ישיבת מליאה, כנסת 15, פרוטוקול מספר 261, 2001-12-18 00:00

רחמים מלול: רבותי חברי הכנסת, גברתי השרה, אני מתכבד לפתוח ישיבה זו של הכנסת.

רחמים מלול: היום יום שלישי, ג' בטבת התשס"ב, 18 בדצמבר 2001.

רחמים מלול: גברתי השרה, רבותי חברי הכנסת, אורחים נכבדים, נציגי ארגוני המתנדבים הנוכחים עמנו במליאה לרגל שנת ההתנדבות הבין-לאומית, ואציין גם את ד"ר ברוך לוי, יושב-ראש המועצה הלאומית להתנדבות, ברוכים הבאים למשכן הכנסת.

רחמים מלול: אתמול סיימנו לחגוג את חג האורים, שבו הדלקנו את שמונת נרות החנוכה, המסמלים את ניצחונם וגבורתם של המעטים מול הרבים ושל המתנדבים למלחמת האור נגד החושך.

רחמים מלול: אתם המתנדבים בעם ראויים הייתם שנדליק עבורכם היום לא נר אחד קטן אלא לפיד אור ענק, שיסמל, ולו במעט, את אור היקרות שאתם מפיצים ברוחב לב במשך כל השנה.

רחמים מלול: הכנסת מעלה היום על נס אנשים עם לב אדם.

רחמים מלול: חבורה מופלאה של רבבות שנטלו על עצמם משימה נעלה: לתת ולעזור, לעזור ולתת.

רחמים מלול: הכמיהה לתת מנחה אתכם להלך בין שבילי המצוקות החברתיות ולהגיע לפינות האפלות ביותר שבהן מושלכים מוכי הגורל.

רחמים מלול: הרצון להעניק מוביל אתכם לחולה בחוליו, לעני בעוניו ולסובל בסבלו.

רחמים מלול: ובמקום שהכאב והסבל עמוקים יותר כך לבכם רחב יותר וכך הנתינה גדולה יותר.

רחמים מלול: בתקופה קשה זו שבה אנו שרויים, תקופה שבה עלה המוות כמעט בכל חלון מחלונותינו, תקופה שבה מתרחבים מעגלי העוני והמצוקה הכלכלית ומגיעים כמעט לכל בית חמישי מבתינו, ניצבים אתם המתנדבים כמגדלור רב-עוצמה של נתינה ועשייה למען הזולת.

רחמים מלול: אתם מקיימים הלכה למעשה את הערך המקראי: "איש את רעהו יעזרו ולאחיו יאמר חזק".

רחמים מלול: במקורותינו נאמר: יותר משהעגל רוצה לינוק הפרה רוצה להיניק, ועל כן רבים רואים, ובצדק, בעצם הנתינה גם קבלה – קבלת מבט חם של תודה, סיפוק נפשי מחיוכו של מוכה גורל, רגשי אושר ברגע של הצלת חיים.

רחמים מלול: וכיוון שכך הוא, נוצרת הרמוניה נפשית ורגשית בין הנותן לבין המקבל, בין המתנדב לבין הנזקק, ובין השניים נוצרת אחווה אנושית אמיתית גדולה, יותר מן האחווה הביולוגית, בבחינת טוב שכן קרוב מאח רחוק.

רחמים מלול: נכון שבחברה ובמדינה מתוקנות נוצרת תופעת ההתנדבות בגלל כשלים מערכתיים, אך אין בטיעון זה כדי לרפות את ידי העוסקים במשימת קודש זו.

רחמים מלול: אנחנו זקוקים למתנדבים כיוון שהחברה הישראלית איננה יכולה להתקיים בלעדיהם.

רחמים מלול: אנחנו זקוקים למתנדבים כיוון שאנו צמאים לאנשים שטמונים בהם ערכים של חינוך, הומניטריות ודאגה לסובל.

רחמים מלול: בעידן שלנו חשוב שהאוכלוסייה הנזקקת לא תחוש נזנחת ועזובה.

רחמים מלול: שורשיה של ההתנדבות בדורות ראשונים.

רחמים מלול: בספר שמות נאמר: "ויבאו כל איש אשר נשאו לבו וכל אשר נדבה רוחו אתו, הביאו את תרומת ה' למלאכת אהל מועד".

רחמים מלול: ההתנדבות אז היתה כה עצומה, עד שמשה רבנו נאלץ לכלוא את העם מהביא עוד תרומות.

רחמים מלול: ובספר שופטים משבחת דבורה הנביאה את המתגייסים למלחמה בסיסרא, באומרה: "לבי לחוקקי ישראל, המתנדבים בעם ברכו ה'".

רחמים מלול: ובדברי-הימים אנו מוצאים את שמחת המתנדבים בבית-המקדש, כנאמר: "וישמחו העם על התנדבם כי בלב שלם התנדבו לה'".

רחמים מלול: אם כן, המתנדבים בעם הם חוליה בשרשרת.

רחמים מלול: רק אתמול הסתיים חג החנוכה, ששרשרת גבורת המתנדבים נמשכת ממנו ועד לימינו.

רחמים מלול: החודש לפני 84 שנים נכנס הצבא הבריטי בשערי ירושלים.

רחמים מלול: עם המנצחים היו לוחמים יהודים, מתנדבי "הגדודים העבריים".

רחמים מלול: במלחמת העולם השנייה התנדבו כ-30,000 מבני היישוב היהודי בארץ-ישראל, שנפרסו בכל החזיתות.

רחמים מלול: 700 מתנדבים נפלו בקרבות מול הצורר הנאצי.

רחמים מלול: במלחמת העצמאות באו אלינו מתנדבים מרחבי העולם היהודי לתת לנו כתף בשעתנו הקשה.

רחמים מלול: כך גם היחידות המובחרות של צה"ל נשענות על מתנדבים.

רחמים מלול: לכן אתם המתנדבים מהווים חוליית המשך בשרשרת האנושית המופלאה הזאת, שרשרת של גבורה, של חום ואהבה, של עזרה ונתינה.

רחמים מלול: כיוון שמדינת ישראל היא מן המובילות בעולם במפעלי ההתנדבות ובמספר מתנדביה, מן הראוי שממשלת ישראל תיזום חקיקה מתאימה, שתעניק הכרה ממלכתית בהתנדבות ובמתנדבים.

רחמים מלול: ולסיום, אורחים יקרים ונכבדים, אנחנו גאים בכם ובמפעל ההתנדבות שלכם, וכולנו מחזקים את ידיכם.

רחמים מלול: המשיכו להרחיב את שורותיכם למען תימשך השרשרת גם לדורות הבאים.

רחמים מלול: תודה רבה לכם.

רחמים מלול: רבותי, נהוג שבמליאה אין מוחאים כפיים אף-על-פי שהדבר נוגע אלי אישית.

רחמים מלול: אנחנו נתחיל בדיון.

אופיר פינס-פז: קל וחומר.

רחמים מלול: תודה ליושב-ראש ועדת החוקה, שמקפיד על קוצו של יו"ד בכל הנוגע לאתיקה ולחוקה, אני מקווה.

רחמים מלול: נתחיל בדיון, רבותי חברי הכנסת.

רחמים מלול: הנואמת הראשונה, עמיתתי חברת הכנסת קולט אביטל, בבקשה.

קולט אביטל: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אורחים נכבדים, מתנדבים יקרים, בימים אלה, שבהם מתקיים דיון ציבורי על החוסן הביטחוני והחברתי של מדינת ישראל, האירוע שאנחנו מציינים היום, סיום שנת ההתנדבות הבין-לאומית, מקבל משנה תוקף.

קולט אביטל: חברי חברי הכנסת, הרשת העצומה של המתנדבים במדינת ישראל היא היא ההדגמה והערובה הטובה ביותר של החוסן החברתי שלנו.

קולט אביטל: במשך שנות הגלות הארוכות פיתחנו מסורת עשירה ומפוארת של התנדבות, החל בארגון וניהול קהילות, דרך גבייה וולונטרית של מסים, עזרה הדדית בתוך הקהילות וביניהן, וכלה במערכת חינוך ותרבות.

קולט אביטל: זוהי מסורת שהשפיעה על דרכה של החברה הישראלית למן התחלת המפעל הציוני, מסורת שהשפיעה על תנועת העבודה, על המוסדות שהקימה בתחומי ההגנה, ההתיישבות, החינוך והבריאות – דרך שנשענה על ערך בסיסי ומרכזי אחד: הסולידריות החברתית.

קולט אביטל: במשך כל שנות קיומנו, ובעיקר מאז 1972, כאשר החליטה ראש הממשלה אז גולדה מאיר להקים את המועצה הלאומית להתנדבות, קיבל מפעל ההתנדבות תנופה אדירה והצטרפו לשורותיו מאות ארגונים ואלפי מתנדבים.

קולט אביטל: המתנדבים מונעים היום על-ידי אותה מוטיבציה, על-ידי אותם ערכים, וזאת בכל שדרות החיים.

קולט אביטל: הם חונכים במערכת החינוך; הם עוסקים בקליטה חברתית; הם נותנים שירותי ייעוץ מול מוסדות המדינה; הם עוסקים במפעלי הצלת חיים בארץ ובחוץ-לארץ; הם משרתים במשמר האזרחי; הם מושיטים עזרה לחולים ולקשישים; והם, לצערנו, גם עוסקים במלאכת איסוף גופות אחרי פיגועים.

קולט אביטל: הם ממלאים אותם תפקידים שהמדינה, או שיד המדינה קצרה בהם.

קולט אביטל: הם נשים והם גברים, ולמעשה היום מספר הנשים ומספר הגברים שווה; הם יהודים והם ערבים.

קולט אביטל: הם אזרחי ישראל שמשאלתם היא אחת – לעזור, לתרום ולסייע.

קולט אביטל: והם מהווים היום 24% – כרבע מהחברה הישראלית.

קולט אביטל: וחשוב לציין כאן היום, כי במרוצת השנים התמקצעו שירותיהם, והיום כל אלה העוסקים במלאכה עושים זאת במקצועות שרכשו.

קולט אביטל: חשוב לציין כאן היום במיוחד את תפקידה המכריע של המועצה הלאומית להתנדבות, מועצה אשר מפעילה, מדריכה ומתאמת את עבודת הארגונים ודואגת לרמתם המקצועית.

קולט אביטל: וחבל, חבל שדווקא בשנת ההתנדבות נקלעה המועצה למצוקה כספית, וזאת בגלל חוסר יכולתה של לשכת ראש הממשלה להעביר אליה את תקציבה.

קולט אביטל: מדובר בתקציב פעוט המניע עבודה חשובה.

קולט אביטל: אני קוראת ללשכת ראש הממשלה – והיעדרותו של ראש הממשלה מן הדיון הזה מצערת במיוחד – להסדיר את העניין הזה במהירות האפשרית.

קולט אביטל: למותר לציין ולהדגיש כאן כי עבודתם של המתנדבים חוסכת למדינה מיליונים כבדים של שקלים.

קולט אביטל: ולבסוף, חברי חברי הכנסת, לכל המתנדבים ולכל המתנדבות האלה אנחנו רוצים להצדיע כאן היום, ולהם אנחנו רוצים להביע הוקרה ותודה עמוקה.

קולט אביטל: תודתנו היום במיוחד לאסתר הרליץ, היושבת-ראש הראשונה של המועצה, מיומה הראשון, לד"ר ברוך לוי, ותודה מיוחדת שלוחה מעל במה זאת לזינה הרמן, שלימדה את כולנו התנדבות מהי, שיזמה את הקמת המועצה, ושתרמה לכולנו את היקר מכול, את בתה – חברת הכנסת נעמי חזן.

קולט אביטל: תודה רבה.

רחמים מלול: תודה.

רחמים מלול: רבותי, שוב אני מבקש בלי מחיאות כפיים.

רחמים מלול: חברת הכנסת נעמי חזן, בבקשה.

רחמים מלול: אחריה – חבר הכנסת יאיר פרץ.

נעמי חזן: אדוני היושב-ראש, חברי וחברותי חברי הכנסת, אורחים נכבדים, מתנדבים יקרים, לעתים רחוקות חובה ועונג מתחברים בצורה כל כך ברורה כמו ברגע זה.

נעמי חזן: נתבקשתי לנאום היום לכבוד ציון נעילת שנת ההתנדבות הבין-לאומית ולברך את כל המתנדבים במדינת ישראל.

נעמי חזן: אתם יושבים כאן, וגם הצופים בבית מסתכלים עלינו ברגע זה, וייתכן שהציבור בישראל לא מספיק ער לעובדה שאין היום פינה בחיים שלנו שאין בה מתנדב או מתנדבת, בכל תחום ותחום – חינוך, בריאות, המשמר האזרחי, נוער, קשישים, מבוגרים, בתחום זכויות האדם וזכויות האזרח, במגזר החרדי ובדתי, במגזר החילוני, בקרב ערבים ודרוזים, ויהודים ובדואים.

נעמי חזן: אני לא חושבת שהיינו יכולים להגיע לרמת חיים כזאת ולאיכות חיים כזאת בלי העבודה ההתנדבותית.

נעמי חזן: אוסיף ואומר, אף-על-פי שעמיתתי חברת הכנסת קולט אביטל הזכירה זאת, במדינת ישראל היום אחד מכל ארבעה אזרחים הוא מתנדב או מתנדבת.

נעמי חזן: אין כמעט חברה בעולם שיכולה להתפאר ברמת התנדבות כזאת.

נעמי חזן: יתירה מזו, אני מאלה שלא חושבים שהעבודה ההתנדבותית היא תחליף לחובות המדינה כלפי אזרחיה.

נעמי חזן: העבודה ההתנדבותית מעשירה, מגבה, תומכת, אבל בשום פנים ואופן לא יכולה להיות ולא צריכה להיות תחליף.

נעמי חזן: ב-54 השנים האחרונות, ובמיוחד ב-30 השנים האחרונות, בהכוונה של המועצה הלאומית להתנדבות בישראל, בנינו חברה אזרחית של ממש.

נעמי חזן: ואין חברה אזרחית, גבירותי ורבותי חברי הכנסת, אין חברה אזרחית ללא משטר דמוקרטי, ואין דמוקרטיה ללא חברה אזרחית; התרומה החשובה ביותר שלכם היא לחיזוק הדמוקרטיה במדינת ישראל.

נעמי חזן: צר לי, אדוני היושב-ראש, שדווקא בשנה הזאת הוחלט, מטעמים טכניים, להפסיק את ההקצבה למועצה הלאומית להתנדבות בישראל.

נעמי חזן: אני חושבת שמחובתה של הממשלה למצוא דרך להמשיך את התקצוב, ומחובתנו, אנחנו, חברי הכנסת, לעגן בחקיקה, בחוק התנדבות מיוחד, את העבודה של המתנדבים, את הזכויות של המתנדבים ואת המעמד של המועצה הלאומית להתנדבות בישראל.

נעמי חזן: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אורחים נכבדים, אמרתי – גם חובה וגם עונג.

נעמי חזן: עדיין לא היתה חברת כנסת במדינת ישראל שיכולה לנאום מעל דוכן הכנסת, להסתכל על אמה שיזמה את הרעיון של המועצה הלאומית להתנדבות בישראל, אמי, זינה הרמן, שאף היא היתה חברת כנסת – אנחנו דור שני – ולברך את חברת הכנסת לשעבר אסתר הרליץ, שהיתה היושבת-ראש הראשונה של המועצה, ואת ד"ר ברוך לוי, שעומד בראשה היום.

נעמי חזן: זו חובה נעימה, ואני מודה ומתוודה שאני מתרגשת.

נעמי חזן: אמא, בשם כל אזרחי המדינה, תודה רבה.

רחמים מלול: תודה רבה לחברת הכנסת נעמי חזן.

רחמים מלול: חבר הכנסת יאיר פרץ, בבקשה, ואחריו תסכם את הדיון השרה ציפי לבני.

תמר גוז'נסקי: – – – עמדת הממשלה.

רחמים מלול: תסכם, תביא עמדה.

תמר גוז'נסקי: – – –

רחמים מלול: היא תביא עמדה מסכמת.

יאיר פרץ: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, מתנדבים יקרים, מתנדבות יקרות, אורחים נכבדים, לפני שאני פותח בנאום בנושא ההתנדבות אני רוצה לומר שבחוץ שובתים נכים ומוגבלים.

יאיר פרץ: בעקבות שביתתם פניתי לראש הממשלה הבוקר.

יאיר פרץ: ראש הממשלה נענה לבקשתי, וב-16:00 מתכנס פורום של מנכ"לים על מנת להביא לסיום שביתת הנכים.

יאיר פרץ: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, דבורה הנביאה אומרת בשירתה: "המתנדבים בעם ברכו ה'".

יאיר פרץ: שואלים חכמים: מה למתנדבים ולברכת ה'.

יאיר פרץ: הרי ידוע שברכה זו, "ברכו את ה' המבורך", נאמרת כאשר עולים לתורה.

יאיר פרץ: אלא, אדוני היושב-ראש, באה דבורה הנביאה ללמדנו, כי היהדות רואה את מי שעוסק בהתנדבות כמי שעולה לתורה.

יאיר פרץ: אדוני היושב-ראש, ההתנדבות הינה תפוח האדמה הלוהט ביותר של המילניום; ההתנדבות היא פניה היפים של החברה; ההתנדבות היא מלחמה בעד חיים טובים יותר; ההתנדבות היא שלום פנימי; ההתנדבות היא לב רחב ויד פתוחה; ההתנדבות היא צדק, שוויון ואחריות; ההתנדבות היא אכפתיות, מעורבות ונתינה; ההתנדבות, אדוני היושב-ראש, היא הנדל"ן היקר והרווחי ביותר הקיים בעולם.

יאיר פרץ: על הפסוק "כי ירחיב ה' אלהיך את גבלך" אומר המדרש ארבע מלים: "מתן אדם ירחיב לו".

יאיר פרץ: ההרחבה האמיתית והגדולה ביותר שאדם יכול לזכות בה היא מתן, נתינה.

יאיר פרץ: שום נחלה, רחבה ככל שתהיה, או גבול, ויהיה זה הרחב ביותר, אין בכוחם לתרום לאדם כמו ההרחבה שהוא זוכה לה כאשר הוא נותן מעצמו.

יאיר פרץ: המשוררת אסתר קל מיטיבה לבטא זאת באחד מן השירים שכתבה: "היופי המרהיב ביותר, נמוג במהירות הגדולה ביותר, ומה שנשאר הוא: מה שנטעת – ומה שנתת".

יאיר פרץ: אך, אדוני היושב-ראש, ההתנדבות – מלבד תרומתה האין-סופית למתנדב ומלבד תרומתה החשובה למקבל – הינה נכס בעל חשיבות עצומה לכל מדינה.

יאיר פרץ: תרומתם הכספית של ארגוני החסד וההתנדבות למדינה עולה על 3 מיליארדי שקלים לשנה.

יאיר פרץ: כבר היום קיימים בישראל מתנדבים מהגיל הרך ועד שיבה טובה.

יאיר פרץ: הנה מה שכותבת גננת מפתח-תקווה לילדי "גן ענת", שעסקו בהתנדבות במשך שנה שלמה, והדברים מדברים בעד עצמם: "לילדי 'גן ענת' המקסימים.

יאיר פרץ: קטנות הן הידיים שלכם, אבל מעשים גדולים הן עושות.

יאיר פרץ: קטנטן הוא הלב שלכם, אבל הוא מרגיש בעיות גדולות.

יאיר פרץ: קטן הוא הגוף שלכם, אבל גדולה הנשמה שלכם – שתמיד זוכרת את מי שקשה לו.

יאיר פרץ: גאה בכם, אסתר".

יאיר פרץ: אדוני היושב-ראש, שנת 2001 נקבעה על-ידי האו"ם כשנת ההתנדבות הבין-לאומית.

יאיר פרץ: ממשלת ישראל אימצה את החלטת האו"ם, אך, לצערנו, לא תרגמה את ההחלטה החשובה הזאת למעשים.

יאיר פרץ: לא הממשלה ולא חברי הבית הזה רשאים לטפוח לעצמם על שכם ולנכס לעצמם את ההישגים של ארגוני החסד וההתנדבות.

יאיר פרץ: מחובתנו לבסס את מעמדם ולהרחיב את פעילותם של המתנדבים היקרים האלה בדרך של חקיקה ובדרכים נוספות.

יאיר פרץ: אדוני היושב-ראש, אין די בכך שנתפעל ונריע למתנדבים על פעילותם הברוכה.

יאיר פרץ: חובה עלינו לפעול בנחישות ובהתמדה, לסייע לארגוני המתנדבים, להעמיק ולבסס את פעילותם למען החלשים שגורלם לא שפר עליהם.

יאיר פרץ: אדוני היושב-ראש, המצב החברתי בישראל בשנת 2002 הוא מן הקשים שידעה המדינה במשך למעלה מ-50 שנותיה.

יאיר פרץ: ההתנדבות היא נדבך חשוב ביותר בדרך לפתרון אפשרי של הקונפליקט המורכב והקשה הזה.

יאיר פרץ: אל לנו לעמוד מן הצד.

יאיר פרץ: מוטב שנפשיל שרוולים ונציב את המתנדבים ואת ההתנדבות במקום הראוי להם.

יאיר פרץ: הבה ננצל את ההזדמנות שנקרתה בדרכנו, נושיט להם יד ונאמר: תודה, יישר כוח ותחזקנה ידיכם; כל זה נוסף על הסיוע החוקי והחומרי שנושיט להם.

יאיר פרץ: במקביל, נגדיל את תקציבי הממשלה לנושאי החברה והרווחה, שכן ההתנדבות הינה תוספת והשלמה לפעילות הממשלה, ואינה באה בשום פנים ואופן במקום מחויבותה ואחריותה של הממשלה לנעשה בחברה בישראל.

יאיר פרץ: אדוני היושב-ראש, אסיים בתפילת המתנדב שנכתבה על-ידי מתנדבת בשם רחל: "ברך אותי אלוקי/ שאקבל את עצמי, כדי שאוכל לקבל את זולתי/ שאקבל את עצמי, כדי שאוכל לתת מעצמי/ שבמלה אחת טובה, ארחיק את האיבה/ ובמקום הגאווה, מלא את לבי באהבה/ ברך אותי אלוקי/ שיהיה חלקי עם העוזרים – ולא עם הנעזרים".

יאיר פרץ: תודה רבה.

רחמים מלול: תודה, חבר הכנסת יאיר פרץ.

רחמים מלול: בבקשה, גברתי השרה.

ציפי לבני: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, רבותי המופלאים, המתנדבים בעם, הודתה חברת הכנסת נעמי חזן שהיא מתרגשת כשהיא מסתכלת על אמה ויכולה לברך אותה מכאן בשם עם ישראל, ואני הודיתי שגם היא ריגשה אותי בדבריה אלה.

ציפי לבני: ואפשר להמשיך ולהוסיף את הדברים, שיש גם בין חברת הכנסת לשעבר הרמן לבין היושבים האחרים כאן – אני בטוחה – הבדלי השקפות ודעות; ויש כאן חברים אחרים שלי, שיש להם דעות פוליטיות אחרות, שיושבים כאן אתכם באותו צד; וכמו-כן יש מחלוקות ביני לבין חברת הכנסת חזן בהרבה מאוד דברים, אבל כולנו – כולכם – שותפים לאותו רצון לתת מעצמנו לציבור, כל אחד בדרכו, בדרך שהוא בחר לעצמו.

ציפי לבני: ואם אפשר, אולי גם להתחבר לדברים שאמרת: יש גם משהו שעובר בין אם לבת ברצון לתת, כי את בחרת לתת לציבור בדרך הזאת, וגם אני – אם יורשה לי להזכיר – בעוד אני מדברת כאן, למיטב ידיעתי, אמא שלי נמצאת עכשיו ליד אחת המיטות בבית-החולים "איכילוב", מחלקת תה, גם מתוך אותו רצון לתרום.

ציפי לבני: באתי להצדיע לכם היום בשם ממשלת ישראל.

ציפי לבני: הממשלה – אם אפשר לדבר במונחים אלה – מייצגת אולי את הראש, היא אמורה לייצג את הכיס, ואתם מייצגים את הלב.

ציפי לבני: ואין משמעות ליצור כלשהו אם אין לו גם הראש וגם הלב, ויש חשיבות רבה מאוד גם לקשר בין הראש ללב, ואם יורשה לי לומר – גם לכיס.

ציפי לבני: ואני יודעת שהשנה הזאת המועצה המופלאה הזאת, המועצה הלאומית להתנדבות בישראל, נתקלה בקשיים, לא בגלל חוסר הרצון של ממשלת ישראל לתת, אלא בגלל בעיות משפטיות ואחרות שנקרו בדרכה, ואת זה מחובתנו לפתור, ולפתור מיידית, כי הקשר הזה בין כל האיברים חשוב לתפקוד של כל אחד ואחד מהם בנפרד, ובעיקר חשוב לתפקוד של כולנו כחברה, כגוף אחד.

ציפי לבני: נאמרו הדברים גם על-ידי הדוברים האחרים, אבל בוודאי לא כפי שאני דוברת היום, בשם ממשלת ישראל.

ציפי לבני: אין רצון להעביר מהאחריות של הממשלה בכל תחום ותחום בחיי הפרט, בחיינו החברתיים, אליכם, אל גבכם, אל כתפיכם הענקיות, ואין בכך כדי להסיר מעצמנו את האחריות לטפל בכל אחד ואחד מהחברה הישראלית.

ציפי לבני: אבל יש בכל זאת הבדל, גם ברמת הפרט וגם מבחינתנו כחברה, בין הקשר עם הממשלה לבין היד והלב הרחבים שלכם.

ציפי לבני: לא באתי להגיד לכם היום מה המשמעות של התנדבות, שהרי אתם בוודאי יודעים מה היא, ואפילו לא באתי להגיד לכם מה החשיבות של ההתנדבות.

ציפי לבני: אני לא מעלה בדעתי שצריך לספר עד כמה חשובה ההתנדבות למישהו מכם שקם בבוקר, או יוצא בערב, עוזב את ביתו ומשפחתו, מקדיש את שעותיו וכואב את הכאב של האנשים שהוא עובד אתם.

ציפי לבני: לכם אני לא צריכה לספר כמה זה חשוב, כי אין לי ספק שאלמלא הידיעה כמה זה חשוב, אולי הדברים האלה לא היו קורים.

ציפי לבני: באתי להגיד לכם, שממשלת ישראל לא רק יודעת כמה זה חשוב, אלא גם מעריכה כל אחת ואחת מהפעולות שלכם, גם אם אולי היא רואה אותן במרוכז ולא רואה את חיי היום-יום שלכם וכיצד כל אחד תורם בתחומו עת אתם נתקלים בעוני, בצער ובכאב.

ציפי לבני: צריך להדגיש עוד משהו, שחשוב שיצא מהבית הזה, כי נדמה שההתנדבות תמיד פורחת בימים של איום.

ציפי לבני: כמעט כולנו שותפים לה בימים ובתקופות של מלחמה.

ציפי לבני: אז כולם יוצאים מהבתים ומתנדבים, וכולנו מרגישים את הלכידות החברתית הזאת ואת הצורך לעשות.

ציפי לבני: חשוב להגיד, שהימים האלה לא הסתיימו.

ציפי לבני: האיום הזה על הקיום שלנו כחברה ממשיך להתקיים.

ציפי לבני: הוא התקיים במשך 53 שנות קיומה של המדינה, והצורך בהתנדבות לא פחת לרגע.

ציפי לבני: אחד הדוברים לפני אמר, שאין חברה בעולם שיכולה להתגאות בכמות כזאת של מתנדבים.

ציפי לבני: אני אומרת יותר מזה: אנחנו לא נוכל להתקיים כחברה שלמה בלי ההתנדבות הזאת שלכם.

ציפי לבני: ולכן, אני גאה בכך שניתנה לי ההזדמנות לייצג את הממשלה ולהגיד את הדברים.

ציפי לבני: אני יודעת שלא מספיק להגיד את הדברים, כי יש דברים שנכון וצריך לעשות מבחינתכם, גם מבחינת הממשלה.

ציפי לבני: אני חושבת שגם עבור העבודה והמסירות אין-קץ שלכם מגיע לכם הרבה יותר ממלה טובה, אבל היום אנחנו מסתפקים באותה מלה טובה.

ציפי לבני: תודה רבה לכם.

רחמים מלול: תודה רבה לשרה ציפי לבני.

רחמים מלול: בזה תם הדיון שבא לציין את נעילת שנת ההתנדבות הבין-לאומית.

רחמים מלול: אני מודה בשם כל חברי הכנסת לכל האורחים, לכל המתנדבים ולכל המתנדבות.

רחמים מלול: הודעה לסגנית מזכיר הכנסת, בבקשה.

ר' קפלן: תודה רבה.

ר' קפלן: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבדת להודיע, כי הונחו על שולחן הכנסת ביום כ"ז בכסליו התשס"ב, 12 בדצמבר 2001, מסקנות ועדת החוץ והביטחון בעקבות החלטה על דיון מהיר בנושא:

ר' קפלן: תנאי מעצרו של תת-אלוף במילואים יצחק יעקב.

ר' קפלן: תודה רבה.

רחמים מלול: אנחנו נמשיך בסדר-יומנו.

רחמים מלול: הנושא הבא: האנטישמיות הגואה – סיכום הדיון והצבעה.

רחמים מלול: אנחנו נזמין את סגן השר מיכאל מלכיאור לסכם את הדיון, ולאחר מכן את חבר הכנסת דוד מגן לקרוא את הצעת הסיכום.

דוד מגן: לסכם ולקרוא.

רחמים מלול: בבקשה, אדוני סגן השר.

מיכאל מלכיאור: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, ראשית, ברצוני לברך את הכנסת על עצם קיום הדיון בנושא הזה.

מיכאל מלכיאור: במשך שנים רבות הודחק נושא האנטישמיות מסדר-היום הציבורי בעולם, ואפילו בארץ.

מיכאל מלכיאור: לכן אני שמח על כך שהכנסת החליטה לקיים את הדיון.

מיכאל מלכיאור: אני עצוב מכך שהרקע לקיום הדיון הוא אנטישמיות גואה בהרבה מאוד ממדינות העולם ומכך שאירועים חמורים כאלה צריכים להתרחש כדי שהעניין יעורר תשומת לב ציבורית.

מיכאל מלכיאור: מאז תחילת האירועים בשטחים, בסוף ספטמבר בשנה שעברה, אנחנו רואים מפנה לרעה באנטישמיות.

מיכאל מלכיאור: בכל דור ודור יש פנים מכוערות ותחפושות שונות לאנטישמיות.

מיכאל מלכיאור: מאז אמר המן לאחשוורוש שיש עם שמפוזר ומפורד בין העמים, עם שיש לו חוקים משלו ושאת חוקי המלך הוא אינו מקיים, ועד היום הזה, אנו עדים לאנטישמיות דתית שתקפה את היהודי כאנטי-תזה של הדת, כאנטי-כרייסט של הדת.

מיכאל מלכיאור: היתה אנטישמיות חילונית נגד היהודי הדתי, והיתה אנטישמיות גזענית, שהכרנו אותה בצורתה המפלצתית האיומה בתקופת הנאצים.

מיכאל מלכיאור: בכל התקופות היתה אנטישמיות לאומנית, שטענה שאנחנו הבין-לאומיים, או אנטישמיות בין-לאומית, שטענה שאנחנו הלאומיים.

מיכאל מלכיאור: היתה תופעה של אנטישמיות במדינות שחיו בהן יהודים, והיו תופעות חמורות של אנטישמיות במדינות שלא היו בהן יהודים.

מיכאל מלכיאור: רק לאחרונה נמכרו ספרים אנטישמיים מובהקים ביפן, ב-8 מיליוני עותקים, במדינה שכמעט לא חיים בה יהודים.

מיכאל מלכיאור: האנטישמיות הגואה בשנה וחצי האחרונה מתאפיינת כמובן ביוזמה ובשדרוג של השנאה בארצות ערב, וגם ברשות הפלסטינית.

מיכאל מלכיאור: פה אני מבדיל כמובן בין ביקורת שיכולה להיות ביקורת לגיטימית כלפי מדינת ישראל וממשלת ישראל לבין הביקורת שעוברת את הקו האדום, והופכת את מדינת ישראל להיות "היהודי בין העמים", ה"מפלצת", ה"אנטי-כרייסט".

מיכאל מלכיאור: מדינת ישראל התחילה למלא את תפקיד היהודי.

מיכאל מלכיאור: ראינו כמובן בהכנות לוועידת דרבן את ההצעות שהוצעו ולמזלנו – ואני חושב שזה משום שעשינו עבודה לא מעטה בעניין – לא התקבלו.

מיכאל מלכיאור: ההצעות שרצו להביא מטהרן לדרבן, בהצעות האלה היה גם שדרוג של האנטישמיות הקלאסית, ובו-זמנית גם ניסיון לדמוניזציה, לא רק דה-לגיטימציה, של מדינת ישראל.

מיכאל מלכיאור: יש הרבה מאוד תופעות שאפשר לדבר עליהן.

מיכאל מלכיאור: אני גם רוצה להודות ליושב-ראש ועדת החוץ והביטחון, שיזם והחליט שוועדת החוץ והביטחון צריכה להיות ועדה שמטפלת בקביעות גם בנושא האנטישמיות, שזה צריך להיות אחד הנושאים המרכזיים שהוועדה תטפל בהם.

מיכאל מלכיאור: היא כבר קיימה דיון נרחב בנושא, ואני מקווה שנוכל לעבוד מטעם הממשלה, יחד עם הוועדה, יד ביד, כדי שהנושא הזה יקבל את הביטוי הנכון, וגם כדי שנציגים מהכנסת ייפגשו עם שגרירים ומנהיגים ממדינות אחרות ויוכלו להעלות את הדאגה האמיתית מפני גידול בתופעות האנטישמיות.

מיכאל מלכיאור: אני רוצה להביא כמה דוגמאות מהימים האחרונים, כדי שנבין על מה אנחנו מדברים.

מיכאל מלכיאור: העלו בכנסת לדיון את הסדרה האיומה ששודרה באבו-דאבי.

מיכאל מלכיאור: לא מדובר רק על הסדרה הזאת באבו-דאבי, ולא רק על מה שמגיע לכותרות העיתונים.

מיכאל מלכיאור: כמעט כל יום יש ב-115 תחנות טלוויזיה – המשדרות בערוץ לווייני, מסחרי – דברים משוכללים, שמגיעים היום מארצות ערב לכל בית ממרקש עד לבנגלדש.

מיכאל מלכיאור: יש כל הזמן תופעות כאלה.

מיכאל מלכיאור: זה לא דבר ייחודי.

מיכאל מלכיאור: זה קיבל בארץ תשומת לב, אבל זה לא דבר ייחודי.

מיכאל מלכיאור: בימים האלה מכינים תוכניות בטלוויזיה המצרית והסעודית.

מיכאל מלכיאור: יש תוכנית שבאנגלית היא נקראת horseman without a horse – סדרה שמבוססת על "הפרוטוקולים של זקני ציון".

מיכאל מלכיאור: היום שוקלים להביא את הסדרה הזאת לטלוויזיה הרשמית בערב-הסעודית ובמצרים.

מיכאל מלכיאור: אני חושב שכדאי שנעמוד על המשמר, כי התופעות האלה הופכות את המזרח התיכון למקום איום מבחינת השנאה וההסתה, ולא יהיה אפשר לעצור זאת אחר כך.

מיכאל מלכיאור: אבל לא רק במזרח התיכון.

מיכאל מלכיאור: אני רוצה להביא דוגמאות מהשבוע.

מיכאל מלכיאור: במאמר מ-15 בדצמבר, רק לפני שלושה-ארבעה ימים, נכתב בעיתון בלגי גדול – LE SOIR– בהקשר הפלסטיני: "מדוע עם שסבל כל כך בבשרו, מענה באותם עינויים מהם הוא סבל, עם אחר?"; "הנוף של הגדה המערבית מזכיר את פולין של השנים השחורות:

מיכאל מלכיאור: נוף שפזורים בו מחנות ריכוז – – – יש להתבונן במתרחש בחבל-עזה בקריאה מחודשת של מה שקרה בגטו ורשה: הרשות הפלסטינית שהופכים ל'יודנראט', הנאלצת לספק יום-יום את אנשיה על-פי רשימות הכובש, העונש הקולקטיבי, הרעב, הרצח – – – החלום הציוני הפך לסיוט עבור כולנו – – –".

מיכאל מלכיאור: זאת אומרת, לא ביקורת על מדיניות הממשלה, אלא יוצרים דבר מפלצתי, שלכאורה משווה את מעשי מדינת ישראל למעשים של הנאצים.

מיכאל מלכיאור: אפשר להגיד שהתנאים ברשות הפלסטינית הם באמת תנאים איומים וקשים, אבל למה להשוות דווקא עם מחנות ריכוז?

מיכאל מלכיאור: כשזה בא מאירופה, זה חשוד גם בחלק מהתהליך, שאם אתה אומר שהיהודים יכולים לעשות מעשה נאצי, אז גם מה שעשו ליהודים זה לא כל כך נורא.

מיכאל מלכיאור: אני רוצה לצטט כדבר אחרון שפורסם השבוע בשבועון P–magazine, שיוצא בבלגיה.

מיכאל מלכיאור: אני מצטט: "אינני אוהב את הדת היהודית המנצלת את רגשות האשמה שלנו.

מיכאל מלכיאור: היא מזכירה לי עלוקה.

מיכאל מלכיאור: אינני אנטישמי, ישראל היא זו שאנטישמית, בכך שהיא רוצחת יום-יום אזרחים שמיים.

מיכאל מלכיאור: אינני אוהב את ישראל של שרון, כמו שאני לא אוהב את קמבודיה של פול פוט, רוסיה של סטלין וצ'ילה של פינושה.

מיכאל מלכיאור: אינני אוהב את הגיאוגרפיה של ישראל, צרה וארוכה, בדיוק כעלוקה.

מיכאל מלכיאור: די במוזיאונים ובאנדרטות הממומנים על-ידי תעשייני השואה – – – ".

מיכאל מלכיאור: כלומר, יש כאן ערבוב של התקפות על מדינת ישראל, על ראש הממשלה, יחד עם אנטישמיות קלאסית, כפי שאנחנו מכירים אותה מהימים השחורים ביותר, מימי הביניים.

מיכאל מלכיאור: בממשלה נעשות כמה פעולות.

מיכאל מלכיאור: יש ועדה שמאגדת את כל הגורמים הממשלתיים – הרשמיים והלא-רשמיים – שאני עומד בראשה.

מיכאל מלכיאור: הוועדה נקראת "פורום לתיאום המאבק באנטישמיות".

מיכאל מלכיאור: בוועדה חברים נציגים של משרדי הממשלה, גורמים ממלכתיים, ארגונים יהודיים בין-לאומיים וגורמי אקדמיה.

מיכאל מלכיאור: אנחנו מתכנסים בקביעות לשמיעת דיווחים ולקביעת דרכי פעולה במאבק באנטישמיות.

מיכאל מלכיאור: לצד הפורום הזה הקמנו גם צוות תגובות, שמביא לידי ידיעת הציבור הרחב את כל הנושאים.

מיכאל מלכיאור: לתיאום הפעילות הזאת גייסנו את מר אריה מקל, פקיד בכיר במשרד החוץ, לשעבר קונסול כללי באטלנטה, שמהווה רכז של הפורום.

מיכאל מלכיאור: אני גם מודה לחברת הכנסת קולט אביטל על הצעתה לקיים כנס מטעם משרד החוץ.

מיכאל מלכיאור: במקביל כבר תכננו לקיים את הכנס הזה.

מיכאל מלכיאור: בחודשים אלה אנחנו מקימים גוף בין-לאומי רחב, שיעבוד יחד עם הגוף הישראלי.

מיכאל מלכיאור: בראש הגוף הזה יעמוד הסופר, הפוליטיקאי לשעבר, לשעבר סגן ראש ממשלת שוודיה, מר פר אלמרק, וחבר הפלמנט הקנדי, פרופסור ארווין קוטלר.

מיכאל מלכיאור: אנחנו מגבשים עכשיו רשימה גדולה מאוד של אישים בעלי מוניטין בעולם, בעלי ידע ורקע במאבק בגזענות, בעד זכויות אדם ונגד אנטישמיות, שיהיו חברים בפורום הזה.

מיכאל מלכיאור: אנחנו גם שותפים בכוח משימה בין-לאומי, שהקמנו יחד עם ראש ממשלת שוודיה בעקבות ועידת שטוקהולם, שהתקיימה בשטוקהולם בינואר שנת 2000.

מיכאל מלכיאור: אנחנו מרחיבים כל הזמן את ה- task force, כוח המשימה הבין-לאומי.

מיכאל מלכיאור: יש היום 46 מדינות שפעילות במסגרת הזאת, ומתחייבות וגם מבצעות תוכניות לימוד על השואה ועל אנטישמיות בכל בתי-הספר במדינותיהם.

מיכאל מלכיאור: הקמנו אתר אינטרנט בשיתוף פעולה בין משרד החוץ והסוכנות היהודית וגורמים ממלכתיים.

מיכאל מלכיאור: אפשר להיכנס כל יום לאתר ולראות עדכונים בנושא האנטישמיות.

מיכאל מלכיאור: יש כמה מדינות שיש לנו אתן בעיה מיוחדת, בהן מדינות באירופה, כמו צרפת ובלגיה.

מיכאל מלכיאור: בצרפת יש הכחשה חלקית של השלטונות כלפי התופעה.

מיכאל מלכיאור: יש היום ויכוח נוקב בעיתונים הגדולים בצרפת – – –

מרדכי משעני: דווקא יש עכשיו התגברות.

מרדכי משעני: שמעת מה אמר השגריר בימים האחרונים, שזה כבר עבר לאלימות פיזית.

מיכאל מלכיאור: לא רק עכשיו זה עבר לאלימות פיזית.

מיכאל מלכיאור: רשמנו כ-160 אירועים אלימים מאז תחילת האירועים בשטחים, כלומר, בתוך שנה ושלושה חודשים.

מיכאל מלכיאור: אנחנו כמובן במגעים – לי היתה שיחה ארוכה עם ראש ממשלת צרפת על העניין, והוא הבטיח לפעול ביתר נחרצות מכפי שפעלו עד עכשיו.

מיכאל מלכיאור: כמובן, אנחנו פועלים בנושא הזה גם עם הארגונים היהודיים ועם הארגונים הכלליים.

מיכאל מלכיאור: אני רוצה להגיד, שהאנטישמיות היום היא לא בעיה יהודית ייחודית.

מיכאל מלכיאור: היום זו בעיה עולמית.

מיכאל מלכיאור: היא תוקפת את כל אושיות הדמוקרטיה.

מיכאל מלכיאור: היא מבוססת על שקר ועל שנאה.

מיכאל מלכיאור: לכן חייב להיות שיתוף פעולה בין יהודים ולא-יהודים, כדי להיאבק בתופעות האנטישמיות.

