלום: אומרים: תעשו את השינויים אחרי הקריאה הראשונה.

צלי רשף: הם התנגדו לקיצוץ בהתנחלויות?

צלי רשף: זאת היתה ההתנגדות שלהם?

סילבן שלום: חבר הכנסת צלי רשף, אתה עשית קריירה שלמה מהתקפה על המתנחלים.

סילבן שלום: קריירה שלמה עשית והגעת בזכות זה לכנסת.

סילבן שלום: בוא נפסיק את ההסתה הזאת באמת.

סילבן שלום: אני נתתי נתונים שהם נתוני אמת.

סילבן שלום: תהיה בוועדת הכספים ותראה אותם.

סילבן שלום: אפשר להתווכח ברמה העקרונית, האם מגיע למי שגר שם גן-ילדים, טיפת-חלב או בית-ספר.

עזמי בשארה: למה אין זכות לכל יישוב אחר?

סילבן שלום: חבר הכנסת בשארה, הזכרת לי.

סילבן שלום: עוד שקר וכזב.

סילבן שלום: בשבוע שעבר פורסם בעיתון תחקיר: כמה מקבל ילד בעיירות הפיתוח לעומת – – –

עזמי בשארה: נפש.

סילבן שלום: נפש לעומת נפש.

סילבן שלום: אבל מה לעשות?

סילבן שלום: לקחו בשר וחלב.

סילבן שלום: למה?

סילבן שלום: לקחו ביהודה ובשומרון מועצות אזוריות ולא לקחו ב"קו הירוק" מועצות אזוריות אלא לקחו מועצות מקומיות.

סילבן שלום: האפיון של מועצות אזוריות הוא, שיש להן מספר תושבים קטן, אבל שטח ענק.

סילבן שלום: בגלל השטח הענק יש להן מערכים שאין לאחרים: מערך הסעות לבתי-הספר, מערך אבטחה, מערך אשפה וכו'.

סילבן שלום: אני עצמי ביקשתי לבדוק, כי שאלתי, איך זה יכול להיות?

סילבן שלום: הביאו לי את מעלה-יוסף ופתאום ראיתי, הפלא ופלא – מעלה-יוסף מקבלת יותר.

סילבן שלום: אמרתי: איך?

סילבן שלום: הרי אמרו שבשטחים, כביכול, מקבלים יותר.

סילבן שלום: אמרו: לא, יש פה השוואה בין בוטנים לגרעינים.

סילבן שלום: אמרתי: ניקח מועצות מקומיות ב"קו הירוק" ונשווה אותן למועצות מקומיות, כדוגמת מעלה-אדומים.

סילבן שלום: אני לא רוצה לציין אפילו את ההשוואה, כי אחרי זה אפילו לי יהיו בעיות.

סילבן שלום: רבותי, כל הסיפורים האלה הם סיפורי סבתא.

סילבן שלום: פשוט סיפורי סבתא.

עזמי בשארה: הם לא צריכים להיות שם בכלל.

סילבן שלום: זה סיפור אחר.

סילבן שלום: אתה יודע מה?

סילבן שלום: בהוצאה זה כמעט שלא יעשה שינוי.

סילבן שלום: למה?

סילבן שלום: אם יש 30,000 שגרים במעלה-אדומים, ונניח שמחר, חס וחלילה, 30,000 יעברו לגור בירושלים, יצטרכו להקים עבורם גני-ילדים, להקים בתי-ספר, להקים מעונות-יום ולהקים טיפת-חלב.

סילבן שלום: אותו דבר בדיוק.

סילבן שלום: אם ה-30,000 איש ממעלה-אדומים יגורו בירושלים, יצטרכו להקים להם אותם שירותים.

סילבן שלום: לסיום, אני רוצה לפנות לבייגה שוחט, שבאמת מפגין דוגמה אישית.

סילבן שלום: לא שבעתי ממנו נחת, אני חייב להגיד.

סילבן שלום: הוא תקף הרבה מאוד פעמים, לפעמים גם נתן הגנה, אבל אני חייב להגיד לכם שהוא מדבר כשר אוצר לשעבר, כאדם שיודע אולי טוב יותר מאחרים מה יקרה, חלילה וחס.

סילבן שלום: אני לא מהלך אימים, האמינו לי, אבל המצב יותר קשה.

סילבן שלום: אני לא רוצה לדבר על זה, כי שר אוצר שמדבר בפומבי יכול, חלילה וחס, במילותיו לגרום להתהוות משבר.

סילבן שלום: המצב הוא מצב לא פשוט, ואני אומר את זה בלשון המעטה.

סילבן שלום: חלילה לנו מלהביא במו ידינו למשבר כלכלי.

סילבן שלום: אני אומר לכם, שאפשר לאהוב את התקציב, אפשר לא לאהוב את התקציב, לאופוזיציה יש תפקיד כזה ותפקיד אחר.

סילבן שלום: אני חייב לומר, שאופוזיציה בדרך כלל מצביעה נגד התקציב, אבל בזמן הזה, כשנותרו עוד 16 שעות, אני פונה אליכם, יושב-ראש הסיעה, בייגה שוחט, חברת הכנסת נוקד, צלי רשף, זה לא כיוון שלא נוכל להעביר את התקציב.

סילבן שלום: התקציב יעבור מחר כי יש רוב לאישור התקציב.

סילבן שלום: השאלה היא לאן הולכת מדינת ישראל.

סילבן שלום: כחסיד גדול של האחדות אני אומר לכם, שחבל שבזמן הזה ניקלע לבחירות או לממשלה צרה או לכל דבר אחר.

סילבן שלום: בסופו של דבר, מי שייפגע אינו המדינה או הכלכלה, אלא כל אחד מאלה שצופים בנו עכשיו.

סילבן שלום: אם יהיה משבר, מי שישלם אותו הוא כל אחד מהאזרחים.

סילבן שלום: אנחנו צריכים להיות אופטימים ולקוות שבסופו של דבר השכל של כולם יגבר על היצר ונוכל להגיע למצב שבו ממשלת האחדות תישמר; נגיע למצב שבסיכומו של דבר נוכל להוציא אל הפועל את התוכנית האמיתית לייצוב המשק, שהיא אישור תקציב המדינה.

סילבן שלום: אני מבקש מהכנסת, גברתי היושבת-ראש, לאשר בקריאה ראשונה את הצעת חוק ההסדרים במשק המדינה (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב והמדיניות הכלכלית לשנת הכספים 2003), התשס"ג–2002.

סילבן שלום: כמו-כן אבקש לאשר בקריאה ראשונה את הצעת חוק תקציב המדינה לשנת 2003, התשס"ג–2002, ולהעביר את שתי הצעות החוק לוועדת הכספים לצורך הכנתן לקריאה שנייה ושלישית.

סילבן שלום: תודה רבה.

נעמי חזן: אני מודה לשר האוצר.

נעמי חזן: הודעה לסגן מזכיר הכנסת, בבקשה.

סגן מזכיר הכנסת דוד לב: ברשות יושבת-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק ההוצאה לפועל (תיקון מס' 24), התשס"ג–2002, שהחזירה ועדת החוקה, חוק ומשפט.

סגן מזכיר הכנסת דוד לב: מסקנות ועדת הכלכלה בעקבות החלטה על דיון מהיר בנושא:

סגן מזכיר הכנסת דוד לב: החלטת חברות הכבלים להפסיק את שידורי ערוץ החדשות CNN לקראת סוף חודש זה.

סגן מזכיר הכנסת דוד לב: הצעת ועדת החוקה, חוק ומשפט בדבר חלוקת הצעת חוק מגורי רבנים במקום כהונתם, התשס"ב–2002, בהתאם להוראות סעיף 121 לתקנון הכנסת.

סגן מזכיר הכנסת דוד לב: תודה.

נעמי חזן: אני מודה לך.

נעמי חזן: (קריאה ראשונה)

נעמי חזן: חבר הכנסת אבשלום וילן, בבקשה.

נעמי חזן: אחריו – חבר הכנסת אברהם בייגה שוחט.

נעמי חזן: אני חוזרת ואומרת שהרבה חברי כנסת נרשמו לדבר.

נעמי חזן: אנחנו נמשיך את הדיון אל תוך הלילה.

אבשלום וילן: גברתי היושבת-ראש, אדוני ראש הממשלה שאינו נוכח – מעניין מאוד, כבר דיון תקציב שני שראש הממשלה אינו נוכח בו – אדוני שר האוצר, רבותי חברי הכנסת, אני מוכרח לציין שבקטע אחד שר האוצר צדק בדבריו – הניתוח שלו בעניין המועצות האזוריות נכון.

אבשלום וילן: זה שהעיתון "ידיעות אחרונות", שלי אין קשר אליו, כתב את דברי השטות, מראה שלפעמים גם העיתון "ידיעות אחרונות" לא מדייק.

אבשלום וילן: אדוני שר האוצר, לפני שבוע חזרת מלונדון והצגת את "ההישג הכלכלי הגדול ביותר של מדינת ישראל בשנה האחרונה" – מניעת הורדת דירוג האשראי של מדינת ישראל.

סילבן שלום: אם זה היה ההישג הגדול ביותר, הייתי מזכיר אותו.

אבשלום וילן: תן לי להיות קצת ציני, ברשותך.

אבשלום וילן: דיברת על בעיית הרייטינג של מדינת ישראל.

אבשלום וילן: שבת עם סכין הפחדה והנחת אותו על צוואר הכנסת תוך איומים, בלי לקחת אחריות אישית ולעשות ניסיון אמיתי לשנות את הדרך הכלכלית-החברתית.

אבשלום וילן: מה הבעיה עם חברות האשראי?

אבשלום וילן: הן לא קוראות תקציב?

אבשלום וילן: הן לא קוראות נתונים כלכליים?

אבשלום וילן: הן לא יודעות מה קורה פה?

אבשלום וילן: תראי לאן הובלת אותנו, ממשלה נכבדה – ממדיניות של צמיחה כלכלית בשיעור של 6% בשנה, הפכנו למדינה מקבצת נדבות, המפללת לסימן חיובי בשיעור הצמיחה ונמצאת השנה, אדוני שר האוצר, במינוס 1%.

אבשלום וילן: מ-1995 ועד היום התוצר בישראל נשאר בדיוק כפי שהוא בשנת 2002.

אבשלום וילן: לא צמחנו.

אבשלום וילן: באירלנד צמחו ב-57%, ארצות-הברית צמחה ב-14%, אסיה מתקדמת ב-26%, ואנחנו באפס שבע שנים.

אבשלום וילן: תראה מה קרה רק בשנתיים האחרונות.

אבשלום וילן: החלטתם ללכת לקיצוץ חברתי אדיר.

אבשלום וילן: למסכנים שיהיו נפגעי התוכנית הכלכלית והתקציב הזה אין מספיק כסף להתפקד למרכז הליכוד, והם גם לא חברים של מוסה אלפרון.

אבשלום וילן: התקציב שאתם מגישים היום לכנסת הוא כמעט בבחינת אינתיפאדה חברתית על השכבות החלשות.

אבשלום וילן: אתם עוטפים את הבליסטראות שלכם בנייר יפה ובשמן זית זך, אבל בסופו של דבר זאת תהיה התוצאה.

אבשלום וילן: עכשיו אסביר את המספרים.

אבשלום וילן: הרי אין ויכוח על הקריטריונים השווים בהתנחלויות.

אבשלום וילן: יש ויכוח אמיתי על המדיניות ועל סדרי העדיפויות.

אבשלום וילן: מי שמשקיע 2 מיליארדי שקל כל שנה בשטחים, ובמשך 35 שנה, מ-1967 ועד היום, 70 מיליארד דולר, 70 מיליארד דולר בשטחים, זה לא ויכוח על עדיפויות?

אבשלום וילן: את זה כלכלני "פיץ'" לא מבינים?

אברהם הירשזון: הם לא מדינת ישראל?

אבשלום וילן: זאת השגיאה ההיסטורית הגדולה של מדינת ישראל, ואתם ממשיכים אותה.

ראובן ריבלין: ככה אמרו על דגניה.

ראובן ריבלין: ככה אמרו על דגניה.

צלי רשף: הם לא מדינת ישראל.

צלי רשף: על-פי החוק הם לא מדינת ישראל.

אבשלום וילן: מי שנותן לחרדים מדי שנה בשנה למעלה מ-2 מיליארדי שקל, עד שכל הארץ הזאת היא ישיבות, ישיבות, ישיבה אחת גדולה, שלא ישאל אחרי זה מדוע אין סדר עדיפויות.

אבשלום וילן: הרי הממשלה הקודמת החליטה לחסל את משרד הדתות, להעביר את זה למועצות העירוניות.

אבשלום וילן: 1.55 מיליארד, מי כמוך יודע, שר האוצר, ואני יודע שאתה מסכים אתי על זה.

אבשלום וילן: למה צריך כל כך הרבה למשרד הדתות?

אבשלום וילן: למה צריך לתת 1.026 מיליארד שקלים בתקציב משרד הדתות כדי לממן את לימודיהם של 221,400 תלמידי ישיבות, כוללים וכו'?

אבשלום וילן: למה?

סילבן שלום: אמרת 1.026, וזה פחות.

אבשלום וילן: הורדת את זה.

אבשלום וילן: זה מועתק מחוברת התקציב.

סילבן שלום: כמה זה היה בזמן שאתם הייתם בשלטון?

אבשלום וילן: יותר, אבל אמרתי שהוחלט על קיצוץ משרד הדתות, ואתה, מסיבות פוליטיות ולא כלכליות, חידשת את משרד הדתות.

אבשלום וילן: אם היית מעביר את כל התמיכה הזאת למשרד החינוך בקריטריונים אחידים, כל הסיפור היה נראה אחרת, ומי כמוך יודע את זה.

אבשלום וילן: עשית את זה כאילוץ פוליטי.

אבשלום וילן: יש 2 מיליארדים מיותרים בתמיכה השנתית הזאת.

אבשלום וילן: חברי אילן גילאון חישב ומצא, שתקציב הדוברות של משרד הדתות שולש – 1.256 מיליון.

אבשלום וילן: הוא עשה חישוב.

אבשלום וילן: למה?

אבשלום וילן: ראינו ששר הדתות הנוכחי מסתדר בלי הסברה.

אבשלום וילן: מה צריך להסביר?

אבשלום וילן: בתקציב הזה אפשר לשהות, אליבא דאילן גילאון, והוא צודק, 154 לילות בבתי-מלון.

אבשלום וילן: למה צריך דוברות?

אבשלום וילן: צריך דוברות להסביר את זה?

אבשלום וילן: למה?

אבשלום וילן: אתם יודעים מה עוד יש שם?

אבשלום וילן: לפני שנה היה לי ויכוח עם שר הדתות, כי מופיע בתקציב שיש שני כלי רכב לשר הדתות.

אבשלום וילן: למה שר צריך שני כלי רכב?

אבשלום וילן: הסבירו לי שזאת טעות.

אבשלום וילן: פתחתי את ספר התקציב השנה, ושוב יש שני כלי רכב לשר הדתות.

אבשלום וילן: למה שר הדתות לא יכול לנסוע ברכב אחד?

אבשלום וילן: למה כל שר אחר נוסע ברכב אחד?

אבשלום וילן: עד עכשיו לא קיבלתי הסבר.

אילן גילאון: אחד בשר ואחד חלב.

אבשלום וילן: ברשותך, בוא נהיה רציניים.

נעמי חזן: חבר הכנסת וילן, תחתור לסיום.

אבשלום וילן: אני חותר לאמצע עכשיו.

אבשלום וילן: יש ויכוח על 9 מיליארדי שקלים בתקציב הביטחון.

אבשלום וילן: אחרי ויכוחים הפער הוא 3 מיליארדי שקלים.

אבשלום וילן: אין אפשרות לסגור את מאזן התקציב כאשר אתם לא מוכנים לגעת בחרדים או בהתנחלויות.

אבשלום וילן: לא תהיה ברירה אלא לקצץ קרוב ל-3 מיליארדי שקלים בביטחון, ויש לזה מחיר מאוד מאוד כבד.

זאב בוים: בקיבוצים אפשר לקצץ משהו בעת הזאת?

אבשלום וילן: יושב-ראש הקואליציה, ממך לא הייתי מצפה לדמגוגיה בגרוש.

אבשלום וילן: את זה תשאיר לאחרים.

אבשלום וילן: בהסדר הקיבוצים חברי הקיבוצים כולם ירדו ב-30% ברמת חייהם.

אבשלום וילן: אתה מקריית-גת, עברת לרעננה.

אבשלום וילן: לא ירדת כהוא זה ברמת חייך.

זאב בוים: – – –

נעמי חזן: חבר הכנסת בוים, אתה לא יכול להיכנס ולצעוק קריאות ביניים.

אבשלום וילן: אנחנו ירדנו ב-30% ברמת חיינו.

אבשלום וילן: אל תטיף מוסר.

אבשלום וילן: 2.5% מייצרים 8.5% מהתוצר הלאומי הגולמי במדינת ישראל, ואתה בא ומטיף מוסר.

אבשלום וילן: אתה ירדת ברמת חייך?

אבשלום וילן: כשאתה תרד, תבוא להטיף לנו.

אבשלום וילן: מספיק עם הדמגוגיה.

אבשלום וילן: הדמגוגיה הזאת תיפסק.

אבשלום וילן: היא מתאימה לחרדים, היא לא מתאימה לך.

אבשלום וילן: ניהלת בית-ספר, היית ראש עיר, תתחיל לדבר לעניין.

זאב בוים: לפי הצעקות שלך, הרעיון שלי – – –

אבשלום וילן: אין מגזר אחד שירד כך ברמת חייו כתוצאה מתוכנית כלכלית ל-20 שנה.

אבשלום וילן: חישבתי ומצאתי – – –

ראובן ריבלין: אפשר לשאול שאלה?

נעמי חזן: לא, אין שאלות עכשיו.

ראובן ריבלין: אני רוצה לשאול שאלה.

נעמי חזן: הוא ידבר את הדקות שלו נטו ולא ברוטו.

נעמי חזן: שיטת חישוב חדשה.

ראובן ריבלין: גברתי היושבת-ראש אולי שכחה שהוא לא מוגבל בזמן, כי הוא נציג האופוזיציה המרכזית, ולכן הוא יכול לדבר 20 דקות.

נעמי חזן: רגע, זו הלכה חדשה, אדוני?

ראובן ריבלין: לא.

ראובן ריבלין: בנאום התקציב ליושב-ראש האופוזיציה יש 20 דקות.

אבשלום וילן: הבטחתי לבייגה שוחט עשר דקות מזמני, אז אנא, תן לי לעמוד בזמן.

נעמי חזן: שר האוצר לא היה מוגבל, ונציג האופוזיציה לא מוגבל?

זאב בוים: רובי ריבלין, יש לי רושם שיש לך תוכניות – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת וילן, אני חושב שלא צריך להעניש את הקיבוצים בגלל ההתגרות הבלתי-נסבלת שלכם בהתנחלויות.

ראובן ריבלין: אנשי הקיבוצים הם אנשים טובים.

ראובן ריבלין: אסור להעניש אותם.

אילן גילאון: יש אולי נתון שאתה צריך לדעת אותו, חבר הכנסת בוים: 50% מחברי הקיבוצים נמצאים מתחת לקו העוני.

זאב בוים: צריך לבדוק איך מנהלים שם את העניינים.

צלי רשף: שר האוצר הודיע – – –

נעמי חזן: איפה שר האוצר?

נעמי חזן: או, הנה הוא.

אבשלום וילן: עוד שתיים-שלוש נקודות, ברשותך, גברתי היושבת-ראש.

אבשלום וילן: אמר שר האוצר שהאינתיפאדה עלתה לנו במשך שנתיים למעלה מ-40 מיליארד שקלים אובדן תוצר לאומי גולמי.

אבשלום וילן: שמעתי היום את הנתונים של התיירות: 52 בתי-מלון נסגרו.

אבשלום וילן: בתיירות לבד יש היום הפסד תוצר בשנה של 2 מיליארדי דולר.

אבשלום וילן: מספר התיירים לכאן ירד ב-5.3 מיליונים בשנתיים ורבע.

אבשלום וילן: אתה מדבר על טרור, אתה מדבר על מדיניות.

אבשלום וילן: אתה בעצמך לא מבין שבלי לפתוח דלת מדינית אין שום סיכוי להתמודד עם זה?

אבשלום וילן: אין שום סיכוי לצאת מהמעגל הזה?

אבשלום וילן: במה בחרתם?

אבשלום וילן: – בחרתם לפגוע פגיעה חברתית.

אבשלום וילן: עמדתי פה לפני שבוע וקראתי את המספרים.

אבשלום וילן: אני לא אקרא את כל הטבלה, אקרא רק את הסיכום שלה: בתקציב הזה יש פגיעה ישירה, ולזה קראתי – – –

נעמי חזן: סליחה, אני מבקשת מכל העוזרים – עד שתיבחרו, לא להיכנס למליאה.

אבשלום וילן: בתקציב הזה, גברתי היושבת-ראש, יש קיצוץ של 6 מיליארדים ו-210 מיליון שקל בשירותים החברתיים הישירים והעקיפים.

אבשלום וילן: זו המשמעות של בליסטראות חברתיות, אינתיפאדה על השכבות החלשות.

אבשלום וילן: אני לא יודע איך אתה, שר האוצר, ישן טוב עם זה בלילה.

אבשלום וילן: אתה הובלת פה לשורה של פגיעות חברתיות, שאיך שלא תסביר אותן אין להן אח ורע בתולדות המדיניות החברתית.

אבשלום וילן: אתה בעצם, באמצעות חוק ההסדרים, בשקט, מלאים את הביטוח הלאומי.

אבשלום וילן: הרי גם מה שאמרת, שהעלית את המיסוי על הביטוח הלאומי בקו ישר יותר מחמש פעמים השכר הממוצע במשק, הפכת את זה למס הכנסה, ובעצם לא שמרת על הביטוח הלאומי כביטוח ואתה הופך אותו למחלקה באוצר.

אבשלום וילן: אבל אגיד לך יותר מזה, וזה לסיום – אני לא מבין, אדוני שר האוצר, מה מצאו אנשיך "להתלבש" דווקא על הנשים המוכות.

אבשלום וילן: אתה יודע שמענק הסתגלות לאשה מוכה הוא 8,000 שקל.

אבשלום וילן: אם יש לה ילד, עוד 1,000 שקל.

אבשלום וילן: ביטלת את זה ככה, במחי יד, בחוק ההסדרים.

אבשלום וילן: אבל מה אני רואה, גברתי היושבת-ראש, מה מצאתי היום בתקציב משרד האוצר?

אבשלום וילן: אדוני שר האוצר שמדבר בטלפון, ישפוט אולי הציבור, מדוע בתקציב משרד האוצר מופיע סכום שבעצם חסכת אותו, בדיוק אותו סכום של מענק הסתגלות לנשים מוכות, קצת למעלה ממיליון שקל, שזה הסכום שיש היום, והוא יגיע עד ל-4 מיליונים, אבל בפועל לא יותר ממיליון – בתקציב משרד האוצר מופיע תקציב לחגיגות מערת-המכפלה בחברון.

אבשלום וילן: קריטריונים?

אבשלום וילן: למה סעיף חגיגות מערת-המכפלה יושב בתקציב משרד האוצר?

אבשלום וילן: מה זה שייך?

סילבן שלום: במשרד האוצר?

אבשלום וילן: כן, אתה תקרא.

אבשלום וילן: מה לעשות?

אבשלום וילן: שמת לי ספרים, קראתי.

אבשלום וילן: אני רוצה לספר לך משהו: השבת זו פרשת "חיי שרה", יש פרסומות כל השבוע ברדיו ובעיתונים.

אבשלום וילן: ביררתי, ראיתי, אמרו לי, מצפים בשבת הזאת ל-10,000 מתנחלים בשבת "חיי שרה" בחברון.

אבשלום וילן: לצורך העניין, אני מודיע לכם, בדקתי היום במשרד הביטחון, יצטרכו לשמור על האירוע למעלה מ-1,000 חיילים.

אבשלום וילן: איפה השר אפי איתם?

אבשלום וילן: איפה סגן השר?

אבשלום וילן: אתה יודע ש-1,000 חיילים בשבת, כאשר זה לא הצלת חיים, זה לא פיקוח נפש, מביאים עכשיו, מוציאים פקודות, 1,000 חיילים, כדי לשמור על פסטיבל, שחס וחלילה עלול להתפתח גם לפרובוקציות בחברון בשישי-שבת.

אבשלום וילן: 1,000 חיילים לא ישמרו שבת ויעסקו בשמירה על מתנחלים.

אבשלום וילן: מאין התקציב?

אבשלום וילן: שומו שמים, בספר התקציב יש למעלה ממיליון שקלים לחגיגות מערת-המכפלה.

אבשלום וילן: ולזה ייקרא תקציב מאוזן, לזאת ייקרא מצוקה כלכלה, לזה ייקרא קריטריונים אובייקטיביים.

אבשלום וילן: גברתי היושבת-ראש, הקשיים הם אמיתיים.

אבשלום וילן: המדיניות היא מכשילה וכושלת.

אבשלום וילן: יש מאין לקחת.

אבשלום וילן: צריך לשנות את סדר העדיפויות.

אבשלום וילן: אם הייתם רוצים באמת להוביל ליכוד לאומי, הייתם יכולים לעשות את זה בשעה אחת.

אבשלום וילן: אתם רוצים להוביל מדיניות שתיגמר בדרך ללא מוצא, לא מדינית, לא כלכלית ולא חברתית.

אבשלום וילן: הטרגדיה היא שאת תוצאות המדיניות שלכם נשלם כולנו.

אבשלום וילן: תודה, גברתי היושבת-ראש.

נעמי חזן: אני מודה לך.

נעמי חזן: חבר הכנסת בייגה שוחט, ואחריו – חבר הכנסת זאב בוים.

ראובן ריבלין: אתה רק צריך לומר לעם הטיפש שימשיך לבחור בכם.

צלי רשף: חכה כמה חודשים.

צלי רשף: נחיה ונראה.

נעמי חזן: חבר הכנסת שוחט, אני מבינה שיש הסכם – – –

אברהם-בייגה שוחט: יש לי עשר דקות, שלפי הקצב כאן יהיו 20 דקות.

נעמי חזן: אני סומכת עליך.

אברהם-בייגה שוחט: אני אשתדל.

נעמי חזן: אני מודה לך.

אברהם-בייגה שוחט: גברתי היושבת-ראש, רבותי חברי הכנסת, תקציב 2003 מוגש בסימן של משבר כלכלי קשה, שהייתי אומר שלא ידענו כמותו.

אברהם-בייגה שוחט: אנחנו רואים שהירידה בתוצר גם ב-2001, גם ב-2002 – ולמרות ההנחה שכאילו תהיה צמיחה מסוימת ב-2003, הייתי שם על זה גם כן סימן שאלה.

אברהם-בייגה שוחט: ירידה קשה מאוד בהשקעות, ירידה יחסית גבוהה ביצוא, קיצוץ רשתות ביטחון חברתיות בהיקפים גדולים מאוד.

אברהם-בייגה שוחט: אם רוצים לנסות לכמת את זה לכסף, הקיצוץ בביטוח הלאומי על כל מרכיביו יהיה בשנה הבאה בסדר גודל של קרוב ל-5 מיליארדי שקל, ובערך עוד 2 מיליארדי שקל בתוך תקציבי הממשלה.

אברהם-בייגה שוחט: אנחנו רואים עלייה באבטלה.

אברהם-בייגה שוחט: אנחנו רואים, על-פי ספר התקציב, עלייה ביחס שבין החוב שלנו לתוצר.

אברהם-בייגה שוחט: לאחר שהיינו כבר בשנת 2000 ב-90% של יחס חוב לתוצר, עלינו חזרה ל-103% יחס, על-פי המופיע בתקציב.

אברהם-בייגה שוחט: יש לנו קשיים לא קטנים, הייתי אומר אפילו גדולים, בגיוס כספים, בגיוס ההון לטווח ארוך.

אברהם-בייגה שוחט: הייתי אומר, שבמערכת שמבטאת את האמון במשק ואת האמון בכלכלת ישראל, יש סדקים בהחלט-בהחלט מדאיגים, וכל אחד מאתנו, ולא חשוב כרגע לאיזו מפלגה הוא שייך, צריך לדעת שאנחנו במשבר אמיתי וגדול.

אברהם-בייגה שוחט: ואנחנו רואים שאפילו לא הונח היום על שולחן הכנסת מסמך, שבמשך עשרות שנים מלווה את הגשת התקציב, וזה המסמך המשותף של בנק ישראל והאוצר על תחזית לאומית, והמסמך הזה הפעם לא נמצא על שולחננו כיוון ששני הגופים לא הגיעו להסכמות בעניין תחזיות הצמיחה.

אברהם-בייגה שוחט: בנק ישראל מניח שזה יהיה פחות מ-1%.

אברהם-בייגה שוחט: ולכן, לראשונה מאז שאני זוכר – אני 14 שנים זוכר, ויש כאן חברי כנסת הרבה יותר ותיקים ממני – אין מסמך משותף כזה שאומר איך וכיצד תיראה התפתחות המשק.

אברהם-בייגה שוחט: מה הסיבות לכך?

אברהם-בייגה שוחט: שר האוצר אמר – ואני מצטרף למה שהוא אמר – שיש לנו מצב בין-לאומי שמכביד מאוד על המשק הישראלי, זה כרוך במשבר הקשה בתעשיות עתירות הטכנולוגיה בתחום התקשורת, זה כרוך במיתון עולמי, וכמובן, זה השפיע לרעה על המשק הישראלי.

אברהם-בייגה שוחט: הגורם השני – אני חושב שהממשלה עשתה כמה שגיאות בתקציב 2002, גם בהנחות היסוד של התקציב, גם בדרך ההתנהלות של אישור התקציב, בתוכניות שונות חדשות לבקרים, בדיון תקציב ארוך ומתמשך שמשתנה כל הזמן.

אברהם-בייגה שוחט: אני חושב שבתוכנית החירום נעשו כמה שגיאות לא קטנות בתחומים של מיסוי לא נכון שמכביד על המשק, וגם הייתי אומר שלממשלה לא היה העוז לעשות מעשים שהיא היתה צריכה לעשות בתחום החקיקה הפרטית כבר ב-2001, ובוודאי לקראת תקציב 2002.

אברהם-בייגה שוחט: נעשו שינויים מסוימים, אבל עדיין העקבות של ההחלטות ושל החקיקות האלה נמצאים בספרי התקציב ומשפיעים בהחלט לרעה.

אברהם-בייגה שוחט: אדוני שר האוצר, שמעתי את תחילת דבריך, כאשר תיארת את ההשפעה של המצב הביטחוני על התקציב ועל המשק.

אברהם-בייגה שוחט: ואני רוצה להגיד לחברי הכנסת ולשר האוצר, שהמצב הקשה מאוד, שלצערי הרב גם לא נותן מקום לאופטימיות כלשהי, הוא התוצאה החד-משמעית, הברורה, הקשה ביותר של התהליכים שמלווים אותנו בתחום הפוליטי ובתחום הצבאי, אל מול התחום הכלכלי, ומכאן כמובן – אל התחום החברתי.

אברהם-בייגה שוחט: וכאשר נשאלת השאלה, האם אנחנו צריכים לקבל החלטות מדיניות לא נכונות כדי לשקם את הכלכלה שלנו, התשובה שלי היא: לא ולא.

אברהם-בייגה שוחט: אבל אין לי ספק, שאם ממשלת ישראל תמשיך בדרכה, ולא תציג איזה מסמך או איזו הסכמה שיש עמה תקווה לקבל הסדר למערכת היחסים באזור שלנו, תוך כדי המלחמה בטרור – ולכך אנחנו שותפים מלאים – המערכת הכלכלית ושחיקת היסודות הכלכליים והחברתיים שלנו יגיעו לרמה כזאת, שאנחנו ניפגע בעניין הזה פגיעה יותר גדולה מאשר פגיעה שנובעת באופן ישיר מהטרור.

אברהם-בייגה שוחט: אני אומר את זה במלוא האחריות, אני אומר את זה כי אני חושב את זה.

אברהם-בייגה שוחט: כיוון ששיבחת אותי על עמדתי בעניין התקציב, אני אגיד בסופו של דבר מלה על המשמעות של דברי, מה התכוונתי להגיד.

אברהם-בייגה שוחט: אני אמרתי לחברי במפלגה, שאני חושב שמי שרוצה להציל את המשק הישראלי ורוצה לפעול בסיכומו של דבר לשינוי אמיתי של המגמה – צריך לעזוב את הממשלה, לא להישאר בה, ולהציג אלטרנטיבה שיהיה בה איזה כיוון מדיני, שלפי דעתי ישפיע גם על הכיוון הכלכלי.

אברהם-בייגה שוחט: לאחר שנה וחצי שאני שומע את ראש הממשלה בוועדת החוץ והביטחון – ואני לא שותף סוד אתו, לא שותף בהתייעצויות פנימיות כמו אנשים שיושבים כאן, שבחלק מהדברים שומעים יותר ממני – לא התרשמתי שיש לנו ראש ממשלה שיש באמתחתו איזה רעיון אמיתי שיכול להביא לכיוון של רגיעה או ליצור מגמה של התחלת דיבורים על פתרון מדיני, וכל זמן שזה לא יקרה, לא תהיה תקומה לכלכלת ישראל.

אברהם-בייגה שוחט: השר רובי ריבלין, היום שמענו בדיון עם אנשי התיירות, שאנחנו נמצאים ב-1966 מבחינת מספר התיירים – 1966.

אברהם-בייגה שוחט: נדמה לי שעוד לא היה אז משרד התיירות.

אברהם-בייגה שוחט: עוד טדי קולק במשרד ראש הממשלה ניהל את התיירות.

אברהם-בייגה שוחט: זה לא התחום היחיד שבו נלך אחורה.

אברהם-בייגה שוחט: בעשרות תחומים אנחנו נמצא את עצמנו במקומות שאנחנו לא רוצים להיות בהם.

אברהם-בייגה שוחט: ואני אומר לכם, שהתקציב הוא חשוב ושתקציב הוא כלי כלכלי בעל חשיבות עליונה.

אברהם-בייגה שוחט: התקציב שיש ביסודות המקרו שלו דברים נכונים, לא יביא מזור למדינת ישראל, ולא שמעתי את שר האוצר אומר שהתקציב הזה הוא תקציב של צמיחה – דברים שהוא אמר בהופעותיו הקודמות – וטוב שהוא לא אמר את זה, כי אם היה אומר את זה, היה אומר דבר לא נכון.

אברהם-בייגה שוחט: התקציב הזה הוא תקציב שמנסה לשמר, בתנאים קשים מאוד, את כלכלת ישראל, אבל הסיבה לעניין היא כולה בידינו.

אברהם-בייגה שוחט: הסיבה לעניין קשורה במדיניות.

אברהם-בייגה שוחט: אני יכול להגיד לכם, שזה מתבטא בעובדה שאפילו בפרויקטים שהממשלה מתחייבת לרכוש בהם את התוצרת, כמו מתקן התפלה – כך נאמר לי, שהולכים להוציא עכשיו מכרז באזור חדרה, בקיסריה – חלק מההשקעה יהיה במענקים של הממשלה, בניגוד למכרז שהוצא עוד בזמננו, ועכשיו הוא יוצא לעבודה באשקלון, שם היזם הפרטי יכול היה להביא מימון, גם כן בקושי, אבל בכל אופן הצליח לסגור את המימון.

אברהם-בייגה שוחט: משמעות העניין, שגם כאשר מדינת ישראל מתחייבת לרכוש את המים שנה בשנה, במשך 25 שנה – ובעצם זאת ערבות מדינה לכל דבר ועיקר – גורמים שמממנים אומרים: עד כאן במדינת ישראל, עד כאן, אין לנו אמון בהלוואות ארוכות טווח כאלה.

אברהם-בייגה שוחט: אני רוצה להוסיף ולומר כמה הערות על התקציב – כמובן, בגדול.

אברהם-בייגה שוחט: אני לא יכול להיכנס לדברים הפרטניים, אבל אני אעיר כמה הערות.

נעמי חזן: אם אפשר, בקצרה.

אברהם-בייגה שוחט: בקצרה.

אברהם-בייגה שוחט: אדוני שר האוצר, תקציב הפיתוח, כפי שהוא מופיע בספר התקציב, לא גדל – כפי שהוא בתקציב.

אברהם-בייגה שוחט: אני לא מדבר על פעולות חוץ-תקציביות.

אברהם-בייגה שוחט: כדי לדייק, בשנת 2002 התקציב היה 15 מיליארד ו-650 מיליון שקל, ועכשיו – 15 מיליארד ו-800 מיליון שקל, כלומר, הגידול הוא של 150 מיליון שקל, שהם 1%, אבל זה בערכים נומינליים.

אברהם-בייגה שוחט: כיוון שהייתה לנו אינפלציה של 7%, ומחירי התשומות עלו בוודאי בסביבות 7%, התקציב הריאלי ירד במיליארד שקל בערך מבחינת יכולת ביצוע של כל סעיף וסעיף בתוך התקציב הזה, וכפי שאמרתי, אני מדבר על המספרים מתוך ספר התקציב, ולא משום דבר אחר.

אברהם-בייגה שוחט: מה גדל?

אברהם-בייגה שוחט: גדל החזר הריבית – מספר גדול מאוד – מ-29 מיליארד שקל, אדוני שר האוצר, ל-33 מיליארד שקל.

אברהם-בייגה שוחט: אלה 4 מיליארדי שקלים שנלקחים מפעולות הממשלה – או מהביטחון או מהחינוך או מהתשתית או מהבריאות – ומשולמים כריבית על הלוואות שלקחנו לכיסוי הגירעונות הגדולים.

אברהם-בייגה שוחט: ככל שאנחנו יוצרים גירעון וככל שאנחנו משלמים יותר ריבית, גם במשק הישראלי – אנחנו לווה שלווה מאזרחיו היום ב-2% יותר מאשר היה לפני שנתיים.

אברהם-בייגה שוחט: כל אחד מבין, שאם אנחנו מגייסים בשנה 60 מיליארד שקל – 20 מיליארד חדשים ו-40 מיליארד ממחזרים – בשנה הבאה נוסיף עוד 1.2 מיליארד שקל על מה שקורה פה עכשיו.

אברהם-בייגה שוחט: כך העסק ילך ויגדל, ואנחנו נשלם את הריביות כמו משק חלש, כמו לווה נלחץ, וזה מה שמבטא, לצערי הרב, את הגידול העיקרי בתקציב.

אברהם-בייגה שוחט: תקציב הביטחון לא גמור, ואני יודע על המחלוקת.

אברהם-בייגה שוחט: אני ביררתי אותה.

אברהם-בייגה שוחט: אני לא בא בטענות לכאן ולכאן ולא אומר מה צריך להיות, אבל כשיש מחלוקת על סדרי גודל של בין 3 ל-5 מיליארדים, אפילו אם זה המספר הנמוך – – –

ראובן ריבלין: חצי מיליארד שקל.

אברהם-בייגה שוחט: רובי, תאמין לי שאתה טועה.

ראובן ריבלין: תשאל את מנכ"ל משרד הביטחון.

אברהם-בייגה שוחט: שאלתי את מי שצריך לשאול, לא מהביטחון.

אברהם-בייגה שוחט: אתה טועה.

אברהם-בייגה שוחט: אני חושב שההערכות על ההכנסות גם הן מופרזות, כי מדובר בסך הכול בקיטון ריאלי של 3% ובעלייה נומינלית של 4%.

אברהם-בייגה שוחט: אני חושב שזה לא יקרה.

אברהם-בייגה שוחט: אני רוצה לומר, שאני לא מקבל את הסמכות שלך, אדוני שר האוצר, לבוא ולהטיף מוסר למפלגת העבודה, למרות עמדתי בעניין.

אברהם-בייגה שוחט: אתם הייתם במצב דומה בשנת 2000.

אברהם-בייגה שוחט: עם שניכם דיברתי.

סילבן שלום: אז היינו באופוזיציה, זה שונה.

אברהם-בייגה שוחט: אני מדבר על אחריות לאומית.

אברהם-בייגה שוחט: אחריות לאומית, סילבן, לא מתחלקת בין אופוזיציה לקואליציה.

אברהם-בייגה שוחט: או שזו טקטיקה פוליטית או שזו אחריות לאומית.

אברהם-בייגה שוחט: להעביר חקיקה פרטית שעולה מיליארדים, כי אתה באופוזיציה ואתה יודע שזה רע – והיתה לכם סיבה טובה לעשות את זה – – –

ראובן ריבלין: לא רציתם אותנו בקואליציה.

אברהם-בייגה שוחט: עזוב, רובי, הרי אתם יודעים שאמרתי לכם שתצביעו בעד התקציב, תבחרו את אריק שרון ובעוד שלושה חודשים תשנו.

אברהם-בייגה שוחט: לא העברתם תקציב ואחרי זה עוד העברתם אותו תקציב.

אברהם-בייגה שוחט: זה מה שעשיתם, ולכן אין לכם סמכות מוסרית לבוא ולהטיף מוסר.

אברהם-בייגה שוחט: אני רוצה להגיד לך משהו, אדוני שר האוצר.

אברהם-בייגה שוחט: אמרת שהאחדות ב-1986 הביאה פרי גדול – תוכנית כלכלית גדולה ונכונה.

אברהם-בייגה שוחט: זה נכון.

אברהם-בייגה שוחט: היה משבר כלכלי, התאחדו הכוחות ועשו דבר גדול.

אברהם-בייגה שוחט: כפי שהזכרת, פרס ומודעי היו שותפים לעניין עם כל המערכת מסביב.

אברהם-בייגה שוחט: אבל הסיבה למשבר היום היא לא סיבה כלכלית, היא סיבה פוליטית לחלוטין, ואין בינינו הסכמות בעניין הזה.

אברהם-בייגה שוחט: לכן הדיבור של ללכת ביחד כדי להתמודד עם הבעיה הכלכלית הוא אמירה מופרכת, מכיוון שזה לא כשל כלכלי, אלא כשל פוליטי, זה כשל של תהליך מדיני, זה כשל של עמדת הממשלה, ואנחנו לא שותפים לעניין הזה ולכן אנחנו לא יכולים לעשות אותו.

אברהם-בייגה שוחט: מלה אחרונה באמת, ברגע האחרון, גברתי היושבת-ראש – – –

נעמי חזן: באמת נתתי לך מעל ומעבר.

אברהם-בייגה שוחט: אמרתי לחברי, כדי שהתמונה תהיה מלאה, ואני גם חייב הסבר מסוים לזה, שאני בעד יציאה מהממשלה כבר שישה חודשים.

אברהם-בייגה שוחט: אני אומר שזה לא קשור לקיצוץ כזה או לקיצוץ אחר.

אברהם-בייגה שוחט: אמרתי את הסיבה, כי אם אנחנו רוצים להציל את המדינה ואת המשק, צריך לעזוב את הממשלה.

אברהם-בייגה שוחט: אבל, בשלב מסוים, כאשר היו דיונים על התקציב, אמרתי שאישית אני מציע לחברי לא לגרום לכך שהתקציב לא יעבור, אף שהוא רע ושסדר העדיפויות לא נכון, כי הפכו את זה לדבר שכל המיקרוסקופים של העולם מביטים עלינו לראות מה תהיה ההחלטה פה.

אברהם-בייגה שוחט: לכן הצעתי להימנע, ועל-ידי זה הממשלה תוכל להעביר את התקציב.

אברהם-בייגה שוחט: זו היתה דעתי.

אברהם-בייגה שוחט: לאחר שעמדתי לא התקבלה במפלגה פניתי ליושב-ראש הסיעה, כמקובל – יש אצלנו פרוצדורה אם מישהו רוצה לבקש להצביע אחרת מהחלטת הסיעה – ובינתיים קיבלתי תשובה שלילית.

אברהם-בייגה שוחט: אני מקווה שעד מחר הוא ישתכנע שצריך להפוך את עמדתו.

אברהם-בייגה שוחט: אבל, אני חוזר ואומר, אני חבר בסיעה, מי שחבר בסיעה צריך גם לקבל החלטות קשות ומרות.

אברהם-בייגה שוחט: עמדתי ידועה וברורה, אמרתי את זה בעיתונות ובתקשורת, ולכן אני אנהג כפי שיוחלט.

אברהם-בייגה שוחט: הבוס שלי מבחינה זו מסתובב פה ושומע אותי, ואני מקווה שבתוך כמה שעות הוא ישנה את דעתו.

צלי רשף: תחינתי אליו.

אברהם-בייגה שוחט: תחינתי אליו.

אברהם-בייגה שוחט: אני חוזר ואומר, שהבעיה אינה רק תקציב, הבעיה היא איך המשק יתנהל בתנאים שבהם אנחנו נמצאים, ולפי דעתי אין מה לחכות לדברים אופטימיים.

אברהם-בייגה שוחט: תודה רבה.

נעמי חזן: תודה רבה.

נעמי חזן: עכשיו אנחנו עוברים לתרגולת של דיון – חמש דקות לנואם.

נעמי חזן: חבר הכנסת זאב בוים, בבקשה.

נעמי חזן: חבר הכנסת שוחט, אתה דיברת 17 דקות ו-34 שניות.

אברהם-בייגה שוחט: חשבתי שדיברתי שבע דקות.

נעמי חזן: באמת.

נעמי חזן: תודה רבה לך, חבר הכנסת שוחט.

זאב בוים: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, אדוני שר האוצר, אני לא רואה פה את אבשלום וילן, אבל אני רוצה לפתוח בהתנצלות לקיבוצים.

זאב בוים: אני רוצה לפתוח בהתנצלות לקיבוצניקים.

זאב בוים: אחרי שחבר הכנסת וילן הציע בנאומו להסיט, להעביר ולחתוך ממגזר כזה לנושא כזה, חשבתי שאפשר להציע את הרעיון, שאולי לעת הזאת, שיש מצוקה, אפשר גם לעשות איזה שינוי בהסדר עם הקיבוצים, שכידוע נוטל נתח תקציבי לא מבוטל.

זאב בוים: ראינו פה את התגובה הנסערת של וילן, פגענו בקודש הקודשים, אבל האמת היא שלא רציתי לפגוע בקיבוצים.

צלי רשף: בדרך כלל עם הקיבוצים הולך גם "סולל-בונה".

זאב בוים: אני חושב, שבתולדות הציונות, מההתחלה – וזה נכון גם עכשיו – ראוי שבכל מה שנוגע להתיישבות יהיה דין אחד.

זאב בוים: דין אחד להתיישבות בארץ-ישראל.

זאב בוים: לפי דעתי לא ראוי ולא נכון שנסיט ממגזר התיישבותי אחד למגזר התיישבותי אחר – לא להסיט ולא להסית.

זאב בוים: אני חושב שדין אחד לאריאל ואותו דין בדיוק לכרמיאל.

זאב בוים: אני חושב שדין אחד לקיבוץ האון ואותו דין לקרני-שומרון.

זאב בוים: גברתי היושבת-ראש, אין ספק שמצב המשק במדינת ישראל קשה, והוא תוצאה של מפגש הרה גורל, שילוב קטלני בין כמה תהליכים שפקדו את האזור ואת העולם בשנתיים האחרונות.

נעמי חזן: השר ריבלין, אני מבקשת לא לצאת.

ראובן ריבלין: אני לא תורן.

נעמי חזן: אני יודעת, אבל אני רק רוצה להודיע, שבדיון תקציב חייב להיות שר.

נעמי חזן: אם אתה יוצא, אני צריכה להפסיק את הישיבה.

זאב בוים: יש פה הצטלבות של תהליכים שאפשר לומר שרובם ככולם לא היו בשליטה שלנו.

זאב בוים: יש לנו אינתיפאדה שנכפתה עלינו, טרור ואלימות פלסטיניים רצחניים שמאלצים אותנו להשיב מלחמה שערה, עם כל המשמעות הכלכלית של הדבר.

זאב בוים: יש לנו קריסה של הנאסד"ק, של ההיי-טק, שהיה ענף מוביל אצלנו וענף מוביל בעולם, צמצום שווקים בעולם – הרי אי-אפשר לבוא בטענות שבגלל מדיניות כזאת או אחרת שלנו נפלו השווקים האלה בעולם או הצטמצמו.

זאב בוים: לכן, גברתי היושבת-ראש, גם קוסם לא יכול לגרום במצב כזה של הצטלבות תהליכים קטלנית כזאת למשק, יהיה חזק ככל שיהיה, שיפרח, שהכלכלה תפרח.

זאב בוים: צריך לומר פה מלה טובה על החוסן הלאומי של מדינת ישראל ושל החברה הישראלית; גם על היכולת להתמודד במלחמה הזאת, גם ההתמודדות הקשה שהיא לא פשוטה בתחום החברתי והכלכלי.

זאב בוים: נכון, יש כתוצאה מהמצב הזה חריקות, יש סדקים, והבעיה הגדולה היא איך מתמודדים במצב כזה.

זאב בוים: אני חושב שראוי להעריך את הממשלה הזאת, שאף שיש פה ריח בחירות באוויר ובמוקדם יותר או פחות תתקיימנה בחירות בארץ, התקציב הזה שומר על יעדים ברורים מאוד, עם מטרות כלכליות מובהקות, ואין פה היגררות ולא פיתוי בעת בחירות מתקרבות לעשות תקציב בחירות פוליטי.

זאב בוים: אני רוצה לומר לשר האוצר לשעבר, בייגה, שאנחנו מעריכים מאוד את ניסיונו הכלכלי ואת הידע שלו, אנחנו גם יודעים את עמדתו.

זאב בוים: הוא מעריך את התקציב הזה, דווקא מתוך השמירה על היעדים.

זאב בוים: אבל העניין הזה שהוא מנסה לכפוף את המצב הכלכלי ולתלות אותו בעניין המדיני – אנחנו למודי ניסיון, כבר עשינו את זה בעבר, ובדיוק על רקע הסיבות האלה נתנו הנחות לפרטנרים שאכזבו, אם לנקוט לשון נקייה.

זאב בוים: ראינו מה קרה בתהליך אוסלו, נתנו את ההנחות האלה.

זאב בוים: היתה אומנם התפתחות כלכלית חיובית, אבל בסופו של דבר בדיוק בגלל ההנחות האלה באה עלינו האינתיפאדה הרצחנית הפלסטינית הזאת.

זאב בוים: לכן, דווקא מתוך הניסיון הזה, אני חושב שהעם בישראל כולו מבין, שאי-אפשר עוד להכפיף את הנושא של הביטחון, של הלחימה בטרור בכל מחיר, לעמוד על נפשנו – להכפיף את זה לפריחה כלכלית אפשרית.

זאב בוים: צריך להתמודד עם העניין הזה בסבלנות, ולא להתפתות או לחשוב שאנחנו נדלג על שלבים ונגיע בקפיצות דרך.

זאב בוים: אין פה קפיצות דרך, אי-אפשר לדחוק את הקץ.

זאב בוים: לכן, גם אם יש פה מחירים כלכליים, והם קיימים, צריך ללכת עקב בצד אגודל, כפי שהממשלה הזאת הולכת היום, כי רק בדרך הזאת בסופו של דבר ייווצר אותו אופק מדיני ונגיע גם לשבת מסביב לשולחן ולדבר.

זאב בוים: ברגע זה, זאת לא הדרך וזה לא הפתרון.

נעמי חזן: תודה רבה.

נעמי חזן: חבר הכנסת אמנון כהן, ואחריו – חבר הכנסת זבולון אורלב.

נעמי חזן: אם בתוך חמש דקות לא ייכנס שר למליאת הכנסת, אני אכריז על הפסקה.

זבולון אורלב: צריך לתת התרעה.

נעמי חזן: את ההתרעה נתתי כבר לפני עשר דקות; אני יודעת, חבר הכנסת אורלב.

אמנון כהן: אני רוצה לדבר ושהשר ישמע אותי.

נעמי חזן: אני לא יודעת אם השר, בה"א הידיעה, אבל תתחיל, אדוני.

אמנון כהן: גברתי היושבת בראש, חברי חבר הכנסת זבולון אורלב, בימים אלה אנו עדים למאבק עיקש בין המפלגות חברות הקואליציה לקראת אישור התקציב לשנת 2003 בקריאה ראשונה.

מוחמד כנעאן: אתה מדבר רק לחבר הכנסת אורלב?

אמנון כהן: גם אליך ולכל אלה שמקשיבים לנו ורואים אותנו בטלוויזיה.

אמנון כהן: משום-מה נוצר הרושם, שלמקבלי ההחלטות חשובה היוקרה האישית הרבה יותר מעתיד המשק, והוויכוחים על היקף הקיצוץ גלשו מוויכוחים ענייניים לוויכוחים פוליטיים.

אמנון כהן: נכון שיש קשר בין כלכלה לפוליטיקה, אבל העיתוי כרגע גרוע למדינה.

אמנון כהן: אין מקום כיום לפרק את ממשלת האחדות, כשהאתגרים העומדים בפני המדינה גדולים עד מאוד.

אמנון כהן: המלחמה הפנימית בטרור, המלחמה העומדת בפתח נגד עירק והמשבר הכלכלי, כל אלה מחייבים יציבות פוליטית וכלכלית.

אמנון כהן: ממשלה צרה לא תחזיק הרבה זמן מעמד, וייגרם נזק ממשי למדינת ישראל.

אמנון כהן: כבר השבוע מיהרו השווקים להגיב על איומי הפרישה של העבודה, והתוצאה: הדולר התחזק, הבורסה ירדה וחוסר הוודאות בשווקים גדל.

אמנון כהן: הצבעת אי-אמון עלולה להגיע בקרוב גם מצדן של חברות הדירוג, שהודיעו לא אחת, כי אישור התקציב הוא תנאי הכרחי להשארת הדירוג הישראלי על כנו.

אמנון כהן: ניתן להגיע להבנה ולסיכום, מה עוד שמסגרת התקציב כבר נקבעה.

אמנון כהן: גם אנו בסיעת ש"ס איננו שבעי רצון במידה מלאה מהתקציב המונח לפנינו.

אמנון כהן: התקציב כמות שהוא יגרום לצמיחה שלילית ולאינפלציה גבוהה.

אמנון כהן: אין בתקציב זה פתרון לבעיות היסוד של החברה והכלכלה, אין בתקציב זה שינוי מהותי.

אמנון כהן: חרף תוכנית החירום של הממשלה, אנו עדים לאבטלה גבוהה של כ-11% ולצמיחה שלילית של 1.5%.

אמנון כהן: יש בהחלט מקום לדעתנו לשנות את סדרי העדיפויות, יש להקטין את נטל המס ולהפנות כספים להשקעה בתשתיות ובענפים יצרניים.

אמנון כהן: התקציב אינו עונה מבחינה חברתית, חלקם של התקציבים החברתיים בתקציב המדינה המוצע מצוי בירידה לעומת שנים עברו, בעוד האוכלוסייה גדלה בשנתיים האחרונות בכ-4%.

אמנון כהן: תקציבי החינוך והבריאות לשנת 2003 נמוכים ריאלית משהיו בשנת 2000, התוצאה תהיה הרחבת הפערים בין אלה שמסוגלים לשלם מכיסם לחינוך ולבריאות לבין אלה שאינם מסוגלים לשלם.

אמנון כהן: השתתפות האוצר במימון קצבאות הביטוח הלאומי נמצאת בירידה.

אמנון כהן: יש ירידה ריאלית של 13.6% בין תקציב 2002 לתקציב 2003, ירידה שמשקפת את הקיצוצים החדים שנעשו בכל מערך הקצבאות של המוסד לביטוח לאומי, ובהן קצבאות הזיקנה, שאירים, ילדים, הבטחת הכנסה, השלמת הכנסה לנשים חד-הוריות עובדות, נכות כללית ונכות ילדים.

אמנון כהן: למרות הדיבורים על אודות השקעות גדולות בתשתיות, מסתבר כי תקציבי הפיתוח נמצאים בירידה.

אמנון כהן: כבר היום אנו עדים לגלי שביתה ועיצומים ולהפגנות בפתח שערינו.

אמנון כהן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אנו נמצאים על פרשת דרכים.

אמנון כהן: המצב הכלכלי, החברתי, המדיני והביטחוני קשה ומסובך.

אמנון כהן: העוני והפערים החברתיים והכלכליים גדלים ומתרחבים ומאיימים על המרקם החברתי לצד המצב הביטחוני הקשה.

אמנון כהן: האבטלה הולכת וגוברת והשפעתה ניכרת על המשק, ופתרון ממשי עדיין אינו נראה באופק.

אמנון כהן: אל נא נשכח ששלומה ועתידה של מדינת ישראל תלויים גם בחוסנה הכלכלי.

אמנון כהן: משק ללא צמיחה אינו יכול לעמוד לאורך זמן בצורכי הביטחון, או להפחית את המתחים בחברה.

אמנון כהן: אשר על כן, יש לחתור בהצעת תקציב זו להחזרת המשק למסלול הצמיחה, תוך שימת דגש על שילובן של השכבות החלשות.

אמנון כהן: יש להניח, שאני וסיעתי, מתוך אחריות לאומית, עקב מצבו הקשה של המשק, נצביע בעד התקציב כמות שהוא בקריאה ראשונה, אבל אין זה אומר "כזה ראה וקדש".

אמנון כהן: יש בהחלט מקום לשינויים אשר ייתנו חיזוק לשכבות החלשות ולעולים החדשים, ולכן אני וחברי לסיעה נדאג בוועדת הכספים, לקראת הקריאה השנייה והקריאה השלישית, לשנות סדרי עדיפויות ולדאוג שהתקציב יהיה צודק יותר וייתן מענה על הצרכים האמיתיים של החברה הישראלית.

אמנון כהן: בוודאי לא נסכים להגיע עם תקציב זה כמות שהוא לקריאה השנייה ולקריאה השלישית.

אמנון כהן: אנו נדרוש מהממשלה להציע תוכנית כוללת של הבראת המשק ויצירת מקומות תעסוקה ודיור.

אמנון כהן: הקיצוצים שנעשו עד כה לא יביאו לפתרון המיוחל אלא יגרמו לכניסת משפחות נוספות – חד-הוריות, זוגות צעירים, עולים חדשים וקשישים – למעגל העוני והדלות.

אמנון כהן: יש להתמודד עם השאלות החשובות ביותר – במה ניתן לפגוע ובמה יש להימנע מפגיעה בכל מחיר.

אמנון כהן: חלוקת המשאבים הכלכליים בחברה, כפי שבאה לידי ביטוי בהחלטות הממשלה ובחקיקה הנוגעת לתקציב, תעצב את דמותה של החברה הישראלית בהמשך הדרך.

אמנון כהן: לכן יש להקדיש לדברים תשומת לב מרבית ולבחון כל פגיעה לגופה, על מנת למנוע תוצאות שיפגעו אנושות בחברה הישראלית, ללא הצדקה מהותית.

אמנון כהן: אל תיתנו יד להסרת האחריות המוסרית של המדינה מהנזקקים שבה ולפגיעה הקשה והמתמשכת בערכיה של מדינת ישראל כמדינת רווחה, הדואגת לתושביה שלא שפר עליהם גורלם, וכולנו תקווה כי כנסת ישראל תעמוד בפרץ ותמנע בכך את שינוי פניה של החברה הישראלית.

שמואל הלפרט: תודה, חבר הכנסת אמנון כהן.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת זבולון אורלב, ואחריו – חבר הכנסת יוסף לפיד.

שמואל הלפרט: אם הוא לא יהיה באולם – חבר הכנסת יחיאל לסרי.

שמואל הלפרט: בבקשה.

זבולון אורלב: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רוצה לדבר על שלושה דברים.

זבולון אורלב: דבר ראשון, על הקיצוץ במערכת החינוך.

זבולון אורלב: בספר התקציב שמונח על שולחן חברי הכנסת רשום קיצוץ של 450 מיליון שקל בתקציב משרד החינוך.

זבולון אורלב: צריך להבין, שאם מקצצים עכשיו לשנת 2003 450 מיליון שקל בתקציב משרד החינוך, פירושו של דבר שהקיצוץ הוא של למעלה ממיליארד שקל, מפני שרובו נופל רק על ארבעת החודשים הראשונים של שנת הלימודים הבאה.

זבולון אורלב: כי בשנת הלימודים הנוכחית, מינואר 2003 עד אוגוסט 2003, כמעט אי-אפשר לקצץ, רק בשוליים.

זבולון אורלב: עיקר הקיצוץ בעצם נופל על ארבעת החודשים הראשונים – ספטמבר, אוקטובר, נובמבר, דצמבר 2003 – ופירושו של דבר שכ-350 מיליון שקל ייפלו על ארבעת החודשים הראשונים, ופירושו של דבר שזה קצב קיצוץ של למעלה ממיליארד שקלים בשנת לימודים, וזה אחרי שיש קיצוץ מצטבר של כ-800 מיליון שקל בשנה וחצי האחרונה של ממשלת שרון.

זבולון אורלב: המשמעות היא, שבתוך שנתיים וחצי אנחנו צוברים קיצוץ של קרוב ל-2 מיליארדי שקלים בתקציב החינוך, שהוא קרוב ל-25 מיליארד, וזה קיצוץ נורא, קשה ואיום.

זבולון אורלב: משמעות הדבר היא, שיותר תלמידים לא יהיו להם ספרי לימוד, יותר תלמידים לא יצאו לטיולים, לא ילכו להצגות, ליותר תלמידים לא יהיה כריך, ויותר תלמידים ינשרו, ופחות תלמידים יוכלו להגיע להישגים לימודיים ראויים, לרבות תעודת בגרות.

זבולון אורלב: אני חושב שנעשתה כאן שגיאה איומה.

זבולון אורלב: במקום להבין שחינוך הוא התשתית האמיתית, מדינת ישראל משקיעה את הכסף בכבישים, בתשתיות פיזיות.

זבולון אורלב: בונים עוד גשר, הכול חשוב.

זבולון אורלב: חוצה-ישראל, אתה נוסע בכביש הזה – פנטסטי, אבל כל הכבישים וכל הבניינים וכל הגשרים, מה תועלת תצמח מהם אם אנחנו מגדלים פה חברה מקוטבת, גוזרים גורלם של ילדים מחוסרי יכולת להמשך של עוני, להמשך של מצוקה.

זבולון אורלב: הדבר השני שאני רוצה לומר הוא, שהתקציב הזה אין בו יעדים חברתיים.

זבולון אורלב: אנחנו עוסקים הרבה בשאלה מהו אחוז הגירעון, מהו אחוז האינפלציה.

זבולון אורלב: אלה דברים מאוד-מאוד חשובים, אינני מזלזל בהם.

זבולון אורלב: אבל האם הממשלה מוכנה גם לקבוע מה יהיה אחוז המובטלים שחברה יכולה לשאת?

זבולון אורלב: האם הממשלה גם מוכנה לקבוע מה יהיה אחוז הילדים שיחיו מתחת לקו העוני?

זבולון אורלב: האם מוכנים לומר מהו אחוז הפער שאנחנו מוכנים לסבול בין עניים לעשירים?

זבולון אורלב: ואנחנו מהמובילים בקיטוב חברתי ובפער חברתי בקרב מדינות העולם המערבי.

זבולון אורלב: רבותי, פער חברתי-כלכלי הוא לא מכה משמים, הוא תלוי בנו, הוא תלוי בערכים שלנו, איך אנחנו מחלקים את מעט המשאבים שיש לנו.

זבולון אורלב: ואינני חולק על מסגרת התקציב, אם כי יש גם על זה חולק.

זבולון אורלב: אני רוצה להקדיש דקה אחרונה ולומר איך הממשלה בציניות, אדוני סגן שר האוצר, מנצלת את המצב הכלכלי ומגישה יחד עם חוברות התקציב גם חוק הסדרים.

זבולון אורלב: בחוק ההסדרים יש דברים איומים וקשים שלא קשורים כלל לתקציב.

זבולון אורלב: אדוני סגן השר, הם לא קשורים כלל לתקציב.

זבולון אורלב: למשל, יש הצעת חוק הספריות הציבוריות.

זבולון אורלב: כדי שנחזור להיות עם הספר, החלטנו שהמדינה תממן בשיעור גדול יותר את הספריות הציבוריות.

זבולון אורלב: ממתי?

זבולון אורלב: מ-1 בינואר 2004, ידידי חבר הכנסת רחמים מלול.

זבולון אורלב: כלומר, בשנת התקציב הבאה אין שום גרוש של הוצאה.

זבולון אורלב: מה מציעים פה, חברי מוחמד כנעאן?

זבולון אורלב: – לבטל את החוק.

זבולון אורלב: מה זה קשור לתקציב?

זבולון אורלב: חוקקנו אחרי מאמץ גדול – – –

מוחמד כנעאן: אין לו מה לומר.

זבולון אורלב: אין לו מה לומר.

זבולון אורלב: אם הוא היה אומר הוא היה יושב במקומו.

זבולון אורלב: אחרי מאמצים רבים חוקקנו, שמאבטחי מוסדות חינוך ייהנו ממענק של עבודה מועדפת של חיילים משוחררים.

זבולון אורלב: זה גם חוק שלך, גם אתה הצבעת בעד.

זבולון אורלב: זה רק חוק שלי?

זבולון אורלב: זה חוק שבא להגן על ילדי ישראל, והכנסת הצביעה.

זבולון אורלב: מה מציעים פה?

זבולון אורלב: לבטל.

זבולון אורלב: הכנסת הסכימה שלחוק הזה אין עלות תקציבית של 5 מיליוני שקלים.

זבולון אורלב: פשוט לא ייאמן.

זבולון אורלב: תחת השם מצב כלכלי האוצר עושה מעשים שלא ייעשו במשטר דמוקרטי ומנסה להחביא ולהעביר דברים שפוגעים בחינוך, פוגעים בתכנון ובנייה, פוגעים באיכות החיים, ולצערי אין מספיק עירנות.

זבולון אורלב: אני מקווה שבמפלגתי יהיה דיון רציני, ואני כלל לא בטוח איך אני מצביע.

זבולון אורלב: תודה רבה.

שמואל הלפרט: תודה לחבר הכנסת זבולון אורלב.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת יחיאל לסרי, בבקשה.

שמואל הלפרט: אחריו – חבר הכנסת אליעזר כהן.

יחיאל לסרי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, הטיעון המרכזי בעד תקציב 2003 כפי שהוגש על-ידי האוצר הוא האחריות הלאומית שנדרשת מכולנו מול מצב החירום הכלכלי שבו נתונה מדינת ישראל.

יחיאל לסרי: אומרים לנו: אין ברירה, חייבים לבצע קיצוץ דרסטי בתקציבי משרדי הממשלה השונים, גם בתקציבים חברתיים, עם כל הכאב, גם בביטחון, למרות המצב הביטחוני הקשה, וכל זה כדי להימנע ממשבר פיננסי שעלול לדרדר את מדינת ישראל למצב הרבה יותר גרוע.

יחיאל לסרי: מול הטענה בדבר הפגיעה הקשה בשכבות החלשות מצביעים באוצר, בין היתר, על הרפורמה במס של ועדת-רבינוביץ, שלכאורה גם מכבידה על העשירים בדרך מיסוי שוק ההון, וגם מקלה בצורה מסוימת על שכבות הביניים והשכבות הנמוכות על-ידי הורדת המס הישיר על עבודה.

יחיאל לסרי: על פניו המסגרת הזאת נראית גם הגיונית וגם צודקת, לפחות מבחינה כלכלית, וזה בלי להיכנס לגורמים שהביאו אותנו למצב הביטחוני הזה, המצב בעולם.

יחיאל לסרי: אבל כשיורדים לפרטים רואים מייד שזה לא רק כלכלה, אלא גם, ובעיקר, הרבה-הרבה פוליטיקה.

יחיאל לסרי: נכון שכל תקציב מדינה הוא פוליטי, אבל במצב כלכלי חמור כמו זה שבו אנחנו נתונים כרגע, ניתן היה לצפות שהשיקולים הכלכליים הענייניים יהיו השיקולים המכריעים.

יחיאל לסרי: אבל זה לא כך.

יחיאל לסרי: זה לא כך גם אם מתעלמים מחילוקי הדעות בין הליכוד לעבודה בנוגע לתקציב ההתנחלויות לעומת התקציבים החברתיים.

יחיאל לסרי: ומדוע זה לא כך?

יחיאל לסרי: מכיוון שרואים שבאותו תקציב 2003, שמוגש לנו על-ידי האוצר, יש הרבה חורים, הרבה דברים שקשה לקבל אותם ולהבין אותם גם מבחינה כלכלית.

יחיאל לסרי: אחד הכשלים העיקריים בעיני בתוכנית הכוללת הזאת, שפוגע באמינות השיקולים המקצועיים של האוצר, הוא הרפורמה במס של ועדת-רבינוביץ.

יחיאל לסרי: ניתנה לנו דרך הרפורמה הזדמנות מצוינת לתקן עוול חברתי שיאפשר יותר הכבדה על העשירים, פגיעה קטנה יותר בשכבות החלשות, דרך מיסוי שוק ההון, ודרך זה גם נוכל לקצץ פחות בתקציבים חברתיים שחשובים לכולנו, גם לאלה שהם בעד התקציב הזה, ברווחה, בחינוך, בבריאות.

יחיאל לסרי: במקום זה, מה קיבלנו?

יחיאל לסרי: קיבלנו רפורמה שמשיגה את התוצאה ההפוכה.

יחיאל לסרי: במקום מס של 25% על שוק ההון, כפי שמקובל בעולם וכפי שהוצע בעבר על-ידי בן-בסט, המס יהיה רק 15%.

יחיאל לסרי: בשנה הראשונה, שבה אנחנו נמצאים כרגע, גם זה לא יקרה, כי עדיין לא התארגנו מבחינת המערכת.

יחיאל לסרי: אז אנחנו מדברים על מס על המחזור, לא מס על הרווחים.

יחיאל לסרי: וגם אותו הורידו.

יחיאל לסרי: במקור היה צריך להיות 1%, וכאן אצלנו במליאה הורדנו אותו ל-0.5%.

יחיאל לסרי: לכן גם את ההפסדים מהורדת המס הישיר על העבודה, מיסוי ההון לא מכסה.

יחיאל לסרי: שלא לדבר על לתת לנו איזו רזרבה ואורך נשימה כדי שלא לפגוע בתקציבים אחרים כמו התקציבים החברתיים.

יחיאל לסרי: מדובר בהחמצה אדירה, בהחמצה שאפשר לתקן אותה, ואפשר לתקן אותה כעת במסגרת תקציב 2003 דרך חוק ההסדרים, תיקוני חקיקה במסגרת חוק ההסדרים.

יחיאל לסרי: אפשר וצריך לומר ללא בושה, אם יבוא שר האוצר ויאמר: טעינו.

יחיאל לסרי: המיסוי על ההון אכן צריך להיות 25% ולא 15%.

יחיאל לסרי: יותר מכך, מתברר שהתוספת המשמעותית ביותר מאותה הורדת המס הישיר על עבודה תהיה בעיקר לבעלי השכר הגבוה, אלה שמשתכרים 10,000 שקל ומעלה.

יחיאל לסרי: בסוף התהליך מדובר, למשל, אדוני היושב-ראש, על כך, שאחרי כמה שנים של הפעלת הרפורמה, אנשים שמרוויחים 25,000 שקל ומעלה יקבלו תוספת נטו של 2,000 שקל מדי חודש.

יחיאל לסרי: כל זאת כש-75% מהשכירים במשק משתכרים ברמה של השכר הממוצע במשק ומטה, שזה פחות מ-7,000 שקל.

יחיאל לסרי: לזה התכוונו ברפורמה על המס?

יחיאל לסרי: גם באוצר מודים, שמרבית רווחי הצמיחה במשך שש השנים הבאות, בתקווה שתהיה צמיחה, יספיקו בקושי למימון הורדת המס על העבודה.

יחיאל לסרי: אדוני היושב-ראש, אני מסכם.

יחיאל לסרי: אם יש שינוי פרקטי שאפשר להצביע עליו ושעדיין ניתן לבצע אותו בתקציב 2003, בלי להיכנס לחילוקי דעות פוליטיים, ושיכול לתת קצת יותר אורך נשימה לטיפול בנושאים חברתיים, לפחות פגיעה בשכבות החלשות, זה לשנות את אופן היישום של הרפורמה במס שאישרנו כאן ביולי 2002.

יחיאל לסרי: צריך ליישם את המס על ההון, בעיקר להגדיל אותו מ-15% ל-25%, ולדחות את ההפחתה במס הישיר על העבודה לתקופה מאוחרת יותר, כשתהיה לנו צמיחה.

יחיאל לסרי: לשינויים האלה אין עלות תקציבית, אין בעיה פוליטית אתם, צריך רק לרצות לעשות אותם.

יחיאל לסרי: תודה רבה.

שמואל הלפרט: תודה לחבר הכנסת יחיאל לסרי.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת אליעזר כהן, ואחריו – חבר הכנסת יוסף לפיד.

אליעזר כהן: אדוני היושב-ראש, אני מקווה שסגן שר האוצר שנמצא כאן ישמע אותי.

אליעזר כהן: סיעת האיחוד הלאומי – ישראל ביתנו מתכוונת להצביע בעד התקציב המוצע.

אליעזר כהן: התקציב המוגש אינו טוב, אבל אנחנו נצביע בעדו מתוך אחריות לאומית, מכיוון שאם נצביע נגדו והוא לא יאושר, יהיה מצב בלתי נסבל.

אליעזר כהן: המצב הכלכלי, כידוע לכולם, כל כך קשה, שיודעי דבר, לרבות מומחים אצלנו, אומרים, שרק זה חסר היום למדינת ישראל, שתהיה קריסה כלכלית נוספת.

אליעזר כהן: לכן, אנחנו נצביע בעד התקציב, בין השאר מפני שהנורא בדבר הוא, שכל אלה שרובנו בעדם, השכבות החלשות, מקבלי הבטחת הכנסה, משפחות חד-הוריות, תושבי ערי פיתוח ועולים חדשים, אלה שכולנו דואגים להם, הם יהיו הראשונים שייפגעו.

אליעזר כהן: אסור שתהיה קריסה כלכלית נוספת, מפני שדווקא אלה שאנחנו דואגים להם יהיו הראשונים שיסבלו.

אליעזר כהן: הם יקרסו לפנינו.

אליעזר כהן: סיעתי הציעה לשר האוצר, אדוני סגן שר האוצר, שני שיפורים שיוסיפו לאוצר הרבה כסף, וכשאני אומר הרבה כסף, זה במאות מיליונים.

אליעזר כהן: סיעת העבודה מציעה לבטל את ההנחות במס ליש"ע.

אליעזר כהן: אנחנו מוכנים שיבטלו את ההנחות במס בתנאי אחד – שיבטלו את ההטבות האלה לכל שאר אזורי הארץ.

אליעזר כהן: אנחנו בדקנו, זה לא מעט כסף, זה 2.2 מיליארדי שקל.

אליעזר כהן: האוצר רוצה את 2.2 מיליארדי השקל האלה – שהעבודה לא תדבר רק על יש"ע, שתדבר על כל חלקי הארץ, שיבטלו את זה לכל חלקי הארץ.

אליעזר כהן: את זה אנחנו נקבל.

אליעזר כהן: שיפור נוסף, בביטול קצבאות יוצאי צבא.

אליעזר כהן: שוב, לכולם, לרבות אותם המונים שמקבלים קצבת יוצאי צבא ואינם משרתים בצבא כלל.

אליעזר כהן: מי שמכיר את החומר יודע על מה אני מדבר בדיוק, כמה רבים מאלה שאינם משרתים בצבא מקבלים את הקצבה הזו.

אליעזר כהן: גם כאן יש מאות מיליונים של שקלים.

אליעזר כהן: אם יקבלו את שני השיפורים האלה, לאוצר יהיה הרבה כסף, יוחזר הרבה מאוד כסף.

אליעזר כהן: תודה רבה.

שמואל הלפרט: תודה לחבר הכנסת אליעזר כהן.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת יוסף לפיד.

שמואל הלפרט: אחריו – סגן השר חבר הכנסת מאיר פרוש.

יוסף (טומי) לפיד: אדוני היושב-ראש, כל היום שואלים אותי עיתונאים: האם שינוי תצביע בעד התקציב או תימנע או תצביע נגד, וכאשר אני עונה שאנחנו עוד לא החלטנו ונחליט רק מחר בצהריים, אומרים לי: כאילו.

יוסף (טומי) לפיד: זה לא כאילו.

יוסף (טומי) לפיד: אנחנו באמת לא החלטנו, ולא החלטנו משתי סיבות.

יוסף (טומי) לפיד: סיבה אחת, אנחנו לא רוצים להיות כלי משחק בידי המפלגות הגדולות.

יוסף (טומי) לפיד: אנחנו רוצים קודם לדעת מה הן עושות, או ליתר דיוק מה עושה מפלגת העבודה, לפני שאנחנו נחליט על עמדתנו הסופית.

אורי אריאל: יכול להיות שהם יחזרו בהם?

יוסף (טומי) לפיד: יכול להיות.

יוסף (טומי) לפיד: אצל מפלגת העבודה אתה לעולם לא יודע.

יוסף (טומי) לפיד: הסיבה השנייה היא יותר מורכבת.

יוסף (טומי) לפיד: מצד אחד, אנחנו חושבים שזה תקציב גרוע.

יוסף (טומי) לפיד: הוא לא שוויוני, הוא מנצל לרעה את שכבות הביניים והוא פוגע בשכבות שצריכות הגנה, כמו הפנסיונרים והסטודנטים, ונותן כמובן העדפות עצומות לחרדים.

יוסף (טומי) לפיד: מצד שני, אנחנו מודעים לכך, שאם הכנסת לא תצביע על תקציב בכלל, יהיו לכך השלכות מאוד קשות על המשק הישראלי ועל מעמדה הכלכלי של ישראל בעולם.

יוסף (טומי) לפיד: אלה הם שני שיקולים שנוגדים זה את זה, ולכן קשה מאוד להחליט מה עדיף – להיכנע לתקציב גרוע שתפר שר האוצר, או לסייע בידי אלה שרוצים להשאיר את מדינת ישראל ללא תקציב חדש ולגרום לפגיעה במעמדנו הכלכלי בארץ ובעולם.

יוסף (טומי) לפיד: על כן נתנו לעצמנו עוד פסק זמן לפני שאנחנו נודיע מה תהיה עמדתנו.

יוסף (טומי) לפיד: אם כי לפי המצב הנוכחי ואם לא יהיו חולי שפעת, יש סיכוי רב שהתקציב יעבור מחר לפחות בקריאה ראשונה.

יוסף (טומי) לפיד: מה שנראה לנו הרבה יותר חשוב זה שהממשלה הזאת תסתלק, תסולק, תיפול, תתפורר ותתפרק.

יוסף (טומי) לפיד: זו ממשלה שבשום אופן לא ראויה לשלוט במדינה.

יוסף (טומי) לפיד: אנחנו רוצים לשים קץ לשלטון הזה ולדעת שבזמן הקרוב ביותר תיערכנה בחירות.

יוסף (טומי) לפיד: רבותי, שרון לא עושה את מה ששרון חושב לנכון, מפני שנתניהו נושף בעורפו.

יוסף (טומי) לפיד: ופואד לא עושה את מה שפואד חושב לנכון, מפני שמצנע ורמון נושפים בעורפו.

יוסף (טומי) לפיד: לא ייתכן שאנחנו ננוהל על-ידי שני מנהיגים שאינם מעזים לנהל את מדיניותם שלהם, אלא מנהלים מדיניות של הזולת מפחד שהזולת יגבר עליהם בבחירות הפנימיות של מפלגותיהם.

יוסף (טומי) לפיד: זה מצב בלתי נסבל, מצב לא בריא, מצב שמזיק לשלטון, ואנחנו רוצים להיפטר ממנו, ואנחנו רוצים ללכת לבחירות.

יוסף (טומי) לפיד: אני אומנם מאוד נרגש, אדוני היושב-ראש, ונוגע ללבי לראות כיצד פתאום מפלגת העבודה גילתה שיש לה מצפון, שיש לה עקרונות, מה שמצא חן בעיניה במשך שנה וחצי הוא פתאום בלתי אפשרי; וכיצד יושב-ראש מפלגת העבודה, שר הביטחון בן-אליעזר, אומר לפני שלושה שבועות לכל העולם, לכולי עלמא, שהוא מצביע בעד התקציב הזה בכאב לב, כי זה נחוץ, הכרחי וטוב למדינה, אבל כשהוא רואה בסקרים שמצנע ורמון גוברים עליו, אזי אותו תקציב, עד הספרה האחרונה, כבר לא טוב למדינה, ומצפונו של יושב-ראש המפלגה אינו מאפשר לו להצביע בעדו.

יוסף (טומי) לפיד: רבותי, אני כבר לא יודע.

יוסף (טומי) לפיד: אין כבר בושה בפוליטיקה הישראלית.

יוסף (טומי) לפיד: אנחנו לא יכולים לעבור על זה לסדר-היום בלי לומר את דעתנו ובלי לקרוא למפלגת העבודה לפחות לעשות מעשה טוב אחד, לנטוש את הממשלה ולעזור לנו להביא לכך שתהיינה בחירות חדשות, שתאפשרנה לציבור הישראלי לשפוט את מה שנעשה עד עכשיו וגם לקבוע את עתידנו לצד הטוב יותר.

יוסף (טומי) לפיד: תודה רבה.

שמואל הלפרט: תודה, חבר הכנסת יוסף לפיד.

שמואל הלפרט: סגן השר, הרב מאיר פרוש.

שמואל הלפרט: אחריו – חבר הכנסת גנדי ריגר.

מאיר פרוש: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, כשאנחנו מנהלים כאן, במליאת הכנסת, את הדיון על תקציב המדינה, זה בעצם לא דיון שמתקיים כאן במליאה, כי הדיון מתקיים מחוץ לכותלי הבניין הזה.

מאיר פרוש: אפשר לשמוע על כך בכלי התקשורת ואפשר לקרוא על זה בעיתונים.

מאיר פרוש: מי שרואה טלוויזיה יכול לראות זאת בצורה שוטפת.

מאיר פרוש: הוויכוח לא מתנהל פה.

מאיר פרוש: אבל אני חייב לומר, שהוויכוח הוא כל כך לא רציני, הוא בהחלט לא רציני.

מאיר פרוש: ולמה הוא לא רציני?

מאיר פרוש: כי רק לפני כמה ימים התעשתו במפלגת העבודה ומעלים טענות שיש צורך לקצץ.

מאיר פרוש: והפעם, חבר הכנסת אריאל, אתה נמצא בחברה טובה.

מאיר פרוש: לא מבקשים רק לקצץ בהתנחלויות, אלא מבקשים גם לקצץ בתקציבים לחרדים.

מאיר פרוש: למה אני אומר שהוויכוח הוא כל כך לא רציני?

מאיר פרוש: מכיוון שעד לפני כמה ימים איש ממפלגת העבודה לא דיבר על התנחלויות.

מאיר פרוש: מי שדיבר על כך זה אומנם חבר הכנסת ממרצ יושב פה, ייתכן שגם חברי כנסת מהסיעות הערביות דיברו על כך, אבל איש ממפלגת העבודה לא דיבר על כך.

מאיר פרוש: ברור לנו שבגלל הפריימריס הנושא הזה הפך להיות נושא.

מאיר פרוש: ברור לנו שהוויכוח הוא לא רציני, מכיוון שאם מישהו מעלה טענה כלשהי שיש לקצץ בתקציבים של החרדים, זה כל כך לא רציני, חבר הכנסת אריאל, ואני רוצה שתשמע.

מאיר פרוש: האם יש אוכלוסייה שסבלה כל כך הרבה בתקציב 2002 כמו החרדים?

מאיר פרוש: אם ניקח רק את החוק שחבר הכנסת הרב הלפרט, שיושב כרגע כיושב-ראש הישיבה הזאת, העביר בכנסת; והוא העביר זאת בתמיכתם של חברי כנסת ממפלגת העבודה.

מאיר פרוש: אני כבר לא מדבר על כך שהוא העביר זאת בתמיכתם של חברי כנסת מהליכוד וגם בתמיכתם של חברי כנסת ממרצ.

מאיר פרוש: הוא העביר זאת בתמיכתו של רוב חשוב ומשמעותי.

מאיר פרוש: והנה, מי סבל מכך שביטלו את החוק שלו?

מאיר פרוש: מי סבל מכך?

מאיר פרוש: החרדים.

מאיר פרוש: נכון גם שמרצ טענה שגם הערבים סובלים מזה.

מאיר פרוש: לכן מרצ גם היתה נגד הפגיעה בחוק שהציע חבר הכנסת הרב הלפרט.

מאיר פרוש: לומר שזה ויכוח רציני, כאשר על ההתנחלויות לא דיברו במפלגת העבודה עד לפני כמה ימים?

מאיר פרוש: כאשר באים ואומרים שהחרדים לא סבלו בתקציב 2002?

מאיר פרוש: הרי זו בושה לומר את זה.

מאיר פרוש: בכלל, אני לא מבין את הממשלה הזאת.

מאיר פרוש: אמרתי קודם שהם היו אלה שתמכו בחוק של הרב הלפרט בקשר לקצבאות ילדים.

מאיר פרוש: הם היו גם אלה – ונכון שהיו גם מהעבודה וגם ממרצ, אבל בעיקר מסיעת הליכוד – שתמכו בחוק שאני העברתי בשלוש קריאות, לתת עידוד לזוגות צעירים שרוכשים דירה בירושלים, או מרחיבים דירה.

מאיר פרוש: הממשלה הזאת, שאמורה להיות רגישה לירושלים, באה והקפיאה את החוק הזה.

מאיר פרוש: לומר על החרדים שהם לא קיבלו מכות ולא ספגו מכות ב-2002?

מאיר פרוש: אתה יודע מה קורה במוסדות התרבות החרדיים, חבר הכנסת גילאון?

מאיר פרוש: היום, בסוף אוקטובר, מוסדות התרבות החרדיים קיבלו רק 20% מהתקציב.

מאיר פרוש: ואני מדבר על מצב שבעוד חודשיים אנחנו כבר בסוף השנה האזרחית, סוף שנת הכספים.

מאיר פרוש: ולמה?

מאיר פרוש: מסיבות שונות.

מאיר פרוש: אני לא רוצה לפרט אותן כרגע.

מאיר פרוש: אבל לומר שהחרדים לא ספגו מכות ב-2002?

מאיר פרוש: יש לנו מערכת מסועפת של החינוך העצמאי.

מאיר פרוש: יש חסר של כמה אלפי שעות.

מאיר פרוש: היה קשה לפתוח את שנת הלימודים השנה.

מאיר פרוש: מדי שנה אנחנו לא מחכים ל-1 בספטמבר, אלא פותחים את שנת הלימודים כמה ימים קודם.

מאיר פרוש: לא יכלו לפתוח את שנת הלימודים.

מאיר פרוש: היה צורך בכסף להסעות ולא היה כסף להסעות.

מאיר פרוש: בסמינרים לבנות אצלנו יש חסר של 17 מיליון שקל.

מאיר פרוש: בשנה שעברה הסמינרים תפקדו מכיוון שב-2002 הם קיבלו את הכסף שהיו צריכים לתת לנו ב-2001; כך היה להם כסף ב-2002.

מאיר פרוש: אני כבר לא מדבר על סיוע לפנימיות ועל עוד ועוד נושאים שפוגעים בציבור החרדי.

מאיר פרוש: לכן, מה אני אומר?

מאיר פרוש: הוויכוח הזה הוא ויכוח לא רציני.

מאיר פרוש: מנסים להתקדם על חשבון המתנחלים.

מאיר פרוש: מנסים להתקדם על חשבון הציבור החרדי בפריימריס, כי יודעים שרק על-ידי זה אפשר לקבל קולות.

מאיר פרוש: זה נושא טעון.

מאיר פרוש: הנושא של בני הישיבות הוא טעון.

מאיר פרוש: אפשר על-ידי זה להתקדם בקרב חוגי השמאל.

מאיר פרוש: הנושא של המתנחלים הוא נושא טעון, שאפשר להתקדם על-ידו בקרב חוגי השמאל.

מאיר פרוש: לוקחים את הנושאים האלה ומשסים את הציבור נגד האוכלוסיות האלה.

מאיר פרוש: בושה.

מאיר פרוש: בושה לוויכוח כל כך לא רציני על תקציב של מדינה בתקופה שאנחנו כל כך זקוקים לרחמי שמים.

מאיר פרוש: ואנחנו זקוקים לרחמי שמים.

מאיר פרוש: השנה אמרנו בראש השנה וביום כיפור: "ועל המדינות בו ייאמר: איזו לחרב ואיזו לשלום, איזו לרעב ואיזו לשובע".

מאיר פרוש: מי יודע מה מצפה לנו כאן בארץ-ישראל, כאשר יש לנו שליט, רודן, שרוצה, חלילה וחס, להמיט שואה על עם ישראל כאן בארץ-ישראל.

מאיר פרוש: בתקופה כל כך רגישה מנהלים ויכוחים לא רציניים.

מאיר פרוש: בושה להיות שותף לחלק מוויכוח כזה.

מאיר פרוש: אני בטוח, שהממשלה, לאחר שנעבור את הקריאה הראשונה, תדע להשכיל ולהבין שיש צורך לעשות שינויים מרחיקי לכת ולא להתרגש מכל ההסתות למיניהן שמנסים להביא אותן על חלקים באוכלוסייה במדינת ישראל, אם זה הציבור החרדי ואם זה ציבור המתיישבים ביהודה, בשומרון ובחבל עזה.

מאיר פרוש: תודה.

שמואל הלפרט: תודה לסגן השר הרב מאיר פרוש.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת גנדי ריגר – אינו נוכח.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת אורי אריאל, אחריו – חברת הכנסת מרינה סולודקין, ואם היא לא תהיה – חברת הכנסת תמר גוז'נסקי.

אורי אריאל: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת ואדוני סגן שר האוצר, לפני לכתך – ערב טוב, אדוני סגן שר השיכון והבינוי, אני קודם כול רוצה להודות לאדוני היושב-ראש ולידידי חבר הכנסת מאיר פרוש.

אורי אריאל: איפה איבד מר מצנע את בושתו?

אורי אריאל: איפה ומתי התעורר שר הביטחון עם מדיניות ההסתה?

אורי אריאל: זה סגנון שכבר שמענו, לצערנו.

אורי אריאל: אני לא יכול להגיד שהוא חידוש גדול, אבל הוא מגיע לשיאים חדשים, כי אני פואד, אני מצנע, אני חיים רמון, צריך להיבחר בתוך מפלגתי.

אורי אריאל: מה אעשה?

אורי אריאל: ארביץ לאחרים.

אורי אריאל: פעם בגלות היו דברים כאלה, ואני לא רוצה להרחיב.

אורי אריאל: ברוך השם, זכינו אשרינו, ואנחנו במדינת ישראל.

אורי אריאל: הדבר הזה לא יצלח.

אורי אריאל: מה ששקר – אין לו רגליים, ומה שאין לו רגליים – ייפול.

אורי אריאל: לא פואד, לא מצנע, לא חיים רמון ולא כל מפלגת העבודה עם כל התרגילים, הם לא עושים רושם, הם מבזים את עצמם, את הכנסת ואת הפוליטיקה הישראלית, זה הכול.

אורי אריאל: הרי אין פה אחד בבית הזה ובחוץ שמאמין שזה בכלל ויכוח.

אורי אריאל: באו החברים הטובים, תפסו טרמפ, והלכו והרביצו למישהו מכות, הם הגברים שבשכונה.

אורי אריאל: עכשיו אני רוצה להציע שתי הצעות, שאני מעריך שיהיו מקובלות על כל חברי הבית ללא הבדל.

אורי אריאל: אני מדבר על הצעות כספיות, כי יש מצוקה ומחפשים כסף.

אורי אריאל: האם יש מישהו בבית הזה – הייתי פונה לראש הממשלה ולשר האוצר, אם הם היו פה – שמתנגד להפסקת ההזרמה של מאות מיליוני שקלים לרשות הפלסטינית הטרוריסטית?

אורי אריאל: לידיעתכם, חברי הבית, אחרי בדיקה, זה נע בסדרי גודל של בין 400 ל-500 מיליון שקלים.

אורי אריאל: חבר הכנסת טלב אלסאנע, ערב טוב, האם אתה נגד הפסקת ההזרמה של כספי משלם המסים לטרור הפלסטיני?

אורי אריאל: אתה בוודאי מסכים לזה.

אורי אריאל: הרי לא יעלה על הדעת שאנחנו נממן את הטרור.

טלב אלסאנע: הטרור של המתנחלים והטרור של המתיישבים – תחזיר אותם הביתה.

אורי אריאל: נדון על זה, אבל לדבר אחד אנחנו בוודאי מסכימים: הטרור של הרשות הפלסטינית לא יתפרנס מהמסים, לא של חבר הכנסת טלב אלסאנע, לא של חבר הכנסת הרב מאיר פרוש, ובוודאי לא שלי.

אורי אריאל: אני רוצה לשאול את שר הביטחון: האם אתה מוכן לקחת את הכסף הזה כדי לממן את הצרכים הכל-כך דחופים, שאתם אומרים שמגיעים לכ-700 מיליון ש"ח, או שאתה מתעקש להכות ברב מאיר פרוש, שנדמה לי שלא פגע בך אף פעם?

אורי אריאל: או נניח דבר אחר, שאני מעריך שחברי הבית יסכימו לו – אני אשאל אולי את חברת הכנסת גוז'נסקי – האם ראוי לתקצב מוסד אחד, יהיה חשוב מאוד אפילו, בסדר גודל של מעל 70 מיליון ש"ח בשנה, מוסד שנדמה לי שקוראים לו בית-ברל, כאשר יש כל כך הרבה ילדים בסיכון, שאת עוסקת בהם יומם וליל, כאשר יש כל כך הרבה משפחות חד-הוריות ויש מצוקות בקרב הבדואים ובעיות בקרב העולים?

אורי אריאל: אין כמעט מגזר שאין בו בעיות.

אורי אריאל: אני לא רוצה לדבר על מה שנקרא המתיישבים או המתנחלים.

אורי אריאל: גם שם, לצערי, אם תשאלו את מערכת הביטחון אם היא מסוגלת לתת תשובה למרכיבי הביטחון שהיא עצמה הגדירה, שהיא מחייבת לשים, כמו גדרות ואמצעים אחרים, היא איננה מסוגלת לממן את מה שהיא דורשת – לא מה שאנחנו מבקשים.

אורי אריאל: ואני אומר לכם, שלפי דעתי יש הסכמה, שיהיה קיצוץ בבית-ברל.

אורי אריאל: כמה?

אורי אריאל: אולי 10%, אני לא רוצה לפגוע בו, לא באתי לומר שהוא אינו זקוק לדבר, אבל האם הוא לא יכול לתרום 10%, חבר הכנסת גילאון?

אורי אריאל: אני מעריך שיש פה הסכמה.

אורי אריאל: והדבר האחרון בהקשר הישיר של התקציב – האם אין הסכמה בין חברי הבית הזה, שאפשר לקצץ פה בכנסת?

אורי אריאל: האם מיצינו את זה, ובאמת הכול כל כך הכרחי?

אורי אריאל: הרי כל אחד מאתנו מייצג פה מצוקות ובעיות, מעבר לשמחות, כי יש גם, ברוך השם, שמחות.

אורי אריאל: האם אין מה לקצץ פה, חבר הכנסת טלב אלסאנע?

אורי אריאל: האם חייבים פה כל דבר, כל שקל, כל פרוטה?

אורי אריאל: מדוע הבית הזה לא מסוגל להתעלות ולהתאחד?

אורי אריאל: אני צריך לציין שהוא קיצץ.

אורי אריאל: חברי הבית, אני צריך להגיד ביושר, שהבית הזה קיצץ בצורה די משמעותית, בהיקף של עשרות מיליוני שקלים בשנת התקציב הזאת, אבל אני משוכנע שאנחנו מסוגלים לקצץ פעם נוספת כדי לתת תשובה על בעיות יותר חשובות.

אורי אריאל: אני מסיים בזה שאני קורא לשרי העבודה ולמפלגת העבודה, אל תכרו לעצמכם את הבור בהסתה.

אורי אריאל: לא תיבנו מהסתה, ולא תיבנו מכך שאיש באחיו יאחזו ויריבו.

אורי אריאל: לא כך למדנו בדת היהודית, לא כך למדנו בכלל.

אורי אריאל: תנהלו את הוויכוח ביניכם בכבוד.

אורי אריאל: תודה.

שמואל הלפרט: תודה, חבר הכנסת אורי אריאל.

שמואל הלפרט: חברת הכנסת מרינה סולודקין – אינה נוכחת.

שמואל הלפרט: חברת הכנסת תמר גוז'נסקי, בבקשה.

שמואל הלפרט: אחריה – חבר הכנסת טלב אלסאנע.

תמר גוז'נסקי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, חבר הכנסת פרוש הזכיר קודם את מה שאומרים בימים הנוראים, ובין היתר את מי דנים לחיים ולמוות, לרעב וכו'.

תמר גוז'נסקי: אני רוצה לספר את מי אנחנו, החברה הישראלית, דנים לרעב.

תמר גוז'נסקי: הסיפור עלה היום בישיבת הוועדה לקידום מעמד הילד, שעסקה בקשר שבין עוני למחלות של ילדים ולבריאות של ילדים.

תמר גוז'נסקי: בין היתר, עובדת באחת העיריות במרכז הארץ סיפרה את הסיפור הבא: היא משפחת קלט, כלומר, מביאים אליה ילדים שהם במצבים הקשים ביותר לכמה ימים, עד שימצאו להם סידור.

תמר גוז'נסקי: לאחרונה, היא מספרת שהיא מקבלת ילדים רעבים, שבלילה, בשקט בשקט, הולכים למטבח, לוקחים לחם ושמים אותו מתחת למזרן, כדי שיהיה להם לבוקר.

תמר גוז'נסקי: זה קורה במרכז הארץ, חברי הכנסת.

תמר גוז'נסקי: לא בדרום, לא בצפון, אלא במרכז הארץ.

תמר גוז'נסקי: אז זה סיפור על רעב.

תמר גוז'נסקי: אני חושבת שזה רק סיפור אחד, שמדבר על אותם 340,000 ילדים, שאנחנו יודעים שהם ילדים בסיכון, ומתוכם 140,000 הם בטיפול של לשכות הרווחה.

תמר גוז'נסקי: אנחנו מדברים על אותם ילדים, שעכשיו הממשלה החליטה, שבמסגרת הצלת המדינה והמשק, כמו שאמר שר האוצר, אנחנו לא ניתן להם – ולכן בחוק ההסדרים מופיע סעיף 55, שאת חוק פעוטות בסיכון (הזכות למעון-יום) יקפיאו עוד לשנתיים.

תמר גוז'נסקי: אם יוסיפו בשנה הבאה בסך הכול 2,000 מכסות, זה יעלה 20 מיליון שקל, ולמדינה אין 20 מיליון שקל לפעוטות בסיכון.

תמר גוז'נסקי: אין לה, אבל ראו זה פלא, שר האוצר הודיע שמבצעים את הרפורמה במס החל מ-1 בינואר.

תמר גוז'נסקי: הרפורמה במס תגזול מהמדינה מיליארד שקל, זאת אומרת, הכנסות המדינה ממס הכנסה יפחתו במיליארד שקל רק בשנת 2003.

תמר גוז'נסקי: אז אפשר לקחת מיליארד שקל, ולא לתת לילדים הרעבים, ולא לתת לילדים שההורים שלהם לא קונים להם תרופות, כי אין להם כסף לשלם עבור תרופות, או משאפים, או דברים אחרים, כמו תיקון שיניים או קניית משקפיים?

תמר גוז'נסקי: חברי הכנסת, פקידי הסעד יצאו למערכה חשובה ביותר, מערכה על הגדלת מספרם.

תמר גוז'נסקי: הם לא ביקשו תוספת שכר אלא להגדיל את מספרם; הם לא מסוגלים לתת את הטיפול הדחוף ביותר לילדים במצבי הסיכון הגדולים.

תמר גוז'נסקי: לממשלה אין זמן להתעסק אתם, היא בכלל לא שמה לב אליהם.

תמר גוז'נסקי: פקידי הסעד מתכוונים לעשות צעדים הרבה יותר קיצוניים, ואז מה?

תמר גוז'נסקי: כל המאבק שלהם ועוד מאבקים חברתיים ומאבקים מעמדיים ומאבקים של עובדים.

תמר גוז'נסקי: אני חושבת שהדברים האלה הם היום התקווה היחידה לשינוי המצב, כי אני לא רואה בכנסת את כל הדוברים בשם הילדים והמסכנים שיקומו ויגידו: לא, את הסעיף הזה לא ניתן להעביר.

תמר גוז'נסקי: אני גם לא רואה את כל אלה שיגידו שבשבילנו זה קו אדום שלא נעבור אותו.

תמר גוז'נסקי: חברי הכנסת, נציגי הממשלה הסבירו לנו קודם שלממשלה אין כסף ולכן היא חייבת לקצץ.

תמר גוז'נסקי: אבל שר האוצר, בלי בושה, הביא נתונים שאין להם שום קשר למציאות, שלא לומר מלה יותר קשה – נתונים שקריים.

תמר גוז'נסקי: חלק לא קטן מנאומו הוא הקדיש ואמר כמה חשוב לשכנע אנשים שיפסיקו לקחת הבטחת הכנסה ויצאו לעבודה.

תמר גוז'נסקי: מה שהוא לא סיפר לקהל ולא סיפר לחברי הכנסת זה שהממשלה מקצצת באכזריות בהשלמת הכנסה שמקבלות נשים חד-הוריות שעובדות; שעובדות, לא שלא עובדות.

תמר גוז'נסקי: לפי החוק היום, נשים שמשתכרות 3,500 שקל בחודש, שכר מינימום – מורות, גננות, הרבה מאוד נשים משתכרות את השכר הזה.

תמר גוז'נסקי: אם יש להן שני ילדים בבית, הן קיבלו בעבר 2,100 שקל תוספת.

תמר גוז'נסקי: מורידים להן 66% מהתוספת, משאירים להן שליש.

תמר גוז'נסקי: אם לאשה יש החוצפה לצאת לעבודה ולהרוויח 4,500 שקל לחודש, וזה השכר של רוב עובדי המדינה שהם נשים, קודם הן קיבלו תוספת של 1,500 שקל, ומורידים להן מזה 90%, משאירים להן 140 שקל.

תמר גוז'נסקי: ואחר כך בא שר האוצר וברוב חוצפתו הוא אומר, שמקצצים בהבטחת הכנסה כדי שיצאו לעבודה.

תמר גוז'נסקי: אבל אלה נשים עובדות, ורוב הנשים העובדות משתכרות 3,500 שקל, 4,000 שקל, 4,500 שקל.

תמר גוז'נסקי: אילו משכורות יש לנשים במדינה?

תמר גוז'נסקי: לא, הוא אומר, לא, אתן תרעבו, אתם לא תוכלו לתת לילד שלכן חוג, אתן לא תוכלו לעשות שום דבר.

תמר גוז'נסקי: לכן, חברי הכנסת, אני רוצה להדגיש ולומר, זה לא נכון שלממשלה אין כסף, אלא שיש לה סדר עדיפויות אחר.

תמר גוז'נסקי: בסדר העדיפויות שלה, גם שר האוצר אמר את זה – המלחמה וההוצאות הצבאיות שהולכות וגדלות, הולכות ומתנפחות.

תמר גוז'נסקי: בסדר העדיפויות שלה ההתנחלויות, ובסדר העדיפויות שלה העידוד של ההון.

תמר גוז'נסקי: מי שמשלם את המחיר של המדיניות ההרסנית הזאת, המשולבת, של מלחמה נגד הפלסטינים מצד אחד ומלחמה נגד העניים מצד שני, מי שמשלם את זה הוא הציבור הפלסטיני והציבור הישראלי, העם הפלסטיני והעם בישראל.

תמר גוז'נסקי: בתוך מדינת ישראל, המדיניות הזאת תחריף ותעמיק את האפליות ואת הקיטוב החברתי שכבר קיים.

תמר גוז'נסקי: מי שנמצא למטה, יימצא יותר למטה.

תמר גוז'נסקי: אדוני היושב-ראש יודע את הוויכוח הגדול שהיה לנו על המשפחות מרובות הילדים, ואתה יודע מה קרה עכשיו.

תמר גוז'נסקי: אחרי כל המאבקים, כל הקיצוצים האחרונים האלה ביטלו בעצם את כל מה שהכנסת חשבה שנכון לעזור בו למשפחות האלה.

תמר גוז'נסקי: אז הם באו ואמרו, לקצץ 20% לילדים הערבים, עד שהם גילו פתאום שמדובר לא רק בילדים ערבים אלא גם בילדים יהודים, אז עכשיו הם נרתעו.

תמר גוז'נסקי: במלים אחרות, מי שמתחיל באפליה של ילדים ערבים, בסופו של דבר מפלה אותם מכיוון שהם עניים, ובסופו של דבר מפלה גם את הילדים היהודים העניים.

תמר גוז'נסקי: לכן אני חושבת, חברי הכנסת, מכל הסיבות, גם משום שזה תקציב מלחמתי, תקציב של התנחלויות, וגם משום שזה התקציב הכי אנטי-חברתי שהוצע אי-פעם בבית הזה, יש חובה, פשוט חובה מוסרית, להצביע נגדו.

תמר גוז'נסקי: תודה, אדוני.

שמואל הלפרט: תודה.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת טלב אלסאנע.

שמואל הלפרט: אחריו – חבר הכנסת מרדכי משעני.

טלב אלסאנע: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, התקציב לשנת 2003, המונח לפניכם, הוא בהיקף של 270 מיליארד שקל, סכום אדיר.

טלב אלסאנע: הבעיה איננה עם כספים, הבעיה היא עם חלוקת הכספים, הקצאת התקציבים – למי נותנים וממי לוקחים.

טלב אלסאנע: אם נשפוט את שר האוצר, על-פי דבריו הוא, מתברר בצורה חד-משמעית, שלכל דבר יש מחיר.

טלב אלסאנע: לשלום יש המחיר שלו ולמלחמה יש המחיר שלה.

טלב אלסאנע: מחיר המלחמה הוא לא רק בהרוגים, מחיר המלחמה הוא גם בתקציבים.

טלב אלסאנע: על-פי דבריו של שר האוצר, התוצאה מהמשך הפעילות המלחמתית והמחיר של הכיבוש הישראלי במשך השנה האחרונה הוא 40 מיליארד שקל.

טלב אלסאנע: זה הסכום שנמנע עקב פגיעה בתיירות, העדר משקיעים וכל הדברים האלה, זו העלות של העימות שהוא תוצאה של הכיבוש.

טלב אלסאנע: מתברר גם שהמתנחלים לא רק משעבדים את עתיד אזרחי המדינה מבחינה מדינית, על-ידי זה שהם מונעים את השלום באזור, אלא גם מבחינה כלכלית.

טלב אלסאנע: כל המתנחלים מהווים 3% מאזרחי המדינה, אבל חלקם בתקציב המדינה הוא 8%.

טלב אלסאנע: איך יכול להיות דבר כזה, ש-3% מאזרחי המדינה שחיים מחוץ לגבולות המדינה, שרוצים מדינה נוספת מעבר למדינת ישראל, שמשעבדים את הסיכוי לשלום, שמשעבדים גם את האפשרות להשקיע בעיירות הפיתוח, בשכונות, בשכבות החלשות, במגזר הערבי, כשהשיעור שלהם באוכלוסייה הוא 3%, בכל זאת חלקם בתקציב המדינה הוא 8%?

טלב אלסאנע: לעומת זאת, האוכלוסייה הערבית, שמהווה 20% מתושבי המדינה, חלקה בתקציב הפיתוח פחות מ-7%.

טלב אלסאנע: זו אפליה.

טלב אלסאנע: הספרים המונחים לפנינו אומרים לנו בצורה חד-משמעית, שהמדיניות הממשלתית הזו היא מדיניות פסולה, גזענית וחזקה על חלשים.

טלב אלסאנע: היא חזקה על גמלאים, היא חזקה על ילדים, היא חזקה על מובטלים, היא חזקה על ערבים, היא חזקה על סטודנטים, בהם היא פוגעת.

טלב אלסאנע: ועם מי היא מיטיבה?

טלב אלסאנע: היא מיטיבה עם מתנחלים, וגם עם החרדים שמקימים את המקוואות בכל מיני יישובים ועל כל מיני גבעות, ללא שום צורך.

טלב אלסאנע: הגיע הזמן שהממשלה תעמיד בראש סולם העדיפויות שלה את האדם, את החינוך, את רווחתו של האזרח, ולא את השאלה איך לשעבד אותו, איך לדכא אותו, איך לעשות חלוקה תקציבית פסולה ופוליטית.

טלב אלסאנע: התרגלנו לשמוע את ראש הממשלה שמטיל את האחריות לכל הצרות על ערפאת.

טלב אלסאנע: אבל היום הופתעתי כשגם שר האוצר הטיל את האחריות לכל הצרות על ערפאת, כאילו שהוא מנהל את כלכלת המדינה.

טלב אלסאנע: מה, הוא מחליט על הקצאת תקציבים להתנחלויות?

טלב אלסאנע: הוא מחליט על הקיצוץ בקצבאות הילדים?

טלב אלסאנע: בדבריו הוכיח שר האוצר שהוא מנותק ממה שמתרחש בשטח.

טלב אלסאנע: הוא מדבר על מדיניות כלכלית מצוינת.

טלב אלסאנע: מי ששמע אותו, כאילו הכול מצוין.

טלב אלסאנע: הוא לא הציג בפנינו את הבעיה של אותם ילדים שנוברים בזבל, באשפה, כדי למצוא לעצמם פרנסה ואוכל; הילדים שמגיעים לבתי-הספר ואין להם מנה חמה; הילדים שמגיעים ממשפחות, שלא רק שאין להן אוכל במקרר, אלא אין להן בכלל מקרר, ואלה אזרחי המדינה.

טלב אלסאנע: אנשים שמגיעים לבתי-חולים – אפשר ללכת לבית-החולים "סורוקה" ולבחון את הדברים – לא בגלל מחלה אלא בגלל תת-תזונה.

טלב אלסאנע: אלה אנשים שסובלים לא בגלל גזירה משמים, אלא בגלל גזירה ממשלתית פסולה ומפלה; מדיניות ממשלתית עיוורת, או שהיא לא עיוורת – היא רואה בצבעים, אבל היא סלקטיבית במדיניות שלה.

טלב אלסאנע: היא איננה נוהגת בצורה שוויונית בחלוקת משאבי המדינה.

טלב אלסאנע: היא איננה נוהגת בצורה שוויונית בחלוקת תקציב המדינה.

טלב אלסאנע: הגיע הזמן לשנות את סדר העדיפויות.

טלב אלסאנע: לא כל הדברים יתנהלו מסביב לטנקים, למטוסים ולהפגזות.

טלב אלסאנע: יש צבא חזק, אבל יש חברה מתפוררת.

טלב אלסאנע: היו מדינות חזקות מבחינה צבאית שהתפוררו מבחינה כלכלית וחברתית, כמו ברית-המועצות.

טלב אלסאנע: לא כל דבר צריך לנהל במושגים של מלחמה.

טלב אלסאנע: בהצעת התקציב המונחת לפנינו אין בשורה, לא לעניים, לא למובטלים, לא לילדים, לא לסטודנטים, לא לגמלאים ולא למגזר הערבי.

טלב אלסאנע: לכן, מי שמצביע בעד התקציב הזה מצביע בעד הנצחת הקיפוח והאפליה, העוני והאבטלה, ולא נותן שום בשורה של רווחה ושל שגשוג כלכלי.

טלב אלסאנע: לכן אנחנו נצביע נגד הצעת החוק הזאת.

שמואל הלפרט: תודה רבה לחבר הכנסת טלב אלסאנע.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת מרדכי משעני.

שמואל הלפרט: אחריו – חבר הכנסת מוחמד כנעאן.

מרדכי משעני: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, בימים האחרונים מרבים לדבר אצלנו על המושג אחריות ועושים זאת בקשר להצבעה על התקציב.

מרדכי משעני: מדברים גם על אחריות בקשר לישיבה בממשלת האחדות, כניסה לממשלה צרה ועוד ועוד.

מרדכי משעני: שמענו את הקריאות של שר האוצר, של ראש הממשלה ושל חברי הכנסת מן הליכוד אל מפלגת העבודה, כמה חשוב ואחראי לא לעזוב את הממשלה ולתמוך בתקציב שהוגש לכנסת ואנחנו עומדים להצביע עליו.

מרדכי משעני: שמענו גם את חבר הכנסת ליברמן אומר שהאחריות מביאה אותו ואת סיעתו לתמוך בתקציב, אבל עם זאת הוא פוסל הצטרפות לממשלה צרה.

מרדכי משעני: מרוב דיבורים על אחריות, על ממשלה כזאת או אחרת, אם יהיו בחירות או לא יהיו בחירות, אנחנו שוכחים ואולי מתעלמים במתכוון מהנושא עצמו – מהתקציב ומחוק ההסדרים, ובעיקר מן ההשלכות שיש לתקציב הזה ולחוק ההסדרים על אוכלוסייה גדולה מאוד בישראל.

מרדכי משעני: יש אפילו כאלה שאומרים שהתקציב הוא רע מאוד, גרוע, ואין בו כל בשורה.

מרדכי משעני: שמעתי את זה גם מספסלי הקואליציה, אבל, הם אומרים, האחריות מחייבת לתמוך בו.

מרדכי משעני: גם אנחנו, חברי סיעת גשר, חושבים שיש לנו אחריות בבואנו להצביע על התקציב, ומתוך אחריות זו אנחנו נצביע נגד התקציב ונגד חוק ההסדרים, משום שאנחנו סבורים שהאחריות שלנו – והאחריות הזאת צריכה להיות גם של הממשלה – היא כלפי אותם קשישים שמתלבטים היום בין רכישת תרופות לבין רכישת מזון.

מרדכי משעני: האחריות שלנו היא כלפי אותם ילדים שהולכים לבית-הספר רעבים.

מרדכי משעני: האחריות שלנו היא כלפי אותם חיילים שמשרתים בצה"ל במשימות קרביות ואחרות, שלא נוסעים הביתה לחופשה משום שבבית אין מה לאכול ובבסיס יש מה לאכול.

מרדכי משעני: יש לנו אחריות כלפי אותן משפחות חד-הוריות שקיצצו להן את הסיוע בשכר הדירה קיצוץ חד, ענק – כל הסיפורים ששמענו היום משר האוצר אין להם בסיס ואין להם על מה לסמוך – וכתוצאה מהקיצוץ הזה הן עלולות להיזרק לרחוב.

מרדכי משעני: יש לנו אחריות כלפי אותם מובטלים שרוצים לעבוד.

מרדכי משעני: שר האוצר דיבר על כך שהוא רוצה לעודד את העבודה אבל אין עבודה.

מרדכי משעני: והממשלה לא רק שלא דואגת למקומות תעסוקה, אלא היא גם עומדת לקצץ בקצבאות שהם קיבלו.

מרדכי משעני: יש לנו אחריות כלפי אותן שכבות חלשות, שעל-פי המחקרים האחרונים של "מרכז אדוה", שפורסמו רק בימים אלה – עומדים לקחת מהן, לקחת מהעניים ולתת לעשירים.

מרדכי משעני: שמעתי כאן את הסיפור של שר האוצר, שאף פעם לא היה נטל כזה על השכבות החזקות.

מרדכי משעני: על השכבות החזקות יכול להיות נטל?

מרדכי משעני: איזה נטל?

מרדכי משעני: דבר נוסף, אף אחד לא התייחס לזה אבל אני רוצה להתייחס לזה.

מרדכי משעני: שר האוצר מביא לכנסת תקציב קשה, שפוגע בשכבות החלשות, תקציב שמעורר התנגדות, והוא אומר לנו שאין ברירה, צריך אחריות ולכן צריך להצביע בעדו.

מרדכי משעני: בד-בבד הוא כנראה פוזל למשרד החוץ, כך הבנתי מהתקשורת.

מרדכי משעני: אני חושב שכולם ראו את זה.

מרדכי משעני: איפה האחריות של שר האוצר?

מרדכי משעני: איך הוא רוצה לשכנע את הציבור בישראל שהתקציב הזה הוא תקציב אחראי, שהוא תקציב טוב וחייבים להצביע עליו, בעוד הוא עצמו לא קם ולא הדגיש כאן בעת שהוא הגיש את התקציב שהוא מתכוון לעמוד מאחורי התקציב הזה במשך כל השנה?

מרדכי משעני: יכול להיות שגם הוא לא מאמין בתקציב הזה ולכן הוא מנסה למצוא לו מפלט באיזה תיק אחר.

מרדכי משעני: אנחנו מדברים, אדוני היושב-ראש, על תקציב של קרוב ל-270 מיליארד שקל, ויש למשל חוק שנדחה לשנת 2004, חוק פעוטות בסיכון (הזכות למעון יום), שכל עלותו לשנה היא אולי 10 מיליוני שקלים.

מרדכי משעני: אז על מה מדברים אתנו משרד האוצר ושר האוצר?

מרדכי משעני: אתמול נרכשו על-ידי משרד החוץ שש לימוזינות, אני לא יודע באיזו עלות.

מרדכי משעני: לכן, אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מתוך אחריות לציבורים שעליהם דיברתי, מתוך אחריות לקשישים, למשפחות החד-הוריות, לילדים הרעבים, למשפחות החלשות ולעניים אנחנו נתנגד מחר לתקציב, נתנגד לחוק ההסדרים, ונגיש הסתייגויות גם לתקציב וגם לחוק ההסדרים.

מרדכי משעני: אנחנו נעשה הכול כדי שהתקציב וחוק ההסדרים במתכונתם זו לא יעברו בקריאה הראשונה מחר, לא בקריאה השנייה ולא בקריאה השלישית.

מרדכי משעני: תודה.

שמואל הלפרט: תודה לחבר הכנסת מרדכי משעני.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת מוחמד כנעאן.

שמואל הלפרט: אחריו – חבר הכנסת עזמי בשארה.

מוחמד כנעאן: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, שמענו את שר האוצר מדבר היום גבוהה גבוהה כדי לשכנע את חברי הכנסת לאשר את התקציב מתוך אחריות לאומית, אך בתקציב שהוא מגיש ובחוק ההסדרים אין שום אחריות לאומית כלפי אותן שכבות וכלפי אותה אוכלוסייה שהביאה את שר האוצר למקום שהוא נמצא בו כיום.

מוחמד כנעאן: הנפגעים המרכזיים מהתקציב הגרוע ביותר שהוגש לכנסת הם אותן שכבות שמהוות יותר מ-50% מאוכלוסיית המדינה, הם אותם ילדים נפגעים שמהווים יותר מ-50% מהנמצאים מתחת לקו העוני.

מוחמד כנעאן: המיתון החריף מבטיח לא רק את המשך שיעורי האבטלה הגבוהים אלא גם גידול בהם בשנת התקציב 2003.

מוחמד כנעאן: לצערי הרב, הממשלה הנוכחית וקודמתה לא קיימו דיון אחד על מנת להבטיח טיפול אמיתי ופתרון דרסטי לבעיות האבטלה, ובמיוחד לבעיות האבטלה הגבוהה ביישובים הערביים ובפריפריה.

מוחמד כנעאן: ממשלת שרון ופואד בן-אליעזר – והוא שותף לכל אורך הדרך ולכל מעשי הממשלה הנוכחיים – מבשרת לנו על העלאת המחירים בחשמל, במים, בדלק, בתחבורה ציבורית, בקמח ועוד בכמה דברים, ובכך היא רק מוסיפה על מצוקתן של האוכלוסיות החלשות במדינת ישראל, בעיקר על מצוקת האוכלוסייה הערבית, האוכלוסייה החרדית ועוד, חבר הכנסת נסים זאב, ואתם יושבים בממשלה הזאת.

מוחמד כנעאן: אנחנו שומעים, אנחנו קוראים יום-יום ושעה-שעה על חוסר האמון בהנהגה הכלכלית של מדינת ישראל, כי ההנהגה איננה מסוגלת לנווט את הממשלה ולנווט את הכלכלה הישראלית.

מוחמד כנעאן: לכן היא הביאה אותה לאינפלציה גבוהה ונולדת תחושה של משבר.

מוחמד כנעאן: שכר המינימום – פוגעים בו יום-יום ושנה-שנה.

מוחמד כנעאן: בכל תקציב אנחנו נוכחים לדעת שיש שחיקה אמיתית ורצינית בשכר המינימום של אותם עמלים, של אותם פועלים, של אותם פקידים ושל אותם עובדים אשר נאבקים על מחייתם.

מוחמד כנעאן: לא במקרה אנחנו רואים אנשים רעבים משוטטים ברחובות.

מוחמד כנעאן: הבטחת הכנסה לא מתעדכנת, ויש פגיעה חמורה ורצינית מאוד במקבלי הבטחת הכנסה, במקבלי קצבאות הילדים, במקבלי קצבאות קשישים, במקבלי דמי אבטלה, במקבלי קצבת נכות, במשפחות חד-הוריות ועוד ועוד.

מוחמד כנעאן: במי התקציב הזה לא פוגע?

מוחמד כנעאן: בשירותי הבריאות אנחנו עדים לחידושם של שירותי בריאות פרטיים, אשר מאפשרים לעשירים לקבל אותו שירות ולעניים לסבול עוד ועוד.

מוחמד כנעאן: יש קיצוץ רציני ומהותי בתקציב הבריאות ובתקציב קופות-החולים, אשר פוגע בשכבות החלשות ובאנשים שאין להם מהיכן לשלם.

מוחמד כנעאן: חינוך – תוספת הנטל היא משמעותית מאוד על ההורים במימון החינוך בבתי-הספר הממלכתיים, שעל-פי חוק אמורים להיות חינם.

מוחמד כנעאן: לצערי הרב, אנחנו שומעים יום-יום שהורים נדרשים לשלם מאות שקלים נוסף על מה ששילמו בשנים קודמות.

מוחמד כנעאן: השכבות הבינוניות ומטה נשחקות ואינן יכולות לממן את לימודי בניהן, לכן החינוך מידרדר ומידרדר משנה לשנה.

מוחמד כנעאן: לסטודנטים באוניברסיטאות ובמכללות הובטח בתחילת כהונתן של הממשלה הנוכחית והקודמת, שהממשלה תכבד את החלטותיה של ועדת-וינוגרד ותבטיח קיצוץ בשכר הלימוד ב-50%, אך הממשלה מנסה לטרפד את החלטות הוועדה ולא לקצץ מאומה בשכר הלימוד, דבר שמקשה מאוד על השכבות החלשות ועל הסטודנטים בהמשך לימודיהם.

מוחמד כנעאן: אדוני היושב-ראש, בתחום החינוך והתרבות במגזר הערבי – ואני נוגע רק בקצה המזלג – אין זכר לתוספת תקציב לפעילויות פדגוגיות שיתאימו לגודל האוכלוסייה.

מוחמד כנעאן: התקציב הזה אפילו מתעלם מהחלטות בג"ץ אשר קבעו שיש להגדיל את תקציב החינוך הטכנולוגי במגזר הערבי מ-4% ל-20% בהתאם לגודל האוכלוסייה.

מוחמד כנעאן: ממשלה שמתעלמת מהחלטות בג"ץ אין לה זכות קיום.

מוחמד כנעאן: התקציב מתעלם בכלל מנושאי חברה ונוער במגזר הערבי.

מוחמד כנעאן: גם בנושא החינוך המיוחד קבע בג"ץ שמשרד החינוך יקצה 4,000 שעות כל שנה, אך לצערי הרב המשרד לא רק שאינו מוסיף, הוא מקצץ בתחומים אחרים ולא מקצה ישירות.

מוחמד כנעאן: בדרך עוקפת הוא מנסה לעקוף את החלטת בג"ץ, דבר שהוא אבסורד ובלתי אחראי.

מוחמד כנעאן: התקציב מתעלם לחלוטין מנושאי הבינוי בבתי-הספר הערביים ומהמחסור האדיר בכיתות הלימוד, שבעטיו הרבה בתי-ספר ערביים שבתו ולא פתחו את שנת הלימודים כסדרה.

מוחמד כנעאן: יתירה מכך, גם הרשויות המקומיות קורסות, כי ממשלת ישראל אינה מכבדת החלטות ממשלה.

מוחמד כנעאן: כשש החלטות לא כובדו ולכן השלטון המקומי במגזר הערבי קורס מנטל הגירעון, כתוצאה ממדיניות בלתי אחראית, בלתי מאוזנת ובלתי שוויונית של ממשלת ישראל.

מוחמד כנעאן: על כן, אדוני היושב-ראש, בתנאים שלפנינו אין אפשרות להצביע בעד התקציב, אלא אם יחול בו שינוי דרסטי לשביעות רצוננו.

מוחמד כנעאן: תודה.

איוב קרא: תודה רבה לחבר הכנסת מוחמד כנעאן.

איוב קרא: חבר הכנסת עזמי בשארה, בבקשה.

איוב קרא: אחריו – חבר הכנסת הרב שמואל הלפרט.

עזמי בשארה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אנחנו רואים שהוויכוח הוא לא באמת תקציבי אלא פוליטי, במיוחד כשיש מאבקים תוך-מפלגתיים, גם בליכוד ולא רק בעבודה.

עזמי בשארה: זה מצב שהיה קיים תמיד.

איוב קרא: גם בבל"ד.

עזמי בשארה: בבל"ד יש מאבקים?

עזמי בשארה: אין מאבקים בבל"ד.

עזמי בשארה: לשמחתי אין מאבקים בבל"ד בכלל.

עזמי בשארה: הלוואי שהיו.

עזמי בשארה: הייתי שמח מאוד אם אנשים אחרים היו באים לכאן במקומי, אבל יבואו.

עזמי בשארה: אדוני היושב-ראש, אני חושב שהדיון התקציבי הזה בזמנים הקשים האלה הוא דיון פוליטי.

עזמי בשארה: אומנם קיבלנו מספרים על קיצוצים ואנחנו חלוקים על הקיצוצים.

עזמי בשארה: תמיד היינו חלוקים, גם בזמנים של שגשוג.

עזמי בשארה: היינו חלוקים בשאלה: איך מתחלקת העוגה הלאומית, ועכשיו אנחנו חלוקים בשאלה: איך מחלקים את הקיצוצים.

עזמי בשארה: זה לא תלוי בכמות הכסף שמקצצים בהוצאות המדינה או הממשלה אלא בשאלה איך מקצצים ואיך מחלקים.

עזמי בשארה: למשל, 450 מיליון ש"ח במערכת החינוך, 1.7 מיליארד ש"ח בגמלאות הבטחת הכנסה, ביטול הפטור על תשלום ביטוח לאומי שחל על מקבלי גמלאות הביטוח הלאומי – 250 מיליון ש"ח, ביטול מענקי לידה מוגדלים למשפחות מרובות ילדים – 6 מיליוני ש"ח, העלאת גיל הזכאות לדמי אבטלה ל-20 אצל נשים ול-21 אצל גברים – 400 מיליון ש"ח, קיצוץ מרבית גמלאות הביטוח הלאומי ב-4%, דבר שיחסוך 710

עזמי בשארה: מיליון ש"ח, קיצוץ קצבאות הזיקנה ב-4% לאלה שזה אינו מקור הפרנסה היחיד עבורם – 500 מיליון ש"ח, קיצוץ קצבאות הילדים ללא יוצאי צבא ב-20% ולשאר ב-4% – 750 מיליון ש"ח, ועל זה יש בג"ץ, העלאת תשלומי הביטוח הלאומי של המעסיקים ושל הלא-שכירים ב-1% – 120 מיליון ש"ח.

עזמי בשארה: אני יכול להמשיך ולקרוא, אבל המגמה ברורה.

עזמי בשארה: המגמה היא השכבות החלשות, ועל זה אנחנו חלוקים.

עזמי בשארה: לדעתי אנחנו חלוקים מבחינה מעמדית, אנחנו חלוקים מבחינת המדיניות החברתית, אבל אנחנו גם חלוקים פוליטית.

עזמי בשארה: למה אנחנו חלוקים פוליטית?

עזמי בשארה: הוויכוח שהתעורר פה, כאילו מסיתים נגד המתנחלים – מסכנים המתנחלים, מסיתים נגדם.

עזמי בשארה: האווירה בישראל היא הסתה נגד הימין?

עזמי בשארה: הימין, שמתקיף חיילים, לא רק ערבים, מתקיף חיילים, מסיתים נגדו?

עזמי בשארה: הימין בישראל, שלדעתי באווירה השוררת יש לו הגמוניה אידיאולוגית טוטלית על האווירה הציבורית, על אמצעי התקשורת, על הביטויים הפוליטיים בימים אלה, על הביטויים התרבותיים, כמעט על כל אווירה, מסיתים נגדו?

עזמי בשארה: ועוד אומרים שמתחרים על קולות השמאל, כאילו החלק של השמאל בציבור הישראלי הולך וגדל ויש תחרות בשמאל על קולות השמאל.

עזמי בשארה: עיקר התחרות בימין הוא על ההסתה נגד הציבור הערבי.

עזמי בשארה: אנחנו הפכנו לקורבן כמעט של כל פריימריס בכל מפלגה.

עזמי בשארה: אפילו יגאל ביבי, איש מתון בדעותיו בתוך המפד"ל, חייב עכשיו למצוא חן בעיני אפי איתם על-ידי הסתה נגד חברי הכנסת הערבים.

עזמי בשארה: אפילו יגאל ביבי.

עזמי בשארה: ליגאל ביבי אין דעות?

עזמי בשארה: אנחנו מכירים את דעותיו של יגאל ביבי.

עזמי בשארה: הוא חייב להיראות יותר ימני ממה שהוא על-ידי הסתה נגד ערבים.

עזמי בשארה: חברי הכנסת הערבים, האוכלוסייה הערבית, הפלסטינים בכלל והערבים בכלל הם קורבן לכל פריימריס בכל מפלגה ימנית בישראל, ורוב המפלגות עכשיו הן ימניות.

עזמי בשארה: נגד המתנחלים מסיתים?

עזמי בשארה: הם הקורבן של הפריימריס?

עזמי בשארה: הערבים הם קורבן הפריימריס במפלגות, ובסופו של דבר החברה הישראלית, כי הרבה מההתנחלויות ומהמדיניות הלא-רציונלית בשטחים נעשתה דרך תחרות, אגב, במפלגת העבודה בין רבין לפרס.

עזמי בשארה: ככה קמו הרבה התנחלויות, כשפרס שר הביטחון רצה "לתקוע" לרבין, ראש הממשלה, ועודד מתנחלים, כמו ששרון עודד מתנחלים נגד נתניהו כשנתניהו היה ב"וואי", ואמר, תלכו על הגבעות.

עזמי בשארה: מדיניות לא-רציונלית בתוך המפלגות הישראליות גרמה להרבה החלטות שבכלל אין להן קשר עם מדיניות פוליטית או כלכלית אלא עם מדיניות פנים-מפלגתית בישראל, וזה ממשיך לקרות.

עזמי בשארה: אז עכשיו מתקיפים את מפלגת העבודה שהיא פתאום העלתה את נושא ההתנחלויות בגלל מריבות פנימיות?

עזמי בשארה: פעם היא בנתה התנחלויות בגלל מריבות פנימיות.

עזמי בשארה: האי-רציונליות בתוך המערכת הפוליטית הישראלית היא חדשה?

עזמי בשארה: צריך דווקא להכניס רציונליות למערכת הפוליטית הישראלית.

איוב קרא: עליך לסיים.

עזמי בשארה: אני מסכם.

עזמי בשארה: עניין "כסף לשכונות ולא להתנחלויות" אינו נוגע לקצת כסף.

עזמי בשארה: העניין עם ההתנחלויות הוא לא כספי.

עזמי בשארה: אני לא רוצה שום התנחלות, לא במיליון שקל ולא ב-4 מיליוני שקל.

עזמי בשארה: אני נגד התנחלויות, כמה שלא יעלו, גם אם לא יעלו גרוש.

עזמי בשארה: אני נגד קולוניאליזם והתנחלויות.

עזמי בשארה: אבל יש משמעות פוליטית חשובה ביותר ל"כסף לשכונות ולא להתנחלויות", והיא שההתנחלויות גורמות למצב האלים ולחוסר האופק המדיני, שגורם למצב הכלכלי הקשה, שגורם לכך שמקצצים עכשיו לשכונות.

עזמי בשארה: ולכן, אנחנו מתנגדים להתנחלויות לא בשביל להעביר כמה מיליונים מההתנחלויות למערכת החינוך.

עזמי בשארה: אז יהיו בסדר ההתנחלויות?

עזמי בשארה: לא.

עזמי בשארה: מפני שצריך לתת אופק מדיני צריך להיפטר מההתנחלויות, וצריך לאותת, לסמן שהולכים בכיוון הנכון.

עזמי בשארה: לא בשביל לחסוך 5 מיליוני שקל, ואז נוכחותו של צבי הנדל בעזה לא תהיה לגיטימית אם הוא יעלה למדינה קצת פחות כסף.

עזמי בשארה: הוא לא לגיטימי שם גם אם הוא ישלם כסף.

עזמי בשארה: תודה רבה.

איוב קרא: תודה רבה.

איוב קרא: חבר הכנסת הרב שמואל הלפרט.

איוב קרא: אחריו – חבר הכנסת אחמד טיבי.

צבי הנדל: סוף-סוף מישהו שלא ידבר על התנחלויות.

שמואל הלפרט: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, בעת הדיונים על התקציב אשתקד הודיע לנו ראש הממשלה, שעקב המצב הכלכלי החמור הממשלה חייבת לקצץ 12% מקצבאות הילדים לשנה אחת.

שמואל הלפרט: והוא הדגיש, לשנה אחת בלבד.

שמואל הלפרט: למען האמת, זה לא פטנט של ראש הממשלה.

שמואל הלפרט: כל אימת שהמשק מצוי במשבר כלשהו פוגעים תחילה בקצבאות הילדים.

שמואל הלפרט: אחרי הנחת תקציב המדינה על שולחן הכנסת חיפשתי וחיפשתי לראות את ההחזרה של 12% לקצבאות הילדים, בהתאם להבטחת ראש הממשלה, אך לשווא, הקיצוץ לא הוחזר.

שמואל הלפרט: ואם לא די בכך, הכנסת נדרשה במסגרת תוכנית החירום לאשר קיצוץ קשה וכואב נוסף בסך 4% בקצבאות הילדים, ולאלה שהוריהם לא שירתו בצה"ל – עוד 20%.

שמואל הלפרט: בסך הכול 36% קיצוץ בקצבאות הילדים, מלבד שחיקה בגלל האינפלציה, המסתכמת ב-8%.

שמואל הלפרט: בסך הכול – 44% קיצוץ בקצבאות הילדים.

שמואל הלפרט: על שום מגזר במשק לא הוטלו עול כה כבד, מיסוי בסדר-גודל כזה וקנסות כאלה כמו על המשפחות ברוכות הילדים.

שמואל הלפרט: אומנם אפשר לקרוא לזה בשם קיצוץ, אך בפועל מדובר במס על ילדים ועל משפחות עם ילדים, ועליהן בלבד.

שמואל הלפרט: כאשר מתפרסמות הסטטיסטיקות על המצב הדמוגרפי הקשה במדינת ישראל, שאנחנו עלולים בתוך 16, 18 שנה להיות מיעוט כאן במדינת ישראל, גוזרים גזירות על משפחות ברוכות ילדים.

שמואל הלפרט: כדאי לזכור, ש-60% מהגזירות הכלכליות של האוצר הוטלו על שלושת העשירונים הראשונים.

שמואל הלפרט: שנים התרענו על הסכנה הגדולה של 500,000 ילדים שחיים מתחת לקו העוני וחיים בתסכול.

שמואל הלפרט: אחרי שהצלחנו, ברוך השם, להחזיר חלק משחיקת הקצבה, החליטה הממשלה הנוכחית לפגוע פגיעה אנושה, שאין לה תקדים, במגזר החלש ביותר, שאין לו שום אפשרות להביע אפילו התנגדות.

שמואל הלפרט: הזהרנו שנים מפני הקטסטרופה שעלולה להתרחש אם לא יחזירו את הערך הריאלי לקצבאות, ובפרט אם יקצצו קיצוץ ברוטלי בקצבאות.

שמואל הלפרט: אדוני ראש הממשלה, אדוני שר האוצר, חברי הכנסת, ראו לאן הגענו עוד לפני ביצוע הקיצוץ של 20% נוספים שאמור ליצור אפליה בין ילד לילד.

שמואל הלפרט: התפרסם היום בעיתונות, שד"ר יורם בלשר, יושב-ראש ההסתדרות הרפואית, אומר: אני רוצה שראש הממשלה יצא אל העם ויביט לו בעיניים.

שמואל הלפרט: המצב הכלכלי הקשה, שכמו תמיד פוגע קודם כול בשכבות המצוקה, גורם לאחרונה לירידה משמעותית בצריכת תרופות ואביזרים רפואיים בקרב ילדים ומבוגרים.

שמואל הלפרט: ד"ר חיים ראובני, מהפקולטה למדעי הבריאות באוניברסיטת באר-שבע, פרסם לאחרונה מחקר, שלפיו השימוש באנטיביוטיקה בקרב ילדים ירד ב-20.7% עקב המצב הכלכלי.

שמואל הלפרט: הורים פשוט מתקשים לקנות תרופות לילדים.

שמואל הלפרט: פרופסור דוד ברנסקי, מנהל האגף לרפואת ילדים בבית-החולים "הדסה" בירושלים, אומר שרוב התרופות בסל הבריאות לא יקרות במיוחד, אך עבור משפחות מעוטות יכולת שמטופלות בכמה ילדים, מחירן גבוה.

שמואל הלפרט: ולכן, לצערי – הוא אומר – לעתים קרובות נמנע מילדים טיפול תרופתי חיוני.

שמואל הלפרט: למה המדינה לא עוזרת לפחות לילדים אלה, שואלת גברת עליזה בן-דוד, חולת סוכרת קשה, המפרנסת את ילדיה הקטנים מקצבת נכות.

שמואל הלפרט: היא אומרת: הרי אם יטפלו עכשיו בבן שלי, יש סיכוי שישקמו אותו וכשיגדל הוא יהיה אדם עובד ומועיל לחברה.

שמואל הלפרט: ד"ר קדמן, יושב-ראש המועצה לשלום הילד, אומר, כי קובעי המדיניות הכלכלית מנותקים ממה שקורה בקרב אוכלוסיות שונות, וכי התוכנית הכלכלית העכשווית היא בבחינת בכייה לדורות.

שמואל הלפרט: כפי שאמרתי, לא מצאתי את ההחזר של 12% לקצבאות הילדים שהבטיח ראש הממשלה, אך לעומת זאת החליט האוצר להטיל עוד גזירה על משפחות ברוכות ילדים: ביטול מענק מוגדל החל מהילד החמישי, שזה בסך הכול כמה מיליונים.

שמואל הלפרט: מסתבר שבאוצר יש פקידים שעובדים שעות נוספות כדי לאתר מה אפשר עוד לקצץ בקצבאות הילדים.

שמואל הלפרט: חברי הכנסת, קיצוץ נוסף של 7%, שהוא ייחודי, קוצץ בתקציב הישיבות.

שמואל הלפרט: בשום משרד ממשלתי לא קוצצו המשכורות.

שמואל הלפרט: תקציב הישיבות כל כולו מיועד למשכורות, והוא קוצץ, סך 70 מיליון שקל.

שמואל הלפרט: שוב, דבר ללא תקדים.

שמואל הלפרט: אבל כאשר מדובר בישיבות הרי הכול מותר.

שמואל הלפרט: תקציב התרבות החרדית והדתית, שעמד בשנת 1999 על 90 מיליון שקל, והשנה קוצץ ועמד על 71 מיליון שקל בלבד, קוצץ השנה עוד ב-30%, ועומד כעת רק על 50 מיליון שקל.

שמואל הלפרט: יש עוד דוגמאות אך מפאת קוצר הזמן לא אפרט אותן.

איוב קרא: אני מבקש לסיים.

שמואל הלפרט: אני כבר מסיים.

שמואל הלפרט: משפט אחרון.

שמואל הלפרט: לכן אני פונה לשר האוצר לבדוק בכובד ראש את נושא הקיצוצים ולתקן את העוול הנורא שנגרם לאוכלוסיות חלשות ביותר, לפני הקריאה השנייה והשלישית.

שמואל הלפרט: תודה.

איוב קרא: תודה רבה לרב הלפרט.

איוב קרא: חבר הכנסת אחמד טיבי, בבקשה.

אחמד טיבי: רבותי חברי הכנסת, התקציב הוא כלי שבא להיות לעזר ביישום מדיניות ממשלתית בכל התחומים – גם הכלכלי, גם החברתי, גם הביטחוני, גם הפוליטי וגם המדיני.

אחמד טיבי: כאשר התקציב הזה מבטא את העמקת המדיניות הביטחונית הנוכחית, מצד אחד, העמקת הכיבוש והתוקפנות, ומצד שני, העמקת המדיניות האנטי-חברתית של הגברת מצוקתן של שכבות מצוקה, שכבות נזקקות או שכבות חלשות, אין לנו אלא לומר לא באל"ף רבתי לתקציב המדינה.

אחמד טיבי: זו ממשלה שמתכחשת לצרכים הבסיסיים של הפרט, בעיקר בשכבות מצוקה – פריפריה, ערבים, ערי פיתוח, אמהות חד-הוריות, משפחות חד-הוריות, גמלאים, ילדים.

אחמד טיבי: ושוב, בתקציב המדינה אמר שר האוצר: אני הכנסתי בבסיס מיליארד שקל, במסגרת מה שקרוי 4 מיליארדי השקלים.

אחמד טיבי: יש שם 150 מיליון שקל.

אחמד טיבי: התוכנית הזאת היא שקר אחד גדול – תוכנית 4 מיליארדי השקלים.

אחמד טיבי: היא לא יושמה, ונראה היא לא תיושם.

אחמד טיבי: המגזר הערבי ימשיך לדשדש במקום או אף לסבול מרגרסיה חברתית, כלכלית ותשתיתית.

אחמד טיבי: שמעתי, כמו ששמעתם, שמפלגת העבודה מאוד כועסת על תקציב ההתנחלויות.

אחמד טיבי: חבר הכנסת נסים זאב, ואני אומר לצופים, בנושא הזה אני מאמין לשר האוצר.

אחמד טיבי: הרי הם, שרי מפלגת העבודה, ישבו בממשלה הזו ותמכו כל הזמן במדיניות ההתנחלות.

אחמד טיבי: לא רק זה, אלא שבממשלת ברק היתה הפריחה הגדולה ביותר של ההתנחלויות ושל הרחבת ההתנחלויות והקמת התנחלויות חדשות.

אחמד טיבי: לכן, אלה דמעות תנין – הן לא אמיתיות, אבל הן מהוות תירוץ.

אחמד טיבי: גם משיקולים פנים-מפלגתיים מותר להשתמש בתירוצים כאלה.

אחמד טיבי: דרך אגב, פעם וגם היום התחרות בפריימריס בליכוד היא מי יהיה תוקפני יותר כלפי פלסטינים.

אחמד טיבי: שומו שמים, פתאום התחרות בין מועמדי מפלגת העבודה – פואד, מצנע ורמון – היא מי יהיה אנטי-התנחלותי.

אחמד טיבי: זה פתאום, וזה קרה רק בשבועות האחרונים וזה לא היה קודם.

אחמד טיבי: קודם אמרו לנו שאפילו מפלגת העבודה או תומכיה או מתפקדיה תומכים בהתנחלויות.

אחמד טיבי: זהו שינוי מרענן.

אחמד טיבי: האם כאן יש קריאת מפה חדשה בחברה הישראלית, שאומרת "די", ששואלת שאלות?

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, חבר הכנסת קליינר, שמעתי שרוצים להקים ממשלה צרה.

אחמד טיבי: לצערי הרב, לא הולכים לבחירות חדשות, ומקימים ממשלה צרה.

אחמד טיבי: האמת היא שאין ממשלה שהיא קיצונית, מבחינת המדיניות, יותר מהממשלה הנוכחית, אבל ישבתי, חשבתי ואמרתי: מה הרכב הממשלה הצרה שיכול לחזק את מדיניותו של ראש הממשלה ואת מדיניות ממשלת ישראל התוקפנית, הכובשת, הימנית והרדיקלית?

אחמד טיבי: חשבתי, וזה מה שהעליתי בסופו של דבר: ראש הממשלה יישאר קרוב לוודאי אריאל שרון, שר לענייני ערבים יהיה אפי איתם – מי יותר מתאים מאפי איתם להיות שר לענייני ערבים בממשלה באווירה כזו.

אחמד טיבי: אביגדור ליברמן יהיה שר הביטחון.

נסים זאב: – – – לטיפול בערבים.

אחמד טיבי: נשנה את המיניסטריון: שר לטיפול בערבים – אפי איתם.

אחמד טיבי: ליברמן יהיה שר הביטחון.

אחמד טיבי: ברוך מרזל יהיה שר המשפטים.

אחמד טיבי: אתם לא מוציאים את הפרחח הזה?

אחמד טיבי: מה הדבר הזה?

מוחמד ברכה: מה זה?

מוחמד ברכה: מה זה מחיאות כפיים?

אחמד טיבי: מה זה מחיאות כפיים משם?

שמואל הלפרט: חבר הכנסת טיבי, אל תעזור לי לנהל את הישיבה.

אחמד טיבי: אתה לא מנהל שום דבר.

שמואל הלפרט: זמנך כבר תם, ואני מבקש ממך לסיים את דבריך.

אחמד טיבי: זה לא שלוש דקות.

שמואל הלפרט: עברו חמש דקות.

אחמד טיבי: אתה דיברת שבע דקות.

שמואל הלפרט: יש כאן שעון, ואני מבקש ממך לסיים.

אחמד טיבי: אדוני, אני מסיים במשפט.

שמואל הלפרט: משפט אחרון.

אחמד טיבי: איתמר בן-גביר אולי יהיה יועץ משפטי לממשלה, ונועם פדרמן – פרקליט המדינה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת קליינר – שר בכיר.

אחמד טיבי: חבר הכנסת נסים זאב, אל תכעס, גם אותך צירפתי לממשלה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת נסים זאב, אתה בכבוד נכנס לממשלה הזאת.

שמואל הלפרט: תודה.

אחמד טיבי: אני מסיים.

אחמד טיבי: אל תהיה כזה.

אחמד טיבי: זה משהו קריאטיבי.

אחמד טיבי: מוסה אלפרון הוא שר המשטרה.

אחמד טיבי: פנינה רוזנבלום ולימור לבנת הן שרות; חייבים לכלול נשים.

אחמד טיבי: שאול מופז יהיה כמובן.

אחמד טיבי: חבר הכנסת הנדל היה פה, ואני לא רוצה לפגוע בו.

אחמד טיבי: גם הוא ראוי להיות בממשלה הזאת.

אחמד טיבי: חבר הכנסת שאול יהלום יצביע: גם אני.

אחמד טיבי: גם אני – – –

שמואל הלפרט: אתה כבר הגעת ל-40 שרים.

אחמד טיבי: אתה עושה את זה בחסד עליון.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת טיבי, יש לך כבר 40 שרים.

שמואל הלפרט: זה לא יכול להיות יותר.

אחמד טיבי: דרך אגב, זו ממשלה רחבה.

אחמד טיבי: אפשר להרחיב את זה בעוד כמה.

נסים זאב: – – – ראש הממשלה עכשיו?

אחמד טיבי: חברי הכנסת בני אלון ואליעזר כהן יהיו.

אחמד טיבי: מובן שאי-אפשר בלי נציג המיעוטים – חבר הכנסת איוב קרא.

אחמד טיבי: הוא יהיה בממשלה הזאת.

אחמד טיבי: זו ממשלה שמיישמת ויוצקת תוכן אמיתי במושג "יהודית ודמוקרטית".

אחמד טיבי: אדוני, תודה רבה.

שמואל הלפרט: תודה לחבר הכנסת אחמד טיבי.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת מיכאל קליינר, בבקשה.

שמואל הלפרט: אחריו – חבר הכנסת מוחמד ברכה.

נסים זאב: אני הייתי רוצה לראות אותך בממשלה עם טיראווי ולא פה.

מוחמד ברכה: – – – ללכת לתל-אביב בשביל זה – – –

מיכאל קליינר: אדוני היושב-ראש, עקבתי מאוד בקשב אחרי הכשרון העתידני של חבר הכנסת אחמד טיבי.

אחמד טיבי: שכחתי: אגודה בפנים.

מיכאל קליינר: זכה חבר הכנסת טיבי, שאם אתה פותח את השנתון של הרשות הפלסטינית הוא כבר שר לענייני יהודים.

מיכאל קליינר: אני מבין שאתה מינית את אפי איתם לשר לענייני ערבים, ואתה ברשות הפלסטינית שר לענייני יהודים.

מיכאל קליינר: אני בטוח שיכול לצאת מזה שיתוף פעולה מאוד מעניין.

אחמד טיבי: כולם בפנים.

מיכאל קליינר: כנראה שניכם אנשי חזון.

מיכאל קליינר: אדוני היושב-ראש, אנחנו מדברים על תקציב המדינה – תקציב שאני יכול לעמוד כאן על הדוכן שעות ולמנות את הפגמים שלו: הכשלים החברתיים, אין מספיק כסף לחינוך, אין מספיק לרווחה, פוגעים בקשישים.

מיכאל קליינר: הכול נכון.

מיכאל קליינר: אבל דבר אחד ברור לכל מי שעיניו בראשו והוא מסתכל על טובת המדינה ולא על איזה אינטרס פוליטי צר זה או אחר:

מיכאל קליינר: אם התקציב הזה לא יעבור, כלכלת מדינת ישראל בסכנה של קריסה אמיתית.

מיכאל קליינר: אדוני היושב-ראש, אם לא תהיה לנו כלכלה חזקה, הראשונים שייפגעו הם החלשים.

מיכאל קליינר: אם לא תהיה לנו כלכלה חופשית וחזקה, לא יהיה מאיפה לקבל את הכסף שבעזרתו נוכל לעזור לחלשים.

מיכאל קליינר: לכן, אין מנוס.

מיכאל קליינר: אנחנו אופוזיציה לממשלה ולא אופוזיציה למדינה.

מיכאל קליינר: מתוך חוש אחריות חייבים לתמוך בתקציב הזה.

מיכאל קליינר: חייבים לתמוך בו שבעתיים לנוכח ההתנהגות המופקרת של מפלגת העבודה, ובייחוד של יושב-ראש מפלגת העבודה, שבגלל הפריימריס נזכר להביא כל מיני טענות שאין להן שחר ולהתחיל במסע הסתה נגד ההתנחלות, נגד ההתיישבות, כאשר, בלי להיכנס לפרטים, אותו פואד לפני שנה תמך באותו תקציב.

מיכאל קליינר: מאז תקציב השנה שעברה התקציב להתיישבות לא גדל, והוא אפילו קטן באופן יחסי, וכל הקיצוצים חלו גם עליו.

מיכאל קליינר: אם עכשיו הוא אומר שאפשר להוציא כמעט מיליארד שקלים, אז אפשר היה להוציאם לפני שנה.

מיכאל קליינר: אז, איפה היה פואד?

מיכאל קליינר: איך הוא הסכים לפני שנה לתת מיליארד שקלים מיותרים להתיישבות?

מיכאל קליינר: הרי הכול דמגוגיה.

מיכאל קליינר: הכול משחק.

מיכאל קליינר: לכן, כל מי שרואה את עצמו חלק מהמחנה הלאומי ואין לו איזה אינסטינקט של מפיל ממשלות ימין סדרתי, צריך לתמוך בממשלה הזאת.

מיכאל קליינר: הממשלה הזאת הולכת מחר בבוקר להחזיר שטחים?

מיכאל קליינר: הממשלה הזאת הולכת לעשות מחר איזה ויתור?

מיכאל קליינר: מתי אתה מפיל, כאיש ימין, ממשלת ימין?

מיכאל קליינר: אם אתה יודע שממשלת ימין מחר בבוקר הולכת לעשות דבר בלתי הפיך: למסור את חברון, לעשות הסכם גרוע כמו "וואי" ולמסור 13% מארץ-ישראל.

מיכאל קליינר: אז אתה מפיל, כדי למנוע את המסירה.

מיכאל קליינר: אבל, זה לא עומד על הפרק מחר בבוקר.

מיכאל קליינר: להיפך, אם שרון ילך לבחירות וינצח בהן, מה הוא יעשה למחרת בבוקר?

מיכאל קליינר: יקים קואליציה ימנית?

מיכאל קליינר: ילך לליברמן?

מיכאל קליינר: מחר בבוקר הוא יקרא למפלגת העבודה כדי להקים ממשלת אחדות שתמשיך במתווה של בוש, שתמשיך לעשות פעולה למען מסירת חלקים מארץ-ישראל והקמת מדינה פלסטינית.

מיכאל קליינר: יש היום הזדמנות היסטורית להקים ממשלת ימין לאומית צרה, שבה אריאל שרון יצטרך לבטל את ההבטחות שנתן לשמעון פרס, לחזק את ההתיישבות, לקבל החלטה נגד מדינה פלסטינית, להפסיק את ההליכה במתווה אוסלו, לחזק את היישובים היהודיים ביהודה ושומרון, להקים יישובים חדשים על אדמות מדינה ועל אדמות פרטיות ביהודה ושומרון.

מיכאל קליינר: זו הזדמנות היסטורית.

מיכאל קליינר: כל איש ימין – – –

איתן כבל: ממשלה צרה – – –

מיכאל קליינר: זו דעתך.

מיכאל קליינר: היא לגיטימית.

מיכאל קליינר: וכל איש ימין – הרי אני פונה לאנשי ימין, לא אליך – שיחבל באפשרות להקים ממשלה כזאת ויגרום לזה שבעוד שלושה-ארבעה חודשים תהיה לנו ממשלת אחדות לאומית לארבע שנים, שתלך על מתווה בוש, שיביא לחורבן מדינת ישראל ולמדינה פלסטינית – ההיסטוריה לא תשכח לו זאת.

מיכאל קליינר: אני מאמין שבסופו של דבר תקום ממשלה כזו – אגב, אפשר בשנה גם לשחרר הרבה מאוד כספים לצרכים חברתיים, כי יפסיקו לבנות את הגדר הפוליטית המיותרת הזאת, שעולה מיליארדים ושלא תעצור כלום, ויפסיקו את העברות הכספים האלה לרשות הפלסטינית, שמעבירה אותם לטרור או משתמשת בהם ומעבירה כספים אחרים לטרור, ולדעתי – – –

שאול יהלום: – – –

מיכאל קליינר: כתוב מיליארד וחצי, אבל הרי אנחנו יודעים שאם כתוב מיליארד וחצי, בפועל זה לא ייגמר בפחות מ-5 מיליארדים, אם יבנו אותה עד הסוף, חס ושלום.

מיכאל קליינר: אילו דברים חברתיים אדירים אפשר לעשות ב-5 המיליארדים האלה.

מיכאל קליינר: ולכן, אדוני היושב-ראש, אני מקווה שתקום ממשלת ימין צרה, שתהיה לא רק ברכה מבחינה לאומית, אלא גם תהיה ברכה כיוון שהיא תשחרר את כל אותם מיליארדים מיותרים, ואני לא אומר את המלה קיבוצים, כי אני לא הולך לדמגוגיה שאליה הולך השמאל, עם התקציבים שלא קיימים להתנחלויות.

מיכאל קליינר: אני לא אומר קיבוצים.

מיכאל קליינר: אני אומר, הגדר; אני אומר, העברות הכספים לרשות הפלסטינית; אני אומר, ההטבות המיותרות לאותם חלקים במגזר הערבי שלא נאמנים למדינת ישראל – במיליארדים האלה יהיו לנו גם מדינה חזקה יותר, גם חברה צודקת יותר, ואחרון אחרון חביב, תהיה לנו אולי ממשלה שתקבל החלטה לנצח במלחמה הזאת ולהפסיק את הטרור.

שמואל הלפרט: תודה לחבר הכנסת מיכאל קליינר.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת מוחמד ברכה, ואחריו – חבר הכנסת שאול יהלום.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, שמעתי לפני כמה רגעים בחדשות ש"קבוצת ה-40" מתכוונת להיפגש עם שר הביטחון בן-אליעזר, יושב-ראש מפלגת העבודה, כדי להעמיד אותו על חומרת אי-הצבעתה של מפלגת העבודה לטובת תקציב המדינה מחר.

קריאה: מי זו "קבוצת ה-40"?

מוחמד ברכה: "קבוצת ה-40" היא קבוצה של אנשים שמייצגת תעשיינים ואנשי עסקים וכו' וכו'.

מוחמד ברכה: אני אומר, אם אלה מתפנים מכל עיסוקיהם כדי ללכת לשבת עם בן-אליעזר, ובבוקר הם ישבו עם שרון ואחר כך הם יחזרו לשבת עם שרון עוד פעם; אם אלה האנשים שמתלהבים כל כך מהתקציב, אני חושב שרוב העם בישראל צריך להיות מודאג.

מוחמד ברכה: אם אלה שצברו את הרווחים הגדולים ביותר ויצרו את הפער העמוק ביותר והגדול ביותר בין העוני לבין העושר בעולם – והפער הזה קיים במדינת ישראל – הם המעוניינים בתקציב הזה, אני אומר, הלוואי שיהיה מי שיצילנו מהתקציב הזה.

מוחמד ברכה: ולכן, אני חושב שהידיעה הזאת שנאמרת בשולי החדשות, כאילו זה משהו חולף, מסבירה ומבהירה את הדברים בצורה הברורה ביותר: התקציב הזה בא לשרת את ההון הגדול בראש ובראשונה, בא לשרת מדיניות של קיבוע מצב של מלחמה ושל עימות.

מוחמד ברכה: רבותי, המדינה הזאת היא אותה מדינה שהיתה ב–1992, ב-1993, ב-1994, ב-1995 וב-1996.

מוחמד ברכה: זו אותה מדינה, לא מדינה אחרת, לא שבחמש, שש ושבע השנים האחרונות משהו התהפך פתאום בכל המבנה של הכלכלה הישראלית.

מוחמד ברכה: באותן שנים, כשהיה אופק של שלום, כשהיתה תקווה של שלום, הכול פרח, האבטלה ירדה, החינוך היה בראש מעיינינו, גם בראש סדר עדיפויותינו, השקעות בתשתיות – מה לא?

מוחמד ברכה: והמדינה רשמה לעצמה אחוזים של צמיחה שכל חברה יכולה להתפאר בהם.

מוחמד ברכה: ואיפה אנחנו עומדים היום?

מוחמד ברכה: אנחנו עומדים באחוז צמיחה שלילי; אנחנו עומדים בפני אבטלה שגוברת ומתגברת, בעיקר ברחוב הערבי, אבל גם בקרב כל הציבור בישראל – 10.5%, וכנראה בשנה הבאה יהיה אחוז גבוה יותר; צמצום של השקעות בחינוך, בבריאות; קיצוץ בשירותים החברתיים, בקצבאות של עניים מרודים, והמגמה הזאת היא המגמה שהולכת ומתחזקת והולכת להיות המגמה שתשתלט על חיינו גם בשנת התקציב הבאה.

מוחמד ברכה: חבר הכנסת הלפרט, היושב-ראש, שיזם את חוק משפחות ברוכות ילדים, אני מקווה שעדיין לא הרמת ידיים, אבל מה שקרה עם החוק הזה הוא מהסימפטומים של המצב הכלכלי.

מוחמד ברכה: מה שקורה עם חוקי הנגב והגליל הוא מהסימפטומים.

מוחמד ברכה: ולהגיד שזו גזירה משמים – זו לא גזירה משמים, זו קביעה של סדר עדיפויות מודע, על-פי אינטרסים פוליטיים ואידיאולוגיים.

מוחמד ברכה: הממשלה הזאת היא ממשלה שמשועבדת להון הגדול ומשועבדת למנטליות של הכוח ושל המלחמה, ומה שלא בא בכוח, יבוא ביותר כוח.

מוחמד ברכה: ואם מישהו בא כדי להפריח פה אשליות שהדברים לא קשורים, שאין שום קשר בין המדיניות של החשכת האופק לשלום לבין המצב הכלכלי העגום, אני חושב שמישהו משחק פה בנדמה לי.

מוחמד ברכה: ומנסים להלעיט את הציבור בכל מיני אשליות, דוגמת הדברים הירודים והרדודים שאמר קליינר לפני רגע – הכסף לרשות הפלסטינית.

מוחמד ברכה: הכסף לרשות הפלסטינית הוא בכלל חלק מתקציב המדינה?

מוחמד ברכה: הוא קיים בתוך תקציב המדינה?

מוחמד ברכה: זה חלק מהכסף של מדינת ישראל?

יורי שטרן: – – –

מוחמד ברכה: נו, גנב נשאר גנב, מה אפשר לעשות?

מוחמד ברכה: אתה גנב במוצהר.

מוחמד ברכה: אתה גנב, חבוב.

יורי שטרן: – – –

מוחמד ברכה: חבוב, אתה גנב ואתה מטיף לגנבה.

מוחמד ברכה: אתה גנב, אתה גנבת אדמות, אתה כבשת אדמות, ואתה רוצה גם לגנוב את הכסף שאותם אנשים שילמו כמסים.

יורי שטרן: – – –

שמואל הלפרט: חבר הכנסת שטרן, נא לא להפריע.

מוחמד ברכה: הם שילמו את הכסף הזה כמסים.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת ברכה, נא לסיים.

שמואל הלפרט: זמנך תם.

שמואל הלפרט: משפט לסיום.

מוחמד ברכה: כן, אדוני.

מוחמד ברכה: ומדינת ישראל, ממשלת ישראל, היתה צינור העברה.

מוחמד ברכה: הם רוצים לסתום את הצינור על מנת שהמים או הכסף יזרמו בצד הזה.

מוחמד ברכה: זו גנבה בראש חוצות.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת ברכה, נא לסיים.

שמואל הלפרט: זמנך תם.

מוחמד ברכה: אני מסיים, אדוני.

מוחמד ברכה: אתה רואה שאני גם תומך בך.

שמואל הלפרט: תודה רבה, אני מאוד מודה לך.

שמואל הלפרט: משפט לסיום.

נסים זאב: – – –

מוחמד ברכה: מה אתה אומר, נסים?

נסים זאב: – – – שזורקים אותך מהבמה.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת נסים זאב, אל תפריע לו.

מוחמד ברכה: לא, לא, עם כל הכבוד, אני חושב שחבר הכנסת ביבי עשה טעות, והוא יודע שהוא עשה טעות.

מוחמד ברכה: פוליטית נישאר חלוקים, אבל פרלמנטרית אני חושב שהוא עשה טעות, והוא יודע את זה, והוא אפילו הודיע על זה.

מוחמד ברכה: לכן, אל תיתפס לזה.

מוחמד ברכה: אני גם לא רוצה שאתה תדבר בהיעדרו.

מוחמד ברכה: לכן, אדוני היושב-ראש, התקציב הזה הוא תקציב של אסון, בממשלה של אסון, שמובילה אותנו לאסון.

מוחמד ברכה: ממשלת הדמים במלחמה היא ממשלה שמקיזה את דמו של הציבור במישור החברתי.

מוחמד ברכה: תודה רבה לך, אדוני.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת שאול יהלום, בבקשה.

שמואל הלפרט: אחריו – חבר הכנסת איוב קרא.

שאול יהלום: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, כיסאו הריק של שר האוצר וכיסאו הריק של הנציג התורן של הממשלה, שלא נמצא כאן, רבותי היקרים, פעם ראשונה בתולדות המדינה שהולכת לפרוץ מערכת בחירות קשה, בזבזנית, לא בגלל צורך, באמצע תקופת מלחמה קשה, שמתנהלת עוד הלילה, עוד היום, אולי ערב מלחמה אזורית מאוד קשה עם עירק, והכול בגלל פריימריס של מפלגת העבודה.

שאול יהלום: רק זו הסיבה.

שאול יהלום: אם עמרם מצנע לא היה מועמד ואם הסקרים לא היו מראים שהוא גובר על פואד בן-אליעזר, לא היינו נמצאים היום במשבר, משבר שכל כולו פריימריס.

שאול יהלום: תתביישי לך, מפלגת העבודה, שאת גוררת את מדינת ישראל למאבק בחירות מיותר, למשבר ממשלתי בכל מקרה.

שאול יהלום: גם אם תקום ממשלה צרה, הרי זה לא יעזור למצב המדיני, בגלל בעיות בנושאים פנימיים.

שאול יהלום: צריך לחשוף את הצביעות שבדרישה של מפלגת העבודה.

שאול יהלום: נניח שעכשיו היו באים למפלגת העבודה והיו אומרים לה: את מקבלת את מבוקשך.

שאול יהלום: 700 מיליון שקל אתם רוצים לקצץ בתקציב ההתנחלויות.

שאול יהלום: איזו דרישה לא מעשית שכל כולה צביעות.

שאול יהלום: זה לא רק בגלל ההסבר של שר האוצר שמפלגת העבודה היתה שותפה בכל ההחלטות, אלא מה פירוש הדבר?

שאול יהלום: האם ההתנחלויות לא הולכות לסבול מהתקציב הזה כמו כל מגזר אחר?

שאול יהלום: אם הנכים סובלים, אז נכים בהתנחלויות לא יסבלו?

שאול יהלום: אם הקשישים והפנסיונרים יסבלו מירידת קצבאות הביטוח הלאומי, אז הנכים והפנסיונרים בהתנחלויות לא יסבלו?

שאול יהלום: אם המשפחות החד-הוריות הולכות לסבול, אז ביהודה ושומרון לא יסבלו המשפחות החד-הוריות?

שאול יהלום: אם מערכת החינוך הולכת לקבל פחות תקציב, אז החינוך בהתנחלויות יקבל יותר?

שאול יהלום: הרי מדובר על קיצוצים קשים מאוד שייעשו בכל מדינת ישראל, לכל אורך הגזרה.

שאול יהלום: אלא מה?

שאול יהלום: יש כמה דברים שההתנחלויות מקבלות מטעמי פיקוח נפש.

שאול יהלום: ניקח כמה מאות מיליונים בתקציב הביטחון, שזה הסכום הגדול מתוך 700 המיליון.

שאול יהלום: הולכים להקים גדר בהשקעה של מיליארדים – כ-3 מיליארדי שקלים בתקציב ראשוני.

שאול יהלום: מה אומרת הגדר?

שאול יהלום: הגדר הולכת להיות לאורך "הקו הירוק".

שאול יהלום: מה היא אומרת?

שאול יהלום: היא אומרת: אני עוצרת את המחבלים בגדר.

שאול יהלום: אני אומר שהגדר אומרת: טרוריסט, שמע, אתה לא יכול לעבור את הגדר ב"קו הירוק", להגיע לתל-אביב, להגיע לנהרייה, להגיע לחדרה, אבל אתה הרי טרוריסט – הרי אם אני יכול לחסל אותך במקום שאתה גדל עם המעבדה שלך, אני לא צריך גדר.

שאול יהלום: אלא כל ההנחה של הגדר היא שלא הצלחתי והטרוריסט יוצא משכם וג'נין להתקיף, לפגוע, להרוג, לרצוח, ולכן אני שם לו גדר.

שאול יהלום: מה יעשה הטרוריסט?

שאול יהלום: ילך להתנחלויות.

שאול יהלום: ילך ליהודים ולחיילי צה"ל ביהודה ושומרון.

שאול יהלום: אז לא רק שכל הקונספציה של הגדר היא אפליה בין דם לדם, באים ונותנים משהו, מעין פיצוי, ואומרים ליישובים: נקיף אתכם בגדר, נלווה את ההסעות של הילדים לבתי-הספר – – –

צלי רשף: או נסכים לפנות אתכם.

שאול יהלום: כל הדברים האלה כמובן עולים, עולים מזערית לעומת הגדר.

שאול יהלום: הרי זה עולה מזער שבמזער.

שאול יהלום: אם הגדר עולה השנה מיליארד וחצי, נניח שזה עולה כמה מאות מיליונים.

שאול יהלום: מה זה?

שאול יהלום: אז אתה בא ואומר: אני מפקיר את ההתנחלויות, נותן לטרוריסטים שיבואו, בלי גדר, בלי אוטובוסים ממוגנים, בלי ג'יפים שישמרו, בואו תתקפו?

שאול יהלום: זו האנושיות של מפלגת העבודה?

שאול יהלום: מצאו 50 מיליון שקל במשרד הדתות, אדוני היושב-ראש.

שאול יהלום: מה הם אומרים למשרד הדתות?

שאול יהלום: הם אומרים: לא נבנה מקוואות.

שאול יהלום: כלומר, במקומות הכי קשים לא יבנו מקוואות.

שאול יהלום: נניח שיש בעיה של שבת, אז אנחנו אומרים שאם צריך לטבול במקווה בשבת זה לא משנה איפה.

שאול יהלום: אם זה יום חול, הוא אומר שביישובים שצה"ל עצמו לא תמיד נוטה להתיר לנסוע מיישוב ליישוב בלילה ודורש ליווי צה"לי או לפחות שני כלי רכב, שם האשה תיסע לבדה.

שאול יהלום: שם לא נבנה מקווה ושהאשה תלך ליישוב אחר?

שאול יהלום: ואם זה לא מקווה וזה בית-כנסת?

שאול יהלום: איך אפשר לחסוך, למה ניתנים הכספים?

שאול יהלום: אפשר לחשוב שזה לאיזה צורך שהוא מותרות.

שאול יהלום: לכן, אדוני היושב-ראש, כל הדרישה היא דרישה צבועה.

שאול יהלום: תדע מפלגת העבודה שעל המשבר שהיא גוררת אותנו לתוכו לא ייסלח לה לעולם.

שאול יהלום: לא ייסלח לא לבן-אליעזר ולא לפרס ולא לכל הצמרת, כי הם גוררים את מדינת ישראל למערכת בחירות קשה בעיצומו של מצב ביטחוני וכלכלי חמור, והכול מטעמים פנימיים של פריימריס – מי יהיה המנהיג של מפלגת העבודה.

שאול יהלום: תודה, אדוני היושב-ראש.

שמואל הלפרט: תודה לחבר הכנסת יהלום.

שמואל הלפרט: חברת הכנסת יהודית נאות, ואחריה – חבר הכנסת איוב קרא.

שמואל הלפרט: הסדר השתנה, כי חברת הכנסת נאות צריכה להחליף אותי.

יהודית נאות: אני רוצה להודות ליושב-ראש ולחבר הכנסת איוב קרא, אני פשוט צריכה להחליף את היושב-ראש.

יהודית נאות: אדוני היושב-ראש, הקשבתי לדוברים לפני, וכמו בכל שנה אנחנו מדברים על התקציב ושוכחים את חוק ההסדרים במשק.

יהודית נאות: מיניה וביה יש שם דברים שאני לא מבינה את ההשלכות התקציביות שלהם, אני לא מבינה למה משרד האוצר הופך למחוקק-על.

יהודית נאות: אני סבורה שחלק ממשרדי הממשלה מגניבים שם דברים משום שהם לא מסוגלים להתייצב מול הכנסת ולהתמודד בסוגיות שהם רוצים להעביר.

יהודית נאות: ממה נפשך?

יהודית נאות: משרד ממשלתי יכול לבוא לכנסת ולהעביר חוק בקריאה ראשונה.

יהודית נאות: היתה להם תקופה ארוכה מאוד קואליציה רחבה מאוד והם יכלו להעביר את כל החוקים שבעולם.

יהודית נאות: כל החקיקה הזאת במסגרת חוק ההסדרים.

יהודית נאות: להוותי, כל שנה אנחנו עוברים על חוק ההסדרים במשק ואני מוצאת חוק שעבדתי ועמלתי עליו במשך תקופה ארוכה מאוד בכנסת.

יהודית נאות: אני רוצה לדבר על החוק שנקרא חוק חקירת חשודים, שהאוצר מציע בעצם לדחות את תחולתו בשלוש שנים.

יהודית נאות: ברוך השם, הוא רק מקפיא אותו ולא הורג אותו.

יהודית נאות: יש לי חוק אחר – השאלת ספרי לימוד – שהוקפא.

יהודית נאות: לא ייתכן כדבר הזה.

יהודית נאות: החוק הזה, שיזם חבר הכנסת אמנון רובינשטיין, שהיום נפרד מהכנסת, צורף אליו חוק שלי שעסק בנושא דומה מאוד.

יהודית נאות: שלוש שנים עבדה ועדת החוקה בתיאום מוחלט עם משרד המשפטים ועם המשרד לביטחון פנים.

יהודית נאות: ועדת החוקה היתה מודעת לנושא התקציבי ולכן היא החליטה שהביצוע יהיה בשלבים.

יהודית נאות: היא החליטה שהתחולה שלו תתחיל רק שנה מיום פרסומו.

יהודית נאות: בא במחי יד משרד האוצר והוא מחוקק-העל.

יהודית נאות: זה לא נראה סביר שיבזבזו את העבודה של כל מי שנמצא בכנסת, לרבות חברי הכנסת.

יהודית נאות: גם אנחנו מקבלים משכורת, ובמחי הצבעה, ככה איפה שהוא במסגרת כל מה שקורה כאן, הורסים עמל של שלוש שנים.

יהודית נאות: למה אני מתרעמת?

יהודית נאות: משום שהחוק הזה היה בהסכמת הממשלה.

יהודית נאות: אז מה, היא לא ידעה את זה בתחילת הדרך?

יהודית נאות: אז קיבלנו תשבחות על כך שזה בעצם יחסוך כספים, ולכן אני מתרעמת.

יהודית נאות: אם בעקבות הצעת החוק נקצץ במדינת ישראל את מספר משפטי הזוטא, כפי שגם הניסוי המוצלח במחוז הצפון מראה, אנחנו נחסוך כספים.

יהודית נאות: אז קוצר ראייה זמני גורם לממשלה לא להסתכל על ההיבט הכלכלי, משום שאם אתה חוסך כספים אתה לא אמור שיקפיאו לך חוק לשלוש שנים במסגרת חוק ההסדרים.

יהודית נאות: נהפוך הוא, הממשלה צריכה להיות מעוניינת לחסוך בכסף.

יהודית נאות: באותו הינף יד בחוק ההסדרים מציעים להטיל אגרה של 100 שקלים על כל מי שיעז להגיש התנגדויות בוועדות התכנון והבנייה.

יהודית נאות: יותר מכך, מי שיגיש ערעור בוועדת ערר בנושא קרקע חקלאית יצטרך לשלש ולשלם 2.5% מסכום הערר, כאשר הסכום הזה לא יפחת מ-728 שקלים.

יהודית נאות: תארו לעצמכם חקלאי, ואני לא חסידת החקלאים, אני לא שייכת ללובי, אבל יושב לו מושבניק, אין לו כל זכויות, מישהו בא ומקפיא לו, אין לו היום כסף, אז הוא לא יגיש ערר רק משום שמדינת ישראל החליטה להשית עליו את הקנס הזה, משום שהוא חושב שהוא ראוי לערר?

יהודית נאות: אני לא מבינה את העניין הזה.

יהודית נאות: זה נועד לצמצם התנגדויות; זה לא יצמצם התנגדויות של בעלי ממון, זה יצמצם התנגדויות של אותו זקן שחי על פנסיה, שגם אותה כבר קיצצו לו, והיא נשחקה.

יהודית נאות: הוא לא יוכל להגיש התנגדויות.

יהודית נאות: יש אנשים ש-100 שקלים הם סכום אדיר בשבילם.

יהודית נאות: את כרישי הנדל"ן ואת אילי הממון זה לא ירתיע, האמינו לי, והקופה לא תתעשר.

יהודית נאות: הזכות של הציבור לחוות דעה היא זאת שתיפגע, וכל זה כאן, במסגרת חוק ההסדרים.

יהודית נאות: אם תסתכלו בספר התקציב, בחוק ההסדרים, מה מציע האוצר בתיאום עם משרד הפנים?

יהודית נאות: – דחיית הבחירות לרשויות המקומיות.

יהודית נאות: במקום שזה יהיה באותו יום של הבחירות הכנסת, לחסוך עלויות למדינה, מדברים על סדרי-גודל של מאות מיליונים.

יהודית נאות: אז אם באמת מדברים על כלכלה, צריך גם להיות חכם.

יהודית נאות: ברור לכולנו שצריך קיצוץ, והוויכוח הוא איפה ועל מה.

יהודית נאות: על ה"מה" הזה יש לי מחלוקת קשה מאוד עם משרד האוצר.

יהודית נאות: אין פה עדיפות, וצמיחה בוודאי לא תהיה.

יהודית נאות: אני מודה לך.

שמואל הלפרט: תודה.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת איוב קרא.

שמואל הלפרט: אחריו – חבר הכנסת יגאל ביבי.

איוב קרא: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני מתקומם ומשתומם על עזות המצח של מפלגת העבודה, שמתכסה מאחורי ססמאות ומאחורי דברי הבל, כאילו הבעיה בתקציב הזה היא ההתנחלויות.

איוב קרא: אני חושב שאם הם היו מתכסים מאחורי הקצבאות והבטחת ההכנסה והזקנה מנהרייה והנגר שהרחיב את הכיסאות פה כדי למצוא סידורי עבודה לשרים של אהוד ברק, בטח היה יוצא דבר יותר יפה ויותר מכובד מהססמאות הללו.

איוב קרא: הרי התקציב הזה הוא פועל יוצא של מצב נתון שבו שרויה מדינת ישראל.

איוב קרא: צריך לזכור שהתקציב הזה הוא לא של שרון והוא לא של סילבן שלום ולא של הליכוד, זה תקציב מוכתב מכורח הנסיבות והמציאות שנקלענו אליה.

איוב קרא: יש מלחמה ויש טרור, ואי-אפשר לברוח מהמציאות כאילו הכול רגיל והכול מתנהל כשורה והכול שקט במדינה.

מיכאל נודלמן: – – – צריך ללכת לשלום, כך אי-אפשר.

איוב קרא: יש כאלה שאומרים שזאת ממשלת מלחמה, אבל אותם אנשים שצועקים שם היו בממשלה בדיוק לפני שנתיים.

איוב קרא: את הממשלה לפני שנתיים הובילה מרצ, יחד עם מפלגת העבודה.

איוב קרא: האם בתקופה שלהם המצב היה שונה?

איוב קרא: המצב היה אחר?

איוב קרא: המצב היה יותר טוב, גברתי היושבת-ראש?

איוב קרא: היית באופוזיציה ואת עדיין באופוזיציה, ואני מעריך את מפלגתך ואת התנועה שאת נמצאת בה, אבל לשקר בעזות מצח?

איוב קרא: הרי מרצ ישבה בממשלה הקודמת והאינתיפאדה פרצה בתקופתה.

איוב קרא: היו לה שלושה שרים, למפלגה שבה כולם שווים, וראינו איך ממנים שלושה שרים גברים כאשר יש להם בסיעה כמה נשים טובות ומוכשרות.

איוב קרא: אז מה הועילו חכמים?

איוב קרא: הרי אי-אפשר להמשיך ולשקר.

איוב קרא: הרי גם אם נלך לבחירות, ואין לנו בעיה ללכת לבחירות, כי אנחנו ננצח, תורכב ממשלה בראשות הליכוד בכל מצב.

איוב קרא: גברתי היושבת-ראש, אני צריך להזכיר לאנשים, שאותה ממשלה שמרצ היתה שותפה בה הבטיחה 300,000 מקומות עבודה.

איוב קרא: אותה ממשלה שמרצ היתה שותפה בה – בזמנה היו במדינת ישראל 200,000 מובטלים.

איוב קרא: אז מה חדש בכל ההתקוממות הזאת?

איוב קרא: איזה שלום הביאו עלינו, אף שדווקא בתקופתם הציעו את הנדוניה הכי גדולה למען השלום?

איוב קרא: עם מי אפשר לדבר היום?

איוב קרא: מה לא עושים כדי להגיע למשא-ומתן המיוחל הזה?

איוב קרא: עם מי יש לדבר?

איוב קרא: למה השקרים ועזות המצח בכל ההליך הדמוקרטי הפוליטי שמתנהל פה?

איוב קרא: לכן, גברתי היושבת-ראש, אני חושב שהשקרים הללו – כל אזרחי מדינת ישראל יודעים להבדיל בין עיקר לטפל.

איוב קרא: הממשלה הזאת תמשיך להתקיים, הליכוד ימשיך להוביל, ואנחנו נתמוך בתקציב הזה, כי עם ישראל רוצה עכשיו ממשלה ולא רוצה בחירות.

יהודית נאות: תודה רבה.

יהודית נאות: חברי הכנסת יגאל ביבי, סופה לנדבר ואיתן כבל – אינם נוכחים.

יהודית נאות: הדובר הבא הוא חבר הכנסת צלי רשף – בבקשה.

יהודית נאות: אחריו, אם יהיה – חבר הכנסת ישראל כץ, ואחריו – חבר הכנסת האשם מחאמיד וחבר הכנסת משה גפני.

צלי רשף: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, שר האוצר הביא לנו היום תקציב והוא מציע לנו, למפלגת העבודה, לאמץ אותו.

צלי רשף: למה?

צלי רשף: אומר לנו שר האוצר: המצב הכלכלי קשה, אפילו קשה מאוד, הוא אומר, והוא לוחש כאן מהדוכן ואומר:

צלי רשף: לא בריא ששר האוצר יגיד כמה המצב הכלכלי קשה, כי אם שר האוצר יגיד לנו כמה המצב הכלכלי קשה ויגיד את זה מהדוכן הזה, חס וחלילה ייגרם משבר כלכלי.

צלי רשף: אפשר לבדוק בפרוטוקול, כך בפירוש אמר לנו שר האוצר, ונמנע מלגלות לנו בסופו של דבר כמה המצב קשה, כדי לא ליצור משבר.

צלי רשף: אבל אנחנו יודעים, הכול כתוב על הקיר, אנחנו יודעים שהממשלה הזאת הובילה אותנו למשבר הכלכלי הקשה ביותר בתולדות מדינת ישראל.

צלי רשף: הזכיר פה קודם בייגה שוחט, שמספר התיירים שהגיעו לישראל בשנת 2002 זהה למספר התיירים שהגיעו בשנת 1966.

צלי רשף: ואנחנו יכולים לגעת באמת בכל תחום ובכל נושא ולהציג את המצב הכלכלי האיום שמדינת ישראל נקלעה אליו, ושר האוצר אומר לנו: לכן אתם חייבים לתמוך היום בתקציב שלנו, כי המצב כל כך קשה, ואם לא תתמכו בתקציב יהיה רע מאוד למדינת ישראל.

צלי רשף: אבל תקציב, אני רוצה להזכיר לשר האוצר, זה איזה ביטוי של מדיניות, ובשביל לתמוך בתקציב צריך להסכים עם המדיניות שעומדת מאחורי התקציב.

צלי רשף: ומפלגת העבודה, אומנם קצת מאוחר מדי, אולי אפילו מאוד מאוחר מדי, הגיעה למסקנה המוחלטת והנחרצת, שהיא עם המדיניות של הממשלה הזאת לא מוכנה להשלים עוד.

צלי רשף: היא לא תשלים, ולכן מחר היא תצביע נגד התקציב הזה.

צלי רשף: היא לא תשלים עם המדיניות של הממשלה הזאת, מפני שהממשלה הזאת היא ממשלה שמנהלת מלחמה במשך השנה וחצי האחרונה, מלחמת ישראל–פלסטין, מלחמה שבחלקה אכן נכפתה עלינו.

צלי רשף: אבל הדרך היחידה שבה היא מתמודדת עם המשבר במערכת היחסים בין ישראל לפלסטינים היא על-ידי כוח וכוח ועוד יותר כוח, בלי לשים על השולחן שום הצעה לצד הפלסטיני, והנגזרות הכלכליות של זה בכל סעיפי התקציב שאנחנו רואים היום לפנינו הן ברורות לחלוטין.

צלי רשף: לכן אומר לנו שר האוצר: אין ברירה.

צלי רשף: התקציב הזה הוא תקציב של אין ברירה; זה תקציב של מלחמה ולכן אין ברירה.

צלי רשף: אין ברירה, אז מקצצים בקצבאות הזיקנה; אין ברירה, אז מקצצים לחד-הוריות; אין ברירה, אז מקצצים בקצבאות הילדים.

צלי רשף: לא בקצבאות הילדים של כולם, מקצצים לאותם ילדים שההורים שלהם לא שירתו בצבא.

צלי רשף: מחזירים אותנו לימים האלה של אפליה בין ילד לילד, בניסוחים כאלה ואחרים.

צלי רשף: אבל מסתבר שבתקציב הזה גם יש ברירות ויש ברירה.

צלי רשף: המיליארדים שמושקעים בהתנחלויות קיימים ונמצאים והם ישנם, והשמן למדורה של הקונפליקט הישראלי-הפלסטיני בדמות ההתנחלויות ממשיך להיות מושקע, ושם חלילה וחס לא נעשה קיצוץ.

צלי רשף: וכשמפלגת העבודה באה וביקשה את הקיצוץ הזה, שר האוצר לחש באוזננו מעל הבמה הזאת, הרי יודעים שהכול פוליטיקה, מפלגת העבודה לא מתכוונת באמת.

צלי רשף: יש פריימריס במפלגת העבודה ולכן היא באה עם הטענות האלה.

צלי רשף: אדוני שר האוצר, זה נכון, יש פריימריס במפלגת העבודה, אבל המשמעות של פריימריס היא שראשי המפלגה צריכים להאזין לבוחרים, צריכים להאזין לחברי המפלגה, וחברי המפלגה אומרים לפואד בן-אליעזר, שרוצה לשוב ולהיבחר לראשות המפלגה: אדוני ראש המפלגה, אם אתה רוצה להיבחר, אל תישאר בממשלה הזאת, אל תתמוך בתקציב הרע הזה, אל תתמוך בממשלה שבשביל להמשיך ולקיים מלחמה, ומתוך סירוב להידבר עם הצד השני, מוכנה לקצץ לכל השכבות החלשות במדינת ישראל, להמשיך ולהשקיע בהתנחלויות, בישיבות, באולפנות, לקצץ בקצבאות ילדים, לקצץ בקצבאות למשפחות חד-הוריות ולהמשיך לנהל את המלחמה נגד הפלסטינים.

צלי רשף: בממשלה כזאת, גברתי היושבת-ראש, מפלגת העבודה לא תתמוך.

צלי רשף: תודה.

יהודית נאות: תודה רבה.

יהודית נאות: חבר הכנסת איתן כבל, ואחריו – חבר הכנסת האשם מחאמיד.

איתן כבל: גברתי היושבת בראש, חברי חברי הכנסת, המנטרה המרכזית שעולה סביב נושא התקציב זו הבקשה ממפלגת העבודה לגלות אחריות.

איתן כבל: פתאום נזכרו בנושא הזה שנקרא אחריות.

איתן כבל: אני זוכר את עצמי בקדנציה הקודמת כחבר כנסת צעיר וחדש.

איתן כבל: אם היה מישהו שנהג בחוסר אחריות כלפי הנושא של אישור התקציב, היה זה שר האוצר הנוכחי.

יהודית נאות: נכון.

איתן כבל: כשהתחיל המשבר שאת פירותיו אנחנו רואים היום, עשה הכול על מנת שלא להעביר את התקציב.

איתן כבל: אז אני מבקש בעת הזאת שכל אחד יעסוק במוסר של עצמו, כי בסופו של עניין האמת היא שהמצב הכלכלי קשה, הקשה ביותר שהיה לנו.

איתן כבל: נכון, אומנם הבעיות הכלכליות אינן נובעות רק מהתנהלות של משרד האוצר אלא גם מבעיות בין-לאומיות, מאינתיפאדה ומנושאים נוספים, אבל אני רוצה לחזור ולומר, על-פי גישתי לפחות, אין שום כוונה ואין שום רצון לפרוץ את בסיס התקציב.

איתן כבל: אף אחד מהחברים, לפחות במפלגת העבודה, לא ביקש ולא דורש לשנות את בסיס התקציב, שמבחינתנו הוא קודש קודשים.

איתן כבל: על מה הוויכוח?

איתן כבל: הוויכוח הוא על המהות, על התכנים הפנימיים.

איתן כבל: וכשהשאלות הנשאלות הן, מדוע צריך להעביר 700 מיליון שקל להתנחלויות, אנחנו כמפלגת העבודה, לצערי באיחור רב, חייבים להיאבק ולומר: לא להתנחלויות, כן לקשישים, כן לחד-הוריות.

איתן כבל: אני מתפלא, מפלגה כמו ש"ס, שהבסיס שלה הוא חברתי, אומרת בהצבעה שלה מחר כן להתנחלויות ולא למשפחות קשות היום.

איתן כבל: אני לא מבין את זה.

איתן כבל: אלה עניינים פנימיים שלכם, אבל לי זה נראה תמוה, מוזר.

איתן כבל: ראו, חברים, אני בתוך מפלגתי הייתי – ועדיין הנני – בין אלה שכבר מזמן קראו למפלגת העבודה לצאת מממשלת האחדות הלאומית.

איתן כבל: אבל אני אומר לכם, שאם עד מחר, ובלי קשר לממשלת האחדות הלאומית, יביאו שר האוצר וראש הממשלה את השינויים הפנימיים הנדרשים, לא תהיה שום סיבה, ואני מניח גם במפלגת העבודה, לא להצביע בעד התקציב.

איתן כבל: אז אפשר לתבוע ולדבר אתנו על אחריות.

מיכאל נודלמן: איפה היו השרים שלכם בממשלה?

איתן כבל: קודם כול, לפחות הפעם הזאת אני יכול לומר לך, ששרי מפלגת העבודה, לשמחתי – לא בפעמים הקודמות, בפעם הזאת – הצביעו בממשלה נגד התקציב.

איתן כבל: אבל אני חוזר ואומר, אתה לא צריך לכעוס, חבר הכנסת נודלמן.

איתן כבל: העניין כאן הוא שאנחנו אומרים: אתה, שבראש ובראשונה מייצג את – – –

מיכאל נודלמן: הכול טריקים.

איתן כבל: יכול להיות שהכול טריקים, אבל בסופו של עניין כלכלת מדינת ישראל איננה טריק.

איתן כבל: כשאני עומד על הבמה ואומר שאין שום כוונה ואין שום רצון לשנות את בסיס התקציב, וכל מה שאנחנו מבקשים הוא לסייע למשפחות החד-הוריות, לעולים מחבר המדינות – מאיפה הם יקבלו את הכספים?

איתן כבל: מאיפה יהיו להם פתרונות?

איתן כבל: מאיפה אתה מצפה שהכספים יבואו, מתשתיות בשטחים?

איתן כבל: מבנייה של מה?

איתן כבל: מאיפה אתה מצפה שיבוא הכסף?

נסים זאב: אין כבר עלייה.

איתן כבל: סליחה, אין עלייה אבל הגיעו לכאן, ברוך השם, מאות אלפי עולים חדשים שחלק לא קטן מהם הם משפחות חד-הוריות, קשישים, וצריך לתת להם פתרון.

איתן כבל: מה תאכיל אותם, את הקרקע של חיזמה?

איתן כבל: איך תתמודד עם הבעיות האלה?

איתן כבל: עד מחר עוד יכולים לעבור אוקיינוסים של מים ורק אלוהים היושב במרומים יודע מה יקרה.

איתן כבל: אני חוזר ואומר, אני לא מדבר בשמו של יושב-ראש מפלגת העבודה ואני במקרה הזה לא מייצג אותו.

איתן כבל: אני יכול לומר בשמי, שמנקודת המבט שלי, אם יוכנסו השינויים שמפלגת העבודה הציבה, ללא שום קשר להמשך הישיבה או האי-ישיבה בממשלת אחדות לאומית, אני לא אראה סיבה שמפלגת העבודה לא תתמוך בתקציב.

איתן כבל: אבל אם, כפי שזה נראה, לא יהיו ביטול הקיצוץ לקשישים וביטול 700 מיליון שקל להתנחלויות, אנחנו ועוד איך נצביע, וזו אחריות.

איתן כבל: תודה.

יהודית נאות: תודה רבה.

יהודית נאות: חבר הכנסת האשם מחאמיד, בבקשה.

האשם מחאמיד: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, אני רוצה לומר, בניגוד לקודמי, שהבעיה היא לא העברת 600 מיליון שקל או 700 מיליון שקל ממתנחלים לאיזה מקום.

האשם מחאמיד: לפי דעתי זה לא רק שיש התנחלויות בלתי חוקיות.

האשם מחאמיד: דעתי היא שאין בכלל התנחלות חוקית אחת, ולכן העברת 700 או 500 מיליון או מיליארד שקל זאת לא הבעיה.

האשם מחאמיד: הבעיה היא הרבה יותר עקרונית, הרבה יותר עמוקה.

האשם מחאמיד: תראו לי מדינה בעולם שאין לה גבולות.

האשם מחאמיד: איזו מדינה בעולם אין לה גבולות?

האשם מחאמיד: הרי הגדרה של מדינה היא שיש לה גם גבולות, כך לימדו אותנו בבית-הספר.

האשם מחאמיד: אז מדינה שאין לה גבולות לא יכול להיות שיהיה לה תקציב נורמלי.

האשם מחאמיד: מדינה שממשיכה בכיבוש לא יכולה להיות מדינה נורמלית ולא יכול להיות לה תקציב שיציל אותה מהמצב הזה.

האשם מחאמיד: גברתי היושבת-ראש, היום שמעתי את שר האוצר מדבר על עובדים זרים.

האשם מחאמיד: אתם יודעים מה זה?

האשם מחאמיד: הרי כל הזמן אנחנו אומרים שאנחנו לא צריכים עבדים בארץ.

האשם מחאמיד: זה לא עובדים, זה עבדים זרים.

האשם מחאמיד: ואם אנחנו מסתכלים היום על האבטלה בארץ, אני זוכר שדיברו על 14 יישובים, ביניהם יש יישוב יהודי אחד ו-13 יישובים ערביים, שבהם האבטלה היא ממש בראש הסולם.

האשם מחאמיד: ואם נסתכל על העוני, גברתי, הרי כל משפחה ערבית שנייה היא ענייה.

האשם מחאמיד: כל ילד ערבי שני הוא עני.

האשם מחאמיד: ואחר כך באים ומקצצים 24% מכוס החלב של ילד ערבי משום שהוא ערבי, אין שום סיבה אחרת, כי אני לא שירתי בצה"ל.

האשם מחאמיד: מענישים את התינוקות שלנו.

האשם מחאמיד: איזה מין תקציב זה?

האשם מחאמיד: האם מישהו מהנואמים היום דיבר על זה שיש תינוקות שמופלים לרעה?

האשם מחאמיד: אני מברך את כל אלה שדיברו על כך.

יהודית נאות: חברת הכנסת גוז'נסקי דיברה על כך.

האשם מחאמיד: בסדר, אחד, שניים, שלושה, ארבעה.

האשם מחאמיד: איפה 120?

האשם מחאמיד: לא אכפת לכם שתינוקות מופלים לרעה?

האשם מחאמיד: גברתי, אותם "נערי הגבעות" שמדברים עליהם, הם ממומנים על-ידי המדינה.

האשם מחאמיד: ואני רוצה לומר פה, התקציב הזה יביא ליותר שביתות, גברתי, ליותר זבל ברחובות וליותר נוברים בזבל שמחפשים פת לחם בפחי הזבל.

האשם מחאמיד: זאת השרשרת שתהיה, ככה זה ימשיך להיות.

האשם מחאמיד: שר האוצר דיבר היום על תקציב מצוין.

האשם מחאמיד: אם התקציב כל כך טוב, מדוע אנשים מרגישים כל כך רע?

האשם מחאמיד: למה מר לאנשים ברחוב?

האשם מחאמיד: למה אנשים מרגישים כל כך רע?

האשם מחאמיד: האם רק בא להם להרגיש רע, או שמא המצב שלהם הוא בכי רע?

האשם מחאמיד: אין תשובה.

האשם מחאמיד: גברתי, אני דווקא שמח שחברי מפלגת העבודה מצביעים נגד, אבל שלא יתרברבו בפני הציבור.

האשם מחאמיד: הרי מלכתחילה אמרנו לכם, שאתם עושים שטויות, שאתם עושים את טעות חייכם הפוליטיים כאשר אתם מצטרפים לממשלה הארורה הזאת.

האשם מחאמיד: והיום הם באים ואומרים: לא נצביע עבור התקציב.

האשם מחאמיד: נכון, צדקת בשאלה שלך, חבר הכנסת נודלמן.

האשם מחאמיד: איפה הם היו?

האשם מחאמיד: הרי בניגוד למה שאתה חושב הם שותפים לפשע, לדעתי.

האשם מחאמיד: הם שותפים לפשע.

האשם מחאמיד: הם לא נקיי ידיים.

האשם מחאמיד: הידיים שלהם לא נקיות.

האשם מחאמיד: איך הם יבואו לציבור ויגידו: פתאום התעוררנו משינה של עשרות שנים, אלפי ימים.

האשם מחאמיד: פתאום התעוררנו והיום אנחנו מרגישים שהממשלה מסוכנת.

האשם מחאמיד: איפה הם היו כל הזמן?

מיכאל נודלמן: – – –

האשם מחאמיד: אני יודע.

האשם מחאמיד: גברתי, דווקא מפלגת העבודה, ויצמן שירי הוא זה שהביא את הקיצוצים והגזירות הכלכליות.

האשם מחאמיד: זו מפלגת העבודה.

האשם מחאמיד: חבר הכנסת אופיר פינס הוא זה שהביא את החוק לסירוס הכנסת.

האשם מחאמיד: סליחה על הביטוי, גברתי.

יהודית נאות: נכון, כי לא את כולם אפשר לסרס.

האשם מחאמיד: אני מתכוון לקונוטציה, לא לאקט הפיזי.

האשם מחאמיד: אבל אדם כזה הביא חוק שאסור לי ולך להביא חוק מסוים כל עוד אין 51 חברי כנסת – על 5 מיליוני שקלים.

האשם מחאמיד: על מה מדברים?

יהודית נאות: והמצב במשק מאז החוק נורא שופר.

האשם מחאמיד: גברתי, אני חושב שזכותו וחובתו של היושב-ראש, או היושבת-ראש, שכאשר עולה חבר כנסת ואומר שלאוכלוסייה הערבית בארץ אין זכות לתקציבים מפני שלדעתו הם שונאי ועוכרי וכו' – מהמושגים הללו – אני חושב שצריך להוריד אותו מהדוכן.

האשם מחאמיד: למה משאירים אותו להמשיך לנאום ולתקוף 20% מהאוכלוסייה במדינת ישראל?

האשם מחאמיד: איך אפשר דבר כזה?

האשם מחאמיד: זכותנו, גברתי, להיות שווי זכויות ולהמשיך לדרוש להיות שווים.

האשם מחאמיד: תודה.

יהודית נאות: אני מודה לך.

יהודית נאות: חבר הכנסת גדעון עזרא, ואחריו – מבין הנוכחים – חבר הכנסת ויקטור בריילובסקי.

גדעון עזרא: גברתי היושבת בראש, חברי חברי הכנסת, אני רוצה לומר, שמה שמעניין את אזרחי מדינת ישראל בראש ובראשונה הוא הפסקת הטרור, הניצחון שלנו במלחמה בטרור ואינשאללה שינוי לגבי ערפאת והזזתו מהמקום.

גדעון עזרא: שמענו היום משר האוצר, שבעקבות המלחמה הזאת, גם בעקבות המלחמה הזאת המדינה הפסידה הכנסות של למעלה מ-15 מיליארד ש"ח, ואיבדנו 40 מיליארד ש"ח, שהם 10% מהתוצר.

גדעון עזרא: את זה אמר כאן היום שר האוצר.

גדעון עזרא: התפקיד של כולנו, ובראש ובראשונה של כנסת ישראל, הוא לדאוג לכך שנפסיק את הטרור.

גדעון עזרא: אנחנו היום נמצאים במצב שלא היה אף פעם.

גדעון עזרא: ערפאת הצליח להפיל ממשלה אחרי ממשלה בישראל, וחשבנו שעכשיו הגענו להזדמנות שפעם ראשונה ממשלת ישראל תפיל אותו, ופתאום מה אנחנו רואים?

גדעון עזרא: אנחנו רואים שהיום הוא השביע קבינט חדש ואנחנו הולכים מחר למצב שאולי תהיינה בחירות.

גדעון עזרא: אני קורא לכולם, לכל האנשים שאכפת להם ממדינת ישראל, להישאר מאוחדים אל מול האויב העיקרי שלנו.

גדעון עזרא: אני פשוט לא מבין את מפלגת העבודה, לא מבין איזו שעה הם בחרו להם לעשות את המשחקים הללו.

גדעון עזרא: אלו משחקים אגואיסטיים, אישיים, לא על דרך, על שום דבר, רק על מקום.

גדעון עזרא: האזרחים במדינת ישראל לא יסלחו למי שיעשה את המהלך הזה.

גדעון עזרא: אני רוצה להגיד לכם, בכלל, אם אנחנו נלך לבחירות, ואני מקווה שלא נלך לבחירות, משום שאנחנו צריכים שערפאת ירד, שהרפורמות תתקיימנה וצה"ל ימשיך להילחם איפה שהוא נלחם, ואני בעד ממשלה צרה אם מפלגת העבודה תרצה לפרוש מהממשלה, ואני מקווה שתהיינה הפתעות.

גדעון עזרא: אבל אני מוכרח להגיד דבר אחד: אם נצטרך ללכת לבחירות אל מול המצב הכלכלי הקשה, אני מציע לכנסת הזאת – ויושבת פה הנציגה של שר האוצר, אולי גם תציע לו – במקום מימון המפלגות לבחירות, לתת הזנה לילדים בבתי-הספר.

גדעון עזרא: אני חושב, שאם נגיע לזה וכל חברי הכנסת יצביעו בעד זה, לפחות נעשה מהלך אחד גדול.

גדעון עזרא: אני רוצה לומר גם, שלמרות המצב הכלכלי הקשה, אני רואה בזבוזים מבזבוזים שונים אצלנו פה בבית, בממשלה.

גדעון עזרא: אני אתן רק דוגמה אחת קטנה, שמבחינתי לא רק הבזבוז כאב לי כאן, וזה הנושא של חוות-גלעד.

גדעון עזרא: חוות-גלעד, רבותי, ביום רביעי לפני שבוע וחצי גמרו את הסיפור בהסכמה.

גדעון עזרא: במקום שיימשך משא-ומתן על מנת שירדו משם פעם נוספת בהסכמה – אני לא יודע אם אתם יודעים כמה עלה המבצע הזה למשלם המסים הישראלי מכסף שאין לנו.

יהודית נאות: כמה?

גדעון עזרא: תעשי חשבון.

גדעון עזרא: 1,800 חיילים וכל מה שכרוך מסביב.

גדעון עזרא: אני חושב שזה עלה כמה מיליונים טובים.

אילן גילאון: כמה עלה להעלות את זה?

גדעון עזרא: זה היה כסף פרטי, ידידי.

גדעון עזרא: זה לא הכסף של הממשלה.

גדעון עזרא: זו אדמה פרטית, ואני לא מדבר על הכסף הפרטי, אני מדבר על הכסף הציבורי.

אילן גילאון: פינוי של השטחים יעלה הרבה מאוד כסף.

גדעון עזרא: אני רוצה להגיד לך, חבר הכנסת אילן גילאון, אנחנו נמצאים ביהודה ושומרון לא בגלל היישובים, אנחנו נמצאים ביהודה ושומרון מאחר שמישהו רצה לכפות עלינו מלחמה ומישהו כופה עלינו מלחמה.

גדעון עזרא: שאף אחד לא יחיה באשליות, את המאבק הזה נצטרך להמשיך, לצערי, עוד הרבה שנים.

גדעון עזרא: עכשיו אנחנו קרובים להזדמנות, ואת ההזדמנות הזאת אנחנו הולכים להחמיץ.

גדעון עזרא: לי אין כל ספק, שאם תהיה ממשלה צרה במדינת ישראל, היא לא תשרת יותר טוב את מטרותיהן של מפלגת העבודה ושל מרצ.

גדעון עזרא: היא תשרת הרבה פחות טוב את המטרות שלכם, אולי יותר טוב את המטרות שלנו.

גדעון עזרא: אבל כאשר המטרה שלנו היא להציל את מדינת ישראל, אני קורא לראשי מפלגת העבודה, אני קורא לציבור בישראל לגנות כל מהלך של יציאה מממשלת האחדות.

גדעון עזרא: תודה.

יהודית נאות: תודה רבה.

יהודית נאות: חבר הכנסת ויקטור בריילובסקי, ואחריו – חבר הכנסת אלי כהן.

ויקטור בריילובסקי: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, ברור לי לגמרי שבמצב הכלכלי של היום, במצב של משבר עמוק, קיצוצים דרסטיים הם הכרחיים.

ויקטור בריילובסקי: כל הניסיון הבין-לאומי מדבר על כך שבראש ובראשונה מקצצים כל מיני קצבאות, תשלומי העברה ודברים כאלה.

ויקטור בריילובסקי: אם בשנים של צמיחה כלכלית המדינה יכלה להרשות לעצמה מבחינה כלכלית העברה כל כך רחבה של תשלומי העברה, הרי שהיום זה בלתי אפשרי.

ויקטור בריילובסקי: ברור מדוע.

ויקטור בריילובסקי: ההוצאות הביטחוניות צומחות, אין השקעות מחוץ-לארץ והמשבר הכלכלי מעמיק.

ויקטור בריילובסקי: אבל באותו זמן, יחד עם הקיצוצים, גם ההשקעות בתשתית הן הכרחיות.

ויקטור בריילובסקי: הן הכרחיות כדי להכין בסיס לצמיחה עתידית.

ויקטור בריילובסקי: כל הרכיבים האלה קיימים בתקציב שהממשלה מציעה עכשיו.

ויקטור בריילובסקי: יש גם קיצוצים ויש השקעות בתשתית בסדר גודל של 3 מיליארדי שקלים.

ויקטור בריילובסקי: אבל יש חילוקי דעות מאוד רציניים לגבי השאלה איפה לקצץ.

ויקטור בריילובסקי: אני מאוד מתנגד לקיצוצים בתקציב המדענים העולים.

ויקטור בריילובסקי: המדענים העולים הם קבוצה נבחרת של אנשים שבאו מברית-המועצות לשעבר.

ויקטור בריילובסקי: מדובר בכמה מאות אנשים שקיבלו אפשרות להמשיך את העבודה במדע והם תורמים תרומה, תרומה אמיתית, למדע הישראלי ולהשכלה הגבוהה במדינה, בתנאים הרבה יותר גרועים מאלה של פרופסורים בסגל.

ויקטור בריילובסקי: אבל עכשיו החלטנו לקצץ עוד בתקציבים שלהם, וזה באמת בלתי אפשרי, וזו באמת טרגדיה לכמה מאות אנשים.

ויקטור בריילובסקי: חוץ מזה, אני מתנגד לצמצומים אצל הסטודנטים.

ויקטור בריילובסקי: עכשיו נראה שהמשך ביצוע המלצות ועדת-וינוגרד הוא כמעט בלתי אפשרי, מפני שהממשלה החליטה לעצור את תהליך ההפחתה של שכר הלימוד, וזה פשוט בלתי אפשרי.

ויקטור בריילובסקי: אני מתנגד לזה מאוד.

ויקטור בריילובסקי: אני גם מתנגד לקיצוצים למשפחות חד-הוריות.

ויקטור בריילובסקי: לצערי, אחוז גדול מהמשפחות האלה הן משפחות עולים חדשים.

ויקטור בריילובסקי: זאת אומרת שהמצב הכלכלי שלהם הוא עוד יותר גרוע.

ויקטור בריילובסקי: אי-אפשר לקצץ גם לנכים ולגמלאים.

ויקטור בריילובסקי: אבל, מצד אחר, יש מגזר שבו הקיצוצים הם אפשריים.

ויקטור בריילובסקי: עוד לפני כמה שנים היתה החלטה לבטל את משרד הדתות, אבל עד עכשיו הוא קיים, הוא צומח, וזו בדיוק בעיה של יותר ממיליארד שקלים.

ויקטור בריילובסקי: אבל, לצערי, צעדים מן הסוג הזה הם לא ריאליים במצב הזה.

ויקטור בריילובסקי: אני רוצה לומר שמפלגת שינוי עוד לא החליטה איך להצביע.

ויקטור בריילובסקי: אני באופן פרטי עשוי להימנע.

ויקטור בריילובסקי: אבל אנחנו נחליט על כך מחר.

ויקטור בריילובסקי: תודה רבה.

יהודית נאות: תודה רבה.

יהודית נאות: חבר הכנסת אלי כהן.

יהודית נאות: אתה יכול לקחת עוד 30 שניות שחסך חבר הכנסת בריילובסקי.

אלי כהן: גברתי היושבת בראש, חברי כנסת נכבדים, אנחנו נמצאים במצב כלכלי וחברתי קשה מאוד.

אלי כהן: אני לא מדבר על המצב המדיני-הביטחוני, שכולם מכירים.

אלי כהן: הנושא הזה של ממשלת אחדות הוא חיוני וחשוב גם כלפי העולם וגם כלפי המסר לגבי הכלכלה בתוך הארץ.

אלי כהן: אני פונה אל מפלגת העבודה ומבקש שיעשו חושבים פעם נוספת ויישארו בממשלת האחדות.

אלי כהן: כולם מציעים איפה לקצץ ומאיפה לתת.

אלי כהן: אני נלחם בגדר ההפרדה, עד כמה שאפשר לקרוא לה כך.

אלי כהן: זה עגל הזהב שיהפוך להיות פיל לבן.

אלי כהן: דווקא הייתי צריך לצפות שמפלגת העבודה תצא ואז אולי נוכל להפסיק את הדבר הטיפשי הזה שאנחנו עושים, שלא פותר שום דבר.

אלי כהן: לא הפלסטינים רוצים את זה, לא אנחנו רוצים את זה, אף אחד לא רוצה את זה.

אלי כהן: רוצים את זה למטרות של גימיק פוליטי, וזה חבל, זה לא פותר כלום.

אלי כהן: חבל לתת הרצאה על זה.

אלי כהן: הנושא הוא התקציב.

אלי כהן: אם באמת היינו חוסכים את הגדר הזאת, שעולה יותר ממיליארד שקל לסיבוב הראשון, וזה סדר-גודל של 4-5 מיליארדים, שלא לדבר על התחזוקה השנתית של כמה מאות מיליונים, ואף אחד לא יודע כמה – היינו פותרים הרבה בעיות כלכליות במדינת ישראל.

אלי כהן: אבל אנחנו לא יכולים לפתור בזה את כל הבעיות הכלכליות.

אלי כהן: המצב הכלכלי, שמשפיע גם על המצב החברתי, הוא חלק מהמשבר בעולם בכלל, מצב המלחמה שנמשכת וכו'.

אלי כהן: זה משפיע גם על המערכות הפנימיות וגם על השקעות החוץ.

אלי כהן: השקעות החוץ במדינת ישראל קטנו בצורה משמעותית.

אלי כהן: מובן שנושא ההיי-טק גם בארץ וגם בעולם פוגע מאוד.

אלי כהן: כדי לקיים את תקציב 2002 ו-2003 היה צריך לפתור חלק מהפאזלים של ממשלת אחדות, וזה בוודאי לא נותן תקציב אובייקטיבי, נטו, למה שבאמת מדינה צריכה, לצערנו.

אלי כהן: יש בעיית העובדים הזרים, ששר האוצר נגע בה ואחרים נגעו בה.

אלי כהן: אבל כיושב-ראש שדולת יש"ע אני רוצה לומר משהו, כי הנושא המצחיק בעיני הוא כל ההתקפה הזאת על ההתנחלויות, שהיא לא רלוונטית.

אלי כהן: אבל אני לא רוצה בכלל לגעת פה בעניין הזה, אלא להגיד תודה רבה למנהיגי יש"ע, לתושבי יש"ע, שבשקט, בשנת 2002, בלי לעשות רעש, בלי לעשות לובי ובלי להילחם בקיצוץ, נתנו תרומה בזה שהם הורידו 2% מתוך ה-7%, שזה יותר מאשר כל אזור פיתוח א' במדינת ישראל.

אלי כהן: כל אזור נתן 2% מתוך 15% או מתוך 11%; הם נתנו 2% מתוך 7%.

אלי כהן: ולא רק זאת, אלא שזה ממשיך בשנת 2003, וזה תורם מאות מיליוני שקלים.

אלי כהן: אף אחד לא מדבר על זה.

אלי כהן: אני מודה לאל על שבתקופה שבה הם נמצאים באזור עימות, בתקופה שבה הם מותקפים, בתקופה שבה העלויות שלהם הן הרבה יותר גבוהות מאלה שהיו קודם, בתקופה הזאת אף אחד לא מוציא הגה ומצפצף, והם ממשיכים בגבורה שלהם, של שנתיים של תמיכה בכל פעולות הצבא.

אלי כהן: אני לא מדבר על הפעולה הלא-יפה והלא-מתאימה של הילדים שהתנהגו כפי שהתנהגו בחוות-גלעד, ואין טעם לטחון את העניין הזה יותר.

אלי כהן: גברתי, אני רוצה להגיד שתי מלים.

אלי כהן: מלה אחת לשר האוצר, על זה שהוא עושה כמעט את הבלתי-אפשרי בתוכנית תקציבית, שמנסה לתת פתרונות גם לטווח הקצר וגם לטווח הארוך.

אלי כהן: מובן שלכל אחד יש הערות על התקציב הזה.

אלי כהן: אף אחד איננו קוסם שיכול לתת פתרונות.

אלי כהן: אבל אני מודה לו ואני משבח את אומץ לבו, וגם, כמובן, את ראש הממשלה שתומך בו.

אלי כהן: אני רוצה לפנות שוב למפלגת העבודה, שישכילו, לטובת העם, לטובת ארץ-ישראל בתקופה הקשה הזאת, גם לטובת הכלכלה והחברה ובוודאי לטובת המצב הביטחוני, ויעשו חושבים מחדש.

אלי כהן: תודה רבה.

יהודית נאות: תודה רבה.

יהודית נאות: חבר הכנסת אילן גילאון.

יהודית נאות: אחריו – מבין הנוכחים – חבר הכנסת נודלמן.

אילן גילאון: ערב טוב, גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת.

אילן גילאון: גברתי, זה התקציב.

אילן גילאון: זה תקציב המדינה.

אילן גילאון: הסיבה לכך שאת רואה כל כך הרבה קופסאות באולם היא משום שרוב חברי הכנסת מכירים את התקציב בעל-פה.

יהודית נאות: כן, הם קראו אותו בשקיקה כל הלילה.

אילן גילאון: האמת היא, שאם את שואלת אותי, אני חושב שזה תקציב מהתקופה של שמחה ארליך, רק שכל שנה מחליפים לו את הקופסה.

יהודית נאות: לא, את הכריכה.

יהודית נאות: השנה זה צהוב בפנים.

אילן גילאון: לפי הערכתי, מדובר כאן

אילן גילאון: ב-8.5 קילו תקציב.

יהודית נאות: 8.5 קילו תקציב?

אילן גילאון: כן, משהו כזה.

אילן גילאון: משום שהרוב יודעים בעצם שיש הרבה מאוד השפעה לכנסת על התקציב הזה כאן, וגם מכירים את התקציב הזה בעל-פה, אזי רוב חברי הכנסת השאירו זאת כאן.

אילן גילאון: אבל כדי להביא את הדברים לידי דיוק, תסתכלי, יש תקציב כזה שנמצא בקופסה כל כך מהודרת, ובכל זאת במדינת ישראל, גברתי, 428 עמותות מחלקות אוכל לאנשים עניים; עד כדי כך.

אילן גילאון: אין לאנשים מה לאכול.

אילן גילאון: 428 עמותות.

אילן גילאון: חבר הכנסת כהן, כל אחד מתחיל את החסכונות מהגבול שנוח לו להתחיל.

אילן גילאון: למשל, אומר חבר הכנסת גדעון עזרא, שהעלות של פינוי חוות-גלעד היתה גבוהה מאוד, ואתה אומר, חבר הכנסת כהן, שהגדר עולה הרבה מאוד כסף.

אילן גילאון: אני יכול ללכת עוד קודם, ולהגיד לך שיש מה שעולה הרבה הרבה יותר כסף – כל ההתיישבות שלנו בשטחים בכלל כולה, כל החזקת ארץ-ישראל, זאת שאני כל כך אוהב אותה, ושנדמה לי שפעם אמרתי לך שאני כל כך אוהב אותה, עד שאני מוכן להסתפק רק בחלק ממנה, היא עולה בעצם הרבה יותר כסף.

אילן גילאון: גברתי, את יודעת מה המחצב העיקרי שיש למדינת ישראל?

אילן גילאון: זה בעצם השלום, זה בעצם הפינוי, אין לנו מחצב יותר חשוב מן המחצב הזה, ולכן שאר הדיבורים הם בעצם באשר לחלוקה.

אילן גילאון: שמעתי כאן את שר האוצר, ומה שאהבתי זה ששר האוצר תיאר את הקופסה הזאת כאילו מדובר בעליסה בארץ הפלאות.

אילן גילאון: זה באמת היה נאום יפה מאוד, אבל הדבר היחיד הנכון שהוא אמר בנאום שלו זה שהוא רוצה לדבר על השכונה, ושבשכונה מתחתנים מאוד מוקדם.

אילן גילאון: אגב, לא השר, אבל אני גרתי בשכונה, ואני התחתנתי מאוד מוקדם, כי בשכונה לא היה מתנ"ס ולא היה קולנוע, אז היו מתחתנים מוקדם.

אילן גילאון: וזה גם נתן לי איזה חומר למחשבה, שמלבד הדיבור המאוד וירטואלי הזה שהשר דיבר כאן, אין למעשה הזה כל קשר עם המציאות שאנחנו חיים בה.

אילן גילאון: אני לא יכול לקרוא לך את כל הספר, אלא אם כן את נורא מתעקשת ואני אתחיל עכשיו.

יהודית נאות: אני ממש לא מתעקשת.

אילן גילאון: אבל כדי ללמוד על המקרו, אפשר לקחת מהמיקרו.

אילן גילאון: אני רוצה לתת לך דוגמה.

אילן גילאון: כדי לא לשעמם עוד פעם, ולהגיד 2 מיליארדים להתנחלויות, לחרדים ולמשרד הדתות – המשרד הזה שכנראה כל כך משפיעים עליו כסף, משום שמה שנשאר זה רק להתפלל, בואי ניקח דוגמה מתחום אחר.

אילן גילאון: 4.5 מיליוני שקל עלות האבטחה של שני ראשי הממשלה לשעבר, לשכותיהם של ראשי הממשלה לשעבר בנימין נתניהו ואהוד ברק.

אילן גילאון: אגב, לא הבנתי למה ביבי נתניהו עולה 2.2 מיליונים ואהוד ברק עולה רק 2.1 מיליוני שקל.

אילן גילאון: אז יכול להיות שזאת עוד סיבה לכך שמפלגת העבודה פורשת, אבל אני לא מדבר על חברים לעבודה.

אילן גילאון: גברתי, זה תקציב שהיה יכול לפרנס במשך שנה 100 משפחות במדינת ישראל.

אילן גילאון: מן המיקרו אנחנו למדים על המקרו.

אילן גילאון: אנחנו יכולים ללמוד מן הפרט הקטן מה התקציב הזה טומן בחובו, נדמה לי זה כמה עשורים – שניים או שלושה עשורים, זה מתחיל מאיזה מקום.

אילן גילאון: ולכן יש בתקציב הזה, בקופסה הזאת וב-8.5 הקילוגרמים שהיא מכילה, רק דבר אחד.

אילן גילאון: תסתכלי, גברתי, עד כאן בעצם זה החלק של ההוצאה הציבורית יחסית לתוצר הגולמי, 55% השנה.

אילן גילאון: את יודעת, גברתי, שאנחנו אחת המדינות שמוציאות את ההוצאה הציבורית הגבוהה ביותר בעולם?

אילן גילאון: שבדיה, שהיא מדינת רווחה, הוציאה עד לפני כמה זמן 57% על הוצאה ציבורית, הוצאה אדירה באופן יחסי.

אילן גילאון: זה נכון שבמדינה תקציב הביטחון לאחזקת הביטחון לוקח את עיקר הנטל ואת עיקר הכסף, אבל החלק המזערי ממנו – בתקציב של השקעה ציבורית כזאת, עדיין החד-הוריות נמצאות במצב שלהן, ואנחנו הולכים ומאשימים את המובטלים, כאשר אנחנו יודעים שאנחנו לא מבצעים את התפקיד שלנו לספק עבודה לאנשים, ובינתיים 438 עמותות ציבוריות מחלקות אוכל.

אילן גילאון: זה 438 אנדרטאות להתפרקותה של מדינת ישראל, ויש ספר תקציב, גברתי.

אילן גילאון: ככל שיהיה מהודר, לא לקופסה הזאת אנחנו מפללים.

אילן גילאון: אם הממשלה תתפרק מחר, אני עדיין לא בטוח.

אילן גילאון: כולם מדברים פה הרבה על מפלגת העבודה ועל כך שהיא עושה כך או אחרת.

אילן גילאון: האמת היא שאני לא יודע מה יקרה עד מחר בערב.

אילן גילאון: אני חושב שכל סיבה היא טובה לעזוב את הממשלה הזאת ולעבור לסדר-יום חדש, ואולי גם לקופסה חדשה, גברתי, כדי שלחברי הכנסת יהיה גם עניין לקחת אותה, כי אולי אז יהיה איזה סדר-יום חדש.

אילן גילאון: אני מודה לך בשלב זה.

יהודית נאות: תודה רבה.

יהודית נאות: הדובר הבא הוא חבר הכנסת מיכאל נודלמן, ואחריו – חבר הכנסת יוסי כץ.

יהודית נאות: חבר הכנסת יורי שטרן, הגעת?

יהודית נאות: אני אאפשר לך לדבר אחרי חבר הכנסת נודלמן.

מיכאל נודלמן: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, אנו עומדים – או שלא – להעביר תקציב מדינה שהוא מאוד בעייתי.

מיכאל נודלמן: התקציב הזה מכה ברוב המערכות המדיניות, אך במיוחד בשכבות החלשות, במשפחות חד-הוריות, בעולים חדשים ובמקבלי קצבאות מהביטוח הלאומי.

מיכאל נודלמן: אני סבור כי הממשלה מודעת למה שהיא עושה ולאיזו רמת חיים היא מכניסה את האוכלוסייה החלשה.

מיכאל נודלמן: אנו מקווים כי לתקציב הזה עוד ייכנסו תיקונים לפני ההצבעה בקריאה שנייה ושלישית, ולא יקצצו בתקציב של משרד הקליטה, אשר מכוון למימון פרויקטים חשובים, כגון: פרויקט קמ"ע – קליטת מדענים עולים – והעסקת עולים חדשים, ושלא יפגעו בקצבאות הביטוח הלאומי, במיוחד להשלמת הכנסה, ובהטבות שמקבלים להשלמת הכנסה בארנונה ובאגרת טלוויזיה.

מיכאל נודלמן: זאת שרשרת, כך שאם פוגעים בדבר אחד נפגע דבר אחר, והשכבות החלשות לא יכולות לחיות עם קיצוצים כאלה.

מיכאל נודלמן: כלכלת ישראל עדיין לא רואה שינויים חיוביים, אך המשבר הכלכלי בארץ קשור במידה רבה למשבר העולמי וגם למלחמה שכפה עלינו ערפאת.

מיכאל נודלמן: אנו חייבים לנצח במלחמה הזאת.

מיכאל נודלמן: היינו צריכים להתחיל את המלחמה אחרי הפיגוע ב"דולפינריום", אבל חיכינו ואיבדנו זמן והרבה קורבנות.

מיכאל נודלמן: מה הכי חשוב?

מיכאל נודלמן: שהממשלה מתנהגת בהיסוס רב, ולא החליטה בהיותה צועדת היום צעד קדימה ומחר שני צעדים אחורה.

מיכאל נודלמן: המלחמה הזאת נמשכת כבר זמן רב, הרבה יותר זמן משמדינת ישראל – שהיא מדינה לא כל כך גדולה, עם תקציב יחסית לא כל כך גדול – יכולה להרשות לעצמה.

מיכאל נודלמן: עם זאת, אנו לא יכולים שלא להצביע בעד התקציב.

מיכאל נודלמן: חוסר תקציב, אפילו בזמנים טובים, אפילו כשיש פיתוח כלכלי, זאת פגיעה.

מיכאל נודלמן: בלי תקציב מדינה לא יכולה לתפקד, אבל עכשיו, כשיש משבר כל כך עמוק, זה מביא לאי-סדר, לאי-ודאות, לאי-יציבות, ובסופו של דבר, לקריסה מוחלטת של הכלכלה והמשק.

מיכאל נודלמן: אם לא נקבל את התקציב כעת, אנו נחמיר את המצב העגום של אזרחינו, ואחרי זה כל הקיצוצים האלה שאנו חיים אתם ייראו כמו גן-עדן.

מיכאל נודלמן: אנו סיעה באופוזיציה, אבל יש לנו אחריות כלפי המדינה, כלפי הכלכלה וכלפי המשק, ולכן אנחנו מצביעים בעד התקציב בלי לנקוט גישה פוליטית.

יהודית נאות: תודה רבה.

יהודית נאות: חבר הכנסת יורי שטרן, בבקשה.

יורי שטרן: כבוד היושבת בראש, חברי הכנסת, אני מרגיש את עצמי, כמו חברי כנסת רבים אחרים, במלכוד מסוים.

יורי שטרן: בזמנים כתיקונם לא הייתי מעז לחשוב על תמיכה בתקציב שכזה.

יורי שטרן: הרי בתור בשורה כלכלית, התקציב הזה עושה את ההיפך ממה שדרוש.

יורי שטרן: כל מדינה שנמצאת במצב כמו זה שאנו נמצאים בו, של בריחת ההון, של העדר השקעות, של ירידה בפעילות הכלכלית – הדבר הבסיסי והראשון שהיתה עושה זה לנקוט צעדים שימשכו את המשקיעים, שישאירו את הכסף בארץ, שיפנו פנימה את הביקושים השונים, שיעודדו אנשים לבוא, להשקיע ולפעול ולעזור למגזר העסקי להגדיל את הפעילות שלו.

יורי שטרן: היא היתה מצמצמת את הביורוקרטיה הממשלתית, מורידה בכלל מספר התקציבים משרדים שלמים ומפריטה כל מה שניתן.

יורי שטרן: אלה הצעדים הרגילים.

יורי שטרן: ממשלת ישראל מטפחת ומנפחת את הביורוקרטיה הממשלתית.

יורי שטרן: היא מקצצת בשוליים, היא מטילה מסים חדשים על המגזר העסקי, היא מעלה ארנונה, והיא עושה רפורמה במס, שמבריחה מפה עולים ממדינות המערב שיש להם כסף, שמגיעים מחוץ-לארץ ואת החסכונות שלהם ואת הפנסיה שהם הרוויחו לאחר עשרות שנים של עבודה קשה ממסים בארץ, דבר שהם לא רוצים בו.

יורי שטרן: בקיצור, ממשלת ישראל עושה את ההיפך ממה שהיא צריכה בתחום הכלכלי.

יורי שטרן: בתחום החברתי היא פוגעת בשכבות שאין מה לקחת מהן.

יורי שטרן: אם לפי התוכנית הכלכלית הנוכחית יפסיקו לשלם למקבלי הבטחת הכנסה את ההטבות בארנונה, באגרת הטלוויזיה, בתרופות, איך האנשים האלה יחיו?

יורי שטרן: הבטחת ההכנסה מכסה היום לא יותר משני-שלישים מהרווחה שלהם, היתר בא מהנחות.

יורי שטרן: אז גם מקצצים את הסכומים של הבטחת ההכנסה וגם רוצים לבטל את ההנחות?

יורי שטרן: ממי, מאדם בן 50?

יורי שטרן: אומרים שזה בא בשביל לעודד את היציאה לעבודה.

יורי שטרן: שקר.

יורי שטרן: אם זה נופל על אדם בן 30 בתנאים הקשים של היום, אולי אפשר להסכים עם זה.

יורי שטרן: אבל כאשר זאת גזירה לגבי אדם בן 45, 50, 55, 60, 64, אדם על גבול הפנסיה, מה הוא יעשה?

יורי שטרן: מה ההבדל בינו לבין הגמלאי במציאות הכלכלית של היום?

יורי שטרן: מי ייקח אותו לעבודה?

יורי שטרן: איך הוא ירוויח את לחמו?

יורי שטרן: איך הוא יחיה?

יורי שטרן: אני אומר שזה שקר שזה בא לעודד את העבודה, כי המכשיר לעודד את העבודה עבור אלה שמסיבה זו או אחרת חיים מדמי הבטחת הכנסה היה מה שנקרא default, הסכום המסוים שאפשר היה לקבל כפרנסה מעבודה ולא משום הכנסה אחרת.

יורי שטרן: למשל, בגבול מסוים זה היה עד 17% מהמשכורת הממוצעת לזוג, והיום זה בערך 1,100 או 1,200 שקל.

יורי שטרן: אם אתה מקבל הבטחת הכנסה ומרוויח את הסכום הזה, הרי הוא לא פוגע בקצבה שלך, כל שקל נוסף מעל הסכום הזה מורידים ממנו 60 אגורות מקצבת הבטחת הכנסה.

יורי שטרן: זה היה תמריץ לאנשים לצאת לעבודה לפחות בגבולות מסוימים, לפחות בסכום של 1,000 או 1,200 שקל.

יורי שטרן: מה קורה היום?

יורי שטרן: הם רוצים לקצץ את הסכום המותר מ-17% ל-7%, להגדיל את הקיזוז על כל שקל נוסף מ-60 אגורות ל-67 אגורות.

יורי שטרן: מי בכלל ירצה לעבוד?

יורי שטרן: עדיף לשבת בבית כי אתה חוסך את דמי ההסעה שלך, אתה חוסך קצת כסף לעומת כל יציאה שלך מהבית החוצה, לרבות יציאה לעבודה.

יורי שטרן: זה אבסורד, זה מצביע על חוסר חשיבה כלכלית במשרד האוצר, וזה עובר את כל השורות של מנהלי מחלקות, אחר כך ראש אגף התקציבים, אחר כך מנכ"ל משרד האוצר, וכשזה מגיע אל השרים הם כבר לא יודעים לקרוא את כל הספרים האלה.

יורי שטרן: תסתכלו על הערמה הזאת, מישהו מאתנו וגם משרי הממשלה מסוגל לקרוא את כל ספרי התקציב?

יורי שטרן: אנחנו צריכים לסמוך על הפקידים, ותראו איזו עבודה גרועה הם עושים.

יורי שטרן: לכן התקציב הזה הוא באמת אבסורדי, אבל המלכוד הוא בכך שאם המדינה תישאר ללא תקציב, מצבה ומצבנו יהיה הרבה יותר גרוע, ואז לא רק הכי חלשים ירגישו את זה חזק אלא כולנו נהיה בבוץ אחד גדול.

יורי שטרן: לכן זו ברירת מחדל להעביר את התקציב בקריאה הראשונה ולנסות לבטל מה שניתן מהדברים האבסורדיים ביותר ומהגזירות האכזריות ביותר והבלתי-מתקבלות על הדעת בקטע החברתי.

יורי שטרן: תודה רבה.

יהודית נאות: תודה.

יהודית נאות: חבר הכנסת יוסי כץ, בבקשה.

יהודית נאות: באופן עקרוני היינו צריכים לסגור את הישיבה כי אין כאן שר.

יהודית נאות: בתור מחאה לא הייתי פה כששר האוצר נאם, כי ידעתי שהוא לא יהיה פה כשאני אדבר.

יהודית נאות: מתוך ידיעה ברורה שהוא לא יהיה, גם אני לא אהיה.

יורי שטרן: השאלה היא אם הוא ירגיש את זה.

יהודית נאות: זה בסדר, זה הדדי.

יהודית נאות: בבקשה, חבר הכנסת יוסי כץ.

יוסי כץ: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, אני מבקש לדבר בשני כובעים: בכובע הראשון כיושב-ראש ועדת הכנסת ובכובע השני כיושב-ראש שדולת הגמלאים.

יוסי כץ: כיושב-ראש ועדת הכנסת אני מוכרח לומר לכם, שהממשלה חוזרת ומפירה שוב ושוב את הסיכומים שהיו בין הממשלה לבין הכנסת – יש רציפות בין הממשלות.

יוסי כץ: חוק ההסדרים הראשון היה ב-1984, והוא היה בן עמוד או שניים, וזה חוק ההסדרים הנוכחי, והוא בן 126 עמודים.

יורי שטרן: לממשלה יש אמון בחברי הכנסת שהם יכולים לקרוא יותר טוב, יש להם קיבולת יותר טובה.

יוסי כץ: יפה.

יוסי כץ: עובדה היא שחוק ההסדרים כולל היום מכול וכול, וזה מנוגד לכל הליכי חקיקה.

יוסי כץ: כיושב-ראש ועדת הכנסת וכמי ששומר על הסמכות של הכנסת, על כבודה של הכנסת, על כבודם של חברי הכנסת מכל הסיעות, מקיר לקיר – אין פה שום עניין מפלגתי – שמגישים הצעות חוק ולפעמים נלחמים על הצעת החוק חמש-שש שנים, פה באים ובמחי יד אחת ובמחי קולמוס מוחקים את החוק.

יוסי כץ: לעומת זאת מכניסים פה בחקיקה מהירה את מבנה הרכבות, שינויים מבניים וכל מיני דברים.

יוסי כץ: זה לא בא בחשבון, זה לא יעבור.

יוסי כץ: אני אומר את זה בלי קשר לקואליציה או אופוזיציה.

יוסי כץ: עשיתי את זה גם בשנה שעברה.

יוסי כץ: אחרי ההתחייבויות שקיבלנו בשנה שעברה, מן הראוי שכל ממשלה תכבד את התחייבויותיה, לא תזלזל בכנסת ולא תביא חוק הסדרים מן הסוג הזה.

יוסי כץ: זה דבר מקומם, משפיל ואין לו מקום.

יוסי כץ: בכובע השני אני רוצה להתייחס לנושא הגמלאים.

יוסי כץ: אתם צריכים לדעת שבחוק ההסדרים הקודם הצלחנו למנוע פגיעות בגמלאים.

יוסי כץ: הבאנו לכך שתישאר בתוקפה ההשוואה בין זכויות אלמן ואלמנה בקרנות הפנסיה, מנענו פגיעה בהנחה שהאזרחים הוותיקים זכאים לה בארנונה העירונית.

יוסי כץ: אף שחוק מסוים שנוגע למחירי התרופות לאזרחים ותיקים נזקקים לא עבר, הבאנו 20 מיליון שקלים שחולקו: 14 מיליון שקל לרכישת קודים, כלומר 140 מיטות סיעודיות בשנה הזאת, ועוד 6 מיליוני שקלים להקצאה לרכישת ניידות לטיפול שיניים לאזרחים ותיקים נזקקים, דבר יפה כשלעצמו.

יוסי כץ: בתוכנית החירום הכלכלית קבעו הרבה מאוד גזירות לגבי הגמלאים.

יוסי כץ: נוסף על הקפאה עשו קיצוץ של 4% בקצבאות.

יוסי כץ: זה לא הוגן, לא צודק ולא מכובד.

יוסי כץ: לפי דעתי הממשלה היתה צריכה למחוק את החרפה הזאת בחוק ההסדרים הזה.

יוסי כץ: לעומת זה, קבעו כללים חדשים לגבי גמלת הסיעוד – לא דיברו על זה כלל – קבעו קריטריונים שיביאו להפחתה בשעות גמלת הסיעוד שמקבלים כ-120,000 אנשים שנזקקים לסיעוד מדי שבוע בשבוע.

יוסי כץ: דבר שני, רוצים לעודד עובדים ישראלים ולכן הפחיתו את ההקצבה למי שמעסיק עובד זר.

יוסי כץ: אתם יודעים שגמלאי סיעודי שמקבל גמלת סיעוד מלאה ומצבו הוא סיעודי מלא – כלומר, מה שהוא משלם לעובד הזר זה רק השתתפות חלקית – אין שום סיכוי שהוא יעסיק עובד ישראלי.

יוסי כץ: מי שמעסיק במשך חודש שלם, 24 שעות של השגחה מלאה, עובד שמסייע לגמלאי שלא מסוגל לתפקד, שלא שולט בצרכים, שלא שולט ביציאות, שלא אוכל בכוחות עצמו, לא יכול להעסיק עובד ישראלי, כי עובד ישראלי עובד בשבילו 24 שעות בשכר מינימום שבעה ימים בשבוע.

יוסי כץ: זה בלתי אפשרי.

יוסי כץ: מי יכול לשלם את השכר הזה?

יוסי כץ: הוא לא יכול לשלם אלא רק לעובד זר ששוהה אצלו בבית.

יוסי כץ: זה לא צודק, זה לא הוגן, ובסופו של דבר ימשיכו להעסיק עובדים זרים, יקבלו פחות כסף, והנטל ייפול על כל גמלאי.

יוסי כץ: אני מציע לממשלה לרדת מהעניין הזה ואני מקווה שאתם תהיו שותפים לכך.

יוסי כץ: תודה רבה.

יהודית נאות: תודה רבה.

יהודית נאות: אחרון הדוברים, חבר הכנסת נסים זאב, בבקשה.

נסים זאב: גברתי היושבת בראש, כנסת נכבדה, אין לי שום אשליה שהצעת התקציב לשנת 2003 תביא לצמיחה כלכלית.

נסים זאב: לדעתי, אין בשורה בהצעת התקציב לא לייצוב המשק ולא לבלימת המיתון, בוודאי לא לצמיחה בת-קיימא.

נסים זאב: כל עוד הטרור העולמי ימשיך להטיל חיתתו בעולם, וכל עוד הטרור במדינת ישראל נמשך, אין שום סיכוי שהמצב הכלכלי במשק לא ילך ויחריף.

נסים זאב: אוטובוסים מתפוצצים ואנשים נשרפים חיים.

נסים זאב: כתוצאה ממצב הטרור בעולם, אנחנו עדים להשפעה הכלכלית של הטרור ברחבי העולם.

נסים זאב: ארצות-הברית היא מהראשונות שנפגעו כתוצאה מכך.

נסים זאב: ממדי האבטלה במשק מחריפים ומפעלים נסגרים.

נסים זאב: כל הנושא של עבודה עברית כמעט חלף מן העולם.

נסים זאב: וכשמדברים על עובדים זרים, אנחנו רואים לא רק את הייצור הסיני שמגיע למדינת ישראל אלא גם את הסינים עצמם.

נסים זאב: אבל, לצערי הרב, אנחנו לא יכולים לחיות באשליה, שאם באמת נגרש את העובדים הזרים, מחר כבר נראה את כל הישראלים מחוסרי העבודה באים בהמוניהם לעבוד בעבודות בנייה ובענף החקלאות, ואלה שני הענפים המרכזיים שבהם אנחנו זקוקים לכוח-אדם.

נסים זאב: יש ירידה מאוד משמעותית בפעילות הכלכלית במשק, ירידה בהשקעות, צמצום בהשקעות.

נסים זאב: אבל, אני רוצה להתייחס למלחמה, למאבק של מפלגת העבודה, שהכריזה מלחמת חורמה על ההתנחלויות.

נסים זאב: אני מבין שבעצם כבר קבעו מדיניות, כאילו ראש המפלגה, בבחירות הבאות, הולך להיות ראש הממשלה, והוא כבר החליט שצריכים להחזיר את יהודה ושומרון, אין צורך להשקיע עוד בהתנחלויות, כי ממילא אנחנו מחזירים את כל השטחים.

נסים זאב: לכן, 700 מיליון השקלים וזעקת השווא של מפלגת העבודה כנגד ההתנחלויות והמתנחלים, שלדעתי הם חגורת הביטחון של מדינת ישראל – אנחנו שוכחים מה תורמים אותם מתנחלים למדינת ישראל ומה היה קורה אילו ההתנחלויות האלה לא היו קיימות.

נסים זאב: אני רוצה להזכיר, שיש ירידה של 180 מיליון שקלים בתקציב משרד הדתות, וכן במענקי בינוי ושיכון בסכום של 250 מיליון שקלים.

נסים זאב: אלה שני נושאים שנצטרך להיאבק עליהם – הנה בדיוק שר הדתות, שנכנס כרגע, שומע שהתקציב במשרד הדתות ירד ב-180 מיליון שקלים, וזו פגיעה קשה בעולם הישיבות, והייתי רוצה לדעת אם יש לכבוד השר איזו תוכנית לבוא במשא-ומתן עם שר האוצר.

נסים זאב: בעניין מענקי בינוי ושיכון, לדעתי זו פגיעה בזוגות צעירים, בכל הנושא של תוכניות נ"ר, ואם אנחנו רוצים באמת שיותר ויותר זוגות צעירים ומשפחות ברוכות ילדים יוכלו להגיע פעם אל המנוחה ואל הנחלה ולרכוש בעצמם דירות, אי-אפשר לקצץ בסעיף הזה, שהוא מאוד קריטי.

יהודית נאות: תודה רבה.

יהודית נאות: חבר הכנסת אלכסנדר צינקר, ואחריו – חברת הכנסת יעל דיין.

אלכסנדר צינקר: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, כל המטרות של הנאומים שלנו היום צריכות לתת תשובה אחת על שאלה אחת:

אלכסנדר צינקר: להצביע בעד או נגד התקציב המוצע כאן על-ידי הממשלה לשנה הבאה.

אלכסנדר צינקר: ברצוני להתייחס לספר התקציב אך ורק באופן כלכלי, לדבר על התקציב, על המהות, ולא להתחיל פה נאום פוליטי.

אלכסנדר צינקר: אספר לכם רק עובדות, רק מספרים, ושום דבר חוץ מזה.

אלכסנדר צינקר: על הגירעון.

אלכסנדר צינקר: הממשלה טוענת שהגירעון בשנה הקרובה יהיה 3.9% מהתוצר הלאומי הגולמי.

אלכסנדר צינקר: נגיד בנק ישראל, דוד קליין, בריאיון מחודש יוני עם כלכלן מעיתון "הארץ", נחמיה שטרסלר, אמר: כאשר הממשלה מחשבת גירעון שנתי שלה, היא משחקת במספרים.

אלכסנדר צינקר: הגירעון האמיתי הוא 6.9% מהתוצר הלאומי הגולמי, כלומר, לא 18 מיליארד אלא 31 מיליארד שקל.

אלכסנדר צינקר: החברה לדירוג האשראי "פיץ'", אשר לפי דבריו של סילבן שלום נתנה לנו כרטיס צהוב, כבר במצב של היום יכולה לתת לנו כרטיס אדום.

אלכסנדר צינקר: על חוב המדינה.

אלכסנדר צינקר: רשמית – על-פי נתון אחרון – חוב המדינה הוא 103% התוצר הלאומי הגולמי, שזה בערך 500 מיליארד שקל.

אלכסנדר צינקר: עם זאת כדאי לזכור, שרק ארצות-הברית השקיעה בנו, ב-20 השנים האחרונות, 150 מיליארד דולר, כלומר, סכום העולה על החוב הרשמי שלנו.

אלכסנדר צינקר: במקביל לכך שנוצר חוב רשמי, נוצר עוד חוב אחד אשר אינו בשליטה, חובות קרנות הפנסיה.

אלכסנדר צינקר: אלה חובות הממשלה, החובות הישירים שלה.

אלכסנדר צינקר: החובות האלו וערבויות הממשלה היוו בשנת 2001 סכום קטסטרופלי של 500 מיליארד שקל.

אלכסנדר צינקר: זאת אומרת שחובות קרנות הפנסיה שווים לחובות הרשמיים.

אלכסנדר צינקר: אם רק נתאר לעצמנו שהממשלה חייבת השנה לפנסיונרים אותו סכום כמו בשנת 2000, הגירעון האמיתי יהיה 13.7% מהתוצר הלאומי הגולמי.

אלכסנדר צינקר: קיצוצים בתקציב.

אלכסנדר צינקר: תקציב 2003 עולה על התקציב הקודם ב-28.1 מיליארד שקל, ב-8% יותר מהמדד, האינפלציה.

אלכסנדר צינקר: האם זה חיסכון?

אלכסנדר צינקר: זה בלוף, כיוון שהתקציב כולל הכנסות גדולות יותר מהמסים ב-10 מיליארדי יותר מאשר בשנה שעברה.

אלכסנדר צינקר: לממשלה אין שום סיכוי לקבל סכומים כאלה.

אלכסנדר צינקר: מספרים לנו אגדות על קיצוצים בהוצאות המשרדים ולא של התקציב, שימו לב, 8.7 מיליארדים.

אלכסנדר צינקר: מקצצים בהשוואה למה?

אלכסנדר צינקר: ההוצאות הממשלתיות יעלו ב-2003.

אלכסנדר צינקר: הממשלה מראה מסמכים שונים וסכומים שונים בהוצאות.

אלכסנדר צינקר: במקום אחד 266 מיליארד, במקום אחר 208 מיליארד.

אלכסנדר צינקר: זאת ב-30 מיליארד יותר מאשר בשנת 2002.

אלכסנדר צינקר: האם זה קיצוץ?

אלכסנדר צינקר: התשלומים שלנו בחובות מסחריים יהיו בשנת 2003 יותר ב-35%.

אלכסנדר צינקר: כל הסכומים שאנחנו מחזירים, אנחנו נאלצים ללוות מחדש, ובכך מעלים עוד יותר את הגירעון.

אלכסנדר צינקר: נוריד החזר חובות, נקבל 175.2 מיליארד, זאת ההוצאה האמיתית של הממשלה.

אלכסנדר צינקר: בשנת 2002 ההוצאה היתה 170.4 מיליארד.

אלכסנדר צינקר: האם זה קיצוץ?

אלכסנדר צינקר: את הקיצוצים הריאליים הממשלה מבצעת בשני תחומים מקבילים – מעלה מסים ומקצצת בקצבאות.

אלכסנדר צינקר: זה קל ומאוד נוח.

אלכסנדר צינקר: עם זאת, המשרדים הסוציאליים אינם סובלים מחוסר כסף.

אלכסנדר צינקר: התקציב המאוחד מהווה 118 מיליארד, ועוד הפעם, יותר מאשר בשנה הזאת.

אלכסנדר צינקר: ישראל היא המדינה המפותחת היחידה שבה שיעור גידול האוכלוסייה הוא גבוה, שיעור הגידול הטבעי יחד עם העלייה מהווה בערך 3% בשנה.

אלכסנדר צינקר: יוצא שכדי לשמר את התוצר הלאומי הגולמי ללא שינוי, שיעור הצמיחה חייב לעלות ריאלית לא פחות מ-3% בשנה.

אלכסנדר צינקר: אני חושב שמספיק עם העובדות.

אלכסנדר צינקר: לאור כל זה אני דורש את התפטרות שר האוצר.

אלכסנדר צינקר: לישראל דרושה רפורמה ענקית בתחום החקיקה, בתחום הכלכלי, האזרחי והסוציאלי.

אלכסנדר צינקר: רק בדרך זו תוכל המערכת הפוליטית והכלכלית להשתקם ולהבריא.

אלכסנדר צינקר: המשבר הישראלי אינו משבר כלכלי בלבד, זהו משבר במערכת השלטון.

אלכסנדר צינקר: תודה.

יהודית נאות: תודה רבה.

יהודית נאות: חברת הכנסת יעל דיין, אחרונת הדוברים, בבקשה.

יעל דיין: ערב טוב, גברתי היושבת-ראש וחברי הכנסת.

יעל דיין: בשנים עברו הראינו יותר התלהבות.

יעל דיין: הפעם זו כנראה גזירה שמקבלים אותה.

יעל דיין: למעשה כולם אומרים מדוע התקציב גרוע וכל מי שעולה לדבר בחמש הדקות שיש לו, מסביר כך או אחרת מה הפגמים שבתקציב, לרבות אנשים בקואליציה, שלשמחתי אני מקווה שממחר אני לא אמנה עמה.

יעל דיין: בדרך כלל נהגנו לומר כך וכך וכך, אבל אני מחייב דברים מסוימים ולכן אצביע בעד התקציב, או: כך וכך וכך, מונה את כל הרעות ואת כל החטאים, ואומר: בסיכומו של דבר אני אצביע נגד התקציב.

יעל דיין: אני חושבת שחיבור ההתנגדות לדפוס הצבעה או חיבור התמיכה לדפוס הצבעה חיובי נעלם.

יעל דיין: בדרך הנה צפיתי במשחק הכדורגל והתוצאה היא עדיין 0:0.

יעל דיין: אנחנו מחזיקים אצבעות ל"מכבי חיפה".

יהודית נאות: ממש.

יעל דיין: גם החיפאים וגם אלה שאינם חיפאים.

יעל דיין: זה אולי יסביר את מיעוט הנוכחות ואת מיעוט הצופים בערוץ.

יעל דיין: אני שומעת שיחות עם חברי כנסת, וכששואלים אותם אם הם בעד התקציב או נגד התקציב הם אומרים: התקציב איום ונורא, אבל אני אצביע בעד.

יעל דיין: אני מבקשת מחברי ומחברותי, חברי וחברות הכנסת, לנסות לא לעשות ויתורים ושיקולים פוליטיים בפגיעות האמיתיות שאנחנו רואים בתקציב השנה.

יעל דיין: אם את או אתה נגד התקציב ואם באמת אתם חושבים שהתקציב גרוע, השיקול צריך להיות להצביע בעד או נגד.

יעל דיין: אני חברת כנסת זה עשר שנים, ואני לא זוכרת תקציב שכל כך פוגע בדברים שאני רואה בהם מפעל חיים: בנושאים הקשורים בנשים, בעבודת נשים, בנשים מובטלות, בנשים חד-הוריות, וכל זה עם קו או שני קווים מתחת, כי זה ממש קורע לב ושובר לב.

יעל דיין: כמו-כן יש פגיעה בכל הדברים הנלווים.

יעל דיין: בראש ובראשונה פוגעים בנשים כי יש יותר נשים מאשר גברים מתחת לקו העוני.

יעל דיין: אני לא אומרת שגבר עני הוא דבר טוב, אבל יש יותר נשים מובטלות מאשר גברים מובטלים, והאחוז הגבוה ביותר של משפחות חד-הוריות הוא של משפחות נשים.

יעל דיין: שמעתי את שר האוצר כשהוא הציג כאן את הדברים, והוא הציג אותם עם תפיסת עולם ולא רק עם אילוץ.

יעל דיין: אנחנו יכולים להגיד שהמצב קשה ולשאול איך הגענו למצב קשה כזה.

יעל דיין: לא הכול, כבוד השר, בידי שמים.

יעל דיין: במו ידינו הגענו למצב של ריסוק כלכלי, שמחייב את התקציב האיום והנורא הזה בתקוות שווא שיש בו מרפא למצב האיום והנורא שהגענו אליו.

יעל דיין: שמעתי את שר האוצר קם ואומר: מה בסך הכול עשינו?

יעל דיין: הרי אי-אפשר לצפות מאם חד-הורית שהיא גם תעבוד וגם תקבל הבטחת הכנסה.

יהודית נאות: ממש לא.

יעל דיין: וואלה, ממש סקנדל.

יעל דיין: או שחס וחלילה, וכך אומר החוק, שהיא תלך ללמוד במוסד אקדמי שישפר את מעמדה בחיים ויכניס אותה לשוק העבודה, וגם ניתן לה הבטחת הכנסה.

יהודית נאות: חלילה וחס.

יעל דיין: האבסורדים מגיעים עד כדי חקיקה שבוטלה בחוק ההסדרים.

יעל דיין: הסכמנו שעניין הרכב – ארבעה גלגלים עם מנוע, לא הרכבים שאנחנו מקבלים ולא רכבים מפוארים – לא יבטל את הזכות להבטחת הכנסה, אבל לא, בשום אופן לא.

יעל דיין: אם יש לה כסף לרכב, ואפילו זה רכב של אמא שלה והיא מקבלת אותו רק כדי להסיע את הילדים לחוג או לדבר אחר שקשור בילדים אחר-הצהריים, ברגע שרשום שהיא נראתה נוהגת, אפילו אם הרכב לא רשום על שמה, היא מאבדת את הבטחת ההכנסה.

יעל דיין: לפני שעה שמענו בבאר-שבע על נשים חד-הוריות עם ילדיהן שפונו מדירות של "עמידר", שהן אכן פלשו אליהן, והן נמצאות כעת באוהלים במגרש בבאר-שבע.

יעל דיין: אחת האמהות אמרה, ואני לא מנסה להביא לכאן סיפורי שמאלץ: לילד שלי יש מחר יום הולדת, הוא בן ארבע, איך אני אסביר לו למה אנחנו לא בבית שלנו אלא באוהל?

יעל דיין: אני אביא לו בלונים?

יעל דיין: אני אביא לו עוגת יום הולדת, שאין ידי משגת לקנות?

יעל דיין: משפחות חד-הוריות הן לא רק אשה ועוד אשה.

יעל דיין: אלה נשים עם הילדים שלהן, ואנחנו מדברים על אוכלוסייה של כ-130,000 נשים וילדיהן.

יהודית נאות: גם הילדים.

יעל דיין: זאת אוכלוסייה שאנחנו מורידים אותה במו ידינו אל מתחת לקו העוני.

יעל דיין: ביודעין אנחנו מורידים את האשה גם ממסלול שהיא רוצה בו, מסלול של עבודה, מסלול של התפתחות, מסלול של השכלה, מסלול של קידום.

יעל דיין: אנחנו מחייבים אותה להישאר מובטלת כדי שהיא תקבל את הקצבה המקוצצת ותוכל בקושי רב לקיים את עצמה, בלי בלונים ליום ההולדת.

יעל דיין: תודה.

יהודית נאות: תודה רבה.

יהודית נאות: רבותי, תם סדר-היום.

יהודית נאות: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום רביעי, כ"ד בחשוון התשס"ג, 30 באוקטובר 2002, בשעה 09:00.

יהודית נאות: ישיבת הכנסת נעולה.