ישיבת מליאה, כנסת 15, פרוטוקול מספר 343, 2002-10-17 00:00

אברהם בורג: חברי הכנסת וחברותיה, אני מתכבד לפתוח את הישיבה המיוחדת של הכנסת לזכרו של ראש הממשלה ושר הביטחון יצחק רבין, זיכרונו לברכה, במלאות שבע שנים להירצחו.

אברהם בורג: אדוני המזכיר, בבקשה.

אריה האן: בבקשה לקום.

אריה האן: כבוד הנשיא! (חברי הכנסת מקדמים בקימה את פני נשיא המדינה.

אריה האן: )

אריה האן: בבקשה לשבת.

אברהם בורג: כבוד נשיא המדינה, משפחת רבין היקרה, ממלא–מקום ראש הממשלה ושר החוץ שמעון פרס, שרים, ראש האופוזיציה חבר הכנסת יוסי שריד, חברי הכנסת, נשיאים, ראשי ממשלות, יושבי-ראש הכנסת לשעבר ונשותיהם, חברי הכנסת לשעבר, נשיא בית-המשפט העליון ושופטי ישראל, הרבנים הראשיים, מכובדי סגל א' של המדינה, הסגל הדיפלומטי, ראשי העדות בישראל, אורחים נכבדים, היום אנחנו מציינים את יום הזיכרון השביעי לראש הממשלה שנורה למוות על מזבח אמונתו; נרצח בידי מאמין קנאי שפרץ את גבול הוויכוח הישראלי הקשה, הפך אותו לקטלני ומסוכן, והגבול הפרוץ לא נסכר עד היום.

אברהם בורג: שוב הכתובות על הקירות ושוב רוח הרצחנות מרחפת באוויר, מאיימת לקטול את הבא בתור.

אברהם בורג: וכבר יש יותר מדי המוכנים לחון את מתנקש הדמוקרטיה.

אברהם בורג: היום, בעבור שבע שנים רעות מיום מותו, חשבון הנפש הלאומי הוא הכרח בל יעבור.

אברהם בורג: מסתבר כי אין למי מאתנו התשובה המושלמת והמלאה על שאלות הדור: איך עושים שלום?

אברהם בורג: מה עם הפירות הבשלים והבאושים שבאו יחד עם ניצחון 1967?

אברהם בורג: מה עם מפעל ההתיישבות בחבלי המולדת העתיקים?

אברהם בורג: והשלום שעוד לא ניצח?

אברהם בורג: והשותפים הקשים שבחר לנו גורלנו כשכנים לצדה השני של הגדר המדינית?

אברהם בורג: רבים מאתנו תולים את ייסורי העמים והימים בקוצר רוחם ובאוזלת ידם של מנהיגי האזור להתעלות אל גודל רוחו ושעתו של אחרון גדולי מנהיגי ישראל.

אברהם בורג: הסכמים גדולים, כמו תינוקות רכים, זקוקים להוריהם עד עומדם על רגליהם שלהם.

אברהם בורג: הסכמי רבין היו גדולים וכבדים.

אברהם בורג: ימים ספורים של תקוות שלום אחרי עשורים רבים של ייאושי המלחמה.

אברהם בורג: השלום היה צריך את רבין כאומן על יד ערש לידתו.

אברהם בורג: ותחת זאת הוא קיבל את רבין בקברו, ליד הרס סיכוייו.

אברהם בורג: רבין נפל והשלום מתבוסס בדמנו.

אברהם בורג: מתרחק והולך ועוד רגע נעלם לגמרי מהזיכרון.

אברהם בורג: היה כלא היה.

אברהם בורג: מנהיגותו היתה לנו למופת.

אברהם בורג: גדולה אחרונה לימי מנהיגות לאומית של ממש.

אברהם בורג: כמו פעם.

אברהם בורג: מנהיגות מנהיגה ולא מנהיגות משתרכת.

אברהם בורג: מנהיגות יציבה של דעות וערכים ולא מנהיגות הפכפכה של מצבי רוח משתנים.

אברהם בורג: מנהיגותו של רבין היתה אחרת.

אברהם בורג: אמיתית, כזו העומסת על גבה את כל טורח העם, את משאו ואת ריביו.

אברהם בורג: לא מנהיגות הנגררת בראש המחנה אלא מנהיגות המושכת אחריה בעוצמה את האומה כולה.

אברהם בורג: רבין הוכיח כי יש ליחיד מה להגיד להיסטוריה.

אברהם בורג: רבין גרר אחריו את ההיסטוריה הישראלית והעולמית כולה.