מיכאל מלכיאור: אנחנו נמשיך את המאמצים מצד הממשלה.

מיכאל מלכיאור: אני מקווה שיהיו גם התקציבים הראויים והנכונים לעבוד בתחומים האלה.

מיכאל מלכיאור: מובן שנשמח לשיתוף פעולה עם הכנסת ועם ועדת החוץ והביטחון.

מיכאל מלכיאור: תודה רבה.

רחמים מלול: תודה רבה, אדוני סגן שר החוץ.

רחמים מלול: חבר הכנסת דוד מגן מוזמן למילות סיכום ולקריאת הצעת הסיכום.

דוד מגן: אדוני היושב-ראש, אני חושב שהרעיון להמתין עם הסיכום להשתתפותו של סגן שר החוץ בדיון היה רעיון טוב.

דוד מגן: גם אם התעכבנו כשבועיים, זה המקום להודות לכל חברי הכנסת אשר נטלו חלק בדיון החשוב הזה, ובמיוחד לסגן שר החוץ.

דוד מגן: כפי שהכנסת כבר נתבשרה, התחלנו בהפעלת מנגנון של ממשלה וכנסת.

דוד מגן: כידוע, סגן שר החוץ פועל במסגרת החלטה של הממשלה, ואחד מתפקידיו העיקריים הוא ריכוז המאבק באנטישמיות.

דוד מגן: כאן בכנסת מיסדנו את הנושא בכך שהוא הפך חלק קבוע בדיוני ועדת החוץ והביטחון, שתהיה למעשה ועדה קבועה לנושא הזה.

דוד מגן: לא כאן המקום, בפורום הנכבד, להזכיר את החשיבות של המאבק באנטישמיות, אשר קיבלה ממדים מסוכנים, ויש האומרים שמאז מלחמת העולם השנייה לא היתה הסכנה גדולה כפי שהיא נראית היום, עם ההתפתחות הטכנולוגית.

דוד מגן: אני מקווה שהעבודה המשותפת – ממשלה וכנסת – בשתי הזרועות שהזכרתי, תישא פרי.

דוד מגן: הצעת סיכום מטעם סיעות הליכוד, ש"ס, המרכז, מפד"ל: 1.

דוד מגן: הכנסת רואה בדאגה רבה את עליית גל האנטישמיות, אשר במלחמה שנכפתה עלינו מ-29 בספטמבר 2000 הגיעה לשיא חדש, שכמותו לא היה מאז מלחמת העולם השנייה.

דוד מגן: 2.

דוד מגן: החבירה בין האסלאם לקבוצות ימניות קיצוניות אינה אלא אסלאמיזציה של האנטישמיות במטרה לגרום לדה-לגיטימציה ולדמוניזציה של היהדות, הציונות ומדינת ישראל.

דוד מגן: 3.

דוד מגן: נוכח חשיבות הנושא קוראת הכנסת לממשלה לערוך דיון מיוחד בנושא זה ולהעמיד משאבים מתאימים לגורמים המנהלים את המאבק באנטישמיות בראשות סגן שר החוץ.

דוד מגן: 4.

דוד מגן: מערך ההסברה של מדינת ישראל והמלחמה נגד האנטישמיות צריכים להיות משולבים.

דוד מגן: 5.

דוד מגן: ועדת החוץ והביטחון תכלול דרך קבע את נושא המאבק באנטישמיות בסדר-יומה ותפקח על פעולות הממשלה גם בתחום חשוב זה.

דוד מגן: 6.

דוד מגן: הכנסת קוראת למשרד החוץ להעביר דוח סדיר ושוטף המתאר את התופעות האנטישמיות לפי חתך מדיני – אחת לחודש, לכל גורמי ההסברה, לנציגי הממשלה בשליחויותיהם השונות ולוועדת החוץ והביטחון של הכנסת.

דוד מגן: 7.

דוד מגן: במקומות שבהם האנטישמיות מושרשת ומונחלת במישרין או בעקיפין באמצעות מערכות החינוך והתרבות, תיעשה פעילות מדינית אינטנסיבית לעקירת התופעה, או לפחות לצמצומה.

דוד מגן: 8.

דוד מגן: הכנסת מחזקת את ידי הגופים הציבוריים הבין-לאומיים הנאבקים בהצלחה נגד הגורמים האנטישמיים מכחישי השואה.

דוד מגן: 9.

דוד מגן: א.

דוד מגן: מדינות ערב החתומות עמנו על חוזי שלום תידרשנה לפעול במרץ נגד טיפוח השנאה ליהדות ולציונות בקרב התלמידים באותן מדינות; ב.

דוד מגן: ייעשה טיפול מיוחד מול הרשות הפלסטינית לטיהור מערכת החינוך שלה מהזוהמה האנטישמית הטבועה בה; ג.

דוד מגן: יתנהל מעקב מיוחד אחר התופעות האנטישמיות בעיקר בגרמניה, צרפת, אנגליה, קנדה, ארצות-הברית ואוסטרליה.

דוד מגן: 10.

דוד מגן: הכנסת קוראת למשרד החינוך, לרשות השידור, לרשות השנייה לשידורי רדיו וטלוויזיה וכן לעורכי העיתונות הכתובה לתת דעתם לחשיבות המלחמה נגד גלי האנטישמיות ולהגביר את המודעות של הציבור הישראלי לעניין חשוב זה.

רחמים מלול: אני מודה לך מאוד, חבר הכנסת מגן.

צבי הנדל: אדוני היושב-ראש, אפשר לצרף את האיחוד הלאומי – ישראל ביתנו להצעת הסיכום של הליכוד?

דוד מגן: בהחלט.

רחמים מלול: כן.

רחמים מלול: חבר הכנסת אופיר פינס-פז יקרא הצעת סיכום מטעם סיעת העבודה-מימד.

רחמים מלול: בבקשה.

אופיר פינס-פז: למען הסר ספק, אדוני היושב-ראש, אנחנו תומכים תמיכה מלאה גם בהצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת דוד מגן, וגם ההצעה לא שונה במהות, אבל רצינו גם אנחנו לומר מלה בהיבט הזה.

אופיר פינס-פז: אני מביא הצעת החלטה מטעם סיעות העבודה-מימד ומרצ בנושא האנטישמיות הגואה.

אופיר פינס-פז: 1.

אופיר פינס-פז: הכנסת מגנה כל ביטוי של אנטישמיות וגזענות וקוראת לשמור על כבוד האדם ולכבד את חירותו ואת היחס לאדם בתוך שמירת עקרון השוויון ללא הבדל דת, גזע ומין.

אופיר פינס-פז: 2.

אופיר פינס-פז: הכנסת מתריעה מפני העלייה במספר גילויי האנטישמיות בעולם וקוראת למדינות לפעול בכל חומרת הדין נגד גילויים אלה.

אופיר פינס-פז: 3.

אופיר פינס-פז: הכנסת מוקיעה ודוחה בשאט-נפש את שידורי הסאטירה של רשת הטלוויזיה של אבו-דאבי, אשר משדרים גזענות צרופה והסתה חמורה נגד ראש ממשלת ישראל, העם היהודי, מדינת ישראל והציונות.

אופיר פינס-פז: תודה.

רחמים מלול: תודה לחבר הכנסת פינס-פז.

רחמים מלול: חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה, בבקשה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, הצעת סיכום הדיון מטעם סיעת רע"ם: 1.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הכנסת מגנה את האנטישמיות בכל פה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: על זה אין מחלוקת.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: 2.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הכנסת מגנה כל ניסיון לחבר את האסלאם כאילו לכל עניין אנטישמי, ואני מאוד מוחה על דברים שהובאו בהצעת הסיכום של חבר הכנסת מגן.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אין להם מקום.

רחמים מלול: חבר הכנסת דהאמשה, אני מבקש לקרוא מתוך הצעת הסיכום.

רחמים מלול: אני מודה לך.

רחמים מלול: אדוני כתב את זה מטעם סיעת רע"ם, האומנם?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כן.

רחמים מלול: תודה.

רחמים מלול: אם כן, רבותי חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה.

רחמים מלול: ראשית דבר נצביע על הצעת הסיכום שהעלה חבר הכנסת דהאמשה מטעם סיעת רע"ם.

רחמים מלול: נא להצביע – מי בעד ומי נגד?

רחמים מלול: הצבעה מס' 1 בעד הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת ע' דהאמשה – 2 נגד – 13 נמנעים – אין הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת ע' דהאמשה לא נתקבלה.

רחמים מלול: נגד ההצעה הצביעו 13 חברי הכנסת, בעדה – 2, אין נמנעים.

רחמים מלול: לפיכך, הצעת סיכום זו לא נתקבלה.

רחמים מלול: אנחנו עוברים להצבעה על הצעת הסיכום של סיעת העבודה, שקרא חבר הכנסת פינס-פז.

רחמים מלול: חברי הכנסת, נא להצביע.

רחמים מלול: הצבעה מס' 2 בעד הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת א' פינס-פז – 21 נגד – 1 נמנעים – 1 הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת א' פינס-פז נתקבלה.

רחמים מלול: ברוב של 21 תומכים, מתנגד אחד ונמנע אחד, מתקבלת הצעת הסיכום של סיעת העבודה.

רחמים מלול: כעת נצביע על הצעת הסיכום שקרא חבר הכנסת דוד מגן מטעם סיעות המרכז, הליכוד, ש"ס, מפד"ל, וגם האיחוד הלאומי – ישראל ביתנו.

דוד לוי: גם גשר.

רחמים מלול: וגם גשר.

דוד לוי: אדוני היושב-ראש, אני מביע תמיהה שבנושא כזה, למרות הדחיפות, לא מביאים הצעה לידיעת כל הסיעות כדי שכל הבית יתאחד.

רחמים מלול: אני מסכים עם אדוני.

רחמים מלול: חבר הכנסת דוד לוי, האם נוסיף גם את סיעת גשר?

רחמים מלול: תודה.

קריאה: גם שינוי.

רחמים מלול: גם סיעת שינוי.

רחמים מלול: תודה.

רחמים מלול: אדוני שם לב שגם ש"ס רשומה בהצעה הזאת?

רחמים מלול: אם כן, רבותי, נא להצביע.

רחמים מלול: הצבעה מס' 3 בעד הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת ד' מגן – 15 נגד – 2 נמנעים – אין הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת ד' מגן נתקבלה.

רחמים מלול: ברוב של 15 תומכים, שני מתנגדים ואפס נמנעים נתקבלה הצעת הסיכום שקרא חבר הכנסת דוד מגן מטעם סיעות שונות.

רחמים מלול: חברי הכנסת, אנחנו עוברים לנושא הבא בסדר-היום: נאומים בני דקה.

רחמים מלול: נא להצביע את ההצבעה הפורמלית, בבקשה.

רחמים מלול: עד שהרשימה תגיע, חבר הכנסת רן כהן יתחיל את סדרת הנאומים.

רן כהן: אני מוותר.

רחמים מלול: אתה מוותר.

רחמים מלול: אם כן, ראשון הדוברים, חבר הכנסת מוסי רז, בבקשה.

מוסי רז: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, לאחרונה קיבלה מליאת הכנסת שוב הצעת חוק חדשה שאוסרת לפטר אנשים בגין שירות מילואים, וטוב שכך.

מוסי רז: התעוררה בעיה, שאני חושב שהכנסת תצטרך לתת גם עליה את הדעת, ואני אתן דוגמה לבעיה שנתקלתי בה רק היום.

מוסי רז: אדם שעבד במקום עבודה מסוים וסיים את עבודתו ב-9 בדצמבר, מתוך כוונה להתחיל במקום עבודה אחר ב-10 בדצמבר, ובעצם סיכם עם מקום העבודה החדש להתחיל את העבודה ב-10 בדצמבר, קיבל זימון לשירות מילואים החל מ-31 בדצמבר.

מוסי רז: מקום העבודה החדש אמר לו: תשמע, אדוני, אנחנו מקבלים אותך לעבודה, אבל לא מ-10 בדצמבר אלא רק כשתחזור משירות המילואים, ב-18 בינואר.

מוסי רז: אני שואל, מי ישלם לאותו אדם בעד חודש וחצי שהוא מפסיד והוא נותר בלי עבודה, כי החוק שהכנסת חוקקה לא מטפל בנושא הזה?

רחמים מלול: תודה רבה.

רחמים מלול: חבר הכנסת אורי אריאל, בבקשה.

רחמים מלול: אחריו – חברי הכנסת זהבה גלאון וצבי הנדל.

אורי אריאל: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, גם אתמול התבשרנו על תאונות הדרכים – עוד הרוגים, עוד פצועים, עוד אלמנות ויתומים, משפחות שנגדעות, ואנחנו מדשדשים במקום.

אורי אריאל: הירידה, אם היא בכלל קיימת – נדע בסוף השנה – היא מזערית ואיננה עונה על הצורך המיידי, החשוב, שנדמה לי שכולנו מסכימים עליו.

יוסי שריד: יש עלייה השנה.

אורי אריאל: תודה, יושב-ראש האופוזיציה.

אורי אריאל: בכל מקרה, גם אם אין עלייה, המצב חמור דיו כדי לאסור מלחמה ממש בעניין הזה.

אורי אריאל: אנחנו מדברים רבות על המלחמה שנערכת באזורי מדינת ישראל, ואנחנו מחויבים, ודאי לא פחות, בעניין הזה, המצריך התגייסות של כולנו.

אורי אריאל: לעתים נדמה שכיוון שיש הסכמה על העניין אנחנו לא עוסקים בו מספיק, וחשוב שנתגייס.

אורי אריאל: תודה.

רחמים מלול: תודה.

רחמים מלול: חברת הכנסת זהבה גלאון, בבקשה.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, פנתה אלי אשה שסבלה שנים מהתעללות פיזית ומאלימות קשה מידי בעלה.

זהבה גלאון: בסופו של דבר, שירותי הרווחה הבריחו אותה מביתה, לקחו אותה למקלט לנשים מוכות, ואת בתה הגדולה, שהיתה מעל גיל 13, לקחו למשפחה אומנת, כי למקלטים אי-אפשר לקחת ילדים מעל גיל 13.

זהבה גלאון: היא היתה במקלט עם שני ילדיה האחרים במשך תשעה חודשים.

זהבה גלאון: כשהיא יצאה לחיים חדשים ושכרה דירה והתחילה מאפס, היא קיבלה ממשרד העבודה והרווחה בקשת תשלום עבור התקופה שהבת שלה שהתה במשפחת האומנה, מעל 2,500 שקל.

זהבה גלאון: אני שואלת, אדוני היושב-ראש, האם יש תבונה בכך שכאנחנו כבר מבריחים ילדים מהבית ומבריחים את האשה מהבית – שאנחנו דורשים תשלום עבור אותה ילדה בלי שנאמר לה קודם לכן?

רחמים מלול: תודה רבה.

רחמים מלול: חבר הכנסת צבי הנדל.

רחמים מלול: אחריו – חבר הכנסת דוד לוי.

רחמים מלול: בבקשה.

צבי הנדל: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, במשך שנים ארוכות ייסרונו חברינו מהשמאל: מדוע אתם מתיישבים במרחבי יש"ע?

צבי הנדל: תלכו לגליל, תלכו לנגב.

צבי הנדל: יש צורך גדול בהתיישבות.

צבי הנדל: זכינו, ברוך השם, לדור שני ושלישי של בנינו, אשר הקים יישוב לתפארת בתחילת דרכו בנגב, אנשים לתפארת.

צבי הנדל: וראה איזה פלא – השנאה התהומית הביאה חלק מהיישובים בנגב, מהקיבוצים, לצאת בהסתה פראית נגד היישוב הזה.

צבי הנדל: וכל זה למה?

צבי הנדל: כי אלה בנים של מתנחלים והם גוזלים את האדמות מידי הבדואים שהתיישבו בנגב.

צבי הנדל: ריבונו של עולם, עד היכן הגענו?

רחמים מלול: תודה רבה, חבר הכנסת הנדל.

רחמים מלול: חבר הכנסת דוד לוי, בבקשה.

רחמים מלול: אחריו – חבר הכנסת אופיר פינס.

דוד לוי: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, הציבור בישראל עובר מבחנים קשים וטרגיים בימים אלה.

דוד לוי: אך טבעי לצפות מהממשלה שתחזק אותו ותרגיע אותו ולא תשגע אותו.

דוד לוי: אני מתכוון לידיעה המיתוספת מהבוקר ב"קול ישראל", ויום-יום יש לנו כפית-כפית של רעל שכזה, ואני מצטט: "מקור בכיר במערכת הביטחון אומר הבוקר, כי הסיכולים הממוקדים הם בבחינת ניסיון לרוקן את הים בכפית.

דוד לוי: לכל פלסטיני שנפגע בסיכולים יש מחליף.

דוד לוי: מדובר במאות פעילים.

דוד לוי: עוד אמר המקור הבכיר, כי הפלסטינים מנסים להצטייד בנשק נגד מטוסים ונגד טנקים.

דוד לוי: ב'חמאס' מתכוונים לעבור לפיגועים אסטרטגיים גדולים כמו פגיעה בבניינים, התנקשות בחייהם של אנשי ציבור בכירים, וכן מכינים מתאבדים לפיגועים כפולים ומשולשים, והתכנון הוא לפגוע בכמה מקומות בעת ובעונה אחת ובכוחות ההצלה".

דוד לוי: אני חושב שמן הדין שהכנסת תקרא לממשלה שתפסיק את הפטפטת הזאת ולא תשגע את הציבור.

רחמים מלול: תודה, חבר הכנסת דוד לוי.

רחמים מלול: חבר הכנסת אופיר פינס-פז, בבקשה.

רחמים מלול: אחריו – חבר הכנסת איוב קרא.

אופיר פינס-פז: אדוני היושב-ראש, שר האוצר וראש הממשלה שוקדים עכשיו על הצעת תקציב חדשה.

אופיר פינס-פז: כל העניין הוא די טרגי, שכן מדובר בממשלת אחדות רחבה, שהיתה צריכה לנהל ביד רמה ובאחריות רבה את כלכלת ישראל.

אופיר פינס-פז: אולי ותיקי הכנסת זוכרים, אבל אני לא זוכר מצב שבו ב-20 בדצמבר חוק ההסדרים עדיין בוועדת הכנסת.

אופיר פינס-פז: שנדע איפה אנחנו עומדים.

אופיר פינס-פז: הממשלה מודיעה שחוק התקציב לא רלוונטי.

אופיר פינס-פז: היא לא קיבלה החלטה רשמית גם בדברים אחרים שהיא החליטה שהם לא רלוונטיים, אבל חוק התקציב איננו רלוונטי.

אופיר פינס-פז: הם שוקדים על חוק תקציב חדש.

אופיר פינס-פז: הם רוצים להביא אותו לקריאה ראשונה בשבוע הבא.

אופיר פינס-פז: מתי נקיים את הדיון?

אופיר פינס-פז: מתי נכריע את ההכרעות הקשות?

אופיר פינס-פז: מדובר על קיצוץ של עוד 6 מיליארדי שקלים.

אופיר פינס-פז: כן מסים, לא מסים, כן רפורמה, לא רפורמה, והכול עד 31 בדצמבר?

אופיר פינס-פז: נדמה לי שזה מאוד בעייתי.

אופיר פינס-פז: אני מציע לכנסת לקבל היום החלטה ולפנות לראש הממשלה ולהגיד לו: תשמע, זה לא רציני להחליט בדברים האלה עד 31 בדצמבר.

אופיר פינס-פז: יש לך זמן עד 31 במרס.

אופיר פינס-פז: עד אז נעבוד בתקציב של 1 חלקי 12, תקציב חודשי, ונוכל להביא לפחות לתוצאה שתהיה בסופו של דבר אופטימלית.

רחמים מלול: תודה רבה.

רחמים מלול: חבר הכנסת איוב קרא.

רחמים מלול: אחריו – חבר הכנסת זבולון אורלב.

איוב קרא: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, המדינה החליטה, לאחר הפיגוע בחיפה וגם לפני כן, לפצות את כל העובדים הזרים שנפגעו, וגם האלמן של מי שנהרגה באותו פיגוע, מהפיליפינים, יקבל קצבה כל ימי חייו.

איוב קרא: קיימתי דיון היום ושאלתי: מה יקרה אם עובד זר מהרשות הפלסטינית הגיע לישראל, עשה פיגוע ונהרג או נפצע?

איוב קרא: מה קורה במצב כזה?

איוב קרא: על-פי החוק והתקנות שקיימות עכשיו, צריך לתת לאלמנתו ברשות הפלסטינית קצבה עד סוף ימיה.

איוב קרא: אם הוא נפצע, צריך לפצות אותו ולתת לו תגמולים עד להחלמתו.

איוב קרא: צריך לתת את הדעת על כך במשרד הבריאות, במשרד הרווחה ובביטוח הלאומי, כיצד אפשר לסתום את הלקונה הזאת.

רחמים מלול: תודה רבה, חבר הכנסת קרא.

רחמים מלול: חבר הכנסת זבולון אורלב, בבקשה.

זבולון אורלב: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הייתי אתמול פה באולם בעת שיושב-ראש ועדת החוקה, ידידי חבר הכנסת אופיר פינס, העלה לקריאה שנייה ושלישית את הצעת החוק שיזם אבו וילן בדבר איסור חנינה לרוצח ראש ממשלה מטעמים אידיאולוגיים.

זבולון אורלב: בדיון הזה שורבב שמו של הנשיא כמי שכביכול לוחץ על חברי הכנסת ורוצה להתערב בחקיקה, וכתוצאה מזה גם יש היום כותרות בנושא הזה בעיתונים.

זבולון אורלב: אני חושב, שאנחנו, כחברי הכנסת, צריכים להיות הראשונים ששומרים על כבודו של נשיא המדינה ועל מעמדו.

זבולון אורלב: גם אם למי מאתנו יש הערות, ולפעמים ההערות יכולות להיות לגיטימיות, יש מקום, זמן ופורום מתאימים לדבר על הדברים האלה, שהרי לכולנו יש עניין שהציבור ירחש אמון למוסדות המדינה ולנושאי התפקידים במדינה.

זבולון אורלב: כשמתחיל דו-שיח של האשמות בין חברי הכנסת לבין נשיא, הדבר הזה הוא לא לכבודה של המדינה.

זבולון אורלב: אני חושב שאנחנו הראשונים שמחויבים בכבודו של הנשיא.

רחמים מלול: תודה רבה.

רחמים מלול: חבר הכנסת יחיאל לסרי.

רחמים מלול: אחריו – חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה.

יחיאל לסרי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אחרי שמשרד האוצר עדכן את תחזית הצמיחה ל-2002, הפתרון העיקרי שהיה לו להציע זה פתרון הקיצוץ, שכרגיל יפגע בשכבות החלשות.

יחיאל לסרי: אני לא מבין למה משרד האוצר לא מגלה קצת יותר יצירתיות ואומץ, ומבטל, למשל, את שיפוי המעסיקים?

יחיאל לסרי: בשנה הבאה יעביר האוצר לביטוח הלאומי קרוב ל-3.5 מיליארדי שקלים בעבור העובדים במקום המעסיקים.

יחיאל לסרי: בזמנו, ב-1986, כשהשיפוי הזה הופעל, המטרה היתה לעודד תעסוקה.

יחיאל לסרי: אבל הוא נכשל בהשגת המטרה הזאת, והאבטלה רק עולה.

מרדכי משעני: אתם הצבעתם בעבור הקיצוץ הזה.

מרדכי משעני: שני השרים שלך הצביעו בעד קיצוץ של 6 מיליארדי שקלים.

יחיאל לסרי: למה לא להודות בטעות, לתקן אותה ולחסוך 3.5 מיליארדי שקלים בקיצוץ, שילכו לחינוך, לבריאות – לכל הדברים החשובים לנו?

יחיאל לסרי: תודה.

רחמים מלול: תודה רבה.

רחמים מלול: חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה.

רחמים מלול: אחריו – חברת הכנסת תמר גוז'נסקי.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, בעיר עפולה, ממש במרכז העיר מול תחנת המשטרה, למי שמכיר את המקום, קיים בית-קברות מוסלמי.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לפני כארבע שנים התחילה עיריית עפולה לעשות שם עבודות כדי להכשירו כחניון לרכב.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: בעקבות אותן עבודות פניתי, פנה גם חבר הכנסת לשעבר דראושה, לראש העיר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: היתה לנו ישיבה אתו, והוא הבטיח לא רק לשמר את המקום, אלא גם לגדר אותו, ושלא יהיה בו שימוש חורג.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: התבשרתי רק היום בצהריים, שלפני שבוע הפכה עיריית עפולה את המקום לאתר של איסוף ופריקת זבל של משאיות.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני קורא מפה, ואני מבקש שכולם יהיו שותפים לקריאתי, שבמדינת ישראל, בתוך עיר מרכזית בישראל, בית-קברות מוסלמי לא ישמש מקום לאיסוף אשפה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה.

רחמים מלול: תודה, חבר הכנסת דהאמשה.

רחמים מלול: חברת הכנסת תמר גוז'נסקי, ואחריה – חבר הכנסת מרדכי משעני.

תמר גוז'נסקי: אדוני היושב-ראש, שביתת הנכים נמשכת, ולפי מה ששמעתי היום, לממשלה אין שום כוונה להיענות ולו לאחת מהדרישות המרכזיות, כמו העלאת הקצבה וכמו אי-ביטול קצבת הנכות בהגיע נכה לגיל 65.

תמר גוז'נסקי: אחת הטענות של הנכים היא, שהם לא יכולים למצוא עבודה, גם כאלה שיש להם הכשרה מקצועית.

תמר גוז'נסקי: בהקשר זה אני רוצה להזכיר לעצמנו, שאנחנו מדברים על מציאות מזעזעת.

תמר גוז'נסקי: בתחילת השנה הנוכחית מספר המובטלים היה 150,000, ולפי הצפי, בסוף השנה הבאה הוא אולי יגיע אפילו ל-300,000, כמעט הכפלה של מספר המובטלים במשך שנה אחת בלבד.

תמר גוז'נסקי: האבטלה הזאת תהיה ותגדל, בין היתר, גם מהקיצוצים שמתכננת הממשלה, וכתוצאה מהם יהיו הרבה מאוד פיטורים, גם בעיריות, גם במשרד החינוך, גם בהרבה מאוד גורמים אחרים.

תמר גוז'נסקי: תודה.

רחמים מלול: תודה, גברתי.

רחמים מלול: חבר הכנסת מרדכי משעני.

רחמים מלול: אחריו – חבר הכנסת חיים כץ.

מרדכי משעני: חבר הכנסת לסרי, אני מסכים אתך לחלוטין, שבמקום לקצץ היה צריך לחפש את הכסף במקומות אחרים, אבל אני לא מבין למה אתה מלין.

מרדכי משעני: שני השרים שלך ישבו בממשלה שהחליטה על הקיצוץ של 6 מיליארדים.

מרדכי משעני: חבר הכנסת לסרי, אני רוצה לקרוא כמה נתונים על האבטלה: ירוחם – 14.7%, דימונה – 13.1%, אשקלון – 12.7%, עכו – 12.5%, חצור-הגלילית – 11.6%, קצרין – 11.2%, קריית-מלאכי – 10.9% – –

רחמים מלול: זה נשמע כמו תוצאות כדור-יד.

מרדכי משעני: אנחנו נקרא את זה כל שבוע, כדי שאולי הם יעשו משהו.

מרדכי משעני: – – מעלות-תרשיחא – 10.6%, אור-עקיבא – 10.5%, טבריה – 10.3%.

מרדכי משעני: בתחילת 2001 – 150,000 מובטלים, בסוף 2001 – 198,000 מובטלים, הצפי לסוף 2002, כפי שאמרה חברת הכנסת גוז'נסקי – 300,000 מובטלים, והם עדיין מחפשים את הקיצוץ.

מרדכי משעני: תודה.

רחמים מלול: תודה רבה, אדוני.

רחמים מלול: חבר הכנסת חיים כץ, בבקשה.

רחמים מלול: אחריו – חבר הכנסת דוד מגן, ואחריו – חבר הכנסת אילן גילאון.

חיים כץ: אדוני היושב-ראש, לפני כשמונה חודשים עמדתי על הדוכן כשדיברנו על ה"פאלקון", והרגשתי כמו הילד ההולנדי בסכר הסיני.

חיים כץ: כל הבית הזה הצדיק את ההחלטה לסגור את ה"פאלקון", כדי שלא לפגוע בטייסים האמריקנים.

צבי הנדל: חוץ ממני.

חיים כץ: היום האורים-ותומים של הבית הזה, התקשורת, שחברי הכנסת רצים אליה כמו אני לא יודע מה, בשביל לשמוע את השם שלהם – כותבים בעיתון "ידיעות אחרונות":

חיים כץ: האמריקנים רוצים אותנו קטנים, לא רוצים אותנו מתחרים במכ"ם, לא רוצים תחרות שיווקית.

חיים כץ: יושבים פה נציגי עכו.

חיים כץ: גם אותם הרעים ניצחו, הטורקים הם שניצחו את מפעלי הפלדה, הם אלה שהורידו את המחירים.

תמר גוז'נסקי: מפעלי המלט.

חיים כץ: אנחנו בבית הזה נותנים יד לסגירת מפעלים בסיוע אמריקני.

חיים כץ: הגיע הזמן שנוותר על הסיוע ונחיה עם מה שיש לנו בתוך הבית.

רחמים מלול: תודה.

רחמים מלול: חבר הכנסת דוד מגן, בבקשה.

רחמים מלול: אחריו – חבר הכנסת אילן גילאון, ואחריו – חבר הכנסת רן כהן.

דוד מגן: אדוני היושב-ראש, אף כי חברת הכנסת גוז'נסקי הקדימה אותי והזכירה את שביתת הנכים, אני חושב שהשביתה וההפגנה הנערכות ברחבה שבין משרד האוצר לבין משכן הכנסת אינן דבר של מה-בכך.

דוד מגן: הרי בסופו של דבר ייענו חלק מהדרישות של הנכים.

דוד מגן: מדוע צריך לתת להם לסבול, בתנאי מזג אוויר קשים שיהיו, לפי החזאים, הלילה, מחר ומחרתיים?

דוד מגן: מדוע צריך לטלטל אותם הנה ולא להיפגש עמם, הן שר העבודה והרווחה, הן שר האוצר, בכבודם ובעצמם, כדי לספק לפחות חלק מהדרישות, שידוע שהן מוצדקות?

דוד מגן: הנכים הם לא גוף שמנהלים עמו משא-ומתן כמו שמנהלים עם ועדי עובדים.

דוד מגן: זהו גוף מיוחד, אנשים מיוחדים, וצריך להתייחס אליהם בפרמטרים אחרים.

רחמים מלול: תודה רבה, חבר הכנסת מגן.

רחמים מלול: חבר הכנסת אילן גילאון, בבקשה.

רחמים מלול: מן הסתם הוא ידבר על אותו נושא.

אילן גילאון: אדוני היושב-ראש, ברשותך, רציתי תחילה להעיר שאנחנו מצליחים לסגור מפעלים גם ללא הסיוע של האמריקנים.

אילן גילאון: עם הסיוע שלהם זה ודאי הולך יותר טוב.

אילן גילאון: לא מעט חברי כנסת מזכירים את הנכים, משום שהנכים הם כמשל.

אילן גילאון: אנחנו במשך שנתיים מדברים על הנכים הללו במליאה, אומרים עד כמה צריך לעשות ולעזור, והגדיל מכולם דווקא מי שהוא היום שר האוצר, סילבן שלום.

אילן גילאון: הוא הציע הצעת חוק – – –

תמר גוז'נסקי: מה שרואים משם לא רואים מפה.

אילן גילאון: בדיוק.

אילן גילאון: מי שהיום שר האוצר, אדוני, הציע חוק שבו הוא ביקש לעדכן את קצבת הנכות לכדי 35% מהשכר הממוצע במשק.

אילן גילאון: והנה היום, סילבן של פה נגד הסילבן של שם, ודברים שרואים מכאן לא רואים משם.

אילן גילאון: משום שהממשלה, אדוני, הנכים נמאסו עליה והמובטלים נמאסו עליה והזקנים נמאסו עליה והחלשים נמאסו עליה, ואין זמן, אדוני, כי יש מלחמה.

אילן גילאון: אתה יודע בזמן המלחמה למי יש זמן, אדוני?

אילן גילאון: לבנקים ולמעסיקים ולחברות הקבלן ולקבלני כוח-אדם – לאלה תמיד, אדוני, מאז קום המדינה, היה זמן.

אילן גילאון: הגיע הזמן להפסיק את הדבר הזה.

אילן גילאון: אני מבקש שכל מי שיכול ללחוץ על האוצר, שיפעיל את כל הלחץ הדרוש, כדי שלפחות דברים שרואים מכאן יראו מכאן.

רחמים מלול: תודה רבה, אדוני.

רחמים מלול: חבר הכנסת רן כהן, בבקשה.

רחמים מלול: אחריו – חבר הכנסת נחום לנגנטל, ואחרון הדוברים היום, בסדרת נאומים בני הדקה, יהיה חבר הכנסת אחמד טיבי.

רן כהן: אדוני היושב-ראש, זה לא יפתיע אותך שאני אצטרף לכל מלה שאמר חברי חבר הכנסת אילן גילאון, אבל הוא הוסיף תיקון למה שאמרה חברת הכנסת גוז'נסקי, שעל שר האוצר נאמר שמה שרואים מכאן הוא לא רואה משם.

רן כהן: זאת חומרת הבעיה.

רן כהן: אני עולה לדבר כדי לומר דבר אחד.

רן כהן: אדוני היושב-ראש, היום סוף-סוף נפתרה בעייתם של מאות אלפי בתים בישראל, שחיים מדי חודש בחודשו על שכר דירה, על סיוע מן המדינה ועל המשכנתאות.

רן כהן: האשימו את כל העולם, האשימו את בייגה שוחט ואת מוסי רז ואת אלה ואחרים.

רן כהן: קיבלתי טלפונים מאנשים שנמקו, פשוט בכו: זקנים, חולים, אמהות חד-הוריות, משפחות שמתקיימות בקושי-בקושי ממה שיש להן, והן על סף רעב, כמעט לא אוכלות אוכל של בני אדם.

רן כהן: מה הסתבר היום?

רן כהן: שכל זה לא בגין רוע לבו של איש, למעט דבר אחד, שכל התקציב במשרד השיכון נגמר על מה שנקרא "מבצע שרנסקי", שכ-35% מכל הכספים, שזה סדר גודל שבין 50,000 שקלים ל-130,000 שקלים למשפחה, הולכים להתנחלויות.

רחמים מלול: תודה רבה.

רחמים מלול: חבר הכנסת נחום לנגנטל.

נחום לנגנטל: אני לא רוצה לומר התנחלויות, כי אני רוצה להיות אדם כן וענייני ולא לתלות כל דבר במתנחלים, שזו שנאה אחרת שאולי לא צריך לפתח במדינת ישראל, ודווקא נגד ציבור מגשים, טוב, שנאבק כרגע את מאבקו הקיומי לחיות שם, והאנשים כאן בבית כל כך מזלזלים בקושי שלהם לחיות ולהישרד.

נחום לנגנטל: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לדבר על הנושא של הנכים, זה נושא חשוב מאוד וכמה מהקודמים לי נגעו בסוגיה הזאת.

נחום לנגנטל: חבר הכנסת גילאון, גם אני יכול להעיד שעסקנו בזה בשנה האחרונה לא מעט פעמים, בנושאים של השוואת זכויות וכל מיני דברים גדולים שחשבנו להיטיב בהם עם הנכים.

נחום לנגנטל: מה שקרה בסופו של דבר הוא שכנראה עסקנו בחמאה, או בקצפת של אותה עוגה, שאין להם, ואפילו לחם אין להם.

נחום לנגנטל: אדוני היושב-ראש, הממשלה הזאת, שאתה רואה כמה שרים מתוכה יושבים פה כדי לשמוע את מה שיש לנו לומר, כי כולם עסוקים, בסופו של דבר הרי תשלם את כל הכסף לנכים כמו בשנה שעברה, היא לא תפגע בשום קצבה מקצבאות הנכים, לא יעזור לה כלום.

נחום לנגנטל: כל שנה בטיפשות טוטלית היא מוציאה את כולם פה לרחוב, מוקיעה את עצמה בפני הציבור בישראל ואומרת כלפי עצמה: אני ממשלה מנוכרת מהחברה הישראלית.

נחום לנגנטל: היא גם טיפשה, ובסופו של דבר היא גם תיזרק מהעיר.

נחום לנגנטל: זה מצבה של הממשלה וההתייחסות המנוכרת שלה כלפי אוכלוסייה כל כך קשה.

רחמים מלול: תודה רבה, חבר הכנסת לנגנטל.

רחמים מלול: חבר הכנסת אחמד טיבי, בבקשה, אחרון הדוברים.

אחמד טיבי: תודה רבה, אדוני.

צבי הנדל: מה שלום ערפאת?

אחמד טיבי: חג היום, עיד אל-פיטר, ורבות מן המשפחות שצריכות לחגוג לא חוגגות גם בגלל המצב הקשה וגם בגלל שפיכות הדמים.

אחמד טיבי: המגזר הערבי כורע תחת נטל העוני.

אחמד טיבי: שיעור העוני במגזר הערבי עלה ב-15%, כאשר השיעור הזה ירד דווקא ביישובים של המגזר היהודי ב-3%.

אחמד טיבי: נמצאים פה אנשי עכו, חלק מן המשפחות אני מכיר באופן אישי; העוני שם צועק.

אחמד טיבי: כפר-מנדא ועין-מאהל הם בראש היישובים הסובלים משיעור האבטלה הגבוה במדינת ישראל, ונדרשת לא רק אמירה אלא גם מעשה של ממשלת ישראל כדי לענות על הצרכים של משפחות שהגיעו ממש לפת לחם.

רחמים מלול: תודה רבה, חבר הכנסת טיבי.

רחמים מלול: כאזור עדיפות לאומית א'), התשס"ב–2001

רחמים מלול: רבותי חברי הכנסת, אנחנו ממשיכים בסדר-היום.

רחמים מלול: לפנינו שני נושאים שידונו במצבה של העיר עכו.

רחמים מלול: הנושא הראשון הוא הצעת חוק פ/3149, שאותה ינמק עוד רגע קט חבר הכנסת שריד, ולאחר מכן דיון במצבה של העיר.

רחמים מלול: לפני שחבר הכנסת שריד יעלה לנמק את הצעתו, הרשוני לומר מספר מלות רקע.

רחמים מלול: רבותי חברי הכנסת, לפני שבועיים הוקפו שערי העיר עכו שלחוף ימים תשכון.

רחמים מלול: זעקת השבר של תושביה, המבקשים לעצמם שבר ואין, הדהדה עד הכנסת.

רחמים מלול: היום הם יושבים עמנו ביציע המליאה.

רחמים מלול: הם באו לבקש את עזרתנו במימוש זכות האדם הבסיסית, הזכות לעבודה.

רחמים מלול: אנשי עכו מצפים מההנהגה שלנו שתגלה את הגדולה המוסרית ותדאג לעיר הקורסת הזאת בטרם תגווע.

רחמים מלול: חומות עכו, שהכניעו את נפוליאון, מוכרעות כנראה על-ידי המצוקה.

רחמים מלול: על-פי אחת ההלכות עכו היא מחוץ לארץ-ישראל, על כן קברו יהודי העיר את מתיהם בכפר-יאסיף הסמוך.

רחמים מלול: היום הכשירו הרבנים את אדמת עכו, אולם נראה לי כי לגבי הממשלה נותרה עכו מחוץ לארץ-ישראל.

רחמים מלול: מאז קום המדינה קיימת אפליה מתמשכת בהתייחסות לעיר ולצרכיה.

רחמים מלול: עקב כך, המצב הסוציו-אקונומי שבה גרוע בהרבה מהממוצע הארצי, התדמית העצמית של היישוב נמוכה, תושבים ותיקים, ביניהם ילידי עכו, נוטשים את ביתם, ואילו עולים חדשים מדירים רגליהם ממנה.

רחמים מלול: שיעור האבטלה בעכו, שלתושביה יצאו מוניטין של חריצות, הוא היום 12%.

רחמים מלול: כשליש מן התושבים מטופלים בלשכת הרווחה.

רחמים מלול: מפעלים גדולים נסגרים וקטנים נעלמים לחלוטין מן המפה.

רחמים מלול: עכו היום היא עיר מוכת אבטלה.

רחמים מלול: הימים האלה הם בעלי חשיבות מכרעת לגבי תושבי עכו.

רחמים מלול: האחווה בין המגזר הערבי שבה לבין המגזר היהודי, שנבנתה בעמל רב, עלולה להתפורר.

רחמים מלול: היום חייבים השרים וראשי הוועדות בכנסת לשבת עם אנשי העיר למען מציאת פתרון לבעיה הקיומית של עכו, זאת בטרם נאחר את המועד.

רחמים מלול: תודה לכם.

רחמים מלול: אם כן, חבר הכנסת יוסי שריד ינמק את הצעת החוק שלו, הצעת חוק לעידוד השקעות הון (תיקון – קביעת העיר עכו כאזור עדיפות לאומית א'), התשס"ב–2001, בבקשה.

רחמים מלול: ישיב לאחר מכן סגן שר האוצר.

יוסי שריד: מה עמדת הממשלה, יש לך מושג, אדוני היושב-ראש?

רחמים מלול: סגן השר יענה.

יוסי שריד: כבוד סגן השר, מה עמדת הממשלה?

יוחנן כהן: אני אענה.

יוסי שריד: מה, זה סוד?

יוסי שריד: אי-אפשר לדעת מה עמדת הממשלה?

קריאה: הוא יכול לנמק מהמקום.

יוסי שריד: לא שאלתי להנמקה, שאלתי מה עמדת הממשלה בנושא.

רחמים מלול: חבר הכנסת שריד, אם עמדת הממשלה תהיה חיובית, אדוני ינמק מהמקום?

רחמים מלול: כך אתה מעדיף?

יוסי שריד: אם עמדת הממשלה היא חיובית אני מנמק מהמקום.

רחמים מלול: אדוני סגן השר, אני מבקש לדעת את עמדת הממשלה.

יוחנן כהן: מקובל שהוא מציג, אני אענה.

רחמים מלול: יש לזה נפקא מינה.

יוסי שריד: הבנתי את התשובה.

יוסי שריד: עמדת הממשלה היא נגד.

יוסי שריד: לו זה היה בעד הוא היה אומר.

רחמים מלול: חבר הכנסת יצחק כהן, אם עמדת הממשלה היא בעד, חבר הכנסת שריד יוכל לנמק את הצעת החוק מן המקום.

תמר גוז'נסקי: מה קרה, הגיעו ימות המשיח?

רחמים מלול: בסדר.

רחמים מלול: תודה.

רחמים מלול: בבקשה, חבר הכנסת שריד.

יוסי שריד: אדוני היושב-ראש, הערה פרוצדורלית.

יוסי שריד: חבר הכנסת דוד לוי, כוותיק הנוכחים בבית, אני אחריך, אתה בוודאי תבין ללבי.

יוסי שריד: דעתי לא נוחה מהעובדה שההצבעה על הצעת החוק הזאת נערכת מחר, בעיקר כאשר נוכחתי לדעת שהיו יוצאי דופן.

יוסי שריד: אילו אמרו שמסיבה זו וזו אין היום הצבעות בכלל – אז אין הצבעות; ראיתי שיש כאן גישה סלקטיבית.

יוסי שריד: זאת אומרת, הצביעו קודם בכמה וכמה נושאים, ובנושא הזה לא מצביעים.

יוסי שריד: למה דעתי לא נוחה?

יוסי שריד: זה שהממשלה הזאת הופכת אותי לפראנואיד, זה בוודאי דבר שלא יסולח, כי אני מעריך שמחר התמונה באולם הזה תהיה שונה.

יוסי שריד: מחר יהיה גיוס כללי בסדיר ובמילואים, וכולם יבואו להפיל את הצעת החוק.

יוסי שריד: על-פי דברה של הממשלה תקום או תיפול ההצבעה.

יוסי שריד: מחר לא יהיו כאן פרנסי עכו, אולי למישהו יותר קל.

יוסי שריד: אני חושב שזה לא בסדר.

יוסי שריד: אם אתה שותף לדעתי, אדוני היושב-ראש, הרי זו לא איזו גזירה משמים, אולי נחליט שאנחנו מצביעים על הצעת החוק?

יוסי שריד: זה דבר לא מתוקן, כי היום אנחנו מדברים, אנחנו מנסים לשכנע, חברי כנסת נוכחים והם שומעים, אולי מישהו מהם משתכנע.

יוסי שריד: מחר יבואו לכאן אנשים שלא שמעו את הדיון, אין להם מושג במה מדובר, ומכונת ההצבעה תפעל.

יוסי שריד: אז מה יקרה?

יוסי שריד: עוד פעם נדבר גבוהה גבוהה בענייני עכו כמו בעניינים אחרים ואחר כך נצא נמוכה נמוכה.

דוד לוי: יחולק להם טופס מטעם הקואליציה: נגד, נגד.

יוסי שריד: כן.

יוסי שריד: לא ידעתי שזה סוד ביטחוני, שסגן השר לא יכול לומר מה היא עמדת הממשלה, אבל מן התגובה הנרגנת שלו הבנתי שכנראה העמדה היא שלילית.

יוסי שריד: כי לו היתה העמדה חיובית, התגובה לא היתה כל כך נרגנת.

יוסי שריד: זה דבר לא מסודר.

יוסי שריד: אם אתה מסכים, אדוני היושב-ראש – – –

רחמים מלול: אדוני, זו החלטה של הנשיאות, שאני כפוף לה, ואינני יכול לשנות אותה ברגע זה.

רחמים מלול: אין הצבעות, משום שהמוסלמים חוגגים את חגם.

יוסי שריד: נשיאות זה באמת כוח עליון.

יוסי שריד: יש דברים שאי-אפשר להתמודד אתם.

רחמים מלול: זה בגלל בקשתם של חברי הכנסת הערבים שחוגגים היום את חגם ואינם יכולים להצביע.

יוסי שריד: אני מרשה לעצמי לומר שאני אעשה מאמץ עילאי, אני לא יכול להבטיח, לשכנע את חברי הכנסת הערבים, אולי הם יהיו מוכנים שיצביעו היום בנושא של עכו.

יוסי שריד: יש לי איזו יומרה כזאת, שאולי אני אצליח לשכנע אותם.

יוסי שריד: מה דעתך, אדוני היושב-ראש?

יוסי שריד: אני מדבר עכשיו ברצינות, כי אני יודע מה יקרה כאן מחר.

רחמים מלול: אדוני, אמרתי שזאת החלטה של הנשיאות.

יוסי שריד: טוב.

יוסי שריד: לפני שנפנה לשאלות עכו – – –

צבי הנדל: אנחנו כבר משוכנעים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אנחנו נסכים שתהיה הצבעה.

יוסי שריד: כן, הנה, תיארתי לעצמי – –

רחמים מלול: אדוני, יש החלטה של הנשיאות, חבל על הזמן.

יוסי שריד: – – שאם אני לא אצליח, אז חברת הכנסת גלאון תצליח.

יוסי שריד: הנה, היא כבר הצליחה.

זהבה גלאון: – – –

יוסי שריד: בדיוק.

יוסי שריד: גם אני רוצה לומר מלה בענייני שביתת הנכים.

יוסי שריד: אני לא יודע למה אני צריך להשיא עצות טובות לממשלה, זה לא בדיוק תפקיד האופוזיציה, אבל בכל זאת אני רוצה להשיא עצה טובה לממשלה, שאולי אפילו יכולה להועיל לה.

יוסי שריד: מילא להועיל לה, לא הייתי טורח יתר על המידה, אבל אני חושב שהיא יכולה להועיל בוודאי לנכים, אבל גם לאווירה הציבורית הכללית במדינת ישראל.

יוסי שריד: השביתה הזאת היא שביתה קשה במיוחד.

יוסי שריד: צדקו חברי הכנסת שאמרו שבלאו הכי אנחנו כבר יודעים גם מה יהיה סיומה.

יוסי שריד: מכיוון שהתביעות של הנכים צודקות, יש להניח שבסופו של דבר גם ייענו להן.

יוסי שריד: למה שהסבל יתעצם והמחזות יהיו קשים?

יוסי שריד: אולי אפשר לייעץ לממשלה שתנסה לסיים את זה עוד היום.

יוסי שריד: הרי כולנו בתוך עמנו אנחנו יושבים ואנחנו לא מגלים אמריקות, אבל בכל פעם בכל זאת לומדים דברים חדשים, שלרבים מחברי הכנסת הם ודאי לא כל כך חדשים.

יוסי שריד: אני מוכרח לומר, שאני לא בטוח שידעתי את הנקודה המסוימת הזאת, שכאשר נכה מגיע לגיל 65 הוא מפסיק לקבל קצבת נכות והיא מתגלגלת בקצבת זיקנה.

יוסי שריד: אני שואל: הרי יש גבול בכל זאת גם לטמטום – מה קורה לנכה כשהוא מגיע לגיל 65?

דוד לוי: הוא מבריא.

יוסי שריד: הוא נעשה יותר צעיר?

יוסי שריד: אני שואל, הוא נעשה יותר צעיר?

יוסי שריד: הוא נעשה יותר בריא?

יוסי שריד: הוא נעשה פחות נכה?

יוסי שריד: הרי הנכות נעשית יותר קשה עם הגיל, היא לא נעשית יותר קלה, על-פי מה שאני יודע.

יוסי שריד: אני לא בטוח שאני לגמרי יודע, אבל על-פי מה שאני יודע ועל-פי ההיגיון, יש היגיון שכאשר נכה מגיע לגיל 65 לוקחים ממנו את קצבת הנכות ומגלגלים אותה בקצבת הזיקנה?

יוסי שריד: הרי זה אבסורד גמור.

יוסי שריד: ומשום שזה אבסורד גמור, אפילו בארץ האבסורדים, זאת אומרת ארץ-ישראל שהיא ארץ האבסורדים, אפילו בארץ האבסורד, אבסורד מן הסוג הזה בסופו של דבר ייושר.

יוסי שריד: למה בסופו של דבר?

יוסי שריד: בוא נתחיל בראשיתו של דבר ושיישרו את זה עוד היום.

יוסי שריד: אבל אני לא יודע למה אני צריך לתת עצות טובות לממשלה, שהיא ממשלה כל כך רעה.

יוסי שריד: עצות טובות לממשלה רעה זה כמו להכניס תבן לעפריים.

יוסי שריד: אדוני היושב-ראש, קודם כול, אני רוצה לברך את עכו ואת ראש עיריית עכו שנוכח כאן, את פרנסי העיר ואת חברינו וידידינו.

יוסי שריד: אני רוצה לברך אותם על כך שאונסק"ו, אולי אתם לא יודעים, הכריז על עכו כעל עיר לשימור.

יוסי שריד: מתוקף התעניינותי בסביבה, באיכות הסביבה, ומתוקף היכרותי עם הנושאים האלה כאשר הייתי השר לאיכות הסביבה, אני רוצה שתדעו שזו מחמאה עצומה לעיר.

יוסי שריד: יש מעט מאוד ערים בכל העולם, מסוף העולם ועד סופו, שמוכרות על-ידי אונסק"ו כערים לשימור.

יוסי שריד: הצרה היא, אתם יודעים, שאומרים שעם דברים מסוימים אי-אפשר ללכת למכולת.

יוסי שריד: עם ההכרה הזאת של אונסק"ו למכולת אולי אפשר ללכת, אבל אי-אפשר ללכת למשרד הפנים.

יוסי שריד: למשרד הפנים צריך ללכת עם דברים אחרים, שעליהם שמענו בזמן האחרון, אבל לא ניכנס לעניין הזה.

יוסי שריד: למשרד הפנים אי-אפשר ללכת עם הכרה של אונסק"ו, ואולי גם צריך להסביר שם מה המשמעות של זה, מה הערך של זה, מה המשקל של זה.

יוסי שריד: קודם כול נברך את עכו באמת.

יוסי שריד: אני חושב שזה אחד הדברים היפים שקרו לא רק לעיר הזאת אלא אפילו לישראל, שנבחרה עיר לשימור.

יוסי שריד: אני רוצה לבקש מהכנסת וגם מהממשלה לא לראות בהצעת החוק שאני מגיש עכשיו הצעת חוק שמשתייכת למשפחת החוקים הפופוליסטיים, כי היא לא שייכת למשפחה הזאת.

יוסי שריד: לו רצינו להגיש חוק, שמגדירים אותו בצדק או שלא בצדק כחוק פופוליסטי, למה לנו דווקא עכו?

יוסי שריד: לו הייתי, למשל, סילבן שלום, הייתי מסתפק בעכו?

יוסי שריד: הייתי כבר לוקח את כל הגליל, את כל הגליל המערבי, את כל אזור המפרץ והקריות, למה להסתפק בעכו?

יוסי שריד: החוק הזה לא שייך למשפחת החוקים הפופוליסטיים, כי יש סיבות מאוד מאוד מיוחדות ומאוד מאוד ייחודיות, ספציפיות לעכו, מדוע עכו צריכה להימנות עם אותם מקומות שהם בגדר מה שנקרא אזור עדיפות לאומית א'.

יוסי שריד: והסיבות הן אלה: קודם כול, בשנים האחרונות, ובעיקר בשנה האחרונה או בשנתיים האחרונות, ניחתו על עכו הרבה מאוד מכות, ויש גבול ליכולת ספיגה של מקום.

יוסי שריד: מכה אחרי מכה.

יוסי שריד: מדוע?

יוסי שריד: משום שנסגר מפעל אחרי מפעל, מפעל אחד ועוד מפעל ועוד מפעל.

יוסי שריד: בעצם המפעלים הגדולים: "צינורות המזרח התיכון", "רמי תעשיות קרמיקה", קריית-הפלדה; כשאני אומר קריית-הפלדה – כבוד חבר הכנסת דוד לוי, זה קצת מפריע לי.

דוד לוי: אני מנסה לעזור לך.

יוסי שריד: הבנתי שאתה לא רוצה לקלקל לי, אבל אני רוצה שתשמע את הקטע הזה שוב בתוקף הוותק הפרלמנטרי שלך.

יוסי שריד: כשאני אומר קריית-הפלדה, ואני מזכיר את זה כבר בפעם השנייה או השלישית מעל דוכן הכנסת, כי פשוט לא ניתן לעבור על זה לסדר-היום, אדוני היושב-ראש – דיברת בשם הנשיאות, ואני מבקש ממך להעביר את העניין הזה לנשיאות.

יוסי שריד: לפני חודשיים-שלושה הופיע כאן שר בשם ובמלכות, בשם הממשלה, והודיע לכנסת במליאתה, שהממשלה קיבלה החלטה שקריית-הפלדה נפתחת מחדש.

יוסי שריד: לא רק נפתחת, כל ממשלה יכולה לפתוח מפעל למחרת היום, אבל זו ממשלה לא רגילה, לא שגרתית, והיא החליטה לפתוח את קריית-הפלדה למחרת היום.

מרדכי משעני: יש החלטה.

יוסי שריד: עמד כאן השר שמואל אביטל ואמר: מחר בבוקר המפעל ייפתח.

יוסי שריד: לא מחרתיים, לא בעוד שלושה ימים, מחר בבוקר הוא ייפתח.

יוסי שריד: חבר הכנסת רן כהן ואני, בליווי אינטימי של השר ריבלין, תהינו על איזו החלטה מדובר, והפצרנו בשר שמואל אביטל, אולי ניתן בכל זאת לראות את החלטת הממשלה, ולא זכינו לראות את החלטת הממשלה.

יוסי שריד: במלים אחרות, ועכשיו אני אומר את זה באופן קצת יותר בוטה – – –

דוד לוי: עודנו מדברים באותה ישיבה, הופיע שר אחר ואמר: אין החלטה כזאת.

יוסי שריד: נכון, נכון, אתה צודק.

יוסי שריד: הפעם אני אומר את זה בצורה יותר בוטה, כי מחמת כבודו של השר שמואל אביטל אמרתי את זה עד עכשיו בצורה מעודנת.

יוסי שריד: אני חושב שנמסרה אינפורמציה כוזבת מעל דוכן הכנסת למליאת הכנסת, ואני לא חושב שזה דבר שאפשר לעבור עליו לסדר-היום.

יוסי שריד: הרי מדובר כאן בעניין עובדתי – היתה החלטה, לא היתה החלטה; אני יודע שאחר כך נמסר לאנשי עכו, שישו בני מעי, שיש החלטה לפתוח את קריית-הפלדה מחר בבוקר, לא מחרתיים.

יוסי שריד: שמואל אביטל פותח למחרת היום.

יוסי שריד: דבר כזה צריך להתלבן.

יוסי שריד: אני לא חושב שאנחנו צריכים להסתגל לנורמות שעל-פיהן מוסרים אינפורמציה כוזבת למליאת הכנסת ואחר כך איש לא נותן דין-וחשבון.

רחמים מלול: אם אדוני יכול לסכם, כי תם הזמן.

יוסי שריד: אמרתי שקודם כול נסגרו מפעלים גדולים בזה אחר זה.

יוסי שריד: פארק תעשיות אלרום בידי כונס נכסים, "טמבור" מפטרת עובדים, סכנת סגירה מרחפת על "תעשיות אלקטרוכימיות" ועל "ברבור-נעמן".

יוסי שריד: סיבה שנייה וייחודית לעכו: עכו, כידוע, היא עיר מעורבת.

יוסי שריד: אזרחים יהודים ואזרחים ערבים חיים שם במחיצה אחת.

יוסי שריד: המצב בכללותו, של כל תושבי העיר, קשה, המצב של התושבים הערבים קשה שבעתיים.

יוסי שריד: מי שלא ידע, ואנחנו יודעים, יכול היה לקרוא על כך בעיתון סוף השבוע של "ידיעות אחרונות", אם אינני טועה.

יוסי שריד: 30% אבטלה, ואנחנו יודעים ששיעורים כאלה של אבטלה בעצם מביאים לעוני מנוול.

יוסי שריד: העוני המנוול הזה והאבטלה ביחד מולידים הרבה אלימות ולא מעט בעיות של סמים.

יוסי שריד: לערים מעורבות יש בעיות ייחודיות משלהן, שגם אליהן צריך להידרש וגם אליהן צריך להתייחס.

יוסי שריד: הסיבה השלישית, אדוני היושב-ראש, עכו, בין השאר, חיה מתיירות.

יוסי שריד: אין תיירות.

יוסי שריד: אין תיירות בכלל בארץ, ובעיקר בערים שבמישרין או בעקיפין, בצדק או שלא בצדק, נזכרו כמי שהיו מעורבות באירועים האומללים של אוקטובר אשתקד.

יוסי שריד: אני רק יכול לתת לכם מספר אחד: ב-1999 היו 182,000 מבקרים בעכו; ב-2001, שימו לב, מ-182,000 ירד המספר ל-35,000.

יוסי שריד: אז ברור לגמרי שהענף הזה נכרת.

יוסי שריד: הסיבה הרביעית, והכי חשובה בעיני, אדוני היושב-ראש, והאחרונה, כדי לעודד אותך, היא שלעכו במצב הנוכחי אין סיכוי.

יוסי שריד: גם אין תקווה.

יוסי שריד: וזה הדבר הכי גרוע.

יוסי שריד: מצב קשה, יש הרבה מקומות בישראל במצב קשה, אבל יש תקווה, יש סיכוי.

יוסי שריד: לעכו במצב הנוכחי אין סיכוי.

יוסי שריד: למה אין לעכו סיכוי?

יוסי שריד: אגיד לכם למה: משום שעכו ערים ואזורי פיתוח אחרים סביב לה, והם מקבלים מעמד מועדף, ובתחרות הזאת, בהתמודדות הזאת, אין לה סיכוי.

יוסי שריד: ככה: העיר נהרייה, 7 קילומטרים מעכו, זוכה כיישוב קו עימות לעדיפות לאומית בכל התחומים, וזה בסדר גמור.

יוסי שריד: העיר כרמיאל גם היא אזור עדיפות לאומית א' בתעשייה, שיכון וכדומה.

יוסי שריד: אם זה לא מספיק, אזור התעשייה בר-לב, שהוא 5 קילומטרים מעכו, מוגדר כאזור עדיפות לאומית א' בתעשייה, וברור לגמרי שכל היזמים והמפעלים עוברים לאזור הזה.

יוסי שריד: למה שיבואו לעכו?

יוסי שריד: אזור התעשייה פארק גורן גם הוא כאזור קו עימות זוכה לעדיפות לאומית א'.

יוסי שריד: זאת אומרת, עכו מוקפת באזור עדיפות לאומית א'.

יוסי שריד: אז מה הסיכוי של עכו?

דוד לוי: על אלה נאמר: ובנותיה מאושרות – – –

רחמים מלול: אדוני, משפט סיכום.

יוסי שריד: אדוני היושב-ראש, העיר עכו, לא רק משום שאונסק"ו חושב מה שהיא חושב על עכו, העיר עכו, שיש לה היסטוריה של 5,000 שנה, לעיר הזאת נתכנו עלילות.

יוסי שריד: אין שום סיבה בעולם שהעיר הזאת תישאר במצבה הנוכחי.

יוסי שריד: ממש אין שום סיבה.

יוסי שריד: אבל אם לא נותנים לה שום סיכוי ולא נותנים לה תנאים של העדפה, ברור לגמרי שנגזרה עליה כליה, ויש תופעה מתמדת של הגירה מן העיר למקומות שיש בהם תנאים יותר טובים.

יוסי שריד: התנאים האלה הם לא תמיד תנאים אובייקטיביים.

יוסי שריד: התנאים האלה הם תנאים שאם הממשלה רוצה היא נותנת, ואם הממשלה לא רוצה היא לא נותנת.

יוסי שריד: כשהיא לא נותנת, המקום מתנוון.

יוסי שריד: מכל הסיבות האלה, אדוני היושב-ראש, ומסיבות אחרות, מן הסתם, אני חושב שזה יהיה מאוד מאוד ראוי אם עכו תיכלל גם היא באזורי עדיפות לאומית א', ואז לפחות יהיו לה סיכויים לתחרות; ככה אפילו לתחרות אין לה סיכוי.

רחמים מלול: תודה רבה, אדוני.

רחמים מלול: חבר הכנסת סגן שר האוצר יצחק כהן, בבקשה.

יוחנן כהן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, פרנסי העיר עכו, סגן שר הפנים חבר הכנסת דוד אזולאי, אני חייב להודות שהצעת החוק שהציג המציג היא טובה לעכו וטובה להרבה מקומות נוספים בארץ שיש בהם נתוני אבטלה חמורים וחתכים סוציו-אקונומיים חמורים מאוד.

יוחנן כהן: טוב שיש חברי כנסת שמצטרפים ליוזמות הברוכות של חבר הכנסת דוד אזולאי, שמתמיד ללא – – –

יוסי שריד: חבר הכנסת דוד אזולאי, אני מוכן להצביע בעדך, אם זאת הבעיה.

יוחנן כהן: לא הפרעתי לך, אל תפריע לי, אדוני.

יוחנן כהן: אף אחד לא הפריע לך.

יוחנן כהן: זה נחמד מאוד להיות פופוליסט, אבל תרשו לי להציג קצת מההישגים של חבר הכנסת דוד אזולאי, סגן שר הפנים, כדי להראות לכם מי באמת דואג לעכו.

יוחנן כהן: ביום 4 באפריל 2001 פורסם חוק אזולאי – חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מס' 121) (הוראת שעה), התש"ס–2000, ובו הוסף סעיף 11א לפקודה, ולפיו ייהנו תושבי העיר עכו מהנחה במס, כאילו היו תושביה המקומיים של המועצה המקומית שלומי, כלומר בהטבות מס לפי תקנות מס הכנסה (הנחות ממס ביישובי גבול הצפון), התשמ"ו–1985.

יוחנן כהן: יחיד שמקום מגוריו הקבוע הוא בעיר עכו במשך 12 חודשים רצופים לפחות, מהם לפחות שישה חודשים בשנת המס, זכאי להטבות האמורות.

יוחנן כהן: על-פי התקנות של חוק אזולאי, זכאי תושב עכו להנחה ממס בשיעור של 15% מהכנסתו המוטבת, עד לגובה הכנסה מוטבת של 181,920 ש"ח.

יוחנן כהן: על ההכנסה המוטבת העולה על הסכום האמור לעיל, עד לתקרה של 460,000 ש"ח, הוא זכאי להנחה ממס בשיעור של 10%.

יוחנן כהן: עוד מהישגיו של חבר הכנסת אזולאי: תוכנית "אופק", הטיפול הנקודתי.

יוחנן כהן: עכו נכללת בתוכנית "אופק", שאותה אישרה הממשלה בנובמבר 2000, לפיתוח כלכלי-חברתי ב-11 יישובי הטיפול הנקודתי שבהם קיים שיעור אבטלה חריג וקיימת מצוקה חברתית-כלכלית מתמשכת, בשנים 2003-2001, תוך מתן דגש לחינוך ולפיתוח מואץ של התשתיות ביישובים ובסביבתם.

יוחנן כהן: ההיקף התקציבי של התוכנית בכלל הוא 1.44 מיליארד ש"ח בשנים 2003-2001.

יוחנן כהן: התוכנית מתבססת על עבודת הכנה של משרד ראש הממשלה, שנעשתה בשיתוף עם משרדי הממשלה, היישובים הכלולים בה והגורמים החוץ-ממשלתיים השותפים לה.

יוחנן כהן: התוכנית מאופיינת בהשקעה בפרויקטים ובתמיכה בגורמים מייצרי תעסוקה לטווח הארוך.

יוחנן כהן: במסגרת התוכנית משולבים מוסדות וגורמים חוץ-ממשלתיים, כגון קרן-הקיימת לישראל, קרנות חינוכיות ועמותות וגורמים מהקהילה העסקית.

יוחנן כהן: התוכנית מתמקדת בשלושה נתיבי פעולה עיקריים: פיתוח הון אנושי – בדגש על תחום החינוך, וכן תוכנית להכשרה מקצועית מותאמת לצורכי שוק העבודה הקיים והעתידי.

יוחנן כהן: תשתיות פיזיות – בדגש על תשתיות טיהור שפכים ותחבורה, שהקמתן תאפשר קידום הפיתוח הפיזי ביישוב, וכן העלאה משמעותית של איכות החיים.

יוחנן כהן: פיתוח כלכלי – על-ידי עידוד, סיוע ותמיכה לגורמים מייצרי תעסוקה, הן ברמה היישובית והן בראייה האזורית.

יוחנן כהן: כמו-כן, משרד הבינוי והשיכון ומינהל מקרקעי ישראל פועלים לזירוז שיווקן של שתי שכונות חדשות בעכו.

יוחנן כהן: הפרויקטים בשלבי תכנון.

יוחנן כהן: בלחצו של דוד אזולאי פועלים להסרת החסמים.

יוחנן כהן: הוזכרו פה מפעלים במצוקה.

יוחנן כהן: ובכן, הממשלה החליטה לסייע למפעלי הפלדה ולמפעל "תעשיות אלקטרוכימיות", שנקלעו לקשיים, ואשר מעסיקים יחד מאות עובדים, בסכום של 42 מיליון ש"ח – 21 מיליון ש"ח לכל מפעל – על מנת שלא ייסגרו.

יוחנן כהן: לגופה של ההצעה שמציע המציע, צוות בין-משרדי, בראשות מנכ"ל משרד ראש הממשלה ובהשתתפותם של נציגי המשרדים הנוגעים בדבר, שהוקם על-פי החלטת הממשלה מספטמבר 2001, מגבש קריטריונים ומפת עדיפות לאומית חדשה לעניין החוק לעידוד השקעות הון, לא רק בעכו אלא במוקדי מצוקה נוספים.

יוחנן כהן: על כן יש להמתין להמלצות הצוות, אשר יובאו לאישור הממשלה ולאחר מכן לאישורה של ועדת הכספים.

יוחנן כהן: מקומו של התיקון המוצע בהצעת החוק הוא בתוספת לחוק, לפי צווים המתפרסמים על-ידי השרים מעת לעת, ולא בחוק.

יוחנן כהן: עד כאן, אדוני.

יוחנן כהן: תודה רבה.

רחמים מלול: תודה רבה, אדוני סגן שר האוצר.

נעמי חזן: אדוני היושב-ראש, הצעה לסדר הדיון.

רחמים מלול: מדברי סגן השר הבינותי, שאנחנו צריכים להמתין לצוות שהממשלה הקימה.

תמר גוז'נסקי: הממשלה בעד או נגד הצעת החוק?

יוחנן כהן: להמתין להמלצת הצוות.

רחמים מלול: אבל אדוני צריך להביע עמדה ברורה לכנסת, כדי לדעת איך אנחנו ממשיכים.

יוחנן כהן: הממשלה בעד הרבה דברים, כפי שציינתי.

רחמים מלול: לגבי הצעת החוק ספציפית?

יוחנן כהן: צריך להמתין להמלצות של הצוות.

יוחנן כהן: בינתיים אין לזה מקום בחקיקה.

יוחנן כהן: לשום פופוליזם אין מקום בחקיקה.

רחמים מלול: תודה רבה, סגן שר האוצר.

רחמים מלול: כן, גברתי.

נעמי חזן: אדוני היושב-ראש, ברגע שסגן השר עלה להשיב על הצעת חוק פרטית ולא ביקש את הסכמת המציע לדחיית ההצבעה, על-פי תקנון הכנסת ההצבעה חייבת להיערך עכשיו.

נעמי חזן: אני מפנה אותך, אדוני היושב-ראש, לסעיף 93.

נעמי חזן: אדוני, בכל זאת, אם היה מדובר רק בהעלאת הצעת החוק ללא תשובה והצבעה, לא היתה מתעוררת בעיה.

נעמי חזן: אבל ברגע שסגן השר עלה להשיב, על-פי התקנון חייבת להיערך הצבעה, אלא אם סגן השר ביקש והמציע הסכים לדחיית ההצבעה.

נעמי חזן: שוב, אני מפנה אותך לתקנון הכנסת, סעיף 93 בעניין.

רחמים מלול: כל הרעיון של הנשיאות להניח את הצעת החוק הזאת היום על שולחן מליאת הכנסת לדיון, זה משום שנקבע מראש שלא תהיינה הצבעות, וגברתי יודעת מדוע.

רחמים מלול: הנשיאות החליטה על כך.

נעמי חזן: אדוני, סגן השר לא היה צריך לעלות ולהשיב.

נעמי חזן: גם הוא מכיר את התקנון.

נעמי חזן: ברגע שעלה – חייבת להתקיים הצבעה.

נעמי חזן: על-פי התקנון, לא ייתכן שיש תשובה ללא הצבעה.

נעמי חזן: הוא לא היה צריך לעלות.

נעמי חזן: ברגע שעלה, חייבת להיות הצבעה.

נעמי חזן: שוב, אני מפנה אותך לתקנון ודורשת ממך לעבוד על-פי כללי התקנון.

רחמים מלול: תודה רבה, גברתי.

רחמים מלול: סגן מזכיר הכנסת שמע את הדברים, ומייד אגיד את תשובתו.

זהבה גלאון: – – – סגן השר צריך לבוא בדברים עם המציע.

תמר גוז'נסקי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, היתה פנייה למזכירות הכנסת וליושב-ראש הכנסת שלא לקיים הצבעות בימי שני ושלישי.

תמר גוז'נסקי: בסופו של דבר הוחלט, שכן יהיו הצבעות בימי שני ושלישי.

תמר גוז'נסקי: למשל, היום יש הצבעה בעניין חוק שירות ביטחון והצבעה בעניין ערוץ-33.

תמר גוז'נסקי: מסתבר שהממשלה יכולה להחליט שכן יש הצבעות, ונשיאות הכנסת פתאום מחליטה שאין.

תמר גוז'נסקי: אני רוצה להבין, ערוץ-33 – זה יותר דחוף מעכו?

תמר גוז'נסקי: אם אפשר להצביע על זה, אפשר להצביע גם על עכו.

חיים כץ: – – – תקשורת.

נעמי חזן: בעניין הזה, אדוני – – –

רחמים מלול: חברת הכנסת נעמי חזן, שמעתי אותך בעניין הזה.

נעמי חזן: לא שמעת את מה שאני עומדת לומר.

נעמי חזן: אדוני, אני מבקשת להוסיף.

נעמי חזן: שנינו חברים בנשיאות, והיתה החלטה של הנשיאות להתייעץ עם חברי הכנסת שחוגגים בימים אלה את החג, ובעניין הזה לא הסכימו על דחייה.

רחמים מלול: תודה.

ראובן ריבלין: אדוני היושב-ראש, למרות הטיעונים המאוד-הגיוניים של סגנית יושב-ראש הכנסת ושל המציע, הפור נפל ברגע שהודיעו לכל חברי הכנסת מעל לוח המודעות שלא תתקיים היום הצבעה.

ראובן ריבלין: יכול בהחלט כל חבר כנסת לבוא ולומר, אין פה עניין של נוכחות – – –

נעמי חזן: אבל הוא השיב.

תמר גוז'נסקי: – – –

ראובן ריבלין: אני לא יודע למה הוא השיב.

קריאות: – – –

ראובן ריבלין: עם כל הכבוד, רן, תאפשרו לי לסיים את דברי.

ראובן ריבלין: יכול להיות שאני טועה, אבל נדמה לי שאני גם לא טועה.

ראובן ריבלין: מרגע שפורסם מעל לוח המודעות שלא תתקיים היום הצבעה, זה מחייב.

ראובן ריבלין: לא יכולה להיות אופציה בידי היושב-ראש לבוא ולהגיד טענה כלשהי, ותהיה הטענה הצודקת ביותר – –

רחמים מלול: אין לי אופציה כזאת.

ראובן ריבלין: – – יש חברי כנסת שאינם נוכחים, או יכולים לטעון שאינם נוכחים מהטעם שהם חשבו שאין הצבעה היום.

ראובן ריבלין: לכן אני מבקש שלא לאפשר הצבעה.

נעמי חזן: – – –

רחמים מלול: חברת הכנסת נעמי חזן, אינני מתכוון לנהל דו-שיח או ויכוח בלתי פוסק.

רחמים מלול: אין בסמכותי לשנות את החלטת הנשיאות, ולפיכך אני קובע שאין הצבעה.

נעמי חזן: סליחה, אני מבקשת חוות דעת של היועצת המשפטית לגבי סדרי ההצבעה, זאת זכותי.

נעמי חזן: כפי שאדוני יודע, זו לא היתה החלטת נשיאות גורפת.

נעמי חזן: אני מבקשת חוות דעת של היועצת המשפטית.

רחמים מלול: בשלב זה אני מחליט שאין הצבעה, אלא אם תתקבל חוות דעת משפטית הנוגדת את שיקול דעתי.

רחמים מלול: מקובל עליכם?

רחמים מלול: בבקשה, מבקשים את זה.

רחמים מלול: בינתיים, כמה מלים באותו נושא לשר שמואל אביטל, בבקשה.

זהבה גלאון: – – – הוא לא היה צריך לענות.

תמר גוז'נסקי: – – –

רחמים מלול: רבותי, מבררים את הנושא הזה עם היועצת המשפטית.

קריאות: – – –

מרדכי משעני: שיסביר איך הוא הצביע.

רחמים מלול: לא, לא, כיוון שהוא השר לתיאום חברתי, הוא רוצה לומר כמה מלים בנושא הזה.

רחמים מלול: אני מבקש מהשר אביטל שתי מלים.

אבשלום וילן: רק שיסביר לחברי הכנסת – – – ואתה הצבעת בעד התקציב.

רחמים מלול: תודה, חבר הכנסת וילן.

רחמים מלול: גם כיוון שלפני כן אמר חבר הכנסת שריד כמה מלים בעניין קריית-הפלדה, כבוד השר רוצה להגיב.

רחמים מלול: בבקשה.

שמואל אביטל: אדוני היושב-ראש, אני מודה לך.

שמואל אביטל: כידוע, כבר מזמן אני לא חבר כנסת, אבל זאת הפעם השנייה שאני שומע את דבריו של יושב-ראש האופוזיציה, חברי יוסי שריד, וחברים אני לא מחליף, אבל חבל לי מאוד על הטון ועל הסגנון, כי זה נוגד גם איזו מערכת, ואני באמת לא רוצה לנקוט את הלשון הזאת.

שמואל אביטל: מתוקף תפקידי הייתי פה בדיון על הצעות לסדר-היום של חבר הכנסת דוד לוי וחבר הכנסת רן כהן בעניין סגירת מפעלי הפלדה והתעשייה בכלל במרחב עכו ובנותיה.

שמואל אביטל: אני חייב להזכיר לעצמנו, שהיה פה דיון סוער, לא על העניין.

שמואל אביטל: היה ויכוח מר בין קבוצת חברים שיושבת שם ממול, ביניהם איש עכו, חבר הכנסת סגן השר אזולאי, מול ידידי רן כהן.

רן כהן: – – –

שמואל אביטל: גם גן-שמואל, גם עכו, וזכויותיך אתך, הכול טוב ויפה.

שמואל אביטל: והוויכוח המר שהתפתח פה, מה קרה למפעלי הפלדה בתקופה של רן כהן?

שמואל אביטל: בגלל היחס האישי לחברים שהזכרתי את שמותיהם פה, אני באמת לא רוצה לרדת לסגנון שנוקט כבר פעם שנייה ושלישית חבר הכנסת יוסי שריד.

שמואל אביטל: אני רוצה להודיע שוב לכנסת, ויכול חבר הכנסת שריד להשתלח או לנקוט כל סגנון, אני אתאפק ולא ארד לרמה הזאת.

שמואל אביטל: גם אם יש אולי חברים שהיו מאוד רוצים לשמוע איזו מלה שנונה, אני לא אעשה את זה.

שמואל אביטל: ברמה העניינית.

שמואל אביטל: באתי לפה והעברתי החלטה בממשלה, החלטה סדורה עם כל הבעיות שנובעות ממעמד הכונס וממציאת מפעיל חדש.

שמואל אביטל: אחת הטרגדיות הגדולות היא, ששרי ישראל בתמ"ס, באיכות הסביבה, ואחרים לדורותיהם, התעלמו מאיזו ערימה קטנה של פסולת, ואני העברתי החלטה בממשלה שלוקחת על עצמה את הפינוי – רן, אל תעשה את התנועות האלה, אם משהו לא ברור אשמח לשמוע שאלה ממך – ולצערי הרב, אני יכול להגיד את זה פה לכנסת, אחרי שהעברתי החלטת ממשלה בנושא קריית-הפלדה, העברתי החלטה גם בנושא אלקטרוכימיות.

שמואל אביטל: אז אלקטרוכימיות גמרנו.

שמואל אביטל: מפעלי הפלדה, אני לא מתבייש להגיד את זה פה, כי החלטת הממשלה וכל מה שכרוך בתרגום שלה, לרבות ויכוחים בין שרים ועיכובים מצד פקידים כאלה ואחרים, כחלק מהרוטינה שלפעמים גם אותה צריך – אני לא יודע מי שלח את הפתק – אני יודע מה זה המפעלים האלה.

שמואל אביטל: ואמרתי, אלה בדיוק ההחלטות שהעברנו.

שמואל אביטל: בכל אופן, אחרי עיכובים, מחר, 19 בחודש, יתקיים סוף-סוף דיון נוסף בבית-המשפט, שבו הכונס יביא את אותה הצעה שגובשה כבר לפני למעלה מחודשיים.

שמואל אביטל: הממשלה הקצתה את הסכומים, הגורם המפעיל החדש חי וקיים, וכל התנאים נסגרו על-ידי בעל הבית, הכונס, ומחר הוא מביא אותם, כי הממשלה כבר החליטה והקצתה את הסכומים.

שמואל אביטל: ואני אומר לך, חבר הכנסת יוסי שריד, אני לא חוזר בי משום מלה שאמרתי.

שמואל אביטל: יושבים פה אנשי עכו, קריית-הפלדה תיפתח, ואני מקווה מאוד שמחר, כי מה שהממשלה היתה צריכה לעשות היא כבר עשתה, גם אם בייסורים, אבל זה כבר מאחורינו.

שמואל אביטל: אני מקווה שמחר לא יקומו בבית-המשפט עוד "נגרים" – כאלה עם מקלות – שמחפשים את הגלגל, ואם הם לא מוצאים אותו, הם עם המקלות אף פעם לא חזרו הביתה.

שמואל אביטל: אני מקווה שמחר בית-המשפט יקבל את ההחלטה הזאת וקריית-הפלדה תיפתח מחדש.

איוב קרא: – – –

שמואל אביטל: סליחה, אל תפריע לי.

שמואל אביטל: סליחה, חבר הכנסת איוב קרא, אני באמת מבקש.

שמואל אביטל: זה קטע אחד.

שמואל אביטל: אני יכול להגיד לכם גם דברים שלא הצהרתי עליהם פה ושלא היו על השולחן.

שמואל אביטל: גם לגבי חורפיש – לא יעזור לאף "נגר" – עברו החלטות.

שמואל אביטל: גם לגבי "פולגת" לא יעזור לשום שר, לשום פקיד.

שמואל אביטל: אני לא אתן לאף אחד לגרום שזה לא יקרה.

שמואל אביטל: לגבי "פולגת" העברתי החלטה לפני שבועיים.

שמואל אביטל: אתם יודעים מה, אני לא מתבייש מאף אחד.

שמואל אביטל: עם כל הכבוד לראש הממשלה ולשר האוצר, הם הפכו את ההחלטה הזאת.

שמואל אביטל: ביום ראשון אני אביא את ההחלטה ונהפוך את זה, וכמו ש"פניציה" נפתח, כך תיפתח קריית-הפלדה; כך נפתח אלקטרוכימיות, והכסף הוקצה והוא בביצוע; כך לא יעזור – מתפרת חורפיש תיפתח; וכך, לא יעזור – קריית-הפלדה תיפתח.

שמואל אביטל: ומאחר שאין לי ספק שזה יקרה, ברגע שאמרו לי: שוב יוסי שריד נואם, מדבר עליך, שמוליק, אמרתי: אם יוסי שריד מדבר עלי, בטוח שאלה רק דברים טובים.

שמואל אביטל: אז אני מקווה שזה יספק את מציעי ההצעה המקורית שהתנדבתי לבוא לענות עליה, כי אני יודע שלא ממהרים להתנדב לבוא ולעמוד פה ולענות בשם הממשלה על עניינים מהסוג הזה.

שמואל אביטל: אם יש משהו שאני עושה בממשלה, זה להיות כלב השמירה בדברים האלה.

שמואל אביטל: אני לא מתבייש.

רחמים מלול: תודה, אדוני.

שמואל אביטל: ולכם, ידידי חבר הכנסת דוד לוי וחבר הכנסת רן כהן, אותה הצעה שהעליתם אז גלגלה עניין.

שמואל אביטל: אני מאמין שמחר קריית-הפלדה תעבור את המסלול של בית-המשפט.

שמואל אביטל: אמרתי ליוסי שריד, שלא היה בין מציעי ההצעה, שכיוון שהוא איש הצפון, אני מקווה שהוא ישמח לבוא אתי לשם לפתוח את קריית-הפלדה.

שמואל אביטל: תודה.

רחמים מלול: תודה, השר אביטל.

רחמים מלול: רבותי, אנחנו ממשיכים.

רן כהן: אדוני היושב-ראש, אני מבקש להעיר הערה בעקבות דברי השר.

רחמים מלול: בבקשה, הערה מהמקום מאחר שהשר הזכיר אותך.

רחמים מלול: בקצרה, אדוני.

שמואל אביטל: – – –

רן כהן: ברשותך, השר אביטל, קודם כול אני רוצה לומר לך, אני בטוח שכל הבית הזה מתפלל יחד אתך שמחר המפעל ייפתח.

רן כהן: הלוואי שהוא ייפתח.

שמואל אביטל: – – –

רן כהן: ברשותך, כל מה שהיה פה זה שחבר הכנסת שריד הזכיר את הישיבה מלפני שלושה חודשים, בשבוע הנורא, השחור, שבו נסגרו מפעלי הפלדה, ואמר שהיתה כאן הבטחה שיש החלטת ממשלה שלמחרת מפעלי הפלדה ייפתחו.

יוסי שריד: – – –

רן כהן: אנחנו הבנו משרים אחרים שלא היתה החלטה כזאת, אבל בעובדה קרה דבר אחד, השר אביטל.

רן כהן: מאז ועד היום המפעל לא נפתח, והלוואי שהוא ייפתח מחר.

רחמים מלול: תודה.

רן כהן: אני אומר לך רק דבר אחד.

רן כהן: מאחר שהזכרת אותי בתור שר התעשייה והמסחר אני רוצה לומר לך: בשבוע הראשון שבו נכנסתי לתפקידי כשר התעשייה והמסחר – ועדים לכך אנשי עכו היושבים כאן – היתה כבר הפגנה, משום שהיה צו סגירה על המפעלים, גזר-דין על המפעלים.

רחמים מלול: חבר הכנסת רן כהן.

רן כהן: אני סיימתי את כל השנה, ועוד שנה אחרי המפעלים לא רק שלא נסגרו, אלא הם גם פעלו במלוא הקיטור, והם נסגרו לפני שלושה חודשים.

רחמים מלול: תודה רבה, חבר הכנסת רן כהן.

רן כהן: – – – שהשר יפתח אותם מחר.

רחמים מלול: אם כן, רבותי חברי הכנסת, אנחנו עוברים מעניין לעניין באותו עניין.

רחמים מלול: הסעיף הבא בסדר-היום: מפעלי התעשייה והאבטלה הגואה בעכו – דיון בעקבות הצעות לסדר-היום של חברי הכנסת דהאמשה ומח'ול.

רחמים מלול: יפתח את הדיון חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה, ואחריו – חבר הכנסת עסאם מח'ול.

רחמים מלול: בבקשה, חבר הכנסת דהאמשה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כבוד היושב-ראש, שרים נכבדים, מכובדי חברי הכנסת, תרשו לי לקבל בברכה בשם כולנו בבית הזה את ראש העיר עכו, ד"ר בירן, את סגן ראש העיר, עורך-הדין אדהם ג'מאל, את חברי מועצת העיר, הסגנים וכל הנכבדים, פרנסי עכו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ברוך בואכם, ואהלן וסהלן.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני רוצה לומר שהעיר עכו – לא רק בהיסטוריה הרחוקה, אלא גם בהיסטוריה הקרובה ובשנים שעוד לא הספקנו לשכוח – היתה עיר משגשגת, היתה עיר לתפארת והיתה עיר שכל תלמיד בית-ספר שמח לשמוע את שמה ושמח שבעתיים אם יצא לו לבקר בה במסגרת טיול של בית-ספר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ואנחנו רואים שהעיר היפה הזאת הולכת וקורסת לנגד עינינו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לא רק מפעלי הפלדה נסגרו ולא רק מפעלי הקרמיקה נסגרו, חבר הכנסת שריד, אלא גם "ברבור-נעמן", לפי האינפורמציה שבידי, כבר נסגרו, ולא שהם נמצאים במצב של סגירה, ומפעלים אחרים הולכים ונסגרים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: האבטלה בעכו היא מהמובילות בארץ – 12.5% לפי הדוח האחרון של הלשכה, כאשר בתוך העיר העתיקה האבטלה מגיעה ליותר מ-30%, ואני לא מכיר מקום אחר במדינה שבו האבטלה מגיעה ל-30%.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אנחנו יודעים על 15%, על 20%–21%.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: 30% – רק בעיר העתיקה בעכו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: וכפי שאמרו קודמי, כאשר האבטלה גואה, וכאשר העוני פורח – אם אפשר לומר "פורח" לגבי עוני – ומתעצם, וכאשר לתושבים אין פת לחם, וכאשר הם מרגישים שהם נעזבים לנפשם וההבטחות לא מתקיימות, והממשלה, גם כאשר היא מבטיחה, היא לא מקיימת, וגם כאשר אומרים: מחר ייפתח המפעל הגדול, הוא לא נפתח חודש אחרי חודש – מה יעשו התושבים?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: עכו היתה נגועה גם קודם בעניין הסמים, אבל אין מחלוקת שכאשר האבטלה גואה והעוני מתעצם כל המכות החברתיות הולכות ותופחות, הולכות ונעשות קשות יותר – לא רק הסמים, אלא גם צורות אחרות ונוספות של פשיעה, וכבר היו בוועדת הפנים דיונים בנוכחות המשטרה, בנוכחות נציגי המשרד לביטחון פנים, על בעיות שכולנו תקווה שהן בינתיים עניין של העבר, ושל העבר בלבד.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כולנו תפילה שהעיר עכו תחזור לשגשג ותחזור להיות עיר לתפארת, ולא רק כמובילת הדגל החברתי בדו-קיום ובשכנות טובה בין כל תושביה, ולא רק במישור החברתי, אלא גם במישור הלאומי של העיר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כל תושבי עכו, מכל המגזרים, הם שותפים לניהול העירייה והם שותפים לניהול החיים החברתיים והם שותפים לכל צורות החיים, והם סובלים יחד כאשר הפשיעה גואה והם סובלים יחד כאשר יש אבטלה והם סובלים יחד כאשר יש עוני והם שותפים, לטוב ולרע, בכל החיים החברתיים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ועיר כזאת, דוגמה כזאת שמעטות כמוה יש לנו בארץ הזאת – כולנו חייבים לה לא רק תודה, אלא חייבים גם לעמוד על המשמר, חייבים גם לעשות כמיטב יכולתנו למענה, ויש ביכולתנו לעשות.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אומנם לא כולנו חברי ממשלה ולא כולנו בעלי סמכויות ולא כולנו יכולים להחליט מרגע לרגע על תקציבים ועל שינויים, אבל לכולנו יש כוח פוליטי, לכולנו יש אפשרויות, כמעט בלתי מוגבלות, ולכולנו חייבת להיות השפעה על בעלי החלטות בממשלה ובמדינה הזאת.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לא יכול להיות שהעיר הזאת תחשך.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לא יכול להיות שהעיר הזאת לא תמשיך להוביל כספינת דגל גם מבחינה חברתית, גם מבחינה של קיום ופרנסה לתושביה, מבחינת המצאת תעסוקה לתושביה, כמו כל הערים האחרות, וכטובה שבהן.

רחמים מלול: אם אפשר, תסכם בבקשה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני רוצה לסכם ולומר, שמשבר התיירות, שהפך למכת מדינה, פגע קשות בעיר עכו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לא רק מצב התעשייה והמפעלים ולא רק החולי החברתי – שמוצא לו אדמה פורייה כאשר אין תעסוקה ויש אבטלה – אלא גם משבר התיירות, כל אלה פגעו בעיר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אחרי העיר ירושלים, העיר עכו היתה העיר מספר שתיים במדינה מבחינת תיירות.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אומנם התיירות מוכה כיום במדינה כולה, אבל גם תיירות הפנים איננה מגיעה לעכו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: המסעדות, שאכלו בהן לא רק תיירים, אלא גם תיירי פנים, תושבי המדינה – בעלי המסעדות הגיעו עכשיו לפת לחם.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לכן, אדוני, אני רוצה לסכם ולומר עוד משפט אחד.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כל איש במקומו, וכל אחד לפי סמכותו – החל מראש הממשלה והשרים הנכבדים עד אחרון חברי הכנסת ואחרון תושבי העיר והמדינה הזאת – כולנו יחד חייבים לתת כתף וכולנו יחד חייבים לעשות את כל המאמץ הדרוש כדי שהעיר עכו תמשיך להיות עיר ואם בישראל, עיר משגשגת, עיר של אהבה, של אחווה ושל דו-קיום, שרחוקה מאוד מהאבטלה, מהעוני וממכות חברתיות אחרות.

רחמים מלול: תודה רבה, אדוני.

רחמים מלול: חבר הכנסת עסאם מח'ול, בבקשה.

עסאם מח'ול: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני רוצה לפתוח ולברך את המשלחת מעכו שנמצאת אתנו כאן היום.

עסאם מח'ול: את הנושא הזה העלינו לפני כשבועיים, ופרסנו מעל במת הכנסת את בעיותיה הכואבות והקשות של העיר עכו, שהיא עיר מיוחדת במדינת ישראל, אבל היא עיר מתפוררת מבחינה חברתית ומבחינה כלכלית.

עסאם מח'ול: אנחנו מקיימים זו הפעם השלישית לפחות דיון על העיר המיוחדת הזאת עכו, ושום דבר אמיתי לא זז בכיוון החיובי; דברים רציניים זזים בכיוון השלילי, ומצבה של עכו מידרדר מדחי אל דחי.

עסאם מח'ול: העיר הזאת יכולה לטבוע, אם לא ידחפו אותה וייתנו לה את היד הנחוצה כדי להציל אותה מהמצולות שאליהן שקעה.

עסאם מח'ול: אני לא אחזור עכשיו ואציין את המכות הרבות שעכו סובלת מהן: אבטלה של 12%, אבטלה של 30% בעיר העתיקה הערבית, ומגמה של סגירת מפעלים בעיר הצפונית הזאת, שעד לא מזמן לא רק שהיתה נקודה מעניינת מבחינה היסטורית, אלא היתה עיר בירה של הגליל ועיר בירה של האזור הצפוני.

עסאם מח'ול: בילדותי עכו היתה עיר המחוז.

עסאם מח'ול: אני רואה שעכו היום רחוקה מאוד מלהיות עיר רגילה אפילו, שיכולה לעמוד על הרגליים באזור הזה.

עסאם מח'ול: לכן, אנחנו מדברים על עכו וקושרים אותה למכה חברתית, להתפוררות חברתית וכלכלית, למוקד אזורי של פשע וסמים, במקום בירה מחוזית.

עסאם מח'ול: אנחנו מדברים על עכו כעיר שאחוז האסירים הנמצאים בכלא מבין תושביה הוא פי-חמישה עד פי-שבעה מאחוז האסירים הנמצאים בכלא מכל עיר אחרת במדינה.

עסאם מח'ול: האם זה דבר שנוצר מאליו?

עסאם מח'ול: האם זה קרה בגלל איזה אסון טבע?

עסאם מח'ול: לא, זה מעשה ידיה של המדיניות הרשמית של מדינת ישראל במשך יותר מ-50 שנים.

עסאם מח'ול: זה פועל יוצא של תקציב, של מדיניות שנבנתה והתבטאה בצורה זו או אחרת בתקציב.

עסאם מח'ול: פעם אחר פעם, גם אחרי שהתקבלו החלטות וגם כאשר יש חוק, אין התקדמות, ועכו ממשיכה לסבול.

עסאם מח'ול: מתחילים לחפש דרכי פתרון, שיש לי ויכוח לגביהן ולגבי השאלה איך להציל את עכו.

עסאם מח'ול: אני חושב שהצעת החוק שהביא כאן חבר הכנסת שריד היא אחת הדרכים להעמיד את עכו על רגליה.

עסאם מח'ול: אני חושב, שההצעות, הדרישות והתביעות שציינה עיריית עכו, הן על-ידי עידוד השקעות, הן על-ידי עידוד מעסיקים והשקעת הון בעכו, גם הן חלק מהדרכים להעמיד את העיר הזאת על רגליה.

עסאם מח'ול: השקעות בחינוך, טיפול בבעיות הרווחה בעכו, כל אלה דברים נכונים, שיכולים להעמיד את עכו על רגליה, אבל אלה לא דברים שיכולים לתת לעכו את התנופה שמגיעה לה, תנופה שמגיעה לעיר ייחודית כמו עכו, עיר בת 5,000 שנה.

עסאם מח'ול: אני חושב, שבשונה מכל עיר אחרת בארץ הזאת, עכו היא עיר שעתידה טמון בעבר שלה, ולא בעתיד ובהווה בלבד.

עסאם מח'ול: היא עיר שהמוצא שלה הוא על-ידי שינוי התפיסה הבסיסית ביחס לתיירות בישראל.

עסאם מח'ול: היא בנויה, כרוכה ונשענת על האופציה שהממשלה הזאת תחליט שהיא משנה כיוון והופכת את עכו לפרויקט ישראלי, של כל המדינה, והופכת אותה לפנינה של תיירות, אחרת אין מה לעשות, אנחנו ניתן טיפול ראשוני וזהו זה.

עסאם מח'ול: לכן אני אומר, שעתידה של עכו כרוך בשיפוצה ובהפיכתה לפנינה לטובת תושביה, אדוני ראש העיר – לטובת כל תושביה ולטובת תושבי העיר בעתיד – לא על-ידי שינוי אופי התושבים, אלא על-ידי חיזוק התושבים של עכו, יהודים וערבים, כי שני העמים במקרה של עכו הפכו לדוגמה שמוכיחה ששני העמים יכולים או לטבוע יחד או לקום יחד.

עסאם מח'ול: לא יכול להיות שבעיר כמו עכו – אבל גם לא במדינה כולה – אחד משני העמים יקום על חשבון ירידתו של עם אחר.

עסאם מח'ול: לכן אני חושב שהמסר הזה הוא מסר חשוב.

עסאם מח'ול: זהו מסר שצריך לטפח את הדו-קיום ואת העיר כעיר מעורבת כערך מוסף של העיר, ולא כערך שפוגע בה.

עסאם מח'ול: צריך לזכור תמיד את הססמה, שחשבתם שנשחקה, שהתקציב חייב לעבור שינוי סדר עדיפויות במדינת ישראל.

עסאם מח'ול: הכסף חייב לעבור מההתנחלויות לשכונות, וגם לטיפול בבעיותיה של עכו ובאבטלה ששוררת בה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה לחבר הכנסת עסאם מח'ול.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: השר נתן שרנסקי, בבקשה.

נתן שרנסקי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, המשלחת המכובדת מהעיר עכו – ד"ר שמריהו בירן ראש העיר, ממלא-המקום ידידי זאב נוימן, ברכות ליום ההולדת, סגן ראש העיר אדהם ג'מאל, סגן ראש העיר רחמים הררי ושאר האנשים.

נתן שרנסקי: אנחנו מכירים – ואני באופן אישי מכיר – את הבעיות של העיר עכו גם כתוצאה מקשרים אישיים שלנו, אבל גם מתוקף תפקידי במשרדים השונים.

נתן שרנסקי: כשר התעשייה והמסחר ניסיתי והצלחתי להעביר החלטה להעניק אזור עדיפות א' לתעשיית היי-טק בעיר עכו, ואומנם הצלחנו לעשות זאת, אבל לצערי זה לא כל כך עזר.

נתן שרנסקי: גם דברים שעשיתי בתוקף תפקידי במשרד הפנים לא כל כך עזרו.

נתן שרנסקי: התברר מהר מאוד שצריך מאמץ משולב, ריכוזי, של כל המערכות, של כל המוסדות של הממשלה, כי יש, לצערי, פער אדיר בין החשיבות ההיסטורית של העיר, בין החשיבות התיירותית שלה, בין החשיבות החברתית שלה כעיר עם מערכת יחסים מאוד מיוחדת ומאוד טובה בין האוכלוסייה היהודית לערבית, בין החשיבות האסטרטגית של העיר לבין המצב שאליו נקלעה.

נתן שרנסקי: עם זאת, אני כמובן דוחה בתוקף את כל ההאשמות שלפיהן ממשלות ישראל הזניחו את עכו, לא רצו לטפל בה, העבירו כסף ממנה למקומות אחרים – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: עד עכשיו, אדוני, לא שמעתי האשמות.

נתן שרנסקי: רק עכשיו שמענו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: המצב מדבר בעד עצמו.

נתן שרנסקי: חייבים לרכז מאמץ, ועל כך דיברתי בכל התפקידים שהייתי בהם.

נתן שרנסקי: היום, כל משרדי הממשלה שמו את עכו בטיפול נקודתי.

נתן שרנסקי: זה חייב להיות טיפול נקודתי וגם מערכתי – כל המערכות, כל המשרדים ביחד.

נתן שרנסקי: כיוון שאני שר השיכון, אני רוצה להדגיש את כל האספקטים של המשרד שלי בעיר עכו.

יוסי שריד: העיקר שתבוא מחר להצבעה.

יוסי שריד: זה הכי חשוב.

נתן שרנסקי: בסדר גמור, אם אתה מבקש במיוחד.

יוסי שריד: אני מאוד מבקש.

נתן שרנסקי: אני מניח שאתה מתאם את המהלך שלך עם הממשלה, כי בסך הכול המטרות שלנו ושלך לשפר את מצב העיר עכו הן אותן מטרות.

יוסי שריד: אני בטוח שמחר כולכם תהיו בהצבעה.

נתן שרנסקי: משרד השיכון מטפל בבנייה החדשה, בפיתוח תשתיות ומוסדות ציבור, בשיקום שכונות פיזי וחברתי ובסיוע לאוכלוסיית הזכאים.

נתן שרנסקי: בקשר לבנייה, אין ספק שיש בעיה מאוד חמורה, והתשובה מאוד פשוטה.

נתן שרנסקי: הבעיה היא שניצלנו כבר מזמן את כל פוטנציאל הבנייה בעיר עכו.

נתן שרנסקי: אנחנו רוצים לבנות שם.

נתן שרנסקי: מ-1994 בנו שם רק 500 יחידות דיור.

נתן שרנסקי: אין קרקע, ואנחנו לא מצליחים לקבל קרקע לצורך בנייה ממינהל מקרקעי ישראל.

נתן שרנסקי: לפי בדיקות של המשרד יש אפשרות הרחבה מצפון עכו.

נתן שרנסקי: באזור הזה אפשר לבנות עד 10,000 יחידות דיור.

נתן שרנסקי: לפי המכרז שפורסם לאחרונה, וזה מאוד חשוב, אנחנו נבנה שם רק 260 יחידות דיור.

נתן שרנסקי: זה טיפה בים, כאשר הפוטנציאל הוא עד 10,000 יחידות דיור.

נתן שרנסקי: זה מאוד יעזור גם לתושבי עכו וגם לאלה שיעברו לעכו.

נתן שרנסקי: אנחנו מאוד מקווים שיעברו יותר ויותר אנשים.

נתן שרנסקי: כאשר העיר עומדת בתחרות קשה עם נהרייה, שלומי, מעלות וכרמיאל, שנהנות מסטטוס של אזור עדיפות, בהחלט צריך לעשות הכול כדי לעזור לה.

נתן שרנסקי: ברגע שנצליח לקבל ממינהל מקרקעי ישראל שטחים, אנחנו נשמח לקדם תוכניות בנייה של אלפי יחידות דיור.

נתן שרנסקי: על שולחן הממשלה נמצאת כעת תוכנית כוללת לפיתוח עכו העתיקה הערבית, שתאפשר שיפור מצבו של חלק זה של העיר מבחינות רבות.

נתן שרנסקי: החלק של משרד השיכון בתוכנית הזאת הוא 6 מיליוני שקלים, אשר מיועדים לפיתוח תשתיות.

נתן שרנסקי: אנחנו מוכנים להתחיל ברגע שהממשלה תאשר את התוכנית.

נתן שרנסקי: מכיוון שקצב הבנייה בעכו היה מאוד מאוד אטי, יש בקושי מענה על תקן מוסדות ציבור, כי כדי לבנות מוסדות ציבור נוספים צריך לבנות מספר מסוים של יחידות דיור.

נתן שרנסקי: למרות זאת, בשנים האחרונות המשרד שלנו בנה בעיר אודיטוריום.

נתן שרנסקי: דרך אגב, מי שלא היה שם, אני מאוד ממליץ לו להיות שם, כי הקונצרטים שם הם ברמה בין-לאומית.

נתן שרנסקי: כמו-כן בנינו אולם ספורט, בית-כנסת ומעון-יום בסכום של למעלה מ-10 מיליוני שקל.

נתן שרנסקי: עכשיו הכרזנו שאנחנו נשתתף, והקצבנו לכך מיליון שקל, בבנייה של קונסרבטוריון חדש בעכו, כי יש כוחות גם לקונסרבטוריון ברמה בין-לאומית.

נתן שרנסקי: עכשיו, מלת ביקורת לראש העיר ולמועצה.

נתן שרנסקי: יש במשרד שלנו תוכניות או כלים חדשים להתחדשות עירונית – או כפי שאומרים בסלנג "פינוי-בינוי" – ועיבוי ערים.

נתן שרנסקי: קיבלנו ואישרנו עשרות פרויקטים – 45 פרויקטים – בהתחדשות עירונית ולמעלה מ-20 פרויקטים בעיבוי ערים.

נתן שרנסקי: אלה פרויקטים שכאילו תפורים לעכו.

נתן שרנסקי: זו האפשרות להיכנס למרכז העיר ולעשות שינויים ושיפורים מאוד משמעותיים באמצעות כסף שהממשלה נותנת לתכנון, והעירייה יחד עם התושבים מפעילה כוחות שוק.

נתן שרנסקי: מועצת העיר עכו עדיין לא ערוכה ולא הציגה למכרז אף פרויקט.

נתן שרנסקי: אנחנו ניתן לפרויקטים שלכם עדיפות עליונה.

נתן שרנסקי: רק תפנו.

נתן שרנסקי: אנחנו נשמח להשתמש בכלי חדש, כלי שאני מאוד תומך בו ופיתחתי אותו במשרד, להתחדשות עירונית.

נתן שרנסקי: בקשר לשיקום שכונות – אני רוצה שתדעו, שממשלות ישראל השקיעו 14 מיליון שקל לשיקום שכונות פיזי.

נתן שרנסקי: מ-1979 הושקעו 88 מיליון שקל.

נתן שרנסקי: מלבד זאת אנחנו מטפלים בשיקום חברתי, ובעיר עכו זה לא פחות חשוב משיקום פיזי.

נתן שרנסקי: אנחנו מוכנים להרחיב את הפרויקטים, כמובן במגבלות תקציביות שקיימות.

נתן שרנסקי: הפרויקטים האלה מאוד חשובים לעיר.

נתן שרנסקי: פרויקט חדש, שעכשיו אנחנו יוזמים ומתקצבים, הוא מוקד לפיתוח ההון האנושי בקרב האוכלוסייה המבוגרת – השלמת השכלה וקידום תעסוקתי.

נתן שרנסקי: במצב שאליו נקלעה עכו, מצב של אבטלה מצד אחד וצורך לעודד בנייה של תעשיית היי-טק מצד שני, זה פרויקט מאוד חשוב.

נתן שרנסקי: יש עוד ועוד דוגמאות, ואני לא אביא את כולן.

נתן שרנסקי: יש בעכו הרבה זכאים.

נתן שרנסקי: יש זכאים שמקבלים סבסוד בשכר דירה בגובה של 1,675 שקלים – גם עולים וגם ותיקים, גם יהודים וגם ערבים.

נתן שרנסקי: רוב תושבי העיר העתיקה גרים בשכירות דמי מפתח.

נתן שרנסקי: כדי לעזור לאנשים האלה לרכוש דירות, הוחלט במסגרת המשרד על מתן סיוע בגובה 108,000 שקל למשפחות ללא ילדים ו-236,000 למשפחות עם שישה ילדים ויותר.

נתן שרנסקי: זה סיוע מאוד משמעותי, כמעט ללא תקדים בהשוואה לערים אחרות.

נתן שרנסקי: חייבים לפתור שני דברים: 1.

נתן שרנסקי: לקבל אדמות ממינהל מקרקעי ישראל ולבנות.

נתן שרנסקי: 2.

נתן שרנסקי: אני פועל מול שר האוצר וראש הממשלה להעביר החלטה ולתת לעכו אזור עדיפות לאומית א'.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אדוני, לפני שאתה מסיים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני יודע מטיפול קודם, שהיו בעיות בקשר למשכנתה ובקשר להלוואות לתושבי עכו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני יכול להיות משוכנע, ויוכלו לשמוע כולם, שלגבי המשכנתאות וההלוואות לדיור, כל התושבים יקבלו אותן הקלות ואותם תנאים בלי שום הבדלים?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ומה שהיה יתוקן, אם זה לא תוקן?

נתן שרנסקי: עמדתי על כך באיזו שאילתא.

נתן שרנסקי: במחשב שלנו, גם אם אני רוצה לדעת אם אני נותן משכנתה ליהודי או לערבי, אני לא יכול.

נתן שרנסקי: יש קריטריונים של זכאות, וכל הזכאים – לא חשוב איפה הם גרים ואם הם יהודים או ערבים – מקבלים אותם תנאים בדיוק.

נתן שרנסקי: אין ספק שאותם דברים נכונים גם לגבי עכו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ומה שלא נפתר ייפתר אם עדיין יש – – –

נתן שרנסקי: כן.

נתן שרנסקי: אם יש עיוותים, ולא ידוע לי על דבר כזה, אנחנו בהחלט נטפל בהם.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה לשר הבינוי והשיכון חבר הכנסת נתן שרנסקי.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חברי הכנסת, אנחנו ממשיכים לפי רשימת המתדיינים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת שאול יהלום – אינו נוכח.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת זבולון אורלב, בבקשה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: יש גם כמה שרים שנרשמו להשתתף בדיון והם לא נוכחים כרגע באולם.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ניתן להם, לשרים, להשתתף כאשר יגיעו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אבל חברי הכנסת שלא יהיו בשעה שאקרא בשמותיהם כמובן לא יוכלו להשתתף לאחר מכן בדיון.

זבולון אורלב: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, גם אני רוצה לקדם בברכה את האורחים מעכו, ובראשם ראש העיר ד"ר שמריהו בירן, לשעבר מנהל בית-הספר, ממלא-מקומו, סגני ראש העיר, חברי מועצת העיר וכל האורחים החשובים מעכו.

זבולון אורלב: בראשית דברי, כיושב-ראש ועדת החינוך והתרבות אני רוצה לשלוח ברכה לעיר עכו על כך שארגון התרבות של האו"ם, אונסק"ו, קיבל לפני ימים ספורים ממש החלטה לכלול את עכו ברשימת האתרים המוכרזים כמורשת תרבות עולמית, יחד עם מצדה.

זבולון אורלב: החלטה זו מכניסה אתכם, אנשי עכו, לרשימת מקומות מאוד מכובדת בעולם, בזכות המורשת העתיקה של אלפי שנים, בזכות החפירות הארכיאולוגיות, בזכות השימור, ואנחנו נביא את זה לידי ביטוי גם בהחלטות הסיכום – החלטה שיכולה להיות מנוף אדיר, מנוף רציני מאוד לתיירות עולמית, שהרי כל המקומות שאונסק"ו קבע אותם כמוקדי תרבות עולמית הפכו להיות אטרקציות עולמיות בקנה מידה מאוד רציני, ואני מקווה שפרנסי העיר ידעו שתחת ידם יש אוצר מאוד מאוד רציני.

זבולון אורלב: רבותי, אי-אפשר להשאיר את העיר עכו במצבה הנוכחי ולהתגונן מאחורי כל מיני תשובות של ממשלה, ותהיינה תשובות מכובדות ככל שתהיינה, כאילו שום דבר לא קרה.

זבולון אורלב: אי-אפשר להשאיר את המצב על כנו, וצריכה להיות יוזמה ממשלתית.

זבולון אורלב: אני מאוד מעריך את יוזמותיו של השר שמוליק אביטל ומאוד מכבד אותן.

זבולון אורלב: אני גם מקבל את כל דבריו שנאמרו כאן.

זבולון אורלב: אבל זה לא טיפול רציני על-פי הבנתי.

זבולון אורלב: הבעיה של עכו היא לא רק של תעשייה, היא בעיה לא רק של דיור או של מבני ציבור, כפי שאמר כאן שר הבינוי והשיכון, והיא לא רק בעיה של משבר מוניציפלי.

זבולון אורלב: היא בעיה מערכתית, צירוף של הרבה מאוד נסיבות שהביא את עכו ודחק אותה למצב של עיר בקריסה, עיר שתושבים בורחים ממנה.

זבולון אורלב: אוכלוסייה חזקה עוזבת, אוכלוסייה חלשה מצטרפת או נשארת, מפעלים מהסביבה בורחים.

זבולון אורלב: זו עיר במלכודת, כיוון שמכל עבריה יש חלופות הרבה יותר אטרקטיביות, גם למגורים, גם לתעשייה, גם לחינוך, דרך הקשת הידועה, החל מנהרייה בצפון, כרמיאל במזרח וערי המפרץ בדרום.

זבולון אורלב: אז מדוע אנשים צריכים לבוא לגור בעכו?

זבולון אורלב: לנו יש עניין גדול כמדינה וכחברה לחזק את עכו.

זבולון אורלב: לכן צריך להיות טיפול ממשלתי מערכתי מקיף, על-ידי ועדת שרים מסודרת שתדווח, ואולי להקים ועדת שרים אד-הוק לענייני עכו, שתראה את העיר במכלול בעיותיה.

זבולון אורלב: ומשפט אחרון, אדוני היושב-ראש.

זבולון אורלב: אנחנו כציונות דתית תורמים את תרומתנו החשובה.

זבולון אורלב: לפני זמן קצר נוסד שם גרעין מורים תורני של החינוך הציוני-הדתי, וזו הזדמנות לשלוח לו ברכה, ולברך גם את אנשי עכו שמסייעים ותורמים, ולבקש מכל אוכלוסיית ישראל לראות בעכו יעד לאומי, לבוא ולחזק את העיר.

זבולון אורלב: תודה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה לחבר הכנסת אורלב.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת חיים כץ, בבקשה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אחריו – חבר הכנסת נחום לנגנטל.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: בינתיים הודעה לסגנית מזכיר הכנסת, בבקשה.

ר' קפלן: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבדת להודיע, כי הונחה על שולחן הכנסת, לקריאה ראשונה, הצעת חוק תכנון משק החלב בישראל (תיקון) (הוראות מיוחדות למכירה בשנים 1999 עד 2003), התשס"ב–2001.

ר' קפלן: תודה רבה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה לסגנית מזכיר הכנסת.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת כץ, לפני שאתה מתחיל לדבר אני רוצה עוד הפעם לציין שכמה שרים נרשמו לדיון.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אם הם יגיעו בזמן אמת, נוכל לשלב אותם.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: בבקשה, חבר הכנסת כץ.

חיים כץ: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אנחנו עורכים פה היום דיון על עכו, כמו שהיינו יכולים לערוך דיון על אשקלון או דימונה.

חיים כץ: עכו, עיר ואם בישראל, כ-50,000 תושבים, כ-12,500 משפחות, בעבר עיר תעשייה, עיר תיירות, שמשקפת את התמונה העגומה שיש לנו היום במדינת ישראל – מפעלים נסגרים חדשות לבקרים, אבטלה גואה ותיירות גוססת.

חיים כץ: לצערנו, קריית-הפלדה נסגרה, 400 מפרנסים הלכו הביתה.

חיים כץ: "צינורות המזרח התיכון" – 330 מפרנסים הלכו הביתה.

חיים כץ: "בתי גלרון" – 120 מפרנסים הלכו הביתה.

חיים כץ: "רמי תעשיות קרמיקה" – 150 מפרנסים הלכו הביתה.

חיים כץ: "נעמן פורצלן" – 120 מפרנסים הלכו הביתה.

חיים כץ: משחטת "מילואות" – 200 מפרנסים הלכו הביתה.

חיים כץ: כ-1,350 מפרנסים.

חיים כץ: ואם זה לא מספיק, יש לנו עוד פיטורים.

חיים כץ: "טמבור" – כ-1,500 עובדים נשלחו הביתה.

חיים כץ: מפעלי הפטרוכימיה – – – לנגנטל, אותי זה לא מצחיק.

חיים כץ: דיברתי עד עכשיו על 1,500 נפגעים חברתית, ואותי זה לא מצחיק.

חיים כץ: מפעלי הפטרוכימיה – כ-150 מפרנסים הלכו הביתה.

חיים כץ: מפעלי "מילואות" – כ-400 מפרנסים הלכו הביתה.

חיים כץ: בתי-המלון והאירוח – כ-500 מפרנסים הלכו הביתה.

חיים כץ: סך הכול כ-2,500 מפרנסים מצטרפים לאוכלוסייה של נפגעים חברתית במדינת ישראל.

חיים כץ: ל-2,500 איש אין בשביל מה לקום בבוקר, אף אחד לא מחכה להם.

חיים כץ: 2,500 איש איבדו את הכבוד העצמי שלהם.

חיים כץ: הם לא יכולים להסתכל בעיני הילדים שלהם, הם לא מסוגלים.

חיים כץ: תמונה טובה בעניין הזה ראינו באחד מלילות שבת בטלוויזיה, בתוכנית על סגירת מפעלי הפלדה.

חיים כץ: אני ראיתי את הכתבה הזאת, ואני אומר לכם שזו היתה כתבה קשה.

חיים כץ: היו בה תמונות קשות של עובדים שהתחילו את עבודתם לפני 35 שנה, ואיך הם אמרו?

חיים כץ: – אנחנו הולכים לאפסנאות להחזיר ציוד.

חיים כץ: היה שם, מוסי רז, היה שם עולה חדש אחד, שאני זוכר את התמונה שלו.

חיים כץ: כששאלו אותו: מה אתה עושה?

חיים כץ: הוא אמר: אני באתי לפה ואני עובד על מכונה מאוד גדולה, אני עושה עבודה מאוד חשובה.

חיים כץ: אני גם מנקה את המדינה וגם מכניס כסף למדינה.

חיים כץ: כשאמרו לו: אולי אנחנו רוצים לדבר אתך על הפיטורים, הוא אמר: תן לי "להגמיד" את זה בשביל שאני לא אבכה.

חיים כץ: ראית שם את האנשים וראית את ההתייחסות של האנשים לכנסת.

חיים כץ: אף אחד לא חיכה להם, אף אחד לא בא לשם, לא דיברו אתם, הזניחו אותם.

חיים כץ: היתה תמונה קשה של סגירת המפעל.

חיים כץ: איך בא יושב-ראש ועד העובדים וסוגר את המפעל, איך הוא מבקש שישאירו את זה שלם, שלא יפגעו בבריכות, שישאירו את המפעל, אולי יהיה צ'אנס.

חיים כץ: איך הוא נפרד מכל אחד, איך הוא גומר פרויקט חיים.

חיים כץ: והסיום של הכתבה, כשהוא נכנס לאוטו נאמר שם: מחר או בעוד 48 שעות, פנחס לוי, אתה אפס חברתי, ומחר גם את ואתה יכולים להיות אפס חברתי.

חיים כץ: חבר הכנסת יוסי שריד, אני אצביע אתך בנושא הזה, ולא מעניין אותי מה שהממשלה תחליט, כי אני חושב שאוי לה למדינה שנותנת לאזרחיה להיות נפגעים חברתיים ואפסים חברתיים.

חיים כץ: תודה רבה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה לחבר הכנסת חיים כץ.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת נחום לנגנטל.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אחריו – השר לתיאום חברתי מר שמואל אביטל.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת לנגנטל, בבקשה.

נחום לנגנטל: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, עמיתי חברי הכנסת, חבל שחבר הכנסת כץ, אחרי שהוא נשא את נאומו החוצב להבות, נעלם מן האולם.

נחום לנגנטל: הוא רק הטיף פה מוסר לכל מיני אנשים איך הם מתנהגים.

נחום לנגנטל: חבל.

נחום לנגנטל: הרי אנחנו מודעים ומצווים על הביטוי: קשוט עצמך ואחר כך קשוט אחרים.

נחום לנגנטל: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, לא לכבודה של הכנסת ולא לכבודה של מדינת ישראל שאחת לאיזה זמן אנחנו נדרשים במליאה לדון על עכו ולאחר מכן לחוקק חוק ספציפי בקשר לעכו, וכך כל איזה זמן, כריטואל חוזר, יבואו לפה פרנסי העיר, אנשים יקרים, חשובים, ואנחנו כאן נבכה מרה על גורלה של העיר עכו, נשנס מותניים, ונפעל בשיטת הפינצטה – איך עוזרים עוד קצת לעכו.

נחום לנגנטל: זה לא לכבודה של המדינה ולא לכבודה של הממשלה, לא משום שלא לכבוד לנו לעזור לאנשים, אלא משום שזה רק מראה שאין פתרון אמיתי למה שצריך לעשות לעיר עכו.

נחום לנגנטל: אני עזרתי מאוד אז, ככל יכולתי, לסגן השר אזולאי, לכל הפורום למען עכו שעסק בעניין הזה ולראש העיר, ועשיתי כל מה שנדרשתי בהרבה דיונים גם בוועדת הכספים וגם במליאה.

נחום לנגנטל: אבל, אדוני היושב-ראש, זה לא רציני, מפני שבסופו של דבר, זה שאנחנו נעמוד כאן ונבכה על מצבה של עכו, זה לא מעודד הרבה מאוד אנשים להגיע לעיר הזאת.

נחום לנגנטל: זה לא בדיוק הפרסום הכי טוב לעיר כשכל פעם שומעים שהעיר הזאת במצוקה ומחוקקים לה חוקים מיוחדים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אלא אם כן נבטיח לפתור את הבעיות ולתקן את המצב.

נחום לנגנטל: זו הבעיה הכי גדולה של הממשלה הזאת.

נחום לנגנטל: אדוני היושב-ראש, אני לא אומר את זה רק משום שאני היום באופוזיציה.

נחום לנגנטל: אני אומר לך את הבעיה.

נחום לנגנטל: זו באמת אוזלת ידה של הממשלה.

נחום לנגנטל: הרי הכתובת היתה על הקיר לגבי העיר עכו.

נחום לנגנטל: אמרנו להם את זה לפני שנה.

נחום לנגנטל: התחננו פה בפני הממשלה: תבינו, יש פה בעיה.

נחום לנגנטל: אז עזרנו בדבר אחד קטן דרך החוק של סגן השר דוד אזולאי, שחשבנו וקיווינו שאולי זה יהיה דבר גדול.

נחום לנגנטל: יבוא עכשיו חבר הכנסת שריד, הבוס שלי כיושב-ראש האופוזיציה, ויציע איזה חוק, ומחר כולנו, אני מקווה שנתמוך בו והוא יעבור.

נחום לנגנטל: אז מה?

נחום לנגנטל: אני אומר לך, לדאבוני, זה לא דבר שיפתור את הבעיה.

נחום לנגנטל: מה שהיו צריכים לעשות זה משהו הרבה יותר רחב, הרבה יותר רציני, הרבה יותר כולל.

נחום לנגנטל: איך פותרים פה לא רק בעיה של תעשייה, כמו שחבר הכנסת שריד מביא לנו, אלא איך אנחנו יוצרים פה מצב שבו החינוך הוא כזה שאדם יבוא ויאמר: שמע, אם החינוך שם הוא כזה טוב, הוא חינם והוא נותן יתרונות – – –

יוסי שריד: אני לא נוהג לשבח את עצמי מעל דוכן הכנסת.

יוסי שריד: אבל לידיעתך, אני כשר חינוך, על דעתי, הכנסתי את עכו לאזור עדיפות לאומית א' בחינוך.

יוסי שריד: זה קיים.

יוסי שריד: זה לא היה.

יוסי שריד: אבל אפשר לעזור יותר.

נחום לנגנטל: כשעזבת את משרד החינוך שיבחתי אותך מאוד על הרבה פעולות שעשית.

נחום לנגנטל: גם בסיור שעשינו פעם במשותף בדימונה וראינו מה שעשית שם.

נחום לנגנטל: אבל אני אומר שאת עכו צריך לעשות לא אזור א', עכו צריכה להיות אזור א' פלוס בחינוך.

נחום לנגנטל: אם יש גרעין מורים של הציונות הדתית שבא לשם כדי לגור עם האנשים ולחיות עם האנשים ולעשות שם משהו יותר טוב – לא צריכים להיות שם רק 20 איש ורק מהציונות הדתית.

נחום לנגנטל: אנחנו צריכים להיות אבן שואבת לכך שמכל הזרמים, מכל התחומים הפוליטיים, מכל מיני גופים יגיעו עשרות משפחות על מנת להתיישב שם ולתת "פוש" חד-פעמי לעיר הזאת, כדי שיום אחד היא תוכל לעמוד על רגליה.

נחום לנגנטל: זה חלק מהבעיה.

נחום לנגנטל: התוכנית צריכה להיות תוכנית הרבה יותר כוללת.

נחום לנגנטל: לכן, אדוני היושב-ראש, מחר אתמוך בהצעת החוק בשמחה, כמו שתמכתי בהצעת החוק של חבר הכנסת אזולאי בשמחה.

נחום לנגנטל: אבל אני אומר, לבושתה של ממשלת ישראל שהיא לא עושה משהו הרבה יותר כולל, הרבה יותר רחב, וכך היא צריכה לעבור מקום מקום.

נחום לנגנטל: ככה מוציאים מקום מסוים ממעגל העוני, מהמצוקה המעגלית שהוא כל הזמן נמצא בה, לא בפתרונות פה ושם; וצריך להגיע למצב שבו הם יהיו כמו השאר.

נחום לנגנטל: צריך לתת להם הרבה יותר ממה שיש לאלה שמסביבם, הרבה יותר ממקומות אחרים, כדי שהמקום יהיה אבן שואבת לקבוצה הרבה יותר חזקה באוכלוסייה.

נחום לנגנטל: אם כך תעשה הממשלה, באמת יהיה מזור לעיר עכו.

נחום לנגנטל: מחר אני אצביע בעד החוק.

נחום לנגנטל: אני אשמח מאוד שיגיעו לשם מפעלים ואני אשמח על הרבה דברים, אני רק אומר לכם:

נחום לנגנטל: חזקה על העיר עכו שהיא תגיע לפה בעוד חצי שנה או בעוד שנה עם בעיות חדשות ואחרות.

נחום לנגנטל: תודה רבה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה לחבר הכנסת לנגנטל.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כבוד השר לתיאום חברתי, מר שמואל אביטל, בבקשה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אחריו ידבר סגן שר הפנים מר דוד אזולאי.

שמואל אביטל: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני לא יודע מי עונה בשם הממשלה.

תמר גוז'נסקי: – – –

שמואל אביטל: הייתי פה כשזה קרה, תמר.

שמואל אביטל: אז את מבינה.

שמואל אביטל: הדברים של חבר הכנסת נחום לנגנטל ושל חברו לסיעה, חבר הכנסת אורלב, נכונים מאוד.

שמואל אביטל: הרי מהזווית שאני צופה על הדברים, הארץ מלאה חמס – תרתי משמע.

שמואל אביטל: דיון על עכו אפשר לעשות גם על בנותיה בכל מרחק כמעט.

שמואל אביטל: ומה נגיד על המגזר הערבי?

שמואל אביטל: חסר שם, ואיפה לא.

שמואל אביטל: חבר הכנסת שריד הציע את ההצעה, וזה בסדר.

שמואל אביטל: לו היתה לי אפשרות להצביע פה, זה מתאים לעכו, אבל כדאי שהבית ידע – אני לא יודע, חבר הכנסת שריד, אם אתה היית אז בממשלה, אבל בזמן ממשלת ברק אושרה תוכנית "אופק", תוכנית הטיפול הנקודתי ל-11 יישובים שעכו כלולה בתוכם.

יוסי שריד: חבל שלא היית פה, כי דיברתי על זה.

שמואל אביטל: לא הייתי מתוכנן להיות פה, אבל שמעתי שאתה יורה; גם מזמן לא ראיתי אותך אז באתי.

שמואל אביטל: זו כבר סיבה טובה לראות אותך.

יוסי שריד: אני שמח שאמרתי מה שאמרתי.

יוסי שריד: בזכות זה אנחנו מתכבדים בנוכחותך, אחרת לא היית כאן.

שמואל אביטל: לא אני אשיב על העברית שלך.

שמואל אביטל: אפילו מי שהיה פעם מנכ"ל משרד החינוך לא יפטור אותך.

יוסי שריד: הבעיה העיקרית של עכו, שסובבים אותה, במרחק של חמש, שבע, שמונה דקות, הרבה אזורים שהם אזורי עדיפות לאומית.

יוסי שריד: אין לה שום סיכוי בעולם להתרומם.

יוסי שריד: מי יבוא לעכו, כשחמש דקות משם יש אזור עדיפות לאומית א'?

שמואל אביטל: אמרתי בקשר לדברים שאמרו פה חברי הכנסת לנגנטל ואורלב: עכו נמצאת בטיפול הנקודתי.

שמואל אביטל: זה הוחלט ואושר בזמן ממשלת ברק, אבל לא קרה עם העניין הזה דבר, תכל'ס בכסף.

שמואל אביטל: נמצאים פה ראשי העיר ופרנסי העיר, ואני שם בן-בית מתוקף האחריות לטיפול הנקודתי.

שמואל אביטל: מדובר ב-1.2 מיליארד שקלים שתוקצבו.

שמואל אביטל: יש פה לא מעט חברים בכנסת, בוועדת הכספים, שנתנו סיוע מסיבי, בניגוד למה שהאוצר רוצה בימים של קיצוצים, והתוכנית מבוצעת בפועל זה ארבעה חודשים וחצי.

שמואל אביטל: יוסי שריד, למשל, פעולה שהתחלת לעשות בזמנך, בסדרה של פנימיות-יום, שזה דבר גדול, היום מתוקצבת כולה, ובכל יישובי הטיפול הנקודתי אין ילד שנמצא ברחוב, והיא מתוקצבת בהרבה מאוד כסף.

שמואל אביטל: חבר הכנסת לנגנטל, התוכנית מדברת על ראייה כוללת של מכלול הצרכים.

שמואל אביטל: דווקא ההצעה הספציפית הזאת בנושא אזור עדיפות – בזמנו טיפלנו בעניין, וראש העיר מכיר את המתיחה הממשלתית לפרקי זמן – אני חושב שההצעה הזאת לגבי הטיפול הנקודתי הזה, שהוא קריטי לעכו, חשובה מאוד, כי אין בה, מלבד נופיה, עתיקותיה והפסיפס של הארץ הזאת – עכו גם נכנסה לטיפול הנקודתי, כי זו עיר מעורבת, זו עיר שקלטה עלייה רבה מאוד, וזו בהחלט תוספת שמחזקת את המהלך הזה של הטיפול הנקודתי.

שמואל אביטל: תדעו לכם, הבעיה המרכזית של עכו, מה שמונע ממנה להתפתח, וגם זה אחד הדברים הכי קריטיים, וחלק נפתר בשבועות האחרונים, זה שהעיר חסומה.

שמואל אביטל: העיר חסומה ביכולת שלה להתפתח.

שמואל אביטל: מהנהן למעלה ראש העיר שמריהו בירן, ויושב-ראש מרחב ההסתדרות שם.

שמואל אביטל: אחד הדברים הכי קשים זה לפתוח את הפקקים האלה.

שמואל אביטל: נדמה לי שאנחנו נמצאים עכשיו, אחרי מאבק לא קל, בשלבים כמעט סופיים של פתיחת הפקקים האלה, שיכולים לאפשר כניסה של אוכלוסייה לשם.

שמואל אביטל: אם יורשה לי, יש מקום לדבר הזה, אפילו בחקיקה.

שמואל אביטל: אבל, נחום לנגנטל, אל תצביע עבור זה כמי שכפאו שד.

שמואל אביטל: תוכנית הטיפול הנקודתי היא בהחלט בראייה כוללת, ומדובר בעשרות מיליוני דולרים.

שמואל אביטל: אני לא רוצה לנקוב בסכום הכולל.

שמואל אביטל: זה הרבה מעל 100 מיליון שקלים כתוספת של השקעה בעכו במסגרת הזאת.

שמואל אביטל: זה בהחלט יכול לתת עוד חיזוק לעיר.

שמואל אביטל: ביום ראשון הקרוב, אני מאוד מקווה, תוכנית ההשלמה של עכו מובאת לישיבת הממשלה להחלטה, הלוואי שנוכל למנוע את המשך הליכי החקיקה פה, חבר הכנסת יוסי שריד, ואולי הממשלה תחליט ותחסל את הפרשייה הזאת.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לא למנוע את המשך הליכי החקיקה פה, אלא להפוך אותם למיותרים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הם כבר לא יהיו נחוצים.

שמואל אביטל: בכל מקרה, יש הצעה שלי על שולחן הממשלה, והלוואי שלא תצטרכו להתעסק בכך, כי לכנסת יש הרבה עבודה גם בלי החקיקה הזאת.

שמואל אביטל: תודה, וברכות לאנשי עכו שבאו עד לכאן.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה לשר לתיאום חברתי.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: סגן שר הפנים, חבר הכנסת דוד אזולאי, בבקשה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אחריו ידבר סגן שר העבודה, חבר הכנסת יצחק וקנין, ואחריו – חבר הכנסת אופיר פינס.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מר אזולאי, בבקשה.

דוד אזולאי: אדוני היושב-ראש, בראש ובראשונה אני רוצה להודות לך על כך שהיית בין יוזמי הדיון הזה.

דוד אזולאי: אף שהיום הוא יום חג, מצאת לנכון לעזוב את בני המשפחה, אתה וחברים נוספים, ובאתם להשתתף בדיון הזה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה.

דוד אזולאי: אני רוצה לקדם בברכה את הנוכחים כאן:

דוד אזולאי: ראש העיר ד"ר שמריהו בירן, ראש העיר לשעבר מר אליהו דה-קסטרו, יושב-ראש מרחב ההסתדרות מר אשר שמואלי, ממלא-מקום ראש העיר מר נוימן, סגן ראש העיר רחמים הררי, סגן ראש העיר עורך-הדין אדהם ג'מאל, חברי מועצת העיר וחברי הפורום למען עכו, ישראל בן-עזרא, יוסי פיטוסי, ד"ר אבנר צין ועוד אחרים, שהם הרוח החיה בעיר הזאת, שהם באמת אזרחים שעושים עבודת קודש נפלאה בהתנדבות, ללא שום תמורה.

דוד אזולאי: כל פעם כשיש דיון כזה בכנסת, יש לי חשש גדול שאלה שצופים בנו נדמה להם שבעיר עכו הכול שחור, הכול שלילי, אין שום דבר טוב בעיר הזאת.

דוד אזולאי: אני מודיע לכם: עכו עירי, עכו עיר יפה, נוף נפלא, ים נהדר, עיר תיירות נפלאה, תושבים נהדרים שחיים בדו-קיום לדוגמה ולמופת בכל העולם, תושבים נפלאים שנרתמים לשיפור תדמיתה של העיר, מפעלי התנדבות למען הזולת, עובדי הרשות המקומית, שקיבלו שכר בזמנו, בניגוד לרשויות אחרות – נבנו בתי-כנסת יפים בעיר עכו, בתי-ספר למופת, אחוז גבוה של עוברים במבחני הבגרות, צוות מחנכים נהדר, מכללת הגליל המערבי, שנותנת שירות לכל הסביבה, ואני יכול כאן לעמוד ולמנות עוד ועוד דברים יפים בעכו.

דוד אזולאי: יש עדיין נקודות אור בעיר הזאת.

דוד אזולאי: נכון, לצערי הרב, עכו עוברת איזה משבר, אבל צריך גם לראות את חצי הכוס המלאה.

דוד אזולאי: נסגרו מפעלים, אבל אסור לשכוח שמפעלים נסגרו לא רק בעכו.

דוד אזולאי: נסגרו מפעלים בהרבה ערים בארץ.

דוד אזולאי: האבטלה גואה בכל הארץ.

דוד אזולאי: כשזה קורה בעיר כמו עכו המצב נהיה יותר קשה, משפיע לרעה על התושבים, ויש אחר כך גלגל חוזר.

דוד אזולאי: כאשר מפעל נסגר, מפעל ששילם ארנונה לרשות המקומית, מפסיק לשלם.

דוד אזולאי: כאשר תושבים מפוטרים מקבלים דמי אבטלה, הם מפסיקים לשלם מסים לעירייה.

דוד אזולאי: ומה קורה?

דוד אזולאי: הנטל על העירייה גדול, העירייה צריכה לטפל במובטלים, היא צריכה לפתוח יותר תיקי רווחה, והתוצאה היא גירעון גדול לעירייה, שקשה לה להתמודד אתו.

דוד אזולאי: עמד כאן שר הבינוי והשיכון.

דוד אזולאי: לפני כמה חודשים נפגשתי אתו ואמרתי לו: אדוני שר הבינוי והשיכון, בעיר עכו למעלה מעשר שנים לא נבנתה אף לא דירה אחת למען תושבי העיר.

דוד אזולאי: אם אנחנו רוצים היום למשוך תושבים לעיר, קודם כול צריך בנייה מסיבית של משרד הבינוי והשיכון עם הטבות מיוחדות.

דוד אזולאי: מה יביא זוג צעיר לעכו אם בעיר השכנה נהרייה, במרחק של 10-7 קילומטרים, או בעיר כרמיאל, במרחק של 15 קילומטרים – שם הם יקבלו הטבות הרבה יותר גדולות מאשר בעיר עכו?

דוד אזולאי: למה שיבואו לעכו?

דוד אזולאי: העיר עכו היא עיר מעורבת, שמהווה דוגמה ומופת לדו-קיום בין יהודים לערבים, כפי שאמרתי, והמצב הקשה עלול ליצור מתחים בין תושבי העיר.

דוד אזולאי: החשש הגדול שלי הוא שהממשלה תשקיע כסף בשיקום ההרס החברתי במקום להשקיע בתשתיות ובשיקום הפיזי של העיר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה, אדוני.

דוד אזולאי: אדוני, ברשותך, אגע עוד בשני נושאים ובזה אסיים.

דוד אזולאי: משרד הפנים עשה רבות למען העיר עכו בעשרת החודשים האחרונים, ויעיד על כך ראש העיר שנמצא כאן.

דוד אזולאי: לאלי ישי, שר הפנים, יש פינה חמה בלבו לעכו.

דוד אזולאי: בעשרת החודשים האחרונים הועברו תקציבים רבים, וההוכחה לכך היא, שלמרות המצב הקשה של העירייה, לא היתה אף לא שביתה אחת כיוון שהם לא קיבלו משכורת.

דוד אזולאי: ברשותך, אדוני היושב-ראש, אני רוצה לפנות לחבר הכנסת יוסי שריד, שהיה שר החינוך, ישב בממשלה והיה שותף בכיר בממשלה הקודמת.

דוד אזולאי: אף פעם לא שמעתי אותו או את חבריו יוזמים דיון ממשלתי על העיר עכו.

דוד אזולאי: נכון, יוסי שריד כשר חינוך לשעבר אומר:

דוד אזולאי: נתתי עדיפות לאומית א' לעכו.

דוד אזולאי: אבל כדאי שגם תגיד מה המשמעות של העניין.

דוד אזולאי: חוץ מאשר פטור מתשלום למעונות-יום, הם לא קיבלו שום דבר אחר.

דוד אזולאי: המורים לא קיבלו את ההטבות, דבר הם לא קיבלו.

דוד אזולאי: אני אומר את זה מתוך ידיעה ברורה כתושב המקום.

דוד אזולאי: יש לי מורים חברים, תשאל אותם והם יספרו לך.

רן כהן: בעכו מפעל אחד – – –

דוד אזולאי: חבר הכנסת רן כהן, תרשה לי לא להזכיר לך את המכתב של קריית-הפלדה שאתה היית שותף – –

רן כהן: עזוב אותי – – –

דוד אזולאי: – – ולא עשית למען אי-סגירת המפעל הזה כהוא זה.

רן כהן: תסלח לי, בגלל מה הוא נסגר?

דוד אזולאי: ישבת כשר התעשייה והמסחר ולא עשית שום דבר כדי למנוע את סגירתה של קריית-הפלדה.

רן כהן: תשאל את כולם מתי הוא נסגר.

רן כהן: לפני שלושה חודשים הוא נסגר.

דוד אזולאי: אני מציע לך, אל תשב היום שם ותתרברב.

דוד אזולאי: שם לא עשית, לא אתה ולא חבריך, שום דבר למען העיר עכו.

רן כהן: כל המפעלים בעכו נסגרו בזמן הממשלה הזאת.

רן כהן: על מה הוא מדבר?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה לסגן שר הפנים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת רן כהן.

דוד אזולאי: משפט קצר לחבר הכנסת יוסי שריד.

דוד אזולאי: יכול להיות שהצעת החוק שלך טובה, יכול להיות שהיא יכולה לעזור.

דוד אזולאי: אבל אני אומר לך, שהצעת חוק בלבד לא תפתור את הבעיה – ראה לדוגמה את החוק לפטור ממס שאני חוקקתי בבית הזה וחברים רבים היו שותפים לו.

דוד אזולאי: לצערי הרב, זה לא עשה שום דבר לעכו.

דוד אזולאי: אם אנחנו רוצים באמת לעזור היום לעיר עכו, יש לי הצעה שמכאן תצא החלטת סיכום אחת ויחידה, לא עשר ולא 12 החלטות אלא החלטה אחת האומרת: הכנסת קוראת לממשלת ישראל לקיים דיון בממשלה ולהחליט על עכו כעל פרויקט לאומי.

יוסי שריד: זה יעזור?

דוד אזולאי: אני מאמין שזה יעזור כי אתה לא נמצא שם; לכן זה יעזור.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה לסגן שר הפנים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: (קריאה שנייה וקריאה שלישית)

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חברי הכנסת, אנחנו נסטה מסדר-היום לשניות ספורות בלבד כדי להצביע על הצעת חוק שירות ביטחון (הוראת שעה) (תיקון מס' 5), התשס"ב–2001, בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

תמר גוז'נסקי: אדוני, לפי איזה סעיף בתקנון?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לפי סדר הדיון בנשיאות.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: החוק הזה תוקפו אמור לפוג היום, בתוך שעות ספורות.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מאושר ומוסכם שזה יוצבע היום גם לפי סדר הדיון.

תמר גוז'נסקי: למה לא בסוף הדיון?

תמר גוז'נסקי: מה הבעיה?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: עניתי לך, גברתי חברת הכנסת גוז'נסקי.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חברי הכנסת, זו רק הצבעה ללא שום דיון וללא הקדמה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אפשר להצביע.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני מכריז שוב: הצעת חוק שירות ביטחון (הוראת שעה) (תיקון מס' 5), התשס"ב–2001, בקריאה שנייה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מי בעד?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מי נגד?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הצבעה מס' 5 בעד סעיף 1 – 13 נגד – 4 נמנעים – 4 סעיף 1 נתקבל.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ברוב של 13 תומכים, ארבעה מתנגדים, ארבעה נמנעים, הצעת החוק עברה בקריאה שנייה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אנחנו עוברים להצביע על אותה הצעת חוק בקריאה שלישית.

תמר גוז'נסקי: זו שערורייה שמצביעים באמצע הדיון.

תמר גוז'נסקי: הצבעה מס' 6 בעד החוק – 13 נגד – 7 נמנעים – 1 חוק שירות ביטחון (הוראת שעה) (תיקון מס' 5), התשס"ב–2001, נתקבל.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ברוב של 13 תומכים, שבעה מתנגדים ונמנע אחד, הצעת החוק אושרה גם בקריאה שלישית.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אנחנו חוזרים לדיון שלנו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: סגן שר העבודה חבר הכנסת יצחק וקנין, בבקשה.

יצחק וקנין: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ראשית אני רוצה לברך את ראש העיר שמריהו בירן, חברי מועצת העיר, סגני ראש העיר, ראש העיר לשעבר, ידידי אשר שמואלי.

יצחק וקנין: רבותי, אני אסטה מצורת הדיון שהיתה עד לפני כמה דקות פה.

יצחק וקנין: עולים פה חברי כנסת וכל אחד עושה נפשות ואומר את ה"אני מאמין" שלו.

יצחק וקנין: לצערי הרב, הפתרון של עכו, ולא רק של עכו אלא של עוד הרבה ערים במדינת ישראל, הוא לא בחוק כזה או בחוק אחר.

יצחק וקנין: הפתרון חייב להיות יותר מעמיק.

יוסי שריד: הבנתי שמחר אתם מצביעים נגד זה.

יצחק וקנין: יוסי שריד, עזוב.

יצחק וקנין: לא באנו לנהוג פה בפופוליזם.

יוסי שריד: אתם?

יוסי שריד: חס ושלום.

יוסי שריד: ש"ס?

יצחק וקנין: אני לא הפרעתי לך, נהגתי אתך בכבוד, אני לא מאלה שמפריעים.

יצחק וקנין: הקשבתי לך קשב רב.

יצחק וקנין: הפופוליזם הזה לא ייגמר גם אם מחר נקבל את החוק של יוסי שריד ונעביר אותו.

יצחק וקנין: מי שחושב שבזה נפתור את הבעיה של עכו, טועה טעות חמורה.

יצחק וקנין: הבעיה יותר עמוקה, והיא לא רק של עכו, היא קיימת בירוחם, בשדרות, באשקלון.

יצחק וקנין: האם האבטלה היא רק בעכו?

יצחק וקנין: האמינו לי, אני גר קרוב לעכו ויודע.

יצחק וקנין: חייבים לטפל בערים שיש בהן קשיים גדולים, ואחת מהן היא עכו.

יצחק וקנין: לעכו יש בעיה כפולה ומכופלת, שאינה קיימת בערים אחרות: מסביב לעכו יש ערים שנהנות מהטבות גדולות מאוד, כמו נהרייה וכרמיאל; יוסי שריד ציין את זה.

יצחק וקנין: אי-אפשר ליצור פערים במרחקים של 5 ו-7 קילומטרים, כאשר לאחת ניתנות הטבות ולאחרת לא נותנים הטבות.

יצחק וקנין: למשל, נושא המס גרם בעכו להגירה שלילית.

יצחק וקנין: תיקנו את נושא המס, האם זה פתר את הבעיה של עכו?

יצחק וקנין: זה לא יפתור את הבעיה.

יצחק וקנין: יש היום מצוקה קשה, כל הכלכלה במדינת ישראל במשבר, הכלכלה העולמית במשבר.

יצחק וקנין: האם בזה שהיום נכיר בעכו כאזור עדיפות א' פתרנו את הבעיה?

יצחק וקנין: אני מודיע לכם שנשב פה בעוד שנה, בעוד שישה חודשים, ואני לא יודע אם אז המצב לא יהיה יותר חמור.

האשם מחאמיד: מה אתה מציע לעשות?

יצחק וקנין: אני חושב שהממשלה חייבת להתכנס ברצינות, לטפל באותן ערים במשבר, ואחת מהן היא עכו.

יצחק וקנין: נגיד שמחר נפתור את הבעיה של עכו וניתן עוד איזו הטבה מסוימת, הרי יש עוד ערים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: בסדר, מקובל, דברים יפים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: נפתור כמה בעיות ביחד.

יצחק וקנין: צריך לפתור כמה בעיות ביחד עם כמה גורמים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אבל לא לעכב את עכו בגלל הערים האחרות.

יצחק וקנין: אין ספק שצריך ללכת לקראת עכו בגדול, לא רק בהכרה בה כאזור עדיפות א'.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אדוני יכול ליזום דיון בממשלה או רק שר?

יצחק וקנין: זה לא עניין של ליזום, אני יכול לזעוק פה, כולנו צריכים לזעוק.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לזעוק זה חברי הכנסת.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אבל שרים וסגני שרים – – –

יצחק וקנין: אני אומר לך שהיתה צריכה להיות פה ממשלה בהרכב מלא.

יצחק וקנין: הדיון על המצב הכלכלי במדינת ישראל צריך לבוא מצד כל חברי הכנסת, מהשרים ומסגני השרים, כי אנחנו בהתמוטטות מוחלטת.

רן כהן: אבל אין מספיק שרים.

יצחק וקנין: מה אני יכול לעשות?

יצחק וקנין: כמידת הרצינות כך נראית הרצינות כלפי עכו.

יצחק וקנין: לו היתה רצינות אמיתית של הממשלה – – –

יוסף יצחק פריצקי: יזכיר לי את תפקידו, סגן שר מה?

יצחק וקנין: אני יכולתי לבוא לפה ולקרוא נאום כתוב, הדבר הקל ביותר.

יצחק וקנין: האמן לי שאני אומר את זה כלפי הממשלה שלי, שאני יושב בתוכה.

יוסף יצחק פריצקי: נו?

יצחק וקנין: זה הדבר הקל ביותר, לקרוא את הנאום הכתוב ולרדת, אבל אני לא עושה את זה.

יצחק וקנין: אני אומר, שאם אנחנו רוצים להיות רציניים, אותה ממשלה שאני יושב בה חייבת לקחת את עצמה בידיים.

יצחק וקנין: המערכת מתמוטטת, המצב הכלכלי קשה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: משפט טוב לסיום.

יצחק וקנין: אני לא קורא את הנאום שהכינו לי, אני אומר את האמת.

יצחק וקנין: הממשלה חייבת לקחת את הנושא הזה ברצינות מלאה – את עכו, את אשקלון, את ירוחם ואת שדרות, את כל אותן עיירות פיתוח שקשה להן גם במציאות החברתית הקשה שבה הן נמצאות, בשיעורי האבטלה, בחוסר התעסוקה.

יצחק וקנין: רבותי, אמרו חכמינו, קשים מזונותיו של אדם כקריעת ים-סוף, ומשפחה שמאבדת את מקור הפרנסה שלה, זה השבר החברתי הגדול ביותר.

יצחק וקנין: אני פוחד שהדבר הזה יקום עלינו יום אחד, שהציבור במדינת ישראל יתחיל להתמרד.

יצחק וקנין: אנחנו לא יכולים לנאום פה נאומים.

יצחק וקנין: כל אחד עושה פופוליזם כאן, מדבר ובזה נגמר.

יצחק וקנין: הממשלה חייבת לקחת את העניין הזה בידיים.

יצחק וקנין: תודה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה לסגן שר העבודה חבר הכנסת וקנין.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת אופיר פינס, בבקשה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אחריו ידברו חברי הכנסת אחמד טיבי ומיכאל קליינר, אם יהיו נוכחים.

אופיר פינס-פז: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, האורחים הנכבדים מעכו בראשות ראש עיריית עכו ד"ר שמריהו בירן, קודם כול אני רוצה להודות על היוזמה לכנס את הדיון הזה.

אופיר פינס-פז: לצערי, זו פעם שנייה בקדנציה הזאת שאנחנו מייחדים דיון וחקיקה מיוחדת לעכו.

אופיר פינס-פז: למה זה קורה?

אופיר פינס-פז: זאת שאלה גדולה.

אופיר פינס-פז: למה הפתרונות שהיו צריכים לבוא מהממשלה לא באים?

יצחק וקנין: נותנים אקמולים.

אופיר פינס-פז: כן.

אופיר פינס-פז: הרי הכנסת, לא תפקידה ליזום את החוק שיזם בזמנו חבר הכנסת אזולאי יחד אתנו ולא את החוק שחבר הכנסת שריד יוזם יחד אתנו.

אופיר פינס-פז: זה תפקיד הממשלה.

אופיר פינס-פז: הממשלה צריכה לראות – יש עיר במצוקה?

אופיר פינס-פז: צריך לטפל בה, אחת, שתיים, שלוש, נקודתי או לא נקודתי, זה לא משנה.

אופיר פינס-פז: צריך לתת תשובות שיפתרו בעיות.

אופיר פינס-פז: לצערי, ביותר מדי מקומות הממשלה לא מבצעת את תפקידה.

אופיר פינס-פז: זאת לא שאלה פוליטית באיזו ממשלה מדובר, של הימין, של השמאל, של הליכוד, של העבודה.

אופיר פינס-פז: אני מדבר עכשיו ברמה המקצועית, לא ברמה הפוליטית.

אופיר פינס-פז: היא צריכה לתת תשובות, להיות רלוונטית למצב.

אופיר פינס-פז: אנחנו שוב במשבר עם עכו, והמשבר הוא קודם כול משבר תעסוקתי חריף.

אופיר פינס-פז: אמר פה קודם יצחק, שאדם שלא עובד זאת המכה הכי גדולה.

אופיר פינס-פז: זה משפיע עליו, על ביתו, על משפחתו, על פרנסתו, על כיסו, על מצב רוחו, הכול משתבש.

אופיר פינס-פז: גיהינום.

אופיר פינס-פז: קודם כול ולפני הכול, כשאנחנו עושים לעצמנו את סדרי העדיפויות של המצוקה, מצוקת המצוקות היא חוסר העבודה, האבטלה.

אופיר פינס-פז: לקום בבוקר לכלום.

אופיר פינס-פז: חוסר היכולת להתפרנס.

אופיר פינס-פז: אני רוצה לומר, שעל זה צריך לתת תשובה.

אופיר פינס-פז: נדמה לי שהחוק שמציע יוסי שריד נותן תשובה מסוימת על העניין הזה, משום שברגע שעכו אזור עדיפות א', כדאי יותר להקים מפעלים באזור התעשייה של עכו.

אופיר פינס-פז: נקודה.

אופיר פינס-פז: פחות מפעלים יברחו ופחות מפעלים ייסגרו.

אופיר פינס-פז: חברים, בעיני זאת תשובה רלוונטית ולא תשובה פופוליסטית.

אופיר פינס-פז: תשאלו אותי: זה יפתור את כל הבעיות?

אופיר פינס-פז: ודאי שלא, הלוואי שזה יפתור חלק מהבעיות.

אופיר פינס-פז: הלוואי שזה ימתן בעיות שכבר בהתהוות מאוד קשה.

אופיר פינס-פז: לכן אני אתמוך מחר בחוק הזה ומפלגת העבודה תתמוך בחוק הזה, משום שעכו יקרה לנו.

אופיר פינס-פז: כיושב-ראש השדולה הפרלמנטרית לשימור עתיקות וענף הארכיאולוגיה אני רוצה לומר לכם, שעכו יכולה היתה להיות, והיא באמת כזאת, פנינה ברמה הארכיאולוגית.

אופיר פינס-פז: היום, אם אני לא טועה, שמריהו אמר לי שארגון אונסק"ו – אני טועה לגבי הארגון?

רן כהן: אתה לא טועה.

אופיר פינס-פז: – – – החליט שהעיר העתיקה בעכו תהיה במעמד של אתר ארכיאולוגי בין-לאומי, ומעט מאוד אתרים בעולם זוכים ליוקרה הזאת ולמעמד הזה.

אופיר פינס-פז: אצלנו?

אופיר פינס-פז: אצלנו מקצצים, מפטרים עובדים בעתיקות, אצלנו רשות העתיקות זה שום דבר.

אופיר פינס-פז: כל העולם נותן לנו את הגיבוי שאנחנו לא יודעים לתת לעצמנו, נותן לנו את היוקרה שאנחנו לא יודעים לתת לעצמנו.

אופיר פינס-פז: פשוט אני לא מבין לפעמים מי מקבל את ההחלטות.

אופיר פינס-פז: תדעו לכם, שאם היינו עושים בעיר העתיקה של עכו את מה שהיא באמת, יכול להיות שכל הדיון הזה היה מיותר.

אופיר פינס-פז: רק מהעניין הזה מדינות שלמות מתפרנסות, ערים גדולות פי-שלושה מעכו מתפרנסות מדבר כזה בכל העולם.

אופיר פינס-פז: משהו אצלנו לוקה בבסיס.

שמואל הלפרט: נא לסיים.

אופיר פינס-פז: אני מסיים, אדוני היושב-ראש.

אופיר פינס-פז: לפיכך אני רוצה לאחל גם לפרנסי העיר וגם לכנסת הנכבדה הזאת, שלא נצטרך לדון שוב במצוקותיה של עכו.

אופיר פינס-פז: אני מאחל לעכו שתדע לצאת מהמצוקה.

אופיר פינס-פז: זו עיר יהודית-ערבית, זו עיר של חיים משותפים, עיר עם חוף ים נפלא, עיר עם אתרי הארכיאולוגיה מהיפים בעולם, עיר שצריך לתת לה את הכלים כדי להצליח, והיא תצליח בגדול.

אופיר פינס-פז: אני מאחל לכולנו שעכו תעלה על דרך המלך ותגיע להישגים ולהצלחה לרווחתה ולרווחת תושביה.

שמואל הלפרט: תודה.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת אחמד טיבי – אינו נוכח.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת מיכאל קליינר – אינו נוכח.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת וסגן השר אלי בן-מנחם – אינו נוכח.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת האשם מחאמיד, בבקשה.

שמואל הלפרט: אחריו – חבר הכנסת מקסים לוי.

רן כהן: איזה לוי?

רן כהן: גשר או ליכוד?

שמואל הלפרט: תשאל אותו.

שמואל הלפרט: תוכל לקבל אינפורמציה ממקור ראשון עוד מעט.

שמואל הלפרט: בהיעדרו – חברי הכנסת גדעון עזרא, איוב קרא ויובל שטייניץ.

האשם מחאמיד: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, תרשו לי קודם כול לברך את האורחים מעכו ולברך את שני חברי הכנסת המציעים, חברי עבד-אלמאלכ דהאמשה וחבר הכנסת עסאם מח'ול, שיזמו את הדיון הזה.

האשם מחאמיד: אני רוצה לומר, חבר הכנסת דוד לוי, אם תרשה לי, כי אתה מושך אותי להסתכל אליך כל הזמן – – –

דוד לוי: אם תסתכל רק עלי יהיה לך רק טוב.

האשם מחאמיד: אני מקווה.

האשם מחאמיד: אם זה ירפא את הפצעים של עכו, אני מוכן להסתכל עליך יומם ולילה.

דוד לוי: אני אתן לך תמונה, תתלה אותה אצלך תמיד.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת האשם מחאמיד, זמנך עוד מעט תם.

האשם מחאמיד: אל תחשב לי את זה, זה סתם ברוח טובה.

האשם מחאמיד: אנשים יושבים פה כבר שעתיים, ואני מקווה שיצא להם משהו מהישיבה הזאת.

שמואל הלפרט: יש לנו סדר-יום מאוד מאוד ארוך, חבר הכנסת מחאמיד.

רן כהן: זהבה גלאון אומרת, שאם זה יעזור לעכו, גם היא מוכנה להסתכל עליך.

האשם מחאמיד: נכון שהאבטלה גואה בכל הארץ, כפי שאמרו קודמי, ואני יודע שבמיוחד במעגל הערים המעורבות כולן.

האשם מחאמיד: תלכו ללוד, לרמלה, לחיפה, ליפו – בעכו במיוחד.

האשם מחאמיד: אני ביקרתי בעכו וראיתי שם סמטאות עם אנשים מסוממים, עם מוכרי סמים וסוחרי סמים.

האשם מחאמיד: ראיתי את זה.

האשם מחאמיד: ולמה זה קורה?

האשם מחאמיד: לא משום שאנשים נולדו מסוממים ומוכרי סמים או סוחרי סמים.

האשם מחאמיד: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לשאול שאלה ואני מקווה שהיא לא תרגיז אתכם, רבותי היושבים למעלה.

האשם מחאמיד: זאת לא שאלה אלא בעצם תהייה: יכול להיות שהעיר עכו סובלת, אדוני ראש העירייה, מפני שיש בה אוכלוסייה ערבית?

האשם מחאמיד: ייתכן שהיא סובלת מפני שיש בה ערבים?

האשם מחאמיד: אולי, ואותם יהודים בעיר משלמים את המחיר, כי דופקים אותנו בכל מקום, אז למה לא בעיר מעורבת?

האשם מחאמיד: אתם סובלים בגלל זה.

האשם מחאמיד: זה מזכיר לי מה שהיה בשנות ה-60 בארצות-הברית, כאשר במקומות שהיו בהם כושים, הדירות נהיו יותר זולות.

האשם מחאמיד: היכן שכושי נכנס לקומפלקס של בניינים, הבניינים נהיים יותר זולים.

יוסף יצחק פריצקי: היום כבר אין למחירים לאן לרדת.

האשם מחאמיד: אדוני היושב-ראש, אני מקווה שהסיכום שיהיה פה בכנסת לא יהיה רק זעקה חד-פעמית, כי זה לא שווה כלום.

האשם מחאמיד: לא זעקה חד-פעמית כי אם החלטה בכנסת פה-אחד, אשר תאמר דברים ברורים.

האשם מחאמיד: אני מסכים שאקמולים למיניהם לא יעזרו.

האשם מחאמיד: צריך פה ניתוח עמוק.

שמואל הלפרט: משפט לסיום.

האשם מחאמיד: כפי שאמרו קודמי, יש ערים מסביב לעכו ולכולן יש עדיפות, אינני יודע איזו – לאומית או בין-לאומית – יש להן עדיפות, ואז עכו נופלת בין הכיסאות.

האשם מחאמיד: מה שצריך, אדוני, זה טיפול מערכתי ולא אקמולים למיניהם.

האשם מחאמיד: דיברו פה, דרך אגב, הנציגים של כל הסיעות כמעט.

האשם מחאמיד: ודרך אגב, יש קואליציה – – –

שמואל הלפרט: חבר הכנסת מחאמיד, אני מאוד מבקש משפט לסיום.

האשם מחאמיד: אני מסיים, אדוני.

האשם מחאמיד: משפט אחרון.

האשם מחאמיד: יש קואליציה של כ-100 חברי כנסת ויש אופוזיציה של כ-20 חברי כנסת, נדמה לי 24.

האשם מחאמיד: זו קואליציה משמעותית.

האשם מחאמיד: כולם דיברו, והם מייצגים את הממשלה.

האשם מחאמיד: בבקשה, התקציב בדרך.

האשם מחאמיד: תעמדו למען עכו.

האשם מחאמיד: למען כל האוכלוסייה של עכו תעמדו ביום התקציב ותדאגו לכך שעכו תקבל את הזכויות שלה.

האשם מחאמיד: תודה, אדוני.

שמואל הלפרט: תודה לחבר הכנסת האשם מחאמיד.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת מקסים לוי – אינו נוכח.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת גדעון עזרא – אינו נוכח.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת איוב קרא, בבקשה.

שמואל הלפרט: אחריו – חבר הכנסת יובל שטייניץ.

רן כהן: ובהיעדרו?

שמואל הלפרט: חברי הכנסת יגאל ביבי, משה גפני, אברהם רביץ, ויצמן שירי.

שמואל הלפרט: יש עוד הרבה עד אליך, חבר הכנסת רן כהן.

שמואל הלפרט: יש רשימה של עוד כ-20 חברי כנסת.

איוב קרא: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הרשו לי בראשית דברי לברך את ראש העיר, את ראש העיר לשעבר, את חברי מועצת העיר, את יושב-ראש המרחב של ההסתדרות, את חברי אריק ברמי ומאיר אוטמזקין, בן-עזרא וכל האחרים.

איוב קרא: אני עומד פה כמו אחרים, וההבדל ביני לבין קודמי הוא שאני חבר בקואליציה, ואני מצהיר פה קבל עם ועדה, שאני הולך בכל מה שקשור לעכו למען האינטרסים של עכו.

איוב קרא: הרשו לי בהזדמנות זו לברך את יוזם החוק, יוסי שריד, שלדעתי יוזמתו היא יוזמה ברוכה, ולהעלות על נס את תרומתו של ידידי דוד אזולאי, שבעבר עשה רבות בתוך המליאה וגם בסיורים במסגרת ועדת הפנים, שהייתי שותף להם, למען העיר עכו.

איוב קרא: זה לא חכם לעמוד פה ולהצהיר הצהרות.

איוב קרא: לעיר עכו יש פן מיוחד.

איוב קרא: צריך לחשוב בכל הרצינות בבית הזה כיצד להביא סוף-סוף ישועה או בשורה טובה לאזרחים הנמצאים במצוקה לאומית וחברתית-כלכלית קשה ביותר.

איוב קרא: אין לי ספק, ככל שנדבר פה, הרעיונות שיעלו פה יהיו פתרון רק לחלק מהבעיה.

איוב קרא: העיר עכו נמצאת אולי במצוקה החברתית-הכלכלית הקשה ביותר במדינת ישראל, ועל אף היוזמות שהיו בעבר, שהייתי שותף להן, לא נמצאה הבשורה המיוחלת, אדוני היושב-ראש.

איוב קרא: הסטיגמטיזציה לעיר הזאת היא שם דבר והיא פוגעת בה.

איוב קרא: אני רואה ערים שקמו רק לפני 50-60 שנה, שעברו את העיר עכו, ואינני יודע את הסיבה לכך.

איוב קרא: זה דבר אבסורדי, לדעתי.

איוב קרא: לא יעלה על הדעת שערים שהן רחוקות ממנה נמצאות במצב כלכלי-חברתי יותר טוב.

איוב קרא: אין שום סיבה שזה יקרה.

איוב קרא: אני חושב שכל משרדי הממשלה וכל ממשלות ישראל אשמים במצוקה הזאת, ואנחנו פה בבית הזה צריכים להתאחד סביב דבר אחד.

איוב קרא: הטיפול הנקודתי שדובר עליו הוא לא רק בהצהרות, אלא אני מציע, שבמסגרת החוק הזה נחתום כולנו על כך שאנחנו מגבים אותו, כי זה מעל לכל שיקול פוליטי.

איוב קרא: עם כל ההתחייבויות לקואליציה, אני חושב שאני חייב קודם כול לאזרחים הנמצאים במצוקה.

שמואל הלפרט: נא לסיים.

איוב קרא: הערים המעורבות הן היום פצצת זמן מתקתקת.

איוב קרא: אם אנחנו לא ניתן את הדעת על השאלה איך לגבות את הציבור היהודי והערבי במקומות האלה, לדעתי אנחנו מביאים על עצמנו עוול גדול.

איוב קרא: אנחנו דוחפים את האנשים הללו להקצנה ולקונפליקטים פנימיים שאסור שיהיו.

איוב קרא: הייתי רוצה לראות את הממשלה – – –

שמואל הלפרט: משפט לסיום.

איוב קרא: אני חושב שיהיה זה חשוב מאוד מצד הממשלה להצהיר, שמפעל התפלת המים המיועד לצפון יוקם בסמוך לעיר עכו, וכל עובדיו יהיו מהעיר עכו.

איוב קרא: זה יכול להיות מפעל שיעסיק אלפי עובדים, והוא צריך לקום במהירות המרבית.

איוב קרא: אין לי ספק שזה יכול להיות מענה חלקי על המצב שאנחנו נמצאים בו.

איוב קרא: אסור לנו לחשוב שכל המדינה תתנהל סביב שתי גדות לירקון.

איוב קרא: מספיק לנו עם המצב הזה.

איוב קרא: צריך לעודד נהירה לאזורים הללו ולתת עדיפות וגושפנקה לאלה הנוהרים לאזורים כמו עכו; לתת להם הנחות, לתת להם העדפות, ואין לי ספק, שככל שניתן "פוש" לדבר הזה, נביא בשורה טובה לאזרחי עכו ולמדינת ישראל.

איוב קרא: תודה.

שמואל הלפרט: תודה לחבר הכנסת איוב קרא.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת יובל שטייניץ – אינו נוכח.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת יגאל ביבי – אינו נוכח.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת משה גפני – אינו נוכח.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת אברהם רביץ – אינו נוכח.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת ויצמן שירי – אינו נוכח.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת אליעזר זנדברג – אינו נוכח.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת תאופיק חטיב – אינו נוכח.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת אבשלום וילן – אינו נוכח.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת אברהם הירשזון – אינו נוכח.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת עזמי בשארה, בבקשה.

שמואל הלפרט: אחריו – חבר הכנסת צבי הנדל.

עזמי בשארה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, חבר הכנסת וקנין אמר כאן, שחברי הכנסת יעלו אחד אחר השני ויגידו את ה"אני מאמין" שלהם.

עזמי בשארה: אז אני אגיד לכם את ה"אני לא מאמין" שלי: אני לא מאמין בדיונים כאלה.

עזמי בשארה: זה הדיון השלישי שאנחנו מנהלים במליאה על עכו.

עזמי בשארה: בקדנציה הקודמת אני יזמתי דיון כזה.

עזמי בשארה: חברי הכנסת עסאם מח'ול ודהאמשה יזמו הצעות לסדר-היום.

עזמי בשארה: היו הצעות חוק של חבר הכנסת אזולאי, שהוא בן העיר עכו, וללא שום ספק יש לו כוונות טובות, והוא עבד הרבה, אני זוכר, כל התקופה.

עזמי בשארה: אני מתפלא בכלל על השאלות שנשאלות לגבי אחריותה של הממשלה למה שקורה בעכו.

עזמי בשארה: אני אפילו זוכר, כשהציע חבר הכנסת אזולאי את החוק שלו, היה חבר כנסת מסיעתו של חבר הכנסת פריצקי, חבר הכנסת פורז, שלא מאמין בהתערבות המדינה בכלכלה, כפי שידוע לך.

יוסף יצחק פריצקי: לא כך אמרנו.

יוסף יצחק פריצקי: אמרנו שאנחנו לא מאמינים בהטבות מס לאזורים ספציפיים.

יוסף יצחק פריצקי: יש הבדל עצום בין הדברים.

עזמי בשארה: כן, לא חשוב.

עזמי בשארה: לא התכוונתי לבקר.

מוסי רז: חבר הכנסת פורז דווקא הצביע בעד הטבות מס לבקעת-הירדן.

עזמי בשארה: לא התכוונתי להיכנס לוויכוח.

עזמי בשארה: כל מה שחשוב לי כאן הוא, שאם כבר דנים, שהמליאה תתהה איך קרה.

עזמי בשארה: הרי לא מדובר כאן במדינה ב-Midwest, בעיר ב-Midwest, שנבנתה סביב מכרה פחם, נגמר מכרה הפחם והעיר נחרבת.

עזמי בשארה: גם לא מדובר בעיר מלאכותית שנוצרה יש מאין, או כתוצאה מאיזו אידיאולוגיה דמוגרפית, שיוצרים ערים בשביל ליצור רוב יהודי.

עזמי בשארה: זו עיר.

עזמי בשארה: היא קיימת כל השנים, מאות בשנים, מתפרנסת; עברה אימפריות, ממלכות, והיא ממשיכה וחיה וקמה ומשגשגת.

עזמי בשארה: איך הגענו למצב כזה שהעיר הזאת התרוקנה מתוכן?

עזמי בשארה: יש לי כאן רשימה של המובטלים בעיר הזאת, מפעל אחרי מפעל: קריית-הפלדה, "צינורות המזרח התיכון", "רמי קרמיקה", "בתי גלרון".

עזמי בשארה: יש גם מספרים, כמה אנשים מובטלים.

עזמי בשארה: אולי צריך להציע לחבר הכנסת דוד אזולאי, הוא יודע זאת, לפתוח ישיבות במקום המפעלים הללו, ואז יזרום הכסף בלי קשר אם הכלכלה תשגשג או לא תשגשג.

עזמי בשארה: תהיה כלכלה יציבה, פרנסה.

עזמי בשארה: כי מה קורה פה?

דוד אזולאי: – – –

עזמי בשארה: חבר הכנסת אזולאי, זו עיר בת מאות שנים.

עזמי בשארה: עולה כאן חבר הכנסת אורלב ואומר: תיירות.

עזמי בשארה: איזו תיירות?

עזמי בשארה: הרי ירושלים אין בה תיירות.

עזמי בשארה: ירושלים, האוצר הגדול של התיירות בארץ, אין בה תיירות.

עזמי בשארה: יש תיירים עכשיו בישראל?

עזמי בשארה: יש תיירות בישראל?

עסאם מח'ול: יש שר תיירות.

עזמי בשארה: בדיוק.

עזמי בשארה: יש לכם אוצרות, תנצלו אותם.

עזמי בשארה: יש תיירות?

נסים זאב: יש, יש באפגניסטן, עכשיו כולם – – –

עזמי בשארה: כאשר אנשים כמוך מושלים כמו באפגניסטן, גם המצב יהיה כמו באפגניסטן.

נסים זאב: – – –

עזמי בשארה: כשאנשים כמוך מושלים באפגניסטן אז המצב הוא כזה באפגניסטן, ועוד יהיה כזה.

נסים זאב: – – –

שמואל הלפרט: חבר הכנסת נסים זאב.

עזמי בשארה: נגמר עידן ה"טליבאן", חאלס, אתה צריך להירגע.

עזמי בשארה: אנשים כמוך גמרו, פשטו את הרגל.

נסים זאב: – – –

שמואל הלפרט: חבר הכנסת נסים זאב, תן לחבר הכנסת בשארה לסיים את דבריו, זמנו תם.

נסים זאב: – – –

תמר גוז'נסקי: – – – מאחוריך – – –

נסים זאב: – – –

שמואל הלפרט: חבר הכנסת זאב.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת בשארה, נא לסיים, זמנך תם.

עזמי בשארה: תירגע, תירגע.

עזמי בשארה: אי-אפשר להבין את גורלה של העיר עכו, לרבות העיר העתיקה, בלי התערבות הממשלה מסביב, בלי תכנונים של הממשלה מסביב.

עזמי בשארה: תושבי העיר עכו, פרנסי העיר המכובדים שנמצאים אתנו לא מתחננים על נפשם.

עזמי בשארה: הרי הממשלה קלקלה, זו היתה עיר משגשגת.

עזמי בשארה: מי שיצר שם אזורי עדיפות לאומית, מחלק את התעשייה וכו', זו הממשלה.

עזמי בשארה: הממשלה חייבת לתקן.

עזמי בשארה: אי-אפשר עכשיו בלי התערבות ממשלה.

עזמי בשארה: מילא במשטר של LAISSEZ FAIRE, כל עיר ומצבה, עוזבים אותה לחוקי השוק החופשי.

עזמי בשארה: יש בנהרייה שוק חופשי?

עזמי בשארה: במעלות יש שוק חופשי?

עזמי בשארה: בכרמיאל יש שוק חופשי?

עזמי בשארה: זו התערבות ממשלה כתוצאה מסיבות דמוגרפיות – עידדו, חילקו וכו'.

עזמי בשארה: אז תחלקו נכון.

עזמי בשארה: זו עיר שקיימת מאות שנים, היא לא צריכה להיות אחרון היישובים.

עזמי בשארה: הרי זו מדינה שמקימה ערים, היא הקימה את מודיעין יש מאין – היתה פעם מודיעין, אבל אני מדבר עכשיו, ב-50 השנים האחרונות היא הקימה ערים יש מאין.

עזמי בשארה: זו עיר שקיימת, היא לא מתחננת על נפשה, צריך לדאוג לה לפני שמקימים יישובים לידה ולפני שיוצרים אזורי עדיפות לאומית לידה.

עזמי בשארה: מזמן צריך היה לתת לה אזור עדיפות לאומית.

עזמי בשארה: אבל, כפי שאמרתי, אני לא כל כך מאמין בדיונים האלה.

שמואל הלפרט: תודה לחבר הכנסת עזמי בשארה.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת צבי הנדל – אינו נוכח.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת זאב בוים – גם הוא אינו נוכח.

שמואל הלפרט: חברת הכנסת תמר גוז'נסקי, ואחריה – חבר הכנסת מוסי רז.

תמר גוז'נסקי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, כבוד ראש העיר עכו, חברי המועצה, תושבים נכבדים, זו לא הפעם הראשונה שאנחנו מקיימים דיון, אבל זה לא אומר שהדיון לא חשוב.

תמר גוז'נסקי: הדיון חשוב כי המצוקה של עכו משקפת את סדר העדיפויות של הממשלה הזאת, ובעצם גם את סדר העדיפויות של הממשלות הקודמות.

תמר גוז'נסקי: מה שאני מתכוונת לומר הוא, שאין שום חשיבה לטווח ארוך, אין שום חשיבה שאומרת: היום המצב קשה, מה יהיה המצב בעוד חמש שנים, עשר שנים, 20 שנה?

תמר גוז'נסקי: אקח לדוגמה את המצב היום.

תמר גוז'נסקי: כולם יודעים שיש משבר בתיירות.

תמר גוז'נסקי: המשבר בתיירות נובע בעיקר מהמצב הביטחוני הרעוע שהביאה עלינו אותה ממשלה שהבטיחה שיהיה גם שלום וגם ביטחון, ובינתיים אין לא שלום ולא ביטחון.

תמר גוז'נסקי: אבל במצב הקיים, כאשר אין תיירים, מה צריכה לעשות ממשלה?

תמר גוז'נסקי: היא צריכה לשבת ולהגיד: אין תיירים, אז נחכה שהם יבואו ונפתח להם קיוסקים?

תמר גוז'נסקי: נדאג להם לאיזה דיליז'נסים?

תמר גוז'נסקי: אם היתה ממשלה רצינית, היא היתה אומרת: זאת הזדמנות, יש אבטלה גדולה בעכו, יש הרבה אנשים שמחפשים עבודה, יש מפוטרים, נשקיע משהו כמו 500 מיליון שקל בשיקום העיר העתיקה ובהפיכתה למקום שיש לו לא רק משמעות היסטורית, אלא יש לו משמעות תיירותית ממשית.

תמר גוז'נסקי: משקיעים בזה, משפרים שם את רמת החיים.

תמר גוז'נסקי: ואז, נקווה, ידידי חברי הכנסת, יפרוץ השלום ויבואו התיירים, אז יהיה מה לעשות.

תמר גוז'נסקי: אבל הרי אין חשיבה כזאת.

תמר גוז'נסקי: הרי מי שנופל צריך לתת לו עוד כמה מכות בראש, שהוא ייפול יותר מהר.

תמר גוז'נסקי: הרי מי שנופל צריך לקצץ לו בקצבאות, לא צריך למצוא לו מקומות עבודה.

תמר גוז'נסקי: צריך לפגוע בדמי האבטלה שלו כדי שהוא לא יקנה שום דבר.

תמר גוז'נסקי: צריך לפגוע בהבטחת הכנסה כדי שלא יקנו.

תמר גוז'נסקי: צריך לפגוע בקצבאות ילדים כדי שלא יקנו.

תמר גוז'נסקי: הרי זאת התשובה של הממשלה.

תמר גוז'נסקי: לכן, לממשלה הזאת, מעבר למה שדובר פה – ואני תומכת בנושא הזה של אזור עדיפות – אין שום חשיבה מה עושים כשעיר נמצאת במשבר ואיך רואים אותה בעתיד.

תמר גוז'נסקי: אחרי שאונסק"ו החליט שעכו היא אחת מפניני התרבות העולמית, מה עשו?

תמר גוז'נסקי: ישבה הממשלה ואמרה: אי לכך ובהתאם לכך, הנה ההחלטה שלנו?

תמר גוז'נסקי: מה פתאום, אם אנחנו נחשבים, יש לנו אוצר כזה – – –

דוד לוי: הממשלה אמרה לאונסק"ו "יישר כוח".

תמר גוז'נסקי: אמרה תודה.

תמר גוז'נסקי: תודה רבה.

תמר גוז'נסקי: אני חושבת שהראייה הזאת מאוד צרה.

תמר גוז'נסקי: עוד הערה לגבי הנושא של אזורי פיתוח וכו'.

תמר גוז'נסקי: חברי הכנסת, זה לא רק בעכו.

תמר גוז'נסקי: אני חושבת שאותו דבר קורה ברמלה ובלוד, אותו דבר קורה בשורה של מקומות.

תמר גוז'נסקי: מה שקורה הוא, שבתכנון ממשלתי שנמשך כבר שנים ארוכות יוצרים עידוד לתושבים בעלי אמצעים לעזוב את הערים הוותיקות ולעבור למקומות אחרים.

תמר גוז'נסקי: עושים הפרדה שביסודה היא הפרדה חברתית בין אלה שיש להם יותר לבין אלה שיש להם פחות, ויש לה גם צביון לאומי, גם הפרדה בין יהודים לערבים, אבל היא מתחילה מהפרדה חברתית.

תמר גוז'נסקי: זאת אומרת, במקום לחזק את עכו, את לוד או את רמלה ולהפוך אותן לערים פורחות, משקיעים פי-עשרה על כל דירה חדשה ביישוב מרוחק, והתוצאה היא יותר הוצאות, קריסה של ערים עתיקות וותיקות, יצירת מוקדי עוני וכיסי עוני בלתי נסבלים, ואחרי זה שואלים: מה עושים?

תמר גוז'נסקי: לכן, אני חושבת, שהממשלות, במדיניות שלהן, יכולות לעשות לשיקומה של עכו, לשיקומה של יפו, לשיקומה של רמלה ולשיקומה של לוד, וכל היישובים האלה, וזה עוול נורא ששולחים אנשים להתבוסס בעוני במקום לתת להם סיכוי לצמיחה, סיכוי להתפתחות, סיכוי לחינוך וסיכוי להתקדמות.

תמר גוז'נסקי: תודה.

שמואל הלפרט: תודה.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת מוסי רז.

שמואל הלפרט: אחריו – חבר הכנסת רן כהן, ואחריו – חבר הכנסת דוד לוי.

מוסי רז: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, לפני כשעה דנו פה בהצעה לתת לעכו מעמד של אזור פיתוח א', הצעה צודקת מאוד, קודם כול, מהסיבות שיושב-ראש מרצ ויושב-ראש האופוזיציה חבר הכנסת יוסי שריד נימק כאן.

מוסי רז: אני הייתי מנסה לנמק אותה בצורה קצת אחרת.

מוסי רז: נכון שעכו נמצאת בעצם במצב של מובלעת, כאשר אזורי התעשייה שמסביבה זוכים להכרה כאזור פיתוח א' והיא לא, ולכן אין לה שום סיכוי בהתמודדות הזאת.

מוסי רז: אבל לא רק זאת.

מוסי רז: כל מערכת אזורי הפיתוח בארץ רקובה לחלוטין, ומה הכוונה ב"רקובה"?

מוסי רז: היא עד כדי כך רקובה, שאם מישהו מכם – אני ממליץ לראש העיר, לחברי הכנסת או למי שיש זמן – יבדוק את נתוני הביטוח הלאומי, הוא יגלה שבאזורי הפיתוח במדינת ישראל, הפלא ופלא, יש פחות עוני מאשר באזורים שהם לא אזורי פיתוח.

מוסי רז: נשאלת השאלה, איך קורה דבר כזה?

מוסי רז: הרי אנחנו רוצים לתת מעמד של אזורי פיתוח לאזורים החלשים כדי לעודד ולחזק אותם, אז איך קרה דבר כזה שבאזורי הפיתוח יש פחות עוני?

מוסי רז: האם כתוצאה מזה שנתנו להם מעמד של אזורי פיתוח?

מוסי רז: ודאי שהתשובה היא לא.

מוסי רז: הסיבה היא פשוטה מאוד.

מוסי רז: עד היום ההכרה באזורי פיתוח נעשתה, לא רק, אבל בעיקר, מסיבות פוליטיות, שאין להן שום קשר למצב הסוציו-אקונומי של היישובים.

מוסי רז: אפשר לראות את זה גם באזור עכו, מקומות שאולי סבלו בגלל היותם בקו העימות, אבל כלכלית הם יותר מבוססים מעכו, כי הם קיבלו את ההטבות בזמן שעכו לא קיבלה.

מוסי רז: אני לא נגד זה שהם יקבלו, אבל אני חושב שגם עכו צריכה לקבל.

מוסי רז: ואפשר לראות את זה גם במקומות אחרים.

מוסי רז: קודם כול, כמעט כל היישובים הערביים והדרוזיים, על אף היותם בתחתית הדירוג מהבחינה הסוציו-אקונומית, לא מקבלים את המעמד הזה.

מוסי רז: שנית, כל יישובי יש"ע, שכולם – 142 מתוך 145 – מעל הממוצע מהבחינה הסוציו-אקונומית, כן מקבלים את המענק הזה.

מוסי רז: איזה אדם נורמלי ילך להשקיע במפעל בעכו, כשהוא לא מקבל שם את ההטבות שהוא מקבל בנהרייה?

מוסי רז: הוא ילך לנהרייה.

מוסי רז: אבל לא רק זה, למה שהוא בכלל ילך לנהרייה?

מוסי רז: הרי לא ראיתי שיש נהירה של מפעלים לנהרייה.

מוסי רז: הוא גם לא ישקיע בנהרייה, מפני שאת ההטבות הללו נותנים באלקנה, חמש דקות מתל-אביב, מקום שבו ההכנסה הממוצעת לנפש זהה להכנסה בכפר-שמריהו, מעל 17,000 ש"ח למשפחה.

מוסי רז: זה מספק בערך שלוש או ארבע משפחות ממוצעות בעכו.

מוסי רז: כך שגם לנהרייה הוא לא יגיע, וגם בשכנות לעכו אין בדיוק מפעלים.

מוסי רז: כל הנושא הזה של אזורי פיתוח רקוב לחלוטין, ואם אנחנו יכולים היום לתקן את המצב במשהו קטן, אני חושב שזה רק יועיל.

שמואל הלפרט: תודה לחבר הכנסת מוסי רז.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת רן כהן.

שמואל הלפרט: אחריו – חבר הכנסת דוד לוי, ואחריו – חבר הכנסת אחמד טיבי.

רן כהן: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, ואחרונים חביבים, ראש עיריית עכו ומנהיגי העיר, אני מודה על האמת שאני מרגיש חוסר אובייקטיביות מבורך.

רן כהן: אני מודה שאני שייך לעיר עכו במידה רבה מאוד.

רן כהן: הורי חיו שם, הם קבורים שם, ואני אוהב את העיר הזאת.

רן כהן: אני לא אובייקטיבי, ואני לא מצטער שאני לא אובייקטיבי.

רן כהן: אני אומר לכם, רבותי חברי הכנסת, שאם יש פער תהומי, מכעיס, זה הפער שקיים לגבי העיר עכו.

רן כהן: זאת העיר עם הפוטנציאל האנושי, ההיסטורי, האקולוגי, הנופי הגדול ביותר שאני מכיר בארץ, אולי להוציא את ירושלים, אבל בירושלים אין ים.

רן כהן: לעומת זאת, מצבה של העיר בכי רע, וזה מין פער מדהים, שאתה לא יכול להבין אותו ולא יכול להסביר אותו.

רן כהן: אני חייב לומר כאן ביושר, שזו אשמת כל הממשלות.

רן כהן: זו לא אשמה של הממשלה הזאת או של הממשלה הקודמת; זו אשמת כל הממשלות שהעיר הזאת היא לא פנינה של גן-עדן על חוף הים התיכון, פנינה של ארץ-ישראל ושל מדינת ישראל.

רן כהן: זה לא עניין רגעי.

רן כהן: העובדה הזאת מאוד מאוד בולטת לעין, שהרי לא מדובר באיזה חסר בתחום כלשהו.

רן כהן: אגב, כדי להיות מדויק לגבי הדברים שאמרתי בעניין אשמת כל הממשלות, אולי צריך להוציא את ממשלת רבין.

רן כהן: אז באמת היה שינוי, אבל לצערנו לתקופה קצרה.

רן כהן: ראש הממשלה נרצח, וכל השחור בא על מדינתנו.

רן כהן: יש רק משפט אחד שאמר חבר הכנסת אזולאי שהיה נכון, שההצעה להכיר בעכו כאזור עדיפות לאומית א' לא תפתור את כל הבעיות.

רן כהן: אגב, זה המשפט היחיד הנכון שהוא אמר, ולמה?

רן כהן: משום שבאמת הטיפול בעכו חייב להיות אינטגרטיבי.

רן כהן: רבותי, העיר לא סובלת רק מחוסר תעסוקה.

רן כהן: היא לא סובלת רק מרמות שכר נמוכות.

רן כהן: היא לא סובלת רק מהבעייתיות המסוימת שלה מבחינת האוכלוסייה.

רן כהן: היא סובלת מבעיות חינוך, היא סובלת מבעיות תשתית, היא סובלת מבעיות מוניציפליות, היא סובלת מכך שהיא יכולה להיות גן-עדן לתיירות, והתיירות בה על הפנים.

רן כהן: היא בעצם סובלת מחוסר טיפול אינטגרטיבי רב-תחומי, וזה מה שצריך היום לתת לעכו.

רן כהן: חבר הכנסת אזולאי צודק, רק מה?

רן כהן: אין לו מושג ירוק מה זה אזור עדיפות לאומית א'.

יצחק כהן: נו, באמת, הוא לא פה – – –

רן כהן: אני אמרתי את זה גם בפניו.

רן כהן: סליחה, זה לא חבר הכנסת אזולאי, זה חבר הכנסת וקנין, אתה צודק.

יצחק כהן: היחיד שגר בעכו זה חבר הכנסת אזולאי.

רן כהן: אזולאי אמר שטויות אחרות, עכשיו אני מדבר על וקנין.

רן כהן: לחבר הכנסת וקנין אין מושג מה זה אזור עדיפות לאומית א'.

רן כהן: הוא הציע, אגב, שנחליט פה כולנו שהממשלה תתכנס, זה יעזור...

רן כהן: אזור עדיפות לאומית א' נותן דבר אחד, הוא נותן את האפשרות לבעלי מפעלים לקבל 24% עד 30% או 38% – הכול על-פי הדירוג – של הטבה בהקמת מפעלים, מפעלים עתירי טכנולוגיה, והקלות במיסוי למפעלים, ולכן הם יבואו לשם.

רן כהן: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לסיים ולומר דבר אחד.

רן כהן: אני חושב שההצעה בדבר קבלת החוק היא הצעה נכונה, כיוון שהיא נותנת הזדמנות לממשלה להכריז על העיר כעל אזור עדיפות א'.

רן כהן: אני מגיש לך בזה, אדוני היושב-ראש, הצעת סיכום לדיון הזה.

רן כהן: אני אקרא אותה בקיצור.

רן כהן: זו הצעת סיכום שחתומות עליה בינתיים מרצ ומפד"ל, ואני מזמין אחרים להצטרף אליה.

שמואל הלפרט: בסיום הדיון יקראו הודעות סיכום, ואז תקרא גם את הצעת הסיכום של סיעת מרצ.

רן כהן: האם זה יהיה היום או מחר?

שמואל הלפרט: זה יהיה היום בסיום הדיון ולפני ההצבעה.

רן כהן: תודה רבה.

שמואל הלפרט: תודה לחבר הכנסת רן כהן.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת דוד לוי, ואחריו – חברי הכנסת אחמד טיבי, אברהם שוחט, מוחמד כנעאן, מוחמד ברכה וטלב אלסאנע.

דוד לוי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, מה יש עוד להוסיף על מה שנאמר כאן על-ידי כל חברי הבית אשר דיברו על עכו, מעלותיה ותלאותיה?

דוד לוי: הרי אם זר היה נוכח כמשקיף בדיון הזה, הוא היה אומר: אם כך, מדוע המצב הוא כפי שהוא?

דוד לוי: וכאן מדובר בדברים שיש עליהם הסכמה מקיר לקיר, של כל המפלגות.

דוד לוי: ובכל זאת ביקשתי להישאר כדי לומר כמה משפטים.

דוד לוי: לא היתה תקופה מתאימה יותר להתמודד עם בעיות חברתיות, כמו הבעיות בעיר עכו, מאשר התקופה הזאת.

דוד לוי: זו תקופה של אבטלה, תקופה שבה כל עם – ובכל מדינה ראינו זאת – רוצה להיחלץ לפעולת פיתוח, בנייה וחיזוק מפעלים קיימים, ולעצב יחד עם ראשי המקום תוכנית אשר תוציא את היישוב ממצוקתו.

דוד לוי: עם זאת, אנחנו עדים לוויכוחי סרק.

דוד לוי: שרים מדברים כאילו הם לא חברי ממשלה, כל אחד בטענותיו, והייתי אומר שכל אחד מדבר סינית.

דוד לוי: איש אינו מבין לאן מובילה הממשלה הזאת.

דוד לוי: זה איננו נכון שבכל הממשלות זה היה כך.

דוד לוי: זה נכון שהממשלה הזאת לא אחראית לכל מה שקרה בעכו, אבל היו זמנים שבהם עכו היתה מוקד משיכה לרבים, אבן שואבת, מקום שרצו לגור בו, מקום שנהרו אליו אנשים מהסביבה, ומה קרה?

דוד לוי: היתה עצירה והיה משבר, והמשבר הזה, אדוני היושב-ראש, הוא בכל תחומי החיים.

דוד לוי: מה עושה ממשלה נורמלית שיודעת, שמרגישה את דופק הלב של העם ושל החברה?

דוד לוי: עכו עם בעיותיה, עכו עיר מעורבת – אם המצב הזה שלה יימשך, חס וחלילה, הוא ימשיך וייצור מתחים לא רצויים.

דוד לוי: מקום שהיה יכול להיות דוגמה ומופת לחיים משותפים של אזרחי ישראל, יהודים וערבים, יוצר מתח, יוצר אלימות, יוצר סלידה מהמסודרים, ואט אט ייצור גם שנאה.

דוד לוי: במצב שכזה – והייתי בכמה ממשלות בישראל – ראש הממשלה היה קורא לכל שר ומטיל עליו: אתה במשרד שלך, תן לי את תוכנית השנה לעכו, מה אתה עושה בעכו?

דוד לוי: אתה מתכוון לבנות מעט?

דוד לוי: תבנה 200 יחידות דיור.

דוד לוי: אתה מתכוון לפנות כך וכך?

דוד לוי: תפנה יותר.

דוד לוי: תקצה יותר קרקעות, תשקם.

דוד לוי: בעכו אפשר לשקם מקומות.

דוד לוי: גם אם תיירים לא יבואו אליהם, הם פנינים ממש, ואפשר להפוך אותם למקומות שישראלים ירצו לטייל בהם.

דוד לוי: אדוני היושב-ראש, כל הדברים האלה לא נעשים, כי הרי מה הסכנה?

דוד לוי: כאשר אתה מביא סוגיה צודקת זו מבחינה היסטורית, לאומית וחברתית, אומרים לך: זה יעלה כך וכך.

דוד לוי: מעגלים את כל התקציבים הניתנים בדין ואז אומרים לך: זה יעלה כך וכך, שומו שמים.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת לוי, נא לסיים.

דוד לוי: אני אסיים, אדוני היושב-ראש.

דוד לוי: מה, אזרח יודע אם הגירעון יהיה גבוה יותר או נמוך יותר ב-1%, או שהוא מסתכל בסביבה, בבית, בבית-הספר ובמקום העבודה?

דוד לוי: לכן אמרתי: מדברים סינית.

דוד לוי: צריך להרגיש את מה שעובר על האוכלוסייה, על הציבור, על החברה בימים אלה.

דוד לוי: לכן, הדיון הזה הוא חשוב מאוד כאשר אנשים מביעים את עמדתם לגבי הסוגיה של העיר הטובה והיפה הזאת, עכו.

דוד לוי: אבל בכך לא סגי, לא די, כי הרי אפילו נצא בהודעת סיכום מסוכמת, היא שווה כקליפת השום, משום שהממשלה תמשיך במדיניותה, וכל משרד יעשה זאת.

דוד לוי: מעבר לחילוקי הדעות, ואם כנים אנחנו, אני קורא לחברים אשר דיברו על תקציב, קואליציה ואופוזיציה, אם כנים הם ואם הדברים שהם אמרו מבטאים נכונה את היחס שלהם לעכו, שיתייצבו מחר ויצביעו בעד הצעת החוק אשר הגיש חבר הכנסת יוסי שריד, והצעת החוק הזאת היא מעבר לכל חילוקי דעות פוליטיים.

דוד לוי: אני אבוא במיוחד כדי לתמוך בה.

שמואל הלפרט: תודה.

דוד לוי: אני מצפה לכך, כי רק בחוק אפשר לאלץ ממשלה לעשות את המוטל עליה.

שמואל הלפרט: תודה, חבר הכנסת דוד לוי.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת אחמד טיבי.

שמואל הלפרט: אחריו – חבר הכנסת אברהם שוחט, ואם הוא לא יהיה – חבר הכנסת ויצמן שירי.

מרדכי משעני: רגע, סליחה, סליחה, אני הייתי – – –

אחמד טיבי: אתה רוצה לדבר, מוטי?

מרדכי משעני: לא, לא, אתה פה, אתה יכול לדבר.

שמואל הלפרט: בבקשה, חבר הכנסת טיבי.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הבעיה של עכו היא מודל של הבעיה של ערים מעורבות – רמלה, לוד, יפו, עכו.

אחמד טיבי: אני מצטער אם אני אשבור את ההרמוניה הקיימת בהצגת הבעיה בין יהודים לערבים, וטוב שיש ניסיון לתאם עמדות בשיתוף פעולה בין יהודים לערבים, אבל במציאות הקיימת אין שוויון בין יהודים לערבים.

אחמד טיבי: גם בסבל אין שוויון, גם במחסור אין שוויון, וגם לא בניסיון להציל את תושבי עכו ממחסור.

אחמד טיבי: העוני של משפחה ערבית בעכו שונה מהעוני של משפחה יהודית בעכו, זה עוני קשה יותר.

אחמד טיבי: לא מדברים שם על הכנסה ממוצעת במשק, שמתחת לה זה עוני.

אחמד טיבי: כך מגדירים בעיקר משפחות יהודיות עניות.

אחמד טיבי: משפחה ערבית ענייה זו משפחה שבמקרר שלה אין כלום.

אחמד טיבי: זה עוני אמיתי.

אחמד טיבי: זה עוני של עולם שלישי וזה עוני של מדינה שלא יכולה לקרוא לעצמה מדינת רווחה או מדינה שנותנת ביטחון סוציאלי.

אחמד טיבי: יש כאלה שקוראים על העוני הזה או רואים אותו בטלוויזיה, ויש מי מאתנו שמכירים את זה מביקורים תכופים במקום, בשכונות האלה, שבהן חדר וחצי זה מקום משכן למשפחה שיש בה תשע, עשר ו-11 נפשות.

אחמד טיבי: דיברו על הסכנה שזה ייצור מתיחות בין יהודים לערבים, וזה נכון.

אחמד טיבי: כאשר אתה עני, סביר להניח שתגלה סימני מרדנות יתר, זעם, כעס כלפי הממסד – הממסד המקומי והממסד המרכזי, כלפי השלטון המקומי, כלפי העירייה וכלפי הממשלה.

אחמד טיבי: נקודה נוספת שמשתמשים בה חלק מהאנשים שרוצים להציל את עכו היא הסכנה שמא לא יהיה רוב יהודי בעכו, שהערבים ישתלטו על העיר.

אחמד טיבי: זה ארגומנט מסוכן, גם ארגומנט גזעני.

אחמד טיבי: הוא קיים לגבי לוד בעיקר.

אחמד טיבי: ועל כן, מדינה שפועלת להזרים תקציבים לעיר, תמיד הערבי בה יזכה לפירורים, אם בכלל.

אחמד טיבי: הרי אין שוויון אזרחי בין יהודי בעכו או בלוד לבין ערבי בעכו, בלוד או ברמלה.

אחמד טיבי: כאשר פרנסים מדברים על שוויון, זה שוויון מדומה.

אחמד טיבי: אגב, המשאבים צריכים להיות על בסיס של העדפה מתקנת – והם לא כאלה – –

שמואל הלפרט: חבר הכנסת טיבי, נא לסיים.

שמואל הלפרט: זמנך תם.

אחמד טיבי: – – כאשר הסבל, הדלות, גדולים יותר בשכונות הערביות של עכו או בשכונות הערביות של לוד ורמלה מאשר בשכונות היהודיות.

שמואל הלפרט: נא לסיים.

אחמד טיבי: למרות זאת – ובזה אני אסיים – טוב שאנשים עושים מאמץ ביחד על מנת לנסות להציל את העיר הזאת.

אחמד טיבי: שנה לאחר שנה מברברים, מדברים, ואני מקווה שבשנה הבאה לא נחזור על אותה פארסה של קריאה להציל את עכו או להציל את רמלה או להציל את יפו או להציל את לוד.

אחמד טיבי: תודה.

שמואל הלפרט: תודה.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת ויצמן שירי, בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת אברהם שוחט.

נסים זאב: ואחריו?

שמואל הלפרט: חברי הכנסת מוחמד כנעאן, מוחמד ברכה, טלב אלסאנע – הרשימה ארוכה.

ויצמן שירי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ידידי אחמד טיבי, חשבתי שלפחות בעניין הזה של המצוקה האמיתית והקשה של עכו לא נתחיל עוד פעם לעשות הבדלה בין האנשים במצב שהוא קשה בלאו הכי, כי זה מאוד מסוכן.

אחמד טיבי: משפחה ערבית ענייה היא יותר ענייה ממשפחה יהודית ענייה.

ויצמן שירי: בוא תשמע.

ויצמן שירי: דקה, דקה.

שמואל הלפרט: אני מבקש לא להפריע, חבר הכנסת טיבי.

ויצמן שירי: כשמישהו עני, הוא עני.

אחמד טיבי: – – –

שמואל הלפרט: השעה מאוחרת, אני מאוד מבקש.

שמואל הלפרט: יש לנו סדר-יום ארוך מאוד.

ויצמן שירי: אין רעבים – אני לא מאמין שיש רעבים – אבל יש הרבה מאוד עניים.

ויצמן שירי: אין רעבים במדינת ישראל.

ויצמן שירי: יש הרבה מאוד עניים.

ויצמן שירי: אבל כשבתוך עיר כמו עכו עושים את ההפרדה – למה אני אומר שזה מסוכן?

ויצמן שירי: הרי הדיון פה צריך להתמקד בשאלה איך פותרים את בעיית התעסוקה, על כל המשתמע, ואסור שייווצר, חלילה, מצב שבעכו יש שתי אוכלוסיות: יש אוכלוסייה יהודית ויש אוכלוסייה ערבית.

ויצמן שירי: אף שזאת עובדה, אסור לעשות הפרדה.

ויצמן שירי: למה?

ויצמן שירי: כי יכול להיווצר מצב, ומה לעשות, אם מחר בבוקר הבית הזה יעשה כפי שאני עשיתי לפני שנה, כשדאגתי לתקן את חוק עידוד השקעות הון, והוא יתקן אותו לטובת עכו, כי זה מגיע לעכו כמו שמגיע לנגב, אז יהיה מצב שכשיגיעו לשם יזמים, וקרוב לוודאי שחלק גדול מהיזמים במדינת ישראל הם יהודים, אני לא רוצה שהם יקלטו לעבודה רק יהודים, בגלל העניין הזה שנקרא יהודים וערבים.

ויצמן שירי: לכן, הבעיה היא בעיה של כולם, וכולנו צריכים, יהודים וערבים, בעניין הזה לא לעשות הפרדה, כי זה מאוד מסוכן.

ויצמן שירי: אדוני היושב-ראש, ממשלה שמחכה שהכנסת תיזום חוקים על מנת לפתור את הבעיות האמיתיות – ובלי שום קשר לממשלה הזאת – זו ממשלה שלא ראויה לשלוט, מסיבה אחת פשוטה.

ויצמן שירי: הרי הבעיה של עכו, כמו הבעיה בנגב ובמקומות אחרים, לא התעוררה בשנה האחרונה, בחודשים האחרונים.

ויצמן שירי: הבעיה קיימת הרבה מאוד זמן, וכתוצאה מהטיפול הרשלני של ממסדים, שבמשך שנים לא ידעו לקבל החלטות אמיצות, כמו שלא יודעים לקבל החלטות אמיצות היום בנושא התקציב, ורוצים לצאת מצד אחד בסדר עם כולם, אבל תמיד זה על חשבון החלשים, ולא מקבלים החלטות בסדר-גודל בן-גוריוני, כאשר לפני 50 שנה התקבלו החלטות מאוד קשות ומאוד ברורות, שלא תמיד היו פופולריות, אבל בסופו של דבר בטווח הארוך הציבור חייך.

ויצמן שירי: ייתכן שבאותו רגע הציבור כעס, אבל בטווח הארוך יותר הציבור חייך.

ויצמן שירי: במה מדובר?

ויצמן שירי: אדוני, אי-אפשר שבמרחק של 200 קילומטר מאזור המרכז יקבלו בחוק עידוד השקעות הון אותה העדפה שמקבלים במרחק 20 דקות מכפר-סבא.

ויצמן שירי: אין דבר כזה.

ויצמן שירי: שיגידו לי מי היזם המטורף הזה שיעלה לעכו או שירד למצפה-רמון אם במרחק עשר דקות מכאן מקבלים אותם מענקים.

ויצמן שירי: צריך להגיד את האמת.

ויצמן שירי: מה, זה לא פוליטיקה?

ויצמן שירי: צריך להגיד, שכל מי שמקים מפעל ברדיוס של 50 קילומטרים מתל-אביב, קו רוחב, קו אורך וכל הסיפור הזה, אינו זוכה לשום מענק.

ויצמן שירי: מי שרוצה לחזק את הפריפריה ולא לעשות הצגה של ערב בחירות, וגם לאחר מכן, צריך לבוא ולהתמודד עם הבעיות.

ויצמן שירי: מתמודדים עם הבעיות בזה שנותנים העדפה, והעדפה מתקנת עולה כסף, ואם לא יעשו העדפה מתקנת היום בצורה של מקומות עבודה, יצטרכו לעשות העדפה מתקנת – כי מחר יצטרכו עוד 5,000 שוטרים כדי להתמודד עם הבעיות האלה.

ויצמן שירי: אני מתריע, כי הבעיה של עכו זועקת בדיוק כמו הבעיה של הנגב, שאני מכיר אותה.

ויצמן שירי: לכן אני מציע שהבית הזה יתאחד, גם אם הממשלה נגד העניין הזה.

ויצמן שירי: גם אני כחבר הקואליציה אצביע בעד העניין הזה, כי הוא צודק, כי יש שלב שבו הפוליטיקאי וחבר הכנסת צריך לנהוג על-פי מצפונו ולא על-פי תפקידו או שליחותו על-ידי אותה מפלגה.

ויצמן שירי: תודה, אדוני.

שמואל הלפרט: תודה לחבר הכנסת ויצמן שירי.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת אברהם שוחט – אינו נוכח.

שמואל הלפרט: חברי הכנסת מוחמד כנעאן, מוחמד ברכה, טלב אלסאנע, ישראל כץ, מיכאל איתן – אינם באולם.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת מרדכי משעני, בבקשה.

שמואל הלפרט: אחריו – חברת הכנסת קולט אביטל.

מרדכי משעני: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ראשית דבר אני רוצה לברך את העיר עכו, את פרנסיה ואת תושביה לרגל הכרזתה על-ידי ארגון אונסק"ו הבין-לאומי כעיר של מורשת עולמית.

מרדכי משעני: ארגון אונסק"ו הבין-לאומי מכריז מפעם לפעם על ערים בעולם כבעלות מורשת עולמית מיוחדת, דהיינו, ערים שמצויים בהן אתרים ארכיאולוגיים ייחודיים.

מרדכי משעני: הכרזה מסוג זה מלווה בהמלצה בין-לאומית לתייר בעיר.

מרדכי משעני: בהקשר זה, אדוני, אני רוצה גם לומר, שדווקא ההכרזה הזאת צריכה היתה גם לאותת לממשלה שלא לקצץ בתקציב רשות העתיקות, ששומרת על כל הממצאים הארכיאולוגיים; לא רק שומרת, אלא מגלה אותם, ואנחנו עומדים בפני קיצוץ.

מרדכי משעני: בשבוע שעבר שמענו את זה כאן במליאה בעקבות הצעה דחופה לסדר-היום, וגם קיימנו דיון בוועדה.

מרדכי משעני: אנחנו עומדים בפני השבתה מוחלטת כמעט של רשות העתיקות, שאין ספק שיש לה חלק נכבד בהכרזה הזאת של אונסק"ו.

מרדכי משעני: הממשלה היתה צריכה לבוא מיוזמתה ולהגיד: אין בישראל אלא העיר עכו ומצדה.

מרדכי משעני: אבל זו בעצם העיר היחידה בישראל שקיבלה את ההכרה הזאת.

מרדכי משעני: אנחנו כממשלה צריכים היינו להגיד: כיוון שעכו היא עיר בעלת מורשת עולמית, אנחנו צריכים להכין אותה.

מרדכי משעני: נכון שהיום אין תיירות, אבל זה לא אומר שכך יהיה ב-2002 וב-2003.

מרדכי משעני: להיפך, אנחנו צריכים להכין אותה לקלוט את התיירים שיבואו, ויבואו, כי ההכרזה הזאת מעודדת תיירים.

מרדכי משעני: ובמקום זאת, מה אנחנו רואים?

מרדכי משעני: הממשלה מתנגדת להצעה להכריז על העיר עכו כעל אזור פיתוח א'.

מרדכי משעני: כששמעתי מראשי העיר עכו שהעיר עומדת להיות מוכרזת ככזאת, הגשתי הצעת חוק שתיקרא: הצעת חוק ערים מועדפות תיירות, כי אני חושב שאנחנו ככנסת צריכים ללכת לקראת עיר שמוכרזת ככזאת, ובהצעת החוק אני מדבר על כמה דברים שבוודאי יכולים בימים אלו לעזור לעיר עכו מעבר לנושא הזה של אזור עדיפות א'.

מרדכי משעני: אבל הממשלה שלנו בעצם מחפשת רק דבר אחד – לקצץ, לקצץ, לקצץ.

מרדכי משעני: לא שההוצאה גדלה.

מרדכי משעני: להיפך, שר האוצר מתפאר ואומר, שההוצאה לא גדלה, נשארנו באותו תקציב, אבל ההכנסות קטנו.

מרדכי משעני: כדי לסגור את הפער לא מחפשים הכנסות אלא מקצצים עוד.

מרדכי משעני: במי פוגעים?

מרדכי משעני: בשכבות החלשות.

ויצמן שירי: זה לא נכון להגיד אזור פיתוח א', כי אזור פיתוח א', נכון להיום, מקבל 20% עד 24%.

ויצמן שירי: אנחנו עשינו את הנגב ואת האזורים האלה אזור פיתוח א' מועדף, שמקבל עד 32%.

מרדכי משעני: אמת, מועדף.

מרדכי משעני: בסדר, אני חוזר: אזור פיתוח א' מועדף.

מרדכי משעני: אני מצטרף לקריאה של חבר הכנסת ויצמן שירי, שכל הבית הזה יתאחד מחר, ואנחנו, סיעת גשר – אמר את זה חבר הכנסת דוד לוי ואני חוזר על זה – נתמוך בהצעת החוק הזאת, משום שאיפה שהממשלה לא עושה אין לנו ברירה אלא לעשות, ושלא יקראו לזה חקיקה פרטית.

מרדכי משעני: תודה.

שמואל הלפרט: תודה לחבר הכנסת מרדכי משעני.

שמואל הלפרט: חברת הכנסת קולט אביטל, בבקשה.

שמואל הלפרט: אחריה – חברת הכנסת סופה לנדבר.

קולט אביטל: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מוכרחה להגיד שגם אני שמחתי כששמעתי לפני כמה ימים שאונסק"ו, ארגון החינוך והתרבות העולמי, הכריז על עכו כעל אחד מנכסי התרבות העולמיים.

קולט אביטל: למיטב ידיעתי, זו הפעם הראשונה שהארגון הזה מכריז על שני אתרים בארץ, עכו ומצדה, כנכסים כאלה.

קולט אביטל: אנחנו מתקרבים לסיומו של דיון ארוך.

קולט אביטל: כבר דיברו חברי כנסת רבים, ואפילו חברנו ראש העיר עכו וחברי מועצת העיר, שישבו פה בסבלנות רבה כל אחר הצהריים, כנראה גם הם נטשו, ולכן אנסה לקצר ולא לחזור על כל מה שנאמר.

קולט אביטל: כל הסטטיסטיקות שהוזכרו ידועות, מוכרות.

קולט אביטל: כן, גם אני יודעת על כל אותם מפעלים שנסגרו.

קולט אביטל: גם אני יכולה לספר על אותן סטטיסטיקות של 12% אבטלה בעיר עכו ועל 30% בקרב הערבים בעיר העתיקה.

קולט אביטל: אלה נשמעות סטטיסטיקות יבשות, אבל כשאנשים נשארים בבית, או כש-3,000 אנשים מקבלים מדי חודש את קצבת הביטוח הלאומי ואין להם שום סיכוי למצוא מקום עבודה חלופי, לגבי כל אחת מהמשפחות האלה זו טרגדיה.

קולט אביטל: כדי שלא לחזור על דברים שנאמרו, אני רוצה לתמצת ולומר כך: קודם כול, אני רוצה להצטרף לכל אלה שמתחו ביקורת על כך שהממשלה הזאת נעדרת כל מדיניות חברתית.

קולט אביטל: אף שאני בקואליציה, זה נושא שקרוב ללבי, כפי שהוא קרוב ללבם של חברים אחרים.

קולט אביטל: אנחנו כמעט 40 חברי כנסת שחזרו בדיוק על אותו דבר, וגם אם עזמי בשארה טען שאין טעם בדיון הזה, אני חושבת שהעובדה שאנחנו מאוחדים לא רק בביקורת אלא ברצון לנסות להגיע לפתרון ולמצוא פתרונות חלופיים, כדי שלא נחזור ונדון במשבר עוד הפעם בשנה הבאה – גם בכך יש ברכה.

קולט אביטל: אני חושבת שלמען העיר עכו ניתן לעשות הרבה דברים.

קולט אביטל: אנחנו נמצאים בעיצומו של דיון על תקציב המדינה.

קולט אביטל: אני רוצה לבוא ולהגיד כאן, שאנחנו, חברי סיעת העבודה, לא נצביע בעד תקציב המדינה אלא אם נמצא בו תוכנית רצינית, שפירושה שאנחנו נראה בתוכנית הזאת גם תוכנית רצינית לשיקום, לצמיחה, ליצירת מקומות עבודה.

קולט אביטל: כשנמצא בתקציב המדינה התייחסות למקומות כמו עכו – ובמקום שנבוא ונברך היום ונאמר שאנחנו שמחים על כך שהיא נכנסה לרשימה המאוד-מעניינת של הערים-הפנינים שחייבים לבקר בהן בעולם, האירוניה היא שהיום אנחנו באים לדבר על קריסתה הכלכלית.

קולט אביטל: חבל, חבל.

קולט אביטל: היה פה גם שר התיירות, וגם הוא נעלם מהדיון.

קולט אביטל: אני חושבת, ששר התיירות, שארגון אונסק"ו נתן לו מתנה, היה צריך להתנפל על המציאה הזאת ולהפוך את העיר עכו לאתר תיירות רציני.

קולט אביטל: ואחרון אחרון חביב – מכאן, מעל במת הכנסת, אני רוצה לקרוא שוב לשרת התמ"ס לתת את דעתה על מתן תמריצים למפעלים, למשקיעים, ליזמים, כדי לחזור לעיר עכו ולפתח אותה ולהכניס בה מפעלים חדשים.

קולט אביטל: מחר אני אצטרף ועם יתר חברי אני אצביע בעד הצעת החוק שהציע חבר הכנסת יוסי שריד.

קולט אביטל: תודה רבה.

שמואל הלפרט: תודה לחברת הכנסת קולט אביטל.

שמואל הלפרט: חברת הכנסת סופה לנדבר, בבקשה.

שמואל הלפרט: אחריה – חבר הכנסת אורי יהודה אריאל, ואם הוא לא יהיה – חבר הכנסת נסים זאב.

סופה לנדבר: תודה.

סופה לנדבר: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, צר לי שאין כאן נציגים של ממשלת ישראל.

סופה לנדבר: בנאום שלי אני רוצה לתמוך בתושבי העיר אשדוד.

סופה לנדבר: אני גם רוצה לתמוך בראש העיר – – –

זהבה גלאון: העיר עכו.

מרדכי משעני: אשדוד זה מחר.

סופה לנדבר: – – – בראש העיר עכו.

סופה לנדבר: יש לי בלבול.

סופה לנדבר: קיבלתי את התיקון ואני אתקן את עצמי.

שמואל הלפרט: בתור תושבת אשדוד, מותר לה לטעות.

סופה לנדבר: יכול להיות שאני חושבת יותר מדי על אשדוד, כמו שתושבי העיר עכו חושבים על עכו.

סופה לנדבר: אני רוצה לתמוך בראש העיר לשעבר אלי דה-קסטרו, בראש העיר היום שמריהו בירן.

סופה לנדבר: אני רואה פה, כמו שכולם רואים, את החברים האישיים שלי.

סופה לנדבר: ראש העיר מבקר כאן לא אחת.

סופה לנדבר: אני רוצה להגיד, רבותי, שהעיר עכו היא עיר של היסטוריה, בעלת היסטוריה של 5,000 שנה, עיר שמהווה דוגמה לחיים משותפים.

סופה לנדבר: זו עיר שיש בה קסם מיוחד, והיא זקוקה היום לעזרתנו.

סופה לנדבר: לפני כמה חודשים קיבלתי פה משלחת של ילדים יתומים ממוסקבה.

סופה לנדבר: שאלתי ילד אחד: תגיד בבקשה, יש ברוסית מין פתגם כזה, שלכל חיים ולכל מדינה יש טעם וריח.

סופה לנדבר: איזה טעם יש למדינת ישראל?

סופה לנדבר: וילד קטן, בן 13, אמר: יש טעם של חיים.

סופה לנדבר: אם אנחנו, רבותי, יוצאים היום לעכו, אני רוצה לומר שכנראה יש ריח אחר בעיר הזאת – עיר של אבטלה, עיר של עוני, עיר שנמצאת במצוקה קשה ביותר.

סופה לנדבר: אני חושבת שאם אפשר היה להצביע בשתי ידיים, היינו חייבים לעשות את הדבר.

סופה לנדבר: אני לא כל כך אופטימית, אדוני ראש העיר, ואני לא בטוחה שהחקיקה הזאת תעזור במאה אחוז לעיר שלך.

סופה לנדבר: אבל אם נוכל לעשות לפחות את המינימום, אנחנו חייבים לעשות את הדבר הזה לעיר עכו.

סופה לנדבר: לא מזמן ביקרתי בעיר שלך, אדוני ראש העיר, ונפגשתי עם אנשים והרגשתי את התסכול, את הדיכאון, את המצב הנוראי בעיר שלך.

סופה לנדבר: אני מבינה את המצב שלך.

סופה לנדבר: אני מבינה שאתה קם בבוקר, נכנס לעירייה יחד עם חברי מועצת העיר, יחד עם הסגנים שלך וממלא-המקום, ומגיעים אליך אנשים רבים.

סופה לנדבר: הם מבינים שהעירייה זה לא המקום שאפשר לפתור בו את הבעיה שלהם, אבל עם זאת הם מסתכלים לאבא של העיר, מסתכלים לך בעיניים, ואין לך תשובה.

סופה לנדבר: אני חושבת, רבותי, שהדבר האלמנטרי שאנחנו מסוגלים לעשות, אדוני היושב-ראש, לעיר הזאת, הוא לתמוך בהצעה של יוסי שריד, מפני שאי-אפשר לראות את העיר מידרדרת מיום ליום.

סופה לנדבר: האבטלה היא אסון לאומי.

סופה לנדבר: האבטלה היא מחלה.

סופה לנדבר: אני חושבת שאנחנו חייבים לא לתת למחלה של העיר עכו להידרדר ולגמור את העיר עכו מול העיניים שלנו.

סופה לנדבר: אנחנו חייבים לנסות לתת לעכו הטבות בתעשייה, בחינוך, בבריאות, בשיקום ובתיירות.

סופה לנדבר: אנחנו חייבים לעשות את זה.

סופה לנדבר: בזמן הזה אנחנו צריכים לתת כתף לעיר עכו.

סופה לנדבר: עכו, אנחנו אתכם והכתף שלנו אתכם.

שמואל הלפרט: תודה לחברת הכנסת סופה לנדבר.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת אורי יהודה אריאל – אינו נוכח.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת נסים זאב.

שמואל הלפרט: אחריו – חברת הכנסת זהבה גלאון.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני אפתח במילות ברכה לראש העירייה, לסגניו, למנכ"ל, שעושים מלאכה קשה בעיר הזאת.

נסים זאב: זכיתי לבקר בעיר הזאת לפני כשנה.

נסים זאב: עמדנו על בעיות העיר, אבל בברכות לא נוכל לסייע.

נסים זאב: צריך לעשות מעשים.

נסים זאב: עכו היא לא רק עיר היסטורית, אתר ארכיאולוגי, ולא רק עיר לשימור.

נסים זאב: ודאי שאין כוונה לשמר בה את העוני, את המצוקה.

נסים זאב: עכו היא אחת הערים החשובות והעתיקות ביותר בעולם, עיר מעורבת של יהודים וערבים שחיים בדו-קיום ובשלום.

נסים זאב: הנצחת המצב הדמוגרפי – מקורו בספר שופטים, פרק א'.

נסים זאב: זה היה חלקו של שבט אשר: "אשר לא הוריש את ישבי עכו ואת יושבי צידון – – – וישב האשרי בקרב הכנעני ישבי הארץ כי לא הורישו".

נסים זאב: בתקופת יהושע לא בוצעה תוכנית טרנספר, ולכן דווקא נפל בחלקנו שהעיר עכו היא עיר מעורבת והיא סמל ודוגמה של חיים משותפים, היא דוגמה ומופת לעיר מעורבת.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, נושא הדיון הוא עכו, ולכן מן הראוי שאנחנו נתמקד בדיוננו בבעיות של העיר עכו ולא של הערים האחרות, כי בסופו של דבר, תפסת מרובה לא תפסת.

נסים זאב: המפעלים הגדולים באזור התעשייה נסגרים בזה אחר זה: "רמי תעשיות קרמיקה", כפי שהזכירו קודמי, מפעלי הפלדה, פארק תעשיות אלרום, "תעשיות אלקטרוכימיות" ועוד כהנה וכהנה.

נסים זאב: מאות ואלפי עובדים מצטרפים למעגל האבטלה.

נסים זאב: שיעור האבטלה עומד על 12% ומעלה, ובעיר העתיקה מגיעים ממדי האבטלה ל-30%.

נסים זאב: אני שמעתי את תשובת השר בנושא הבינוי.

נסים זאב: הוא אמר שמחכים למינהל מקרקעי ישראל כדי לקבל קרקעות לבינוי, כאשר באזור התעשייה קיימים בפועל 150,000 מטרים רבועים פנויים ועוד 300 דונם שניתנים לאכלוס מיידי.

נסים זאב: אבל בפועל, אני רוצה לומר שבשנים האחרונות אין בנייה בעיר.

נסים זאב: בשנים האחרונות עוזבים יותר ויותר זוגות צעירים את עכו.

נסים זאב: האוכלוסייה החזקה מעדיפה את יישובי הסביבה.

נסים זאב: עוברים לנהרייה כי שם יש הטבות שמושכות את הצעירים יותר.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, גם אם ניתן עדיפות א' ולא נפתור את הבעיה השורשית המרכזית בכך שאנחנו מעדיפים את היבוא על פני הייצור המקומי בגלל התעריפים והתחרות הקשה, עם כל ההשקעה ועם כל התמיכה שהממשלה הזאת תיתן מצד אחד, כשמצד שני היא תעדיף את הפלדה שבאה מטורקיה ולא את הפלדה שמפעל הפלדה מייצר בעצמו, מה הועילו חכמים בתקנתם?

שמואל הלפרט: תודה לחבר הכנסת נסים זאב.

שמואל הלפרט: חברת הכנסת זהבה גלאון.

שמואל הלפרט: אחריה – חבר הכנסת אילן גילאון, אחרון הדוברים.

שמואל הלפרט: בבקשה.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, נציגי העיר עכו, מתוך הזדהות עם התביעה, הייתי אומרת התביעה הזועקת לשמים להעמיד את העיר עכו בראש סדר העדיפויות הלאומי, הרשיתי לעצמי, אדוני ראש העיר, ד"ר שמריהו בירן, לקחת את מכתבך שהופנה אל חברי הכנסת, ומכיוון שאני אחרונת הדוברים, אני מרשה לעצמי לצטט ממנו קטעים נבחרים.

זהבה גלאון: אני חושבת שהמכתב הזה מדבר בעד עצמו.

זהבה גלאון: אחרי הדברים הבאמת מרגשים ונרגשים של חברי הכנסת, זה נראה לי נכון להשתמש בדברים שלך, שמשקפים, כמו שאני רואה בנייר שיצא מלשכתך, את העובדה שהעיר עכו סוחבת על גבה 5,000 שנות היסטוריה.

זהבה גלאון: נכון, כתוב פה שיש מה לראות.

זהבה גלאון: יש הרבה מה לראות.

זהבה גלאון: אבל כל כך כואב הלב כשיש כל כך הרבה מה לראות, ואתה כותב, אדוני ראש העיר, שבזה אחר זה נסגרים כל המפעלים הגדולים באזור התעשייה של עכו.

זהבה גלאון: מדובר במפעלים שהעסיקו מאות מתושבי העיר, אנשים שפוטרו והצטרפו למעגל האבטלה.

זהבה גלאון: למי שלא יודע, נכון לחודש אוקטובר 2001 עומדים ממדי האבטלה על 12.5%.

זהבה גלאון: בעיר העתיקה מגיעים ממדי האבטלה לכ-30%.

זהבה גלאון: מדובר על מספרים עצומים בעיר כזאת.

זהבה גלאון: ההצטרפות למעגל האבטלה גורמת לכך שבשנים האחרונות, כך עולה ממכתבו של ראש העיר, עוזבים את עכו זוגות צעירים והאוכלוסייה החזקה משאירה את העיר עכו בידי האוכלוסייה החלשה, כי האוכלוסייה החזקה יכולה לעזוב.

זהבה גלאון: על מנת שעכו תוכל לבלום את התהליכים האלה ולעמוד בתחרות עם יישובי הסביבה, אני מצטרפת מתוך הזדהות עמוקה – אני חושבת שההזדהות הזאת נשמעה מצד כל חברי הבית, ימין ושמאל גם יחד, מרכז, ללא השתייכות פוליטית – להצעת החוק של חבר הכנסת יוסי שריד להוסיף את העיר עכו לרשימת היישובים הנכללים באזור עדיפות א' בתעשייה, כדי שעכו תוכל להתמודד עם יישובי הסביבה, כדי שעכו תוכל תוכל לקבל תמריצים לתעשייה ולמסחר, לבינוי ולשיכון, לחינוך, לתיירות, וכדי שתושבי העיר עכו יוכלו לצאת מהבית, יוכלו לחזור למעגל העבודה.

זהבה גלאון: נכון אמרה חברת הכנסת לנדבר, מאחורי כל אדם כזה, מאחורי אותם נתונים סטטיסטיים יבשים יש אנשים.

זהבה גלאון: הם חברים של כולנו.

זהבה גלאון: לכן, אדוני ראש העיר וחברי מעכו, חברי יוסי קיסוס ושאר החברים, אני מקווה שמחר כנסת ישראל תצטרף לתביעתכם, תתמוך בהעמדת העיר עכו בראש סדר העדיפויות הלאומי, ואני מקווה שמשם תתחיל הישועה.

זהבה גלאון: לא מספיק, אבל תתחיל.

זהבה גלאון: תודה.

שמואל הלפרט: תודה, חברת הכנסת זהבה גלאון.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת אילן גילאון – אינו נוכח.

שמואל הלפרט: יסכם את הדיון כבוד שר התיירות.

שמואל הלפרט: בבקשה.

בנימין אלון: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, ראש עיריית עכו ד"ר בירן, עמיתי, מכובדי, אנחנו כבר היינו בדיונים פה במליאה, ואני חושב שחברי הכנסת גילו את טוב לבם ואת הרגישות שלהם גם בעבר.

בנימין אלון: אני זוכר את סגן השר אזולאי, שגם ביטא את זה אחר כך בהחלטה של כולנו לגבי הטבת מס.

בנימין אלון: וצדק דוד אזולאי היום כשאמר שמה שנחוץ זו החלטת ממשלה שמדברת במספרים.

בנימין אלון: תרשו לי לקרוא בפניכם את החלטת הממשלה שצריכה לעבור באחד מימי ראשון הקרובים.

בנימין אלון: תוכנית חומש לפיתוח עכו העתיקה, שתסתכם בהיקף תקציבי של 115 מיליון ש"ח, ומקורות המימון לביצועה הם: משרד התיירות – 45 מיליון ש"ח; משרד לתשתיות לאומיות, מינהל מקרקעי ישראל – 28 מיליון ש"ח; משרד הפנים – 10 מיליוני ש"ח; משרד האוצר – 11 מיליון ש"ח; משרד התחבורה – 8 מיליוני ש"ח; משרד הבינוי והשיכון – 6 מיליוני ש"ח; ועיריית עכו – אין ברירה, צריך לשלם, אדוני ראש העיר – 7 מיליוני ש"ח.

בנימין אלון: יש פה עוד רשימה של פרטים.

בנימין אלון: תוקם ועדת היגוי לקידום תוכנית החומש לפיתוח עכו העתיקה בראשות נציג משרד התיירות.

בנימין אלון: זו ההזדמנות להודות למנכ"ל החברה לפיתוח עכו דוד הררי וליושב-ראש החברה דוד זרחי, שעושים עבודה נפלאה, והם כבר השקיעו בתשתיות הרבה.

בנימין אלון: בשנים האחרונות השקיעו ופיתחו את נושא התשתיות בעכו העתיקה מתוך כוונה ליצור עוגן כלכלי איתן לעיר עכו.

בנימין אלון: הפרויקט המורכב מנוהל על-ידי החברה לפיתוח עכו העתיקה, שמשרד התיירות הוא גורם בכיר בה.

בנימין אלון: זה מביא להתחלה של שינוי, להכנה של 17 פרויקטים שמיועדים לשיווק ליזמים.

בנימין אלון: אבל צריך לאגם תקציבים, צריך להעביר את מה שאמרתי בהחלטה ביצועית.

בנימין אלון: הדברים מוכנים.

בנימין אלון: היזם הכללי זה ראש הממשלה בעצמו.

בנימין אלון: אני מקווה שאחרי דיונים שהיו לנו בנושא הזה, אנחנו, אני מתכוון למשרד התיירות, נזכה לראות את כל השותפים, כי יש לי משרד קטן והתקציבים שלו דלים.

בנימין אלון: 45 מיליון ש"ח ממשרדי – זה ללא שום פרופורציה לתקציב מינהל מקרקעי ישראל או לתקציב משרדי התחבורה, הבינוי והשיכון וכו'.

בנימין אלון: אני יודע שאינני מתייחס לכל בעיות האבטלה והתעשייה של עכו.

בנימין אלון: אני יודע שגם אינני מתייחס לבעיות התיירות השוטפות, כי, לצערי, משבר התיירות פוגע בכמה מקומות במיוחד.

בנימין אלון: יש תיירות פנים והישראלים כן קונים את ההצעות הזולות שיש היום, את הססמה: דווקא עכשיו חופשה בישראל.

בנימין אלון: אילת זכתה בחודשים האחרונים של 2001 ל-1,800,000 ישראלים.

בנימין אלון: ים-המלח זוכה לתיירות גדולה, גם תל-אביב.

בנימין אלון: בגליל המערבי לא היה רע כל כך בזמן האחרון, בכלל זה בנהרייה, בכלל זה בצימרים.

בנימין אלון: בעכו צריך חיזוק.

בנימין אלון: יש משהו, אבל צריך חיזוק.

בנימין אלון: אני משקיע בשיווק.

בנימין אלון: אני לא רוצה לגרות פה עצבים רגישים, אבל המקומות שהכי קשה להם היום זה ירושלים, בעיקר במזרח-ירושלים, ששם נסגרו 16 בתי-מלון; נצרת, שאחוז התפוסה שם ממש שואף לאפס; ומקומות שישראלים פוחדים להגיע אליהם – אני מדבר על תיירות פנים – אחרי מה שקרה בשנה האחרונה, בראש השנה התשס"א, וכל הפרעות שהיו בעקבות זה.

בנימין אלון: גם לעכו, לצערי, נדבקה תווית לא טובה, שצריך לתקנה.

בנימין אלון: גם בזה אני אשמח להשקיע ולהיות שותף לעירייה, לחברה, החברה לפיתוח עכו, אני אשמח להיות שותף לכל משרד שיסכים להצטרף, ואני רוצה לשבח את ראש הממשלה, שמודע לדברים האלה.

בנימין אלון: אני רוצה גם לציין את אונסק"ו, שבאמת באמת נתן מתנה יפה לעיר עכו.

בנימין אלון: רק עכו ומצדה מכל ארץ-ישראל זכו למעמד הבין-לאומי הזה של אתר כזה.

בנימין אלון: ולכן, חברת הכנסת אביטל – שמעתי את דברייך מבחוץ – אנחנו ממהרים לקפוץ על העגלה הזאת, דווקא בגלל הרגישות שלנו למשמעות של ההחלטה.

בנימין אלון: אני אומר שוב: התקציב של המשרד שלנו דל, אני אסכים להיות שותף, אבל אני דורש, ואני אומר גם כאן במליאה, אף שזה לא המקום, איגום תקציבים, כלומר, לא להיות ה"פראייר" היחיד, אם מותר להגיד בלשון פרלמנטרית, כי אני לא אעזור אם אהיה לבד.

קולט אביטל: תתחיל אתה.

ויצמן שירי: תהיה אתה הלפיד.

בנימין אלון: אדוני ראש העיר, רבותי חברי הכנסת, אני מאמין שנצליח לצאת מהמשבר הזה, ואולי אפילו לראות את הפריחה שתבוא אחר כך יותר מהר ממה שחשבנו, לפחות בתחום התיירות.

בנימין אלון: אדוני היושב-ראש, תודה רבה.

שמואל הלפרט: תודה לכבוד שר התיירות.

שמואל הלפרט: חברי הכנסת, הודעות סיכום והצבעה יתקיימו במועד אחר.

שמואל הלפרט: אנחנו עוברים לנושא הבא בסדר-היום: הצעת חוק שירות ביטחון – – –

ויצמן שירי: הבטחת, כשייגמר הדיון, שתהיה הודעת סיכום אחת שמקובלת על כל הסיעות.

שמואל הלפרט: לא היום.

שמואל הלפרט: נשיאות הכנסת החליטה שלא יהיו הודעות סיכום ולא הצבעות.

שמואל הלפרט: הודיעו לי עכשיו, לפני כמה דקות.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת רן כהן, אני מאוד מצטער שלא אפשרתי לך לקרוא את הודעת הסיכום.

רן כהן: לי אין בעיה, אני משתף פעולה אתך, אבל אנא, בשם הכנסת, תגיד תודה לאנשי עכו.

שמואל הלפרט: בבקשה, אתה יכול לגשת למיקרופון בצד ולקרוא את הודעת הסיכום שלך.

רן כהן: אדוני היושב-ראש, קודם כול, אני מודה לך על ההזדמנות שאתה נותן לי להודות בשם כולנו לאנשי העיר עכו.

רן כהן: אני אקרא את ההודעה.

רן כהן: בינתיים הצטרפו להצעה, נוסף על מרצ ומפד"ל, גשר, העבודה ואחרים.

איוב קרא: גם הליכוד.

רן כהן: הכנסת מברכת את העיר עכו על החלטת אונסק"ו להכיר בה כעיר "מורשת תרבות עולמית" בזכות החשיפה ושימור העתיקות בעיר.

רן כהן: הכרזה זאת יכולה להיות מנוף תיירותי בין-לאומי.

רן כהן: הכנסת מביעה את דאגתה מחומרת המשבר הכלכלי, החברתי והתעסוקתי הפוקד את העיר עכו, משבר הגורם סבל קשה לתושביה ונזק קשה לתדמיתה של העיר בת 5,000 השנה.

רן כהן: הכנסת תובעת ממשרדי הממשלה לסייע לעכו בעידוד מערכת החינוך, בהשקעות בתעשייה ובמסחר, בבינוי, בשיכון ובתיירות, ולנצל את היתרונות האנושיים, ההיסטוריים והאקלימיים כדי לסייע לתושביה לייצב את כלכלתה.

רן כהן: הכנסת תובעת מהממשלה להכיר בעיר עכו ובאזורי התעשייה שלה כ"אזור עדיפות לאומית א' מועדף" ולעודד חברות ומשקיעים להקים את עסקיהם בה.

רן כהן: הכנסת תובעת ממשרד ראש הממשלה וממשרד הפנים לכנס את מנכ"לי משרדי הממשלה הרלוונטיים כדי להחליט עם פרנסי העיר על דרכי הסיוע של המדינה לעיר עכו.

רן כהן: נדמה לי שכולנו מצטרפים להצעתו של שר התיירות, שאותה הוא יעמיד בממשלה, לפיתוח העיר העתיקה בעכו כאתר בעיר.

רן כהן: תודה רבה, אדוני.

שמואל הלפרט: תודה לחבר הכנסת רן כהן.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: גם אני מבקש לקרוא הודעה.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת דהאמשה, אף שלא אפשרתי לחבר הכנסת רן כהן לקרוא מעל במת הכנסת את הצעת הסיכום שלו, והבטחתי לו שהוא יוכל לקרוא אותה כשיקראו את כל הצעות הסיכום – אפשרתי לו באופן יוצא מן הכלל לקרוא את הצעת הסיכום שלו.

שמואל הלפרט: נשיאות הכנסת החליטה, שהודעות סיכום והצבעות יהיו במועד אחר.

שמואל הלפרט: אני מאוד מצטער, חבר הכנסת דהאמשה.

שמואל הלפרט: לאף אחד, חוץ מחבר הכנסת רן כהן, אני לא מאפשר לקרוא הודעת סיכום.

שמואל הלפרט: (קריאה ראשונה)

שמואל הלפרט: אנחנו עוברים לנושא הבא בסדר-היום: הצעת חוק הקמת בית-חולים באשדוד (תיקוני חקיקה), התשס"ב–2001, קריאה ראשונה, של חברת הכנסת סופה לנדבר וקבוצת חברי הכנסת.

שמואל הלפרט: חברת הכנסת סופה לנדבר, בבקשה.

סופה לנדבר: תודה.

סופה לנדבר: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני מאשימה.

סופה לנדבר: אני מאשימה את כל אותם אנשים שמנעו הקמת בית-חולים בעיר אשדוד.

סופה לנדבר: העיר אשדוד קיימת 45 שנה.

סופה לנדבר: זו עיר של כמעט 200,000 תושבים.

סופה לנדבר: בשם התושבים האלה אני מאשימה.

סופה לנדבר: אני מאשימה את האנשים שלא נתנו לנו תקווה, אני מאשימה את האנשים על גרימת מוות.

סופה לנדבר: אני רוצה לקרוא לך, אדוני היושב-ראש, ולכנסת מכתב שנמסר לי באדיבות לשכת ראש העיר צבי צילקר, ומהלשכה של ממלא-מקומו האינג'ינר שמעון כצנלסון: אתמול, יום שבת, נערכה ביד-לבנים תוכנית "מפגשים".

סופה לנדבר: בתוכנית הזאת היינו נוכחים אני ואשתי.

סופה לנדבר: בתום התוכנית התברר, שעורך-הדין ליפשיץ – היום כבר, לצערי, אפשר להוסיף: זיכרונו לברכה – שהופיע בתוכנית, קיבל התקף לב.

סופה לנדבר: הוא קיבל התקף לב, והתברר שהאמבולנס הגיע אחרי 20 דקות – מה אפשר לעשות?

סופה לנדבר: יש גם פקקים בדרך, ולצערי זה גם לאמבולנס – אמבולנס רגיל, והאמבולנס לטיפול נמרץ יצא מבית-חולים אחרי רבע שעה.

סופה לנדבר: במודעות קראתי שעורך-הדין ליפשיץ נפטר.

סופה לנדבר: רבותי, אילו היה לנו בית-חולים, יכול להיות שזה לא היה קורה.

סופה לנדבר: ביום ראשון הייתי בהלוויה של אדם מבוגר, שומר, שעבד בשבת, ב-10:30 הוא התקשר לאשתו, דיבר אתה, אחרי חצי שעה הרגיש לא טוב, וכאשר האמבולנס הגיע – ואני לא מאשימה אותו, הוא הגיע – קבעו את מותו.

סופה לנדבר: רבותי, האם מישהו באולם הזה, מבין 120 חברי הכנסת, מסוגל לקום היום ולהגיד: אני עם אותם אנשים אטומים, אנשים שבמשך 45 שנה לא רצו להקים בית-חולים באשדוד?

סופה לנדבר: אחרי כל השנים האלה, רבותי, הגיע הזמן שנחשוב גם על העיר אשדוד.

סופה לנדבר: יש אנשים שמחייכים ואומרים: יש בית-החולים "קפלן", בית-חולים על-יד רחובות, יש בית-חולים באשקלון.

סופה לנדבר: אני שואלת: אם יש עני שאין לו מה לתת לילד לאכול, ויש לו שכן עשיר, זה עוזר לעני שהשכן שלו עשיר?

סופה לנדבר: גם לנו כעיר לא עוזר שיש בית-החולים "קפלן" ולא עוזר שיש בית-חולים באשקלון.

סופה לנדבר: אנחנו, עיר של 200,000 תושבים, דורשים היום את החקיקה הזאת.

סופה לנדבר: אנחנו דורשים את החקיקה הזאת כדי להלחיץ את ממשלת ישראל, כדי להכניס אותה למצב שבו אנחנו דורשים את זה.

סופה לנדבר: אשדוד מבקשת מכם, רבותי: די, תנו לנו לחיות בזכות, תנו לנו כבוד לשמור על חיינו ולקבל טיפול רפואי בשעת הצורך.

סופה לנדבר: אני חושבת שהקמת בית-חולים וקיומו באשדוד זה צורך השעה.

סופה לנדבר: מחר, בשעת ההצבעה, אני מבקשת בכל לשון של בקשה להצביע בקריאה ראשונה עבור החוק הזה.

סופה לנדבר: לחוק הזה הצטרפו גם חברי כנסת שהם תושבי אשדוד, חבר הכנסת אילן גילאון וחבר הכנסת לסרי.

סופה לנדבר: הצטרפו גם 40 חברי כנסת.

סופה לנדבר: אני מאמינה שמחר בהצבעה הכנסת תיתן לתושבי אשדוד את האפשרות לחשוב שהתקווה שלנו תהפוך עוד מעט, או אחרי כמה שנים, למציאות, וסוף-סוף יקום אצלנו בית-חולים.

סופה לנדבר: תודה, אדוני היושב-ראש.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה לחברת הכנסת סופה לנדבר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חברי הכנסת, אנחנו פותחים בדיון על הצעת חוק הקמת בית-חולים באשדוד (תיקוני חקיקה), התשס"ב–2001, של חברת הכנסת סופה לנדבר, קריאה ראשונה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ראשון הדוברים יהיה חבר הכנסת שמואל הלפרט, בבקשה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: במחילה מכבודו של חבר הכנסת אורלב, אני לא יודע אם הבטיחו לך להיות ראשון, אבל זה הסדר שמונח עכשיו לפני.

זבולון אורלב: אני רגיל ללכת – – – כמו שחבר הכנסת נסים זאב רגיל ללכת אחרון.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: בינתיים אני לא רואה את אדוני רשום.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: יכול להיות שזה רשום ולא ראיתי; נברר את זה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: בבקשה, חבר הכנסת הלפרט.

שמואל הלפרט: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הקמת בית-חולים באשדוד היא אחד הצרכים החשובים ביותר של 200,000 תושבי העיר ושל מאות אלפי תושבי האזור.

שמואל הלפרט: ראש העירייה, מר צבי צילקר, מנהל זה שנים מאבק בלתי פוסק למען הקמת בית-החולים.

שמואל הלפרט: הוא חוזר ומסביר את הדחיפות שבהקמת בית-החולים לאחר שהעיר גדלה בממדים ניכרים ומספר תושביה נמצא בעלייה מתמדת.

שמואל הלפרט: קריות ושכונות חדשות הוקמו באשדוד, ביניהן שכונות חרדיות עם עשרות אלפי תושבים, רבבות עולים חדשים הגיעו לעיר, מלבד הריבוי הטבעי של תושביה.

שמואל הלפרט: באשדוד יש תעשייה גדולה, מפעלים, נמל, היא בהחלט במעמד של עיר ואם בישראל.

שמואל הלפרט: ראש העירייה, מר צילקר, נאלץ להיאבק בביורוקרטיה השלטת במדינה, שמנעה כל התקדמות אפילו בתכנון בית-החולים.

שמואל הלפרט: ייתכן שמישהו במשרד הבריאות או במשרד אחר קבע, שבית-החולים באשדוד יכול לפגוע בבתי-החולים הקיימים בבאר-שבע ובאשקלון, ולכן אין צורך בבית-חולים נוסף באשדוד.

שמואל הלפרט: אבל האם לקביעה זו יש יסוד לנוכח הגידול העצום במספר התושבים בעיר ובכל יישובי האזור?

שמואל הלפרט: האם בתי-החולים בבאר-שבע ובאשקלון יכולים לתת מענה על צורכי כל הציבור בדרום?

שמואל הלפרט: לא צריך להיות מומחה גדול כדי להבין, שבאזור של מאות אלפי תושבים חייבים להיות יותר משני בתי-חולים.

שמואל הלפרט: לא יעלה על הדעת, שהעיר אשדוד, שהפכה להיות העיר המרכזית בדרום, לא ייבנה בה אפילו בית-חולים אחד.

שמואל הלפרט: בית-חולים באשדוד צריך להיות בית-חולים מרכזי לכל האזור, ובהתאם לכך יש לתכנן ולבנות אותו.

שמואל הלפרט: מה שמוזר ביותר בכל העניין הוא, שמר צילקר אפילו השיג יזם שמוכן להקים את בית-החולים מכספו, כך שהדבר לא יעלה לאוצר המדינה אפילו שקל אחד.

שמואל הלפרט: הוא הבהיר זאת לכל הגורמים בממשלה, אולם דבר לא התקדם.

שמואל הלפרט: קשה להבין את עמדת משרד הבריאות, שלא מאפשר הקמת בית-חולים באשדוד.

שמואל הלפרט: ואם הבעיה אינה במשרד הבריאות אלא במשרד האוצר, הרי שהדבר חמור עוד יותר.

שמואל הלפרט: בסופו של דבר, בית-החולים באשדוד יקום.

שמואל הלפרט: צורכי הציבור ידרשו זאת שוב ושוב.

שמואל הלפרט: ואם כיום המדינה לא תשכיל לעשות זאת בכספי יזם פרטי, היא תצטרך בסופו של דבר לשאת בנטל ההוצאות של הקמתו.

שמואל הלפרט: נדמה לי שלאור כל מה שנאמר בדיון על-ידי חברת הכנסת סופה לנדבר, הגיעה השעה לראות את הנושא כולו בצורה אחרת ולאפשר הקמת בית-חולים כיאה לעיר גדולה כמו אשדוד.

שמואל הלפרט: תודה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה לחבר הכנסת הלפרט.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: נמשיך לפי סדר הרישום.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת צבי הנדל – אינו נוכח.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת אברהם שוחט – כנ"ל.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת מיכאל קליינר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת זבולון אורלב, בבקשה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אחריו ידבר חבר הכנסת האשם מחאמיד, אם יהיה נוכח, ואחריו – חברי הכנסת משה גפני ונחום לנגנטל, והרשימה ארוכה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אדוני רוצה להשתתף בדיון בשם הממשלה?

יוחנן כהן: כן.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: בסדר, יש לאדוני זמן.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת אורלב, בבקשה.

זבולון אורלב: מכובדי היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מוסדות כמו מוסדות חינוך, בתי-חולים, מוסדות רווחה, בתי-אבות, הם מוסדות קהילתיים; בדרך הטבע הם צריכים להיות חלק בלתי נפרד מקהילה.

זבולון אורלב: אף שכולנו יודעים שיש גם התמחות ויש גם יתרון לגודל, צריך להיות איזה היגיון בפריסה של מוסדות הרווחה, הבריאות והחינוך.

זבולון אורלב: אני אומר את הדברים מפני שאשדוד ראויה לציון מבחינת הגידול העצום שלה, עד כדי 200,000 תושבים, כן ירבו, בעוד זמן לא רב, והפכה להיות העיר החמישית בגודלה במדינת ישראל.

זבולון אורלב: אני בטוח שבתוך זמן קצר אולי תגיע גם למקום הרביעי, והיא גם לא כל כך רחוקה מן המקום השלישי, אלה פערים לא גדולים.

זבולון אורלב: כמרכז עירוני כל כך גדול, בוודאי יש חשיבות גדולה מאוד לפתח בה בית-חולים.

זבולון אורלב: כשמדברים על בית-חולים, אני לא מומחה לומר איזה מחלקות, אבל זה צריך להיות מרכז רפואי רציני שישרת את הקהילה.

זבולון אורלב: 200,000 תושבים לא צריכים לנסוע חצי שעה לאשקלון או חצי שעה לרחובות.

יוחנן כהן: זה חמש דקות מאשקלון.

זבולון אורלב: חמש דקות לאשקלון?

זבולון אורלב: מה זה, יש הליקופטר צמוד?

יוחנן כהן: אמבולנס עושה את זה בחמש דקות.

יוחנן כהן: זה לא חצי שעה.

זבולון אורלב: אל תגיד לא, עם כל הכבוד, אדוני סגן שר האוצר – – –

יוחנן כהן: חצי שעה זה ל"איכילוב" בתל-אביב.

זבולון אורלב: אני חושב שלא צריכים להגזים, 20 דקות.

זבולון אורלב: אדוני יודע שיש לי קירבה לעיר אשקלון, ובלי לפגוע באשקלון, לאשקלון יש תחום המחיה שלה.

זבולון אורלב: מאז בנו את בית-החולים באשקלון, אדוני סגן שר האוצר, גם אשקלון וגם אשדוד יחד צמחו יותר מכפליים.

זבולון אורלב: תראה כמה שנים עברו מאז הוקם בית-החולים באשקלון.

זבולון אורלב: כפי שהיתה יוזמה להקים אוניברסיטה – הצעה שעברה בקריאה טרומית ותידון בוועדה שיש לי הזכות לעמוד בראשה – יש היגיון רב גם בהקמת בית-חולים.

זבולון אורלב: חברת הכנסת סופה לנדבר, אני לא בטוח שזו צריכה להיות הצעת חוק, אבל לפעמים, כאשר חברי כנסת מרגישים שדוחקים אותם לפינה והם לא מצליחים להביא את השלטון להחלטה רציונלית בדרך המקובלת – לפעמים אין ברירה ואולי צריך לעשות את זה בהצעת חוק.

סופה לנדבר: כמו שקרה עם עכו.

זבולון אורלב: כן.

זבולון אורלב: אבל לא הייתי רוצה שרק כיוון שיש פה חברי כנסת מאשדוד, אז דנים על אשדוד, וכיוון שיש סגן שר מעכו, אז דנים בעכו, וסגן שר האוצר גר באשקלון, אז נרחיב את הטבות הנגב גם לאשקלון.

זבולון אורלב: אני מקווה שהכנסת היא לא כזאת.

זבולון אורלב: אני משבח את זה, כי חברי כנסת הם נציגים של קהילותיהם והם ממלאים את חובתם, אבל בכל זאת אנחנו אחראים לכלל תושבי המדינה.

זבולון אורלב: אין ספק שהכנסת תיתן גיבוי להקמת מוסד רפואי ומרכז רפואי באשדוד.

זבולון אורלב: אם אין ברירה, נעשה את הדבר הזה גם בחוק.

זבולון אורלב: שתהיה בריאות טובה ורפואה שלמה לכל תושבי אשדוד.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה לחבר הכנסת אורלב.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת האשם מחאמיד.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת משה גפני.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת נחום לנגנטל, בבקשה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אחריו ישיב סגן שר האוצר, חבר הכנסת יצחק כהן.

נחום לנגנטל: אדוני היושב-ראש, אדוני סגן שר האוצר, עמיתי חברי הכנסת, הנושא שחברת הכנסת סופה לנדבר מביאה כאן בפנינו, בית-החולים באשדוד, הוא נושא ראוי מאוד, והדוגמה שניתנה כאן מעל הדוכן היא דוגמה קשה, לגבי אותו חולה לב, שעד שהביאו אותו לבית-חולים כדי לטפל בו הוא מצא את מותו.

נחום לנגנטל: גם הביטוי "מצא את מותו", כאילו הוא הלך לחפש את המוות ואז הוא מצא את מותו, הוא ביטוי קשה.

נחום לנגנטל: בוא נאמר שאם אדם משיב את נשמתו לבוראו כתוצאה מהמרחק בין בית-החולים ובין מקום האירוע, זה דבר שהוא רע.

נחום לנגנטל: אני מדבר סתם על איכות חיים.

נחום לנגנטל: נניח שילד שוכב בבית-החולים וההורים צריכים לבקר אותו, הם צריכים לנסוע בארבעה אוטובוסים שעתיים לכל צד על מנת לראות אותו?

נחום לנגנטל: ואם קשיש נמצא בבית-חולים?

נחום לנגנטל: לכולם יש רכבים פרטיים?

נחום לנגנטל: הרי כשאדם חולה, חלק מהעניין הוא שהמשפחה כולה נרתמת לעניין.

נחום לנגנטל: בדיונים אחרים על מערכת הבריאות אנחנו אומרים פה שהיא קורסת, שהיא בעייתית, שהיא קשה, והרי אנחנו נעזרים תמיד באנשי המשפחה שסועדים את החולה.

נחום לנגנטל: נמצא פה חבר הכנסת לסרי, שהוא גם רופא.

נחום לנגנטל: הוא היה רופא ב"קפלן", וגם הוא במרחק מסוים מאשדוד.

נחום לנגנטל: הוא תושב אשדוד ומכיר את העניין הזה.

נחום לנגנטל: ואני אומר לך, אדוני היושב-ראש, זאת תעודת עניות שאנחנו צריכים לבוא ולהכריח את הממשלה באמצעים חקיקתיים להקים פה בית-חולים.

נחום לנגנטל: אני לא רוצה להאריך ולדבר, וגם אמר את זה קודמי וחברי לסיעה זבולון אורלב, שהמציאות הזאת, שבה בחוק ספציפי לעיר מסוימת אנחנו צריכים לקבוע שצריך להיות בה בית-חולים, זה דבר לא נורמלי.

נחום לנגנטל: זה לא צריך להיות בספר החוקים של מדינת ישראל.

נחום לנגנטל: זה לא צריך להיות דבר שהכנסת צריכה לדון בו.

נחום לנגנטל: זאת היתה צריכה להיות מדיניות ממשלה, שהיתה באה ואומרת: זאת הפריסה, אלה בתי-החולים הקיימים, זאת צמיחת האוכלוסייה שאני רואה לשנת 2020 בתוכנית-האב, איפה האוכלוסייה של מדינת ישראל מתפתחת – שם אני בונה בתי-חולים; אם לא השנה, בשנה הבאה.

נחום לנגנטל: זאת תוכנית-האב שלנו, לא נבנה השנה באשדוד אלא בעוד שנתיים.

נחום לנגנטל: אנחנו צריכים לעשות פה דיונים?

נחום לנגנטל: חבר הכנסת איוב קרא, אתה הרי ממש מבין אותי, שאני מדבר לעניין.

איוב קרא: במה שקשור לעניין החברתי-הכלכלי אני אתך.

נחום לנגנטל: היתה פה הצעה לפני שבוע, של חבר כנסת אחר, שביקש להקים בית-חולים או בסח'נין או בזה או בזה – מי שנבחר.

נחום לנגנטל: הרי זה לא רציני מבחינתנו כחברי הכנסת.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אם אתה רוצה לדייק, הוא הציע להקים בשלוש ערים.

נחום לנגנטל: ובסוף מעל הדוכן הוא אמר: אתם יודעים מה, לא בכל השלוש, אלא תבחרו מה שאתם רוצים לפי סדר הקדימות.

נחום לנגנטל: אני מכבד את זה, אני מבין את המצוקה, אבל אני שואל: זאת מליאת כנסת רצינית ובזה היא עוסקת?

נחום לנגנטל: אבל כנראה בלית ברירה מכריחים אותנו להגיע למציאות הזאת, כי איזה כלי יש לחבר הכנסת?

נחום לנגנטל: אני בטוח שחברת הכנסת סופה לנדבר, שאפילו לא מקשיבה למה שאני אומר כרגע, הגישה עשרות שאילתות וכתבה המון מכתבים והלכה להרבה מאוד פגישות לא עם שר הבריאות הנוכחי אלא עם כל שרי הבריאות, עם כל מי שהיתה לה נגישות אליו עד היום, אבל אין לה ברירה והאקדח היחיד שעומד לרשותה הוא הצעת החוק.

נחום לנגנטל: זה האקדח שכרגע נטענה בו הצעת החוק הזאת, ואנחנו מגיעים לחוק המובא לקריאה ראשונה.

נחום לנגנטל: אני מקווה מאוד שהוא יעבור מחר, ואני מקווה מאוד שעוד לפני הקריאה השנייה והשלישית תהיה החלטת ממשלה שתבוא ותאמר איפה ומתי יקום בית-החולים באשדוד.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה לחבר הכנסת לנגנטל.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: סגן שר האוצר, חבר הכנסת יצחק כהן, בבקשה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אחריו, ולאחר שימציא לנו הסבר, ידבר חבר הכנסת האשם מחאמיד.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אחריו ידברו חברי הכנסת מוחמד ברכה, ישראל כץ, שאול יהלום ואחמד טיבי, אם יהיו נוכחים באולם.

יוחנן כהן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, חברי הכנסת תושבי אשדוד, הגברת סופה לנדבר וד"ר לסרי, לי קצת מפריע העניין הזה שמחלקים פה את הציבור לחלק שבעד בית-חולים באשדוד וחלק שהם נגד בית-חולים באשדוד, כאילו שזה עניין אישי.

יוחנן כהן: מורי ורבותי, יש תכנון לאומי לבריאות, וכדאי לשמוע את פרופסור דב צ'רניחובסקי, שלפי שמו הוא לא מש"ס.

איוב קרא: לפי השם הוא דיבר אל הציבור.

יוחנן כהן: הוא כותב מאמר מאוד מנומק ומלומד ואומר כך: "מי בכלל צריך בית-חולים באשדוד?" – אני לא אקרא את כל המאמר אלא חלק ממנו.

יוחנן כהן: "לפי כל קריטריון", כותב פרופסור דב צ'רניחובסקי, "אשדוד איננה נמצאת בתחום שחסרות בו מיטות אשפוז כלליות, או שקיימת בו בעיית זמינות.

יוחנן כהן: סביר שחולה יגיע מאשדוד לאשקלון, או לרחובות, מהר יותר מאשר חולה מצפון תל-אביב או הרצלייה, שנתקע בפקקי התנועה בדרכו לאחד מבתי-החולים בתל-אביב".

יוחנן כהן: רבותי, מי שמכיר את האזור מבחינה גיאוגרפית יודע, שאם ישקיעו בתשתיות בחיבור בין השכונות הצפוניות של אשקלון לשכונה הדרומית של אשדוד, המרחק יצטמצם לחמש דקות נסיעה.

יוחנן כהן: כשעושים תכנון לאומי לבריאות, לא מתכננים לפי מה שטוב לעיר זו או אחרת, אלא מתכננים לפי פריפריה.

יוחנן כהן: בית-החולים "ברזילי" באשקלון ובית-החולים "קפלן" ברחובות נמצאים בתחום הפריפריה, ואם רוצים לפתח, אנא, תגמרו לפתח אותם, כי זאת איוולת להשקיע עכשיו את כל המערכים ואת כל הלוגיסטיקה במקום חדש, כאשר יש מקומות שעדיין לא גמרו את הפיתוח שלהם.

יוחנן כהן: 60% מתושבי אשדוד, ד"ר לסרי, מבוטחים בקופת-החולים הכללית.

יוחנן כהן: אתה חושב שבאמת ראשי קופת-החולים הכללית ישלחו לאשפוז ב"מדיקל סנטר"?

יוחנן כהן: אתה באמת חושב שהכלכלנים של קופת-החולים הכללית ישלחו את המבוטחים שלהם לאשפוז ב"מדיקל סנטר" הפרטי שהולך לקום באשדוד?

יוחנן כהן: נראה לך שזה יקרה?

יוחנן כהן: הרי ודאי שהם ישלחו ל"קפלן".

יוחנן כהן: במקרה הגרוע ישלחו לאשקלון, ל"ברזילי".

יוחנן כהן: מה פתאום שהם ישלחו ל"מדיקל סנטר" הפרטי והאקסקלוסיבי שאתם הולכים להקים באשדוד?

יחיאל לסרי: הצעת החוק הזאת לא מדברת על בית-חולים פרטי.

יוחנן כהן: אבל זאת הכוונה.

יוחנן כהן: לזה אתם מובילים, הגברת סופה לנדבר.

יחיאל לסרי: כי לא מאשרים בית-חולים ממשלתי.

יוחנן כהן: גברת סופה לנדבר מובילה לכיוון הזה.

יוחנן כהן: יש לה כוונות טובות, ואני רוצה להתייחס לכוונות שלה.

יוחנן כהן: היא דיברה על מצבי טראומה, והיא צודקת.

יוחנן כהן: באמת כל שנייה חשובה אם למישהו קורה, חלילה, התקף לב – והיא מדברת מניסיון אישי שקרה לה במשפחה, לצערי הרב – או, חלילה, במקרה של תאונת דרכים.

יוחנן כהן: במצב של טראומה באמת כל שנייה קובעת.

יוחנן כהן: במקרים מהסוג הזה אפשר לחשוב בצורה קצת יותר אחראית ולומר: בואו נקים חדר מיון קדמי, חדר טראומה באשדוד, ונמשיך לבסס את בתי-החולים שנמצאים בפריפריה, שיש להם כל התשתיות; לגמור את פיתוח התשתיות שם, וכשהם יגיעו לרוויה אפשר להתקדם הלאה.

סופה לנדבר: למה אחרי 45 שנה אי-אפשר לבנות לתושבי העיר בית-חולים נורמלי?

יוחנן כהן: מה לעשות?

יוחנן כהן: אני אגיד לך, גברת סופה, מדינת ישראל בגודלה – כולה מנצ'סטר; כולה מנצ'סטר.

יוחנן כהן: את חושבת שבכל עיר צריך להקים בית-חולים?

יוחנן כהן: יש בתי-חולים אזוריים, וצריך לפתח אותם.

סופה לנדבר: למה על חשבוננו?

יוחנן כהן: גברתי היקרה, אם היו מקימים את בית-החולים "ברזילי" באשדוד, לא הייתי עומד פה היום לבקש בית-חולים באשקלון, מכיוון שהם בתחום הפריפריה.

יוחנן כהן: מה לעשות שהקימו את בית-החולים "ברזילי" באשקלון?

יוחנן כהן: אולי היו מקימים אותו באשדוד אז.

יוחנן כהן: אם היו מקימים אותו אז באשדוד, אשקלון לא היתה צריכה בית-חולים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הבנתי שאתה תושב אשקלון.

יוחנן כהן: אני תושב אשקלון, ודאי.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: זאת התורה כולה.

יוחנן כהן: וסופה תושבת אשדוד, אז מה?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: יש נימוק כלכלי ורפואי ונימוק – – –

נסים זאב: למה היא צריכה להגיע אליך?

נסים זאב: זאת בדיוק השאלה.

סופה לנדבר: אני לא רוצה להגיע לבתי-חולים ואני לא רוצה שתושבי אשדוד יגיעו לבית-חולים, אבל אני רוצה שבמידת הצורך יהיה להם מקום.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: בסדר, חברת הכנסת לנדבר, התורה מובנת.

יוחנן כהן: ידידי, כבוד הרב, אם בית-חולים "ברזילי" היה מוקם באשדוד, לא היתה שום הצדקה לתושבי אשקלון לבוא ולומר: אנחנו 100,000 תושבים, אנחנו רוצים בית-חולים.

יוחנן כהן: לא.

יוחנן כהן: יש בית-חולים באשדוד במרחק נסיעה סביר, וזה מתאים לתכנון הבריאות הלאומי.

יוחנן כהן: אף אחד לא היה מדבר.

יוחנן כהן: בית-החולים "ברזילי" הוקם באשקלון, והוא עדיין באמצע הפיתוח שלו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אתם לא מבקשים נמל באשקלון?

יוחנן כהן: לא מבקשים נמל באשקלון.

יוחנן כהן: יש נמל באשדוד, ואנחנו לא מבקשים נמל באשקלון.

יוחנן כהן: אולי נבקש בעתיד, אני לא יודע, אבל בינתיים לא צריך.

איוב קרא: אדוני היושב-ראש, אני רואה שאתה בקואליציה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני בקואליציה של הפריפריה, מה לעשות?

יוחנן כהן: יש עוד דעה, של פרופסור מרדכי רביד, גם הוא לא מש"ס, לפי השם.

יוחנן כהן: הוא כותב: "מחיר גבוה ומיותר".

יוחנן כהן: והוא נותן אותם נימוקים.

יוחנן כהן: הוא אומר: "מאחורי הרצון להקמת בית-חולים באשדוד עומד צורך פסיכולוגי", אני מבין את זה, "אבל יזם פרטי שיעשה שיעורי בית יגלה כי ההשקעה אינה משתלמת.

יוחנן כהן: הדרך היחידה שלו להרוויח תהיה ניצול כספי ציבור.

יוחנן כהן: הרחבת בתי-החולים הקיימים והשקעה בשיפור איכותם ישיגו שירות טוב יותר לתושבים מאשר מוסד רפואי דרג ב' או ג'".

יוחנן כהן: שוב חוזרים לנקודת המוצא.

יוחנן כהן: כי בתכנון לאומי לבריאות בודקים את סך כל המיטות בפריפריה.

יוחנן כהן: ה"מדיקל סנטר" שגברתי רוצה להקים באשדוד זה "מדיקל סנטר" פרטי, שלא ישרת את האוכלוסייה החדשה.

יוחנן כהן: איפה הרב הלפרט, שדיבר פה בשם הציבור החרדי?

יוחנן כהן: אין שום סיכוי שהציבור החרדי וציבור מעוטי היכולת באשדוד יגיעו לאקסקלוסיב הזה, ל"מדיקל סנטר" הזה שאתם רוצים להקים באשדוד.

יוחנן כהן: אתם רוצים להקים "מדיקל סנטר" באשדוד בתוך מעטפת חוקית.

יוחנן כהן: אין דבר כזה, לא יכול להיות דבר כזה.

סופה לנדבר: אנחנו רוצים בית-חולים ציבורי.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הדברים מובנים.

יוחנן כהן: אני מבקש שלא נקבע פה לפי הרגש ולפי הצורך הפסיכולוגי.

יוחנן כהן: תורידי את ההצעה הזאת מסדר-היום.

סופה לנדבר: בשום פנים ואופן לא.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה לסגן שר האוצר, חבר הכנסת יצחק כהן.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת האשם מחאמיד, בבקשה.

יוחנן כהן: אני מאחל לכם בריאות, שלא תצטרכו בית-חולים בכלל.

יוחנן כהן: כל טוב.

סופה לנדבר: – – –

האשם מחאמיד: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אינני מתנגד ולעולם לא אתנגד להקמת בית-חולים בכל אתר במדינה.

דוד טל: אל תאמר לעולם לא אתנגד.

דוד טל: אל תאמר לעולם.

האשם מחאמיד: במיוחד שזה בית-חולים.

האשם מחאמיד: כל עוד זה בית-חולים שמשרת את השכבות החלשות, אני לא אתנגד.

האשם מחאמיד: אבל, אדוני, יש פה עניין עקרוני.

האשם מחאמיד: אי-אפשר לנהל מדינה בשיטת טלאי על גבי טלאי.

האשם מחאמיד: זה מוכיח עד כמה המדינה פועלת לפי השיטה של מהיום למחר.

האשם מחאמיד: פה טלאי ושם טלאי; אין אסטרטגיה, אין פרוגרמה, אין תוכנית, אדוני שר האוצר.

האשם מחאמיד: ולכן באים בהצעות כאלה.

האשם מחאמיד: אני חושש שמחר נתחיל גם בהצעות חוק להקמת בית-ספר ומכללה.

יוחנן כהן: היא הגישה הצעת חוק להקים אוניברסיטה באשדוד.

האשם מחאמיד: אני לא חושב שאפשר לקבל דברים כאלה.

האשם מחאמיד: אחרת איך אני אסביר, אדוני היושב-ראש, שבשבוע שעבר חברי, חבר הכנסת טיבי, הביא הצעה להקמת בית-חולים בסקטור הערבי, וזה נדחה?

האשם מחאמיד: למה זה נדחה?

האשם מחאמיד: אמרו שאי-אפשר להקים בתי-חולים על-ידי הצעות חוק, אדוני היושב-ראש.

האשם מחאמיד: כך אמרו.

האשם מחאמיד: אני משתאה ומשתומם, ד"ר לסרי, איך זה שבמשך 53 שנה לא הוקם אף לא בית-חולים אחד בסקטור הערבי.

האשם מחאמיד: אני פה חייב להודות – – –

דוד טל: בכל הכבוד, בית-חולים זה לא בית-חולים לחרדים, לאשכנזים, לספרדים ולערבים.

דוד טל: בית-חולים מאשפז ערבים, נוצרים, יהודים, ספרדים, אשכנזים.

דוד טל: כולם ביחד.

האשם מחאמיד: ודאי.

האשם מחאמיד: אדוני, אבל אין חוק-יסוד במדינה המונע הקמת בית-חולים ליהודים ולערבים באום-אל-פחם או בטייבה או בסח'נין.

האשם מחאמיד: אין חוק-יסוד שמונע זאת.

דוד טל: זה נכון.

האשם מחאמיד: אין חוק-יסוד שמונע הקמת בית-חולים שאליו יכולים לגשת גם יהודים וגם ערבים.

האשם מחאמיד: אני לא דורש בית-חולים לערבים.

האשם מחאמיד: אני אומר בית-חולים שיהיה בתוך עיר ערבית.

האשם מחאמיד: אני מודה לכנסייה הנוצרית שהקימה כמה בתי-חולים בנצרת.

דוד טל: אבל בודקים את זה לפי הצרכים של אותו אזור, האם בתי-החולים שנמצאים ברדיוס מסוים מספקים שירות טוב לאזרחים מסביב או לא.

דוד טל: אם תבוא ותאמר, באזור הזה יש חסר, מפני שהמרחק מהבית בקצה הזה עד לבית-חולים הוא יותר מ-30 דקות וזה רחוק מאוד, אפשר להבין.

דוד טל: אי-אפשר כל 10 קילומטרים להקים בית-חולים.

האשם מחאמיד: בוודאי.

האשם מחאמיד: אני מדבר על העניין העקרוני.

האשם מחאמיד: קודם דיברו על אשקלון ואשדוד.

האשם מחאמיד: דיברו על זה שבאשקלון יש בית-חולים.

האשם מחאמיד: אני לא מקבל גם את התזה שלך, אדוני היושב-ראש, שאף אחד לא חשב שיש סיבה אחת.

דוד טל: אף לא אחד.

האשם מחאמיד: אף לא אחד.

האשם מחאמיד: אני מודה לך, אני אתחיל לתקן את כולכם מהיום והלאה.

האשם מחאמיד: אף לא אחד חשב שיש מקום לבית-חולים אחד באיזו עיר ערבית במשולש או בגליל או בכל מקום.

האשם מחאמיד: אין דבר כזה?

האשם מחאמיד: תנו לי את התחושה מבחינה פסיכולוגית.

האשם מחאמיד: דיברנו על פסיכולוגיה.

האשם מחאמיד: הפסיכולוגיה משפיעה גם עלי.

האשם מחאמיד: תנו לי להרגיש כאזרח שווה.

האשם מחאמיד: אני רוצה שבכל מקום – אפילו תהיה אוניברסיטה בנצרת, שילמדו בה יהודים וערבים.

האשם מחאמיד: אני לא דורש אוניברסיטה ערבית; אני דורש אוניברסיטה ערבית-ישראלית בתוך מדינת ישראל, שילמדו בה כולם ביחד.

האשם מחאמיד: אני מדבר פה על העניין העקרוני, אדוני היושב-ראש.

האשם מחאמיד: לסיום, אדוני, אני אצביע בעד החוק.

דוד טל: בוודאי.

דוד טל: אמרת שלעולם לא תצביע נגד.

האשם מחאמיד: אני לא אצביע נגד דבר ששייך לשכבות החלשות.

דוד טל: תודה רבה, חבר הכנסת האשם מחאמיד.

דוד טל: אני מאוד מודה לך על הדברים.

דוד טל: חבר הכנסת משה גפני – אינו נוכח.

דוד טל: חבר הכנסת נחום לנגנטל – אינו נוכח.

דוד טל: חבר הכנסת מוחמד ברכה – אינו נוכח.

דוד טל: חבר הכנסת ישראל כץ – אינו נוכח.

דוד טל: חבר הכנסת שאול יהלום – אינו נוכח.

דוד טל: חבר הכנסת אחמד טיבי – אינו נוכח.

דוד טל: חבר הכנסת מוחמד כנעאן – אינו נוכח.

דוד טל: חבר הכנסת מיכאל איתן – אינו נוכח.

דוד טל: חבר הכנסת אופיר פינס – אינו נוכח.

דוד טל: חבר הכנסת חיים כץ – אינו נוכח.

דוד טל: חבר הכנסת ויצמן שירי – אינו נוכח.

דוד טל: חבר הכנסת זאב בוים – אינו נוכח.

דוד טל: חבר הכנסת טלב אלסאנע – אינו נוכח.

דוד טל: חברת הכנסת תמר גוז'נסקי מצילה את המצב.

דוד טל: בבקשה, גברתי.

דוד טל: אחר כך – חבר הכנסת אברהם רביץ, חבר הכנסת יגאל ביבי, חבר הכנסת עזמי בשארה, חבר הכנסת אליעזר זנדברג, חבר הכנסת אבשלום וילן וחבר הכנסת יובל שטייניץ.

דוד טל: בבקשה, גברתי.

תמר גוז'נסקי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, חברת הכנסת סופה לנדבר מנסה בעקשנות ראויה לציון לקדם את ענייני עירה.

תמר גוז'נסקי: אף שאין לנו בחירות אזוריות – – –

סופה לנדבר: נבחרתי כנציגת עולים.

תמר גוז'נסקי: אני אומרת, שאף שאין בחירות אזוריות אצלנו את ודאי זוכה להערכה רבה.

דוד טל: זה לא רע לפריימריס.

תמר גוז'נסקי: חברת הכנסת לנדבר, אני הבנתי מהצעת החוק, ואני מקווה שאני לא טועה, שמדובר בהקצאת קרקע לבית-חולים פרטי.

תמר גוז'נסקי: הבנתי נכון?

סופה לנדבר: לא.

תמר גוז'נסקי: בדברי ההסבר להצעת החוק כתוב, שלחוק הזה אין עלות תקציבית בהקמה, מאחר שמדובר בהקמת בית-חולים פרטי.

סופה לנדבר: זה לא פרטי, זה היה.

תמר גוז'נסקי: תוכלי להסביר לי אחר כך.

תמר גוז'נסקי: אני קראתי בדברי ההסבר, שהממשלה אומרת, שלהקמה אין עלות תקציבית כי בית-החולים יהיה פרטי, חוץ מהקצאת הקרקע.

תמר גוז'נסקי: ואחר כך, לגבי העלות של ההפעלה הם לא יודעים.

תמר גוז'נסקי: זה מה שכתוב שם.

תמר גוז'נסקי: זאת אומרת, במלים אחרות, את מדברת על בית-חולים פרטי.

איוב קרא: היא התכוונה לציבורי.

דוד טל: פרטי זה פרטי וציבורי זה ציבורי.

תמר גוז'נסקי: אי-אפשר לדבר על פרטי ולהקים ציבורי.

תמר גוז'נסקי: בבני-ברק הקימו בזמנו את בית-החולים "מעייני הישועה", שהוא בית-חולים פרטי.

תמר גוז'נסקי: אני מכירה נשים שהתאשפזו בו ושרו לו שירי הלל, לדרך הטיפול וליחס ולמנהל ולאחיות.

דוד טל: במיוחד ליולדות.

תמר גוז'נסקי: כן.

תמר גוז'נסקי: שמעתי הרבה מאוד דברים.

תמר גוז'נסקי: אני מכירה נשים חילוניות שבחרו ללדת ב"מעייני הישועה", כי זה בית-חולים טוב והן שמעו עליו והן יצאו מאוד מרוצות.

נסים זאב: על הישועה.

תמר גוז'נסקי: אנחנו מדברים על בית-חולים פרטי, שאחר כך בהסדר מסוים עם משרד הבריאות, אשר יהיה, קיבל כנראה תקציבים כפי שהוא מקבל וכן הלאה.

תמר גוז'נסקי: יש הבדל בין לדרוש ממשרד הבריאות לעשות תוכנית, למשל מה שדיבר עליו חבר הכנסת האשם מחאמיד, לגבי בית-חולים ציבורי שיוקם בצפון, בוואדי-עארה או במשולש, במקום כזה או אחר, זה נושא אחד; ונושא אחר בכלל זה הקמת בית-חולים פרטי.

תמר גוז'נסקי: אני שואלת: אם זה בית-חולים פרטי, למה אנחנו צריכים חוק?

תמר גוז'נסקי: את זה אני לא מבינה.

תמר גוז'נסקי: אני אומרת לך ברצינות, שאני לא מבינה.

תמר גוז'נסקי: אם זה היה לחייב את משרד הבריאות להקים בית-חולים, זה סיפור אחד.

תמר גוז'נסקי: אם זה בית-חולים פרטי, יש יזם פרטי, הוא רוצה להקים בית-חולים, הוא יכול היה גם להקים מוסד לקשישים, יכול להקים מוסד לילדים, הוא יכול להקים כל מיני דברים.

תמר גוז'נסקי: יבוא לעירייה המכובדת, שיש לה שטחים ציבוריים, יבוא למינהל מקרקעי ישראל, יקבל את הקרקע.

תמר גוז'נסקי: למה אנחנו צריכים חוק?

תמר גוז'נסקי: אם זה לא כך, למה ההסבר הזה?

תמר גוז'נסקי: אני חושבת שאנחנו צריכים לראות ראייה כוללת, לבדוק את הצרכים.

תמר גוז'נסקי: אולי צריך להקים שם שלושה בתי-חולים?

תמר גוז'נסקי: אני בכלל לא מתווכחת על זה.

תמר גוז'נסקי: לכן, אני אומרת שיש פה בעיה אמיתית עם החוק, וכל זמן שהיא לא תובהר לי אני גם לא יודעת בדיוק איך להתייחס אליה.

תמר גוז'נסקי: תודה.

דוד טל: אני מאוד מודה לך, גברתי.

האשם מחאמיד: אדוני, כדאי שנדע על מה מצביעים.

דוד טל: היום לא מצביעים.

האשם מחאמיד: אם זאת יזמות פרטית – – –

דוד טל: צודקת חברת הכנסת גוז'נסקי.

דוד טל: היא הולכת לברר את זה אצל חברת הכנסת סופה לנדבר.

האשם מחאמיד: אם זה בית-חולים פרטי, אני לא יכול להצביע עבור פרטי.

דוד טל: או.

דוד טל: קיי.

דוד טל: אבל אמרת שלעולם לא תצביע נגד בית-חולים.

האשם מחאמיד: לא אם הוא בית-חולים פרטי.

דוד טל: בסדר, קיבלתי את התיקון.

דוד טל: חברי הכנסת אברהם רביץ ויגאל ביבי – אינם באולם.

דוד טל: חבר הכנסת עזמי בשארה, בבקשה.

עזמי בשארה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, מוזר מאוד שתביעתה של עיר שלמה להקים בית-חולים מגיעה עד כדי חוק והצורך בחקיקת חוק.

עזמי בשארה: אני חושב שלא היה צריך להגיע לזה, אם יש אזור שלם מיוחד, גם במצבו, גם בריחוקו מהמרכז, גם הומה אדם, גם יש לו עתיד כלכלי.

עזמי בשארה: ברור שאשדוד הוא מקום מבטיח.

עזמי בשארה: יש פה כמה חברי כנסת מאשדוד, ואנחנו שומעים את זה כל הזמן, וגם עוקבים אחרי המצב הכלכלי ואחרי ההתפתחות של העיר הזאת.

עזמי בשארה: אין ספק שזה היה צריך להיות ממש עניין של קהילה, ואם יש צורך, משרד הבריאות היה צריך להגיע למסקנה הזאת ללא שום ספק, או אפילו ארגונים פרטיים כמו "הדסה" ואחרים.

עזמי בשארה: אבל הגענו למצב של חקיקת חוק.

עזמי בשארה: אני חושב שזה מבייש את מדינת ישראל על ממשלותיה.

עזמי בשארה: אני זוכר שחברת הכנסת לנדבר הציעה זאת כבר בממשלה הקודמת, שהיתה ממשלתה.

עזמי בשארה: כלומר, זה לא עניין של ניגוח פוליטי, כנראה יש פה צורך אמיתי.

איוב קרא: גם זאת ממשלתה.

עזמי בשארה: כן, במובן הצר של המלה.

עזמי בשארה: ממשלת מפלגת העבודה בראשות ברק.

עזמי בשארה: כנראה יש עניין אמיתי מאוד, שאני חושב שהכנסת חייבת לתת לו גיבוי עד הסוף.

עזמי בשארה: כבר אמרתי את דעתי בנושא הזה.

עזמי בשארה: דרך אגב, אדוני, אני חושב שזה לא מעלה או מוריד מבחינה תקציבית, כי הרי בסופו של דבר מי שיממן את בית-החולים הם החולים שישהו בו.

עזמי בשארה: כלומר, אותו מספר חולים שיגיע לבתי-חולים אחרים, ובסופו של דבר מבחינת התקציב השוטף לדעתי זה לא משנה.

דוד טל: לא, לא, זה משנה.

עזמי בשארה: אדוני, מה שמשנה בהתחלה זה עניין התשתית, הבנייה וכו'.

עזמי בשארה: אבל בסופו של דבר, אם אתה הולך על השוטף ולוקח את ריבוי האוכלוסייה והצורך שהיא תקבל שירות רפואי, והיא תשלם, אם להשתמש במלים: לפי חולה ולפי השירותים הרפואיים שהוא מקבל, וכבר המדינה משלמת, לדעתי בסופו של דבר נגיע לאותו סיפור.

עזמי בשארה: בסופו של דבר זה מעגל שיסגור את עצמו.

עזמי בשארה: לדעתי המדינה היתה צריכה לקחת כאן יוזמה לאור תביעה של קהילה שלמה.

עזמי בשארה: אני מצטרף גם לדברי חברי הכנסת האחרים.

עזמי בשארה: אין ספק שהשירותים הרפואיים, אם אתה מגיע לבית-חולים, זה אחד התחומים שאין בו אפליה במדינת ישראל, גם מבחינת הטיפול בחולים, גם מבחינת הקבלה לעבודה כרופא.

עזמי בשארה: אין ספק שיש פה משהו חשוב שקרה בתחום הרפואה.

עזמי בשארה: אני חושב שזה גם אחד התחומים, מבחינת מדינות הרווחה – ואני ביקרתי במדינות רווחה רבות בעולם, לרבות המדינות הסקנדינביות, ואפילו מול אלה מדינת ישראל השיגה הישג אדיר מבחינת שירותי הבריאות והרפואה הניתנים, גם מבחינה זו שאין הבדל בין אליטות ללא-אליטות, כולם ישנים באותם חדרים.

עזמי בשארה: אנחנו רק עדים בשנים האחרונות למסע התקפה אדיר על ההישג הזה בניסיון לכרסם בו ולעשות רפואה לעשירים ורפואה לעניים.

עזמי בשארה: לדעתי, אם היה משהו שמדינת ישראל יכלה להתפאר בו באיזו שהיא צורה, זה בתחום הזה.

עזמי בשארה: דרך אגב, גם מבחינת קליטת הערבים.

עזמי בשארה: נכון שאנחנו עוד לא – – –

תמר גוז'נסקי: זה יהיה כמו המרכז הבינתחומי בהרצלייה.

עזמי בשארה: בדיוק.

עזמי בשארה: היינו שמחים אם היו ראשי מחלקות ערבים במספר יותר גדול.

עזמי בשארה: היינו מאוד שמחים אם היה קם בית-חולים עם גוון ערבי.

עזמי בשארה: הרי אין רפואה ערבית – – –

דוד טל: למה?

דוד טל: למה, אדוני?

דוד טל: רק כרגע אמרת שזה אחד הדברים היפים שקמו, שבמקום הזה ערבים ויהודים – – –

עזמי בשארה: כן, כן, אין לי סיבה לאומית פה.

עזמי בשארה: יש סיבה קהילתית מאוד, שאני רוצה שפעם האוכלוסייה הערבית תוכל לנהל עניינים.

עזמי בשארה: ממש לנהל בית-חולים, ללמוד לנהל בית-חולים.

עזמי בשארה: את בתי-החולים הקיימים המדינה הקימה.

עזמי בשארה: חלק מבתי-החולים בנצרת, המיסיון הקים אותם, והם נותנים שירותים רפואיים, אבל אלה לא בתי-חולים בממדים של "רמב"ם", או בממדים של בית-החולים "כרמל" וכו', שנותנים שירותים לערביי הצפון.

עזמי בשארה: אני חושב שזה סימן להתפתחותה של קהילה שתוכל להקים מוסדות כמו אוניברסיטה, בית-חולים וכו'.

עזמי בשארה: אני חושב שזה היה נותן "פוש" אדיר בכלל לרמה התרבותית והבריאותית בכל הצפון אם היה בית-חולים כזה.

עזמי בשארה: הוא לא צריך להיות בית-חולים ערבי, כמובן, לערבים או לרופאים ערבים, אבל במרכז של אוכלוסייה ערבית.

עזמי בשארה: תודה רבה.

דוד טל: אם הוא רופא מוכשר, יעשו אותו מנהל מחלקה.

דוד טל: אם הוא אדמיניסטרטור טוב, יעשו אותו מנהל בית-חולים.

דוד טל: לא משנה.

עזמי בשארה: לא, כמו שאנחנו מדברים על אשדוד, אנחנו מדברים על נצרת, על אום-אל-פחם וכו'.

עזמי בשארה: תודה רבה.

דוד טל: תודה רבה לך, אדוני.

דוד טל: חברי הכנסת אליעזר זנדברג, אבשלום וילן, יובל שטייניץ, מקסים לוי, מרדכי משעני – אינם באולם.

דוד טל: חבר הכנסת יחיאל לסרי, בבקשה.

דוד טל: אחריו – חברי הכנסת נסים זאב, איוב קרא ועבד-אלמאלכ דהאמשה.

דוד טל: בבקשה, אדוני.

דוד טל: ואולי אדוני יסביר לנו ויאיר את עינינו בשאלה שהעלתה חברת הכנסת גוז'נסקי, משום שבדברי ההסבר אכן כתוב בצורה מפורשת – בית-חולים פרטי.

דוד טל: אם זה בית-חולים פרטי, מדוע אנחנו צריכים להתערב בחקיקה?

סופה לנדבר: אני אסביר לך, אדוני.

דוד טל: חבר הכנסת לסרי יסביר לנו.

יחיאל לסרי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, קודם כול אני רוצה לברך את חברתי חברת הכנסת סופה לנדבר, תושבת אשדוד, על הצעת החוק הזאת.

יחיאל לסרי: נכון שלא מקובל להקים בית-חולים באמצעות חקיקה, אבל במקרה של אשדוד באמת שלא היתה ברירה.

יחיאל לסרי: פרנסי העיר אשדוד, בראשות ראש העיר מר צילקר, עוברים זה שנים מסכת עינויים וטרטורים שאי-אפשר לתאר אותה מול הממשלה הזאת, מול ממשלות קודמות, בניסיון לקדם בניית בית-חולים באשדוד, וללא הצלחה, למרבה הצער, למרות הבטחות והחלטות ממשלה בנושא הזה.

יחיאל לסרי: בעניין הקמת בית-חולים המדינה מתייחסת משום-מה לעיר אשדוד כעיר חורגת, שלתושביה מגיעה פחות בריאות מאשר לשאר אזרחי המדינה.

יחיאל לסרי: אני יכול להגיד לכם כתושב אשדוד, כחבר הבית הזה וגם כרופא במקצועי, שההתנהגות של הממשלה הזאת – בלי להיכנס עכשיו לעצם מהות ההחלטה – היא בלתי נתפסת, ואפילו בלתי נסבלת.

יחיאל לסרי: מדובר בעיר שמונה כמעט 200,000 תושבים, העיר החמישית בגודלה במדינת ישראל, אבל גם העיר היחידה בסדר גודל כזה שאין בה בית-חולים.

יחיאל לסרי: אין עוד עיר בסדר גודל כזה, או דומה לזה ממטולה עד אילת – – –

דוד טל: יש, אדוני.

דוד טל: ראשון-לציון אין לה בית-חולים משלה.

דוד טל: "אסף הרופא" משמש את באר-יעקב, את רמלה – –

יחיאל לסרי: "אסף הרופא" נמצא במרחק חמש דקות.

דוד טל: – – את לוד, את בית-דגן.

יחיאל לסרי: ראשון-לציון זה "אסף הרופא".

יחיאל לסרי: סדר גודל כזה במרחק של חצי שעה נסיעה, גם מ"קפלן" וגם מ"ברזילי" ל-200,000 תושבים, זה לא מוצדק.

דוד טל: בת-ים, חולון.

יחיאל לסרי: אני אגיד עוד כמה נימוקים.

יחיאל לסרי: מדובר גם בעיר שההרכב הדמוגרפי שלה הוא מיוחד, אחוז גבוה של אנשים בני 60 ומעלה, זה בדוק, אחוז גבוה של ילדים, 35% עולים חדשים, אנשים שרובם באו מארצות שרמת הרפואה בהן היתה די נמוכה.

יחיאל לסרי: כלומר, מדובר באוכלוסיות שזקוקות לשירות רפואי זמין וטוב.

יחיאל לסרי: בתי-החולים "קפלן" ו"ברזילי", שמשרתים את אשדוד, הם בתי-חולים טובים מאוד.

יחיאל לסרי: על "קפלן" לפחות אני יכול להעיד באופן אישי – עד לאחרונה עבדתי שם, במשך 14 שנה – אבל בשני המקומות האלה בתי-החולים עצמם נמצאים במצוקת תקנים מאוד גדולה מול הגידול המשמעותי של האוכלוסייה בשנים האחרונות, במיוחד בעשר השנים האחרונות, בעקבות העלייה הגדולה.

יחיאל לסרי: בבית-החולים "קפלן", בחורף, במחלקות הפנימיות, שם עבדתי, יש תפוסה של כמעט 200%.

יחיאל לסרי: אותו דבר בבית-החולים "ברזילי".

יחיאל לסרי: מדובר בבתי-חולים שעל-פי התקנים שלהם, נכון לעכשיו, מיצו את עצמם.

יחיאל לסרי: מה אומרים?

יחיאל לסרי: בואו נגדיל להם את התקנים, נפתח אותם, במקום לבנות בית-חולים באשדוד.

יחיאל לסרי: באשדוד, על-פי תוכנית-האב שלה, תוך שנים אחדות, חמש שנים, יהיו 250,000 תושבים.

יחיאל לסרי: אתם מתארים לעצמכם 250,000 תושבים בלי בית-חולים?

יחיאל לסרי: בואו נהיה רציניים.

יחיאל לסרי: יש תהליכים טבעיים שאי-אפשר לעצור אותם.

יחיאל לסרי: אדוני סגן שר האוצר, ההחלטה נגד הקמת בית-חולים באשדוד היא החלטה כלכלית גרידא.

יחיאל לסרי: אבל יש דברים שהם מעבר לזה.

יחיאל לסרי: אתה רואה 250,000 תושבים במקום אחד ואין להם בית-חולים?

יחיאל לסרי: אין פה עניין כלכלי, גם אם התוכניות הארציות לא מסתדרות עם הדבר הזה.

יחיאל לסרי: אני אומר לך, זה דבר שאי-אפשר למנוע אותו, כך שבניית בית-החולים נראית מחויבת המציאות ואי-אפשר לעצור אותה.

יחיאל לסרי: אני מקווה שכל חברי הבית הזה יתלכדו סביב ההחלטה הזאת.

יחיאל לסרי: אני רוצה להוסיף כמה מלים בנוגע לעניין של פרטי או ציבורי.

דוד טל: היות שאדוני גר באשדוד, הגם שזמנו תם, אני אאפשר לאדוני.

יחיאל לסרי: תודה רבה לאדוני היושב-ראש.

יחיאל לסרי: אני מודה לך גם כחבר ועדת העבודה, הרווחה והבריאות שאתה עומד בראשה.

יחיאל לסרי: אז כמה דברים לזכותי.

יחיאל לסרי: במסגרת הניסיונות להקים בית-חולים באשדוד בשנה-שנתיים האחרונות, היתה הסכמה עם משרד האוצר על הוצאת מכרז, ואכן יצא מכרז לבית-חולים פרטי, ביזמות פרטית, כשהמדינה נותנת את הקרקע ונותנת תנאים טובים להקים את בית-החולים.

יחיאל לסרי: אבל, משום-מה, משרד האוצר תקע מקלות בגלגלים של התהליך הזה כמה פעמים באמצעות כל מיני קשיים וקשיים על קשיים, אחרי החלטות – – –

דוד טל: תרגילים.

יחיאל לסרי: אתה אומר תרגילים, עוד יותר טוב.

יחיאל לסרי: והמכרז הזה נתקע.

יחיאל לסרי: מדוע?

יחיאל לסרי: מכיוון שהתנאים היו כל כך גרועים, שאף אחד לא ניגש.

יחיאל לסרי: מה עשתה חברת הכנסת סופה לנדבר יחד עם חברים נוספים?

יחיאל לסרי: – אתם רוצים ללכת אתנו בדרך הזאת, אז נתחכם לכם ונלך על הצעת חוק.

יחיאל לסרי: למרות מה שכתוב שם, אני יודע בביטחון שהכוונה היתה לבית-חולים ציבורי.

יחיאל לסרי: אם אתם לא רוצים משהו פרטי, אז נלך על ציבורי ונאלץ אתכם, בחקיקה, להקים בית-חולים.

יחיאל לסרי: בעצם, זה היה הרעיון.

דוד טל: אז צריך לתקן את דברי ההסבר, שאנחנו מדברים על בית-חולים ציבורי.

סופה לנדבר: – – –

האשם מחאמיד: ממשלתי.

דוד טל: אני מאוד מודה לך ומעריך את הדברים.

דוד טל: אדוני סגן השר, אתה רוצה להתערב בדיון עצמו, הגם שאפשרו לך פעם אחת?

יוחנן כהן: עוד פעם אחת.

דוד טל: חבר הכנסת נסים זאב, בבקשה.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני חייב לומר לכם, שכאשר שמעתי שאין בית-חולים באשדוד, הייתי בטוח שהסיבה היחידה היא שאין חולים.

נסים זאב: בדרך כלל כשיש פחות חולים, ואולי יש פחות צרכים, מטבע הדברים שאין צורך בהוצאה מיותרת.

נסים זאב: אבל לא כך הם פני הדברים.

נסים זאב: העיר אשדוד, לדעתי, ראויה להקמת בית-חולים, אין חולק על כך, גם לא האוצר.

נסים זאב: אילו היה התקציב, אני בטוח שהאוצר היה בהחלט תומך בהקמת בית-חולים.

נסים זאב: אבל גם אם אין, אני חושב שצריך לקחת את הדגם של בתי-הספר, וסליחה שזו דוגמה שונה לחלוטין, אבל אנחנו עדים לכך שזאת תופעה שקיימת במדינת ישראל.

נסים זאב: יש בתי-ספר פרטיים; יש מוכר שאינו רשמי, ויש המוכר הרשמי, וההבדל ביניהם הוא כזה: המוכר הרשמי מקבל את הקרקע, מקבל את המשאבים, מקבל את הבינוי, מקבל את המורים, את השכר, את כל העלות, התחזוקה באופן מלא, זה הממשלתי.

נסים זאב: המוכר שאינו רשמי מחולק לשניים.

נסים זאב: את הקרקע מקבלים מהמדינה, הבינוי זה איזה מין "מצ'ינג" – חלק מגביות, חלק תרומות, חלק האגודה שמקימה את בית-הספר.

נסים זאב: ויש בתי-ספר פרטיים שיש להם ההכרה, אולי החינוכית.

נסים זאב: ואני אומר, שכשאין ברירה, ומשרד האוצר לא מסוגל, בגלל הבעיה התקציבית – בהחלט אקסקלוסיבי, כן, הרב יצחק כהן, ידידי סגן שר האוצר, אקסקלוסיבי, מיוחד אולי רק לעשירים.

נסים זאב: אבל אני מבטיח לך, שכל מי שייפגע בתאונת דרכים או בתאונות כאלה ואחרות יקבל את השירות במקום הזה.

נסים זאב: לא ימנעו מאף אדם שנמצא במצב של סיכון לקבל שירות, אדרבה, אני חושב שהמטרה היא לתת תשובה לכל תושבי העיר.

נסים זאב: אלא מה?

נסים זאב: ייתכן מאוד שזה יותר שירות פרטי מאשר ציבורי.

סופה לנדבר: – – –

נסים זאב: יכול להיות, אבל אני אומר, גם אם זו המטרה, לדעתי, אנחנו לא צריכים להתערב.

נסים זאב: אדרבה, אם יש אגודה או עמותה שמוכנה לקחת את זה על עצמה ולהקים את המפעל החיוני הזה שהעיר זקוקה לו, אנחנו צריכים להירתם לזה.

נסים זאב: אבל בינתיים, עד להקמת בית-החולים, אני חושב, כפי שאמר סגן שר האוצר, שצריך להקים את חדר הטראומה שנקרא חדר מיון קדמי, כפי שזה קיים בקריית-שמונה ובמקומות אחרים.

נסים זאב: כי לא יעלה על הדעת, שאנשים שזקוקים לטיפול מיידי, כאשר כל דקה זה עניין של חיים או מוות, יצטרכו להגיע עד לבית-החולים באשקלון.

נסים זאב: אני מברך את חברת הכנסת לנדבר על הצעת החוק, ואני מקווה שיאפשרו לי לתמוך בה.

דוד טל: אני מאוד מודה לאדוני.

דוד טל: אדוני סגן שר האוצר ונציג הממשלה, על-פי הצהרתו בדיון הזה.

דוד טל: אחריו – חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה, ויחתום את הנושא חבר הכנסת איוב קרא.

יוחנן כהן: אדוני, אני לא רוצה שייווצר הרושם שיש אנשים טובים ויש אנשים יותר טובים, אלה רוצים להקים בית-חולים ואלה לא רוצים להקים בית-חולים.

יוחנן כהן: אני מדבר מתוך הראייה הממלכתית של מפת האשפוז בישראל הקטנה.

יוחנן כהן: הוקמה ועדת חקירה בראשות השופטת נתניהו, אז אם גברתי, עם כל הכבוד וההערכה, ויש לי הרבה כבוד והערכה לחברת הכנסת סופה לנדבר – – –

איוב קרא: סליחה, אדוני, אמרת נתניהו או צ'רניחובסקי?

איוב קרא: קודם אמרת צ'רניחובסקי, אז תחליט.

יוחנן כהן: לא, פרופסור צ'רניחובסקי הוא ראש החוג לכלכלת בריאות באוניברסיטת באר-שבע, הוא גם היה חבר בוועדה ציבורית לבחינת הרפואה הציבורית בישראל, וגם חבר לשעבר בוועדת החקירה לבחינת מערכת הבריאות בראשות השופטת נתניהו.

יוחנן כהן: אני רואה, שכשאתה שומע נתניהו אתה קופץ.

יוחנן כהן: ועדת-נתניהו.

יוחנן כהן: אז עם כל הכבוד וההערכה לגברת לנדבר, שהיא תושבת אשדוד ודואגת לבית-החולים הפרטי, ה"מדיקל סנטר" הזה באשדוד, אם היא היתה באה בהצעה לבית הזה ואומרת, אני רוצה להפנות בקשה לבדיקה, לבחינה של משרד הבריאות, של מומחי הבריאות בישראל, לבחון את מפת האשפוז בישראל – – –

דוד טל: אדוני, סליחה, אבל אומר ד"ר לסרי, שהאוצר כבר הוציא מכרז אפילו.

דוד טל: זאת אומרת, זה נבדק.

דוד טל: אני מניח, שאם זה לא היה נבדק, הוא אפילו לא היה מוציא מכרז.

דוד טל: הוא עשה סקר היתכנות, בדק והוציא מכרז.

ויצמן שירי: – – –

יוחנן כהן: יפה מאוד