אברהם בורג: וכשנרצח רבין היחיד, האיש, האדם, ההיסטוריה נעצרה, שינתה כיוון ופנים ופנתה גם היא עורף זמני – זמני אני מקווה – למאמציו.

אברהם בורג: המסר לכל הבאים אחריו בכס המנהיגות הישראלית ברור ונוקב: אל תיתנו לעצלות או לפחד או למקריות לגרור אתכם.

אברהם בורג: היו אתם לגוררים ועצבו את ההיסטוריה בעצמכם.

אברהם בורג: רק כך תגיעו אל מעלת מנהיגותו.

אברהם בורג: כזה היה רבין, זיכרונו לברכה.

אברהם בורג: קל היה להסכים אתו, קל היה לחלוק עליו, בלתי אפשרי היה לבוז לו.

אברהם בורג: כי היתה באיש ההוא עוצמה נדירה; עוצמתו של שליח הציבור היודע כי בלי להבין את טעויות העבר אי-אפשר לתקן את עתיד העולם.

אברהם בורג: הוא הביט בניצחון המדהים שלנו בששת הימים וידע לפענח את כשליו של היום השביעי.

אברהם בורג: הוא הבין את היוהרה הלאומית וראה את חוסר התוחלת בכיבוש שאין לצדו הידברות, פיוס והשלמה.

אברהם בורג: ועוד הבין רבין בהתבוננותו המעמיקה, המנתחת, המסיקה והמחליטה, כי אין ניצחון שאין לו מחיר; וכי הרצון הילדותי לפעמים של ישראל לנצח בלי לשלם את מחירי הניצחון פשוט אינו אפשרי.

אברהם בורג: הוא שאל את עצמו מה היא התמורה הטובה ביותר שישראל יכולה לקבל עבור הניצחון וענה – השלום.

אברהם בורג: מה היו יסודות תורתו ומורשתו?

אברהם בורג: רבין הביע לראשונה את שכולם יודעים היום – מימין ומשמאל התשובה ברורה וכתובה עלי קיר.

אברהם בורג: בינינו לבין העם הפלסטיני ייתכנו אך שתי דרכים: דרך הדמים, עד חורמה, בעלויות של חורבן והרס, או דרך הפיוס במחירי ויתור כואבים על חבלי מולדת וארץ.

אברהם בורג: זו או זו, ואין דרך ביניים.

אברהם בורג: הוא הציג לשני העמים הן את תג המחיר והן את תו התקווה.

אברהם בורג: רבין היה הראשון שהעז להעלות את ישראל על דרך ההכרעה כי ידע: באין פתרון, יאבד לנו כל החזון הישראלי כולו.

אברהם בורג: רבין גם ידע כי אין הסדר על בטן ריקה.

אברהם בורג: כמו שאסור להתעלם מהכורח המדיני כך אסור להתעלם מהאסון החברתי.

אברהם בורג: רבין הלך בדרך השלום לא רק כמדינאי דגול.

אברהם בורג: הוא הלך לשם כישראלי רגיש.

אברהם בורג: הוא רצה סדר עדיפויות לאומי חדש, כדי לפנות משאבים מהטפיל והמיותר אל הפורה והחיוני.

אברהם בורג: הוא העדיף מקרר מלא בביתו של הרעב על פני קרוון ריק על גבעתו של המתנחל.

אברהם בורג: הוא רצה חדר מורים מתוגמל ושבע רצון.

אברהם בורג: הוא יצר מקום עבודה למובטל, הוא הביא הנה עלייה ותיירות.

אברהם בורג: הוא עשה שוויון לכול; גם במחיר ויתורים כואבים על תקציבי הביטחון של מדינת ישראל, כי זהו סדר העדיפויות האנושי שפעם בקרבו.

אברהם בורג: זאת היתה התוכנית.

אברהם בורג: שלום ואנושיות בדיבור אחד.

אברהם בורג: כבר שבע שנים, חברי הכנסת, שקועה שמשו של רבין ואנחנו נמצאים בעשור אחר ובעולם אחר.

אברהם בורג: לא עשור של פיוס, אלא עשור של מתיחות.

אברהם בורג: לא עשור של שלום עולמי, אלא שנים של טרור ומלחמה בטרור.

אברהם בורג: לא תקופה של רווחה, אלא שנים של מצוקה כלכלית, אבטלה גואה ומשבר חברתי כואב.

אברהם בורג: רבים שואלים אם יהיה כאן שלום.

אברהם בורג: בשמו של דור שנגע בתקווה בטרם חמקה עברה לה, אנחנו חייבים להישבע כי: כן, יהיה כאן שלום.

אברהם בורג: וכן, יהיו כאן כבוד לאדם, רווחה לנזקק ושמחה ליושבי הארץ.

אברהם בורג: אולי השלום הבא לא יחל את דרכו כהסכם מתוך תקווה, אלא כהסדר מתוך ייאוש, אבל הוא בוא יבוא.

אברהם בורג: לפני כמה ימים תבע מאתנו כך אבנר בדיחי, אבא של גיל, קצין השריון שנפל חלל ברמאללה, בשם המשפחות השכולות כולן.

אברהם בורג: כך הוא אמר: אנו פונים אל העם הזה, אל אלופיו ואל מנהיגיו, ומבקשים: תהיה הארץ ראויה לבניה ולבנותיה שנפלו בעבורה, בעבורנו, וראויה לבניה ולבנותיה שחיים בה.

אברהם בורג: עשוה למדינה של הגינות, צדק ושוויון.

אברהם בורג: אני פונה אליכם – כך אמר – דווקא בימים קשים של מלחמה אין–סופית, ימים של דאגה ותסכול, ימים שבהם התקווה לפעמים חומקת.

אברהם בורג: אפשרו לנו להרגיש, שהקורבן הנורא הזה אינו לשווא, איננו עוד שם על לוח הזיכרון, אלא כל אחד ואחד מהבנים הוא אחד ויחיד לציבור כולו.

אברהם בורג: יצחק רבין היה בכיר בניה של ישראל, שעלה כעולה וכקורבן.

אברהם בורג: אחד ויחיד לציבור כולו.

אברהם בורג: לזכר מנהיגה של האומה, לזכר גיל בדיחי ולזכר כל קורבנות המלחמה והשלום אנחנו נשבעים: נעשה את המדינה הזאת למדינת מופת של הגינות, צדק ושוויון, למקום של תקווה, לחברה של אכפתיות ואנושיות, למען נהיה אנחנו החיים ראויים לקדושת נתינתם.

אברהם בורג: יהי זכרו ברוך.

אברהם בורג: בשם ממשלת ישראל, אדוני ממלא–מקום ראש הממשלה ושר החוץ שמעון פרס, בבקשה.

שמעון פרס: כבוד נשיא המדינה, יושב-ראש הכנסת, משפחת רבין היקרה, נכבדי, ככל שחולפים הימים קשה יותר להבין איך זה קרה לנו שעלה מתוכנו רוצח מחליא, מחבר מרעים, ושלח ידו בחייו של ראש ממשלת ישראל.

שמעון פרס: קשה לנו להשלים עם מציאות שנשללה ממנה יד מובילה ומנוסה, ידו של יצחק רבין עליו השלום.

שמעון פרס: אנו חיים בחסר כפול זה, חסר של השלמה וחסר של מנהיג.

שמעון פרס: ככל שהזמן עובר והפרספקטיבה מעמיקה, ניתן לראות את יצחק במלוא שיעור קומתו, בשלל גווניו, כאדם, כמנהיג.

שמעון פרס: יצחק רצה, בראשית דרכו, להיות מהנדס מים.

שמעון פרס: זה נראה לו הולם את תקופתו, ישראל של התיישבות ותלמים.

שמעון פרס: זה עורר את נטיותיו לתכנן כדי להיטיב, ביודעו שהקרקע קבועה והמים ניתנים להובלה, הרי שבאמצעותם אפשר לקבוע מיפוי ארץ ולהפריח שממה.

שמעון פרס: ומכאן ל"כדורי", שבו התבלט מיד כתלמיד מצטיין.

שמעון פרס: אבל מה שהוא רצה לא הסתייע בידו, ולמה הוא נועד לא ניתן היה לראות מראש.

שמעון פרס: הוא נועד למבחן כפול, מרתק וכבד: לנהל מערכות צבאיות, להוביל תהליכים מדיניים.

שמעון פרס: שני הדברים הללו, שיש בהם רצף הגיוני, עומדת בהם גם סתירה מוכחת.

שמעון פרס: מפקד צבאי זו תכונה אחת, ומנהיג מדיני זו תכלית אחרת.

שמעון פרס: להיות מפקד צבאי פירושו לבנות כוח בסבלנות ברזל לאורך תקופה ממושכת, לאמן אלפי אנשים שבועות ושנים כדי לעמוד במבחן הקרב שמשכו קצר וקצוב.

שמעון פרס: עליו להפיק מכוננות – הסתערות; מרוחב היריעה – מיקוד ביעד.

שמעון פרס: לדחות נושאים רבים ולהתרכז בעיקר.

שמעון פרס: להחזיק ברסן הפיקוד ביד אמונה, ולמצות אחידות מכוחות משולבים.

שמעון פרס: מפקד צבאי חייב בהערכת מצב נכונה, אף שהיא כוללת שטחים מתים ואירועים בלתי מפוענחים, וכמסקנה ממנה לשער היכן מרוכזים כוחות האויב ולקבוע היכן יימצאו כוחותינו כדי להביא ניצחון מפורש וחד-משמעי.

שמעון פרס: על המפקד לקבוע אסטרטגיה בקוויה הגדולים וטקטיקה בפרטיה הזעירים.

שמעון פרס: עליו להפעיל כוחות מתוחכמים, להפגין כושר תנועה זריז, לרקום תחבולות בלתי שגרתיות, לנצח על כל התווים ועל כל הכלים, להשליט משמעת ולטפח מורל, להעז כדי לגרום מקסימום אבדות לאויב ולהיזהר כדי למנוע אבדות לכוחותינו.

שמעון פרס: גורל מערכה צבאית תלוי, על כן, במידה רבה, בכושרו של המפקד.

שמעון פרס: עליו לעמוד בראש ולסחוף את פקודיו אחריו.

שמעון פרס: נכון, בשעת מלחמה העם מאוחד יותר מתמיד.

שמעון פרס: הוא מזדהה עם הצבא ומעניק אשראי למפקדיו.

שמעון פרס: הברירה של חיים ומוות מעלה לשיא את הסולידריות של האזרחים.

שמעון פרס: יצחק הוכיח עצמו כמנצח מעולה על המצבים, על האנשים ועל הכלים, והיה למנצח נערץ.

שמעון פרס: שונים הדברים בתחום המדיני.

שמעון פרס: להיות מדינאי מחייב לבנות כוח ולהשתדל שלא להזדקק לו.

שמעון פרס: לדעת שהיעד שלפניו הוא עומד אינו בר-חלוף ואינו חד-משמעי.

שמעון פרס: להבין שהשגת שלום כרוכה בקשיים רבים.

שמעון פרס: שמירה על קיום השלום בעולם של תמורות ויעדים לאומיים משתנים זקוקה ליצירתיות בלתי פוסקת.

שמעון פרס: מדיניות היא מירוץ מכשולים אין–סופי במצב של חצי גמר, והוא מתגלגל ומפתיע כפי שהחיים עצמם רצים לפעמים מהנהר לים, ולפעמים מהים לנהר ותמיד מלאי הפתעות.

שמעון פרס: מדיניות אינה הירואיקה.

שמעון פרס: היא ניסיון ליישב דעת בין דעות שונות.

שמעון פרס: אין דבר קשה יותר בחיים משותפות מדינית וזוגיות אנושית.

שמעון פרס: קשה מאוד לקיים חיים בלעדיהם, ולא ניתן לקיימם ללא פשרות.

שמעון פרס: אך מי שדוגל בכבוד האדם, חייב לדגול בכבוד זולתו.

שמעון פרס: וכדי לכבד את הזולת צריך להעדיף הבנה על פני ניצחון.

שמעון פרס: מדיניות כרוכה בצניעות והיא חסכונית בתרועות.

שמעון פרס: היא קוראת להתמדה גם כאשר היא מתסכלת, ויש לתחזק אותה באמצעות איפוק לאומי ורגישות בין-לאומית בדרך שתמיד יימצאו לה עוררין.

שמעון פרס: במדיניות, הפשרות רבות מההכרעות.

שמעון פרס: ההימנעויות תכופות מהיוזמות, ואף-על-פי-כן היא זקוקה להעזה לא פחות מאשר לשיקול דעת.

שמעון פרס: היא חייבת לשנות מצבים, לא רק לשקף אותם.

שמעון פרס: אם מלחמה מביאה את העם להתאחד, שלום מאפשר לו להתפלג מחדש.

שמעון פרס: השקפות סותרות, בשורות מגוונות, הרגלים שבאים ממוצא שונה, באים לידי ביטוי ברמקולים גדושי ביקורת ומושמעים כאלטרנטיבות זרויות פיתויים.

שמעון פרס: בשעת מלחמה אמצעי התקשורת בדרך הטבע מאופקים יותר.

שמעון פרס: הם מבליטים פטריוטיות ואפילו מסכימים לצנזורה מרצון.

שמעון פרס: בעת שלום בדרך הדמוקרטית אין חוסכים בשבט הביקורת והמדינאים מתוארים, כל עוד הם בחיים, כ"פוליטיקאים" נעדרי חוט שדרה וצמאי כותרות מחמיאות.

שמעון פרס: והאמת היא, שאם בראש האסטרטגיה עומד הניצחון, הרי שביסוד המדיניות מצויה הפשרה.

שמעון פרס: הניצחון הוא זה המאפשר פשרה, שהיא ביסוד קיום חיי אדם וקיום כבוד האדם.

שמעון פרס: גם בתחום זה הוכיח יצחק את עצמו כמדינאי בחייו, המוכן לשאת במחיר המדינאות.

שמעון פרס: הוא ידע את הסכנות שבשדות הקרב, אבל גם טעם את ההסתה ואת הקנאה שבשדרות הפוליטיקה.

שמעון פרס: הוא גילה נכונות, הקרבה וכושר עמידה כאחד.

שמעון פרס: כאילו התמזגו בו איפוק בשל ותמימות טרייה.

שמעון פרס: הוא היה מסוגל להידלק כמפקד ולהתרסן כמדינאי.

שמעון פרס: גם ביודעו שלא ניתן להשיג סביב שולחן המשא-ומתן את אשר ניתן להשיג בשדה הקרב, הוא לא פסק מלחפש שולחן שיש לו, כפי שנהג לומר, ארבע רגליים.

שמעון פרס: כמצביא הוא זכה לתהילה.

שמעון פרס: כמדינאי הוא התנסה בהשמצה.

שמעון פרס: והכדורים שפילחו את לבו, פילחו את לב עמנו שידע לעמוד במערכה צבאית וידע לשמור גם על הגחלת של השלום.

שמעון פרס: ידענו ניצחונות ולמדנו שניצחון הוא דבר חולף אם אין בעקבותיו שלום.

שמעון פרס: נוכחנו שאפשר לרצוח מדינאי גדול, לפצוע גם את נפשה של אומה.

שמעון פרס: ועדיין השלום מצפה להובלה וזקוק למוביל, כי חפצי חיים אנו ולאו דווקא סרבני פשרה.

שמעון פרס: ראיתי את יצחק בשעת הכרעה צבאית וראיתיו בשעת ברירה מדינית.

שמעון פרס: שתיהן היו קשות כשאול.

שמעון פרס: אבל ראיתיו בהיר בהכרעה ונחוש בפשרה.

שמעון פרס: אני זוכר כמה קשה היה, למשל, לומר לחוסיין, מלך ירדן, שנחזיר לו כל טיפת מים, כל רגב אדמה, נקפיד על מלוא זכויותיו בהר-הבית, ושנעשה זאת בעיניים פקוחות ובהתחשבות מרבית, אפילו ליטול מים משלנו כדי לפגוש מכסה שהובטחה לשכנינו מהמזרח.

שמעון פרס: ידעתי כמה קשה היה ליצחק ללחוץ את ידו של ערפאת.

שמעון פרס: ואכן, במדשאות הבית הלבן, לאחר שהוא לחץ את ידו, הוא פנה אלי ולחש באוזני: "עכשיו תורך", משל הוא זה עתה עבר שבעת מדורי גיהינום ועכשיו הגיע תורי.

שמעון פרס: רבים ביקרו את הסכמי אוסלו.

שמעון פרס: היום מן הסתם מספרם עלה.

שמעון פרס: אבל אין זו אותה הביקורת.

שמעון פרס: שוב אין תובעים לחזור למצב שהיה קיים לפני אוסלו, כלומר, לכבוש מחדש את עזה ואת יהודה ושומרון וליטול אחריות לקיומם, לניהולם ולרווחתם של התושבים, שמאז אוסלו מספרם כמעט הוכפל.

שמעון פרס: שוב פחת מספרם של אלה הטוענים לארץ-ישראל השלמה.

שמעון פרס: ידענו שארץ-ישראל שלמה גיאוגרפית תהא שבורה דמוגרפית.

שמעון פרס: פחת מספרם של זחוחי הדעת ההיסטורית, הסבורים שנגזר עלינו לשלוט על עם אחר, בניגוד לרצונו, בהתעלמות מגודלו, ולטעון שזה המשך המורשת המוסרית של העם היהודי.

שמעון פרס: מותר להוסיף ולקטר.

שמעון פרס: אך אנו ממשיכים גם להתגבר.

שמעון פרס: והיום, אני מעריך שרוב העם מוכן לאמץ את חזונו של הנשיא בוש, הדוגל בפתרון של שתי מדינות לשני עמים, כאשר העם הפלסטיני ייהנה מעצמאות ומדינת ישראל תוכל לשכון לבטח בגבולות בני הגנה ומוכרים בעולם.

שמעון פרס: מי שמסתכל אחורה יכול לראות, שלמרות כל הקשיים, עשינו מרחק מאז ימי אוסלו, וכי למרות האינתיפאדות הבאנו עלייה, הצמחנו משק, התחזקנו בכושרנו הביטחוני, ובאוסלו הוכח הקשר שבין מדיניות לכלכלה.

שמעון פרס: לאחר הסכם אוסלו צמח המשק שלנו באופן חסר תקדים.

שמעון פרס: יצחק ידע למצות מזה שינוי בעדיפויות הלאומיות – חינוך בראש, שוויון ותשתיות בהמשך.

שמעון פרס: למדנו היום מחדש שקשר זה לא ניתן לניתוק.

שמעון פרס: המצב המדיני משפיע שוב על המצב הכלכלי, לצערנו, הפעם במהופך.

שמעון פרס: ומי שמסתכל קדימה יכול לראות שמתהווה כאן מזרח תיכון אחר: או מזרח תיכון של נשק גרעיני, או מזרח תיכון חדש של שלום כלכלי – שלום שראשיתו היה בקמפ-דייוויד, המשכו היה באוסלו ופרקו יגיע עם סיום הסכסוך עם הפלסטינים וסיכול הסכנה מבגדד.

שמעון פרס: הברירה היא חדה, היא כואבת, אך בלתי נמנעת.

שמעון פרס: כך היא היתה וכך היא נותרה.

שמעון פרס: ועל כן בזוכרנו את יצחק – כמצביא במערכות ישראל וכמדינאי ביעדיה העתידיים – אנו מודעים כמה קשה היה וכמה קשה יהיה לעמוד באלה, ועד כמה מורגש חסרונו כפי שבולטת תרומתו כמדינאי שהקדים את זמנו ונרצח על-ידי מי שנחשב היום באומה כולה כפושע שאין לו מחילה.

שמעון פרס: תרומתו של יצחק תיחרת בהיסטוריה לא כמוצג במוזיאון, אלא כסמל חי לעתיד גדול המסתתר מאחורי האופק ומחכה לעמנו לנוע לעברו.

שמעון פרס: יהי זכרו ברוך.

אברהם בורג: תודה רבה לממלא–מקום ראש הממשלה ושר החוץ.

אברהם בורג: אחרון הדוברים – יושב-ראש האופוזיציה, חבר הכנסת יוסי שריד, בבקשה.

יוסי שריד: כבוד נשיא המדינה, אדוני היושב-ראש, משפחת רבין – שבע שנים בלי אבא יצחק, שנתיים בלי אמא לאה, קרואים נכבדים; שבע שנים מאז הרצח, שבע השנים הרעות, ככתוב: "ותאכלנה הפרות רעות המראה ודקות הבשר את שבע הפרות יפות המראה והבריאות".

יוסי שריד: אנחנו לא זקוקים ליוסף, לצפנת פענח, כדי שיפענח לנו את החלום, כי אצלנו זה לא חלום, אצלנו זאת מציאות מרה.

יוסי שריד: שבע השנים הרעות, מאז הרצח, אכלו את השנים הטובות שלפני הרצח, אכלו והשכיחו אותן.

יוסי שריד: היו כאן שנים טובות, ובעיקר שנים שנשאו אתן הבטחה גדולה ורוח גדולה.

יוסי שריד: היו כאן שנים טובות והן עוד ישובו.

יוסי שריד: לפני שבע שנים נרצח יצחק רבין כי הוא היה הפושע הכי גדול של אוסלו, ראש וראשון לפושעי אוסלו.

יוסי שריד: בכל הכבוד לכל השותפים האחרים, בלי רבין לא היה אוסלו.

יוסי שריד: לא רימו אותו ולא הערימו עליו.

יוסי שריד: הוא ידע בדיוק מה שהוא רצה והוא ידע בדיוק מה שהוא קיבל.

יוסי שריד: אם מישהו כאן רוצה לחקור את פושעי אוסלו ולהעמידם לדין, הוא יצטרך לזמן גם את יצחק רבין, להוציא לו צו הבאה – ממש הביאס קורפוס.

יוסי שריד: יצחק רבין היה עבריין סדרתי.

יוסי שריד: לאחר פשע אוסלו הוא התכוון לבצע עוד פשע, יש על כך עדויות מוסמכות – וגם אני עצמי עד.

יוסי שריד: לא רק שהיה מנוי וגמור אתו לסיים את הכיבוש בשטחים, הוא גם זמם לסגת מכל רמת-הגולן.

יוסי שריד: אני רק יכול להביע את צערי על כך שהפשע הזה, פשע דמשק, לא יצא אל הפועל.

יוסי שריד: לו התרחש, ייתכן מאוד שכל פני האזור היום היו שונים לחלוטין, אולי באמת זה היה מזרח תיכון חדש.

יוסי שריד: איך זה קרה שדווקא יצחק רבין, מר ביטחון, היה האיש הראשון ואולי האחרון לפי שעה שבאמת ובתמים רצה לכונן כאן שלום כולל תמורת כל הוויתורים המתחייבים.

יוסי שריד: אני חושב שאני יודע מה קרה, אני יודע כי שמעתי מפיו.

יוסי שריד: רבין היה סבור שלאחר עשרות שנים של מלחמה לא תהיה עוד הכרעה בכוח.

יוסי שריד: הוא היה סבור שאסור למתוח יתר על המידה את עצביה ואת שריריה של אומה קטנה שעומדת על נפשה שנות דור ועוד דור.

יוסי שריד: לאחר כל כך הרבה שנים של חוגרים הגיעה השעה לפתח.

יוסי שריד: מוכרחים לנסות, אבל ברצינות, עוד לפני שהעצבים מרוטים כליל והשרירים מתעייפים; מוכרחים לנסות, לא כדי לצאת לידי חובה אלא כדי למלא חובה; לא כדי לחשוף, כביכול, את פניו האמיתיות של האויב, אלא כדי לשנות את פני האויב, לשנות את פני המציאות.

יוסי שריד: והוא ניסה.

יוסי שריד: מה היה קורה אילו ואלמלא; מה היה קורה אלמלא נרצח יצחק רבין, מה היה המצב עכשיו: האם גם אתו היינו נשטפים בדם כפי שנשטפנו בשנתיים האחרונות, או שהוא היה מצליח בכל זאת למנוע את הפורענות מבעוד מועד.

יוסי שריד: אני לא יודע להשיב, אין לי תשובה ברורה.

יוסי שריד: דבר אחד בטוח: יצחק רבין היה אומר לנו את האמת.

יוסי שריד: הוא לא היה מספר לנו מעשיות.

יוסי שריד: הוא לא היה אומר דבר אחד ומתכוון לדבר אחר, ומבצע דבר שלישי.

יוסי שריד: הוא לא היה טוען שיש לו תוכנית לשלום ולביטחון בלי לתת לנו סימנים לקיומה של התוכנית הזאת ולסיכוייה.

יוסי שריד: הוא בוודאי לא היה מסכים להוביל מדיניות של רגל אחת.

יוסי שריד: רבין כבר ידע, שמדיניות חד-נס, חד-רגל, רק כוח, לא תצלח.

יוסי שריד: מדיניות, הוא ידע, מוכרחה לצעוד על שתי רגליים – רגל צבאית, אבל באותה עת ממש גם רגל מדינית.

יוסי שריד: אדוני היושב-ראש, הרצח של יצחק רבין היה הרצח המושלם.

יוסי שריד: אומנם לא פעם אמרנו שהאיש נרצח אבל לא נרצחה דרכו – אבל אלה היו בעיקר מליצות.

יוסי שריד: למעשה, מוכרחים להודות, גם הדרך נרצחה.

יוסי שריד: יורשיו של רבין לא היו ממשיכי דרכו.

יוסי שריד: הם נטשו בהדרגה את הדרך, עד שטושטשה ונעלמה והעלתה קוצים.

יוסי שריד: וגם השותף של רבין, יאסר ערפאת, תעתע ותעה בדרך עד שהפנה לה עורף ובגד בה.

יוסי שריד: את יצחק רבין רצח אדם אחד, כאשר רבים עוצמים עיניים או מסבים את מבטם.

יוסי שריד: את דרכו של יצחק רבין רצחו רבים, רבים וגם קרובים, בעיניים לגמרי גלויות ופקוחות, והם אפילו לא מסבים את המבט.

יוסי שריד: חברי הכנסת, אין ברירה אלא לומר ביושר, האותיות של הסכמי אוסלו מתו – הן עכשיו אותיות מתות.

יוסי שריד: אבל הרוח של הסכמי אוסלו לא מתה, יום יבוא והיא תתעורר.

יוסי שריד: משולחן הדיונים באנו ואל שולחן הדיונים נשוב, והשולחן הזה תמיד, בכל זמן, יעמוד על בסיס של סוף הכיבוש וסוף הטרור, של הכרה הדדית ושל שתי מדינות לשני עמים.

יוסי שריד: מנהיגים באים ומנהיגים הולכים, אבל השקפת היסוד הזאת לעולם עומדת, כי אין בלתה.

יוסי שריד: האם יש כאן מישהו שבאמת ממשיך לחשוב במושגים של ארץ-ישראל השלמה, ועדיין משלה את עצמו ששלטון על עם אחר יחזיק מעמד?

יוסי שריד: האם יש כאן מישהו שראה אי-פעם מלחמה שלא הסתיימה בהידברות ובפשרה?

יוסי שריד: הימין הלאומני הישראלי, המשת"פים שלו מבית ויאסר ערפאת שיתפו פעולה וגרמו לנו להפסיד את קרב אוסלו.

יוסי שריד: אבל כל העולם יודע שאת המערכה ננצח, כי רק השקפת העולם שלנו נשארה שלמה ובתוקף.

יוסי שריד: אבל כל זה כבר יקרה קרוב לוודאי בלי המנהיגים של עכשיו, אצלנו ואצלם.

יוסי שריד: חברי הכנסת, דרכו של יצחק רבין לא היתה רק דרך מדינית וביטחונית.

יוסי שריד: זאת היתה דרך חיים, דרך של מושגים וערכים, וגם אותה רצחו.

יוסי שריד: לא היינו זקוקים לזמן וגם לא היינו זקוקים להשוואה כדי לדעת מי הוא יצחק רבין ומה היה שיעור קומתו.

יוסי שריד: אני זוכר איך תמיד, אבל תמיד, ברגע של מבחן הוא קיבל על עצמו את האחריות, גם כאשר לא היה אחראי.

יוסי שריד: מעולם לא התחמק ולא השתמט ולא האשים אחרים ולא הפיל תיק על איש, וכשתקן לא שמר על זכות השתיקה ולא טען לא ידעתי, לא הייתי מעורב.

יוסי שריד: יצחק רבין היה כאן האיש האחרון שהתפטר מתפקיד, ולא סתם תפקיד, כאשר לא היה מוכן לגלגל האשמה לפתחו של קרוב משפחה ולפתחם של עוזרים ויועצים.

יוסי שריד: הכול עליו, הכול על ראשו, לטוב ובעיקר לרע.

יוסי שריד: רבין היה כאן האיש האחרון לדוגמה אישית, ובלי דוגמה אישית העולם שלנו חוזר להיות תוהו ובוהו.

יוסי שריד: הארץ הזאת משחיתה את דרכיה; לא הארץ אוכלת את מנהיגיה, אלא מנהיגיה אוכלים את הארץ.

יוסי שריד: אדוני היושב-ראש, שבע שנים להירצחו של ראש ממשלה בישראל.

יוסי שריד: ב-4 בנובמבר 1995 כמו נמחקה ישראל באחת ממפת המדינות המתוקנות.

יוסי שריד: הצבע שלנו על המפה התחלף כצבע פניו של הקורבן, שהדם הולך ואוזל בעורקיו.

יוסי שריד: בכל פעם, בכל יום זיכרון, מכאן, מהדוכן הזה, אני רואה לנגד עיני את יצחק רבין יושב בכיסא הזה ממול, כאשר פניו סמוקות, אתם זוכרים, לפעמים סמוקות מרוגז, לפעמים סמוקות מקוצר רוח ולפעמים מביישנות.

יוסי שריד: אני גם זוכר אותו, עומד בפתח המליאה הזאת, שם בקצה, עומד ומעשן סיגריה, מחכך יד ביד, שקוע בצרות ובדאגות, כאילו כל משא העולם על כתפיו.

יוסי שריד: כל האולם הזה רואה אותך עכשיו, יצחק, כל הנוכחים כאן היום רואים אותך, כי אתה המת הכי חי בתוכנו, אתה המת הכי חי בתולדות ישראל החדשה.

יוסי שריד: לו היה נופל עכשיו חושך על האולם הזה, היו ניבטות פניך באמצע האולם והן לבנות בתוך החושך, כל כך לבנות – לבנות כי אתה מת, ולבנות כי בכנסת הזאת אולי יותר מבכל מקום אחר הלבינו את פניך.

יוסי שריד: לכן, דמותך תרדוף את הבית הזה ותבעת אותו עד שתנוח הארץ והמנהיג האהוב גם הוא ינוח.

יוסי שריד: אדוני, תודה.

אברהם בורג: תודה רבה ליושב-ראש האופוזיציה.

אברהם בורג: אדוני המזכיר, בבקשה.

אריה האן: בבקשה, לקום.

אריה האן: כבוד הנשיא.

אריה האן: (חברי הכנסת מכבדים בקימה את צאת נשיא המדינה מאולם המליאה.

אריה האן: )

אריה האן: בבקשה, לשבת.

אברהם בורג: חברי הכנסת וחברותיה, ישיבה מיוחדת זו נעולה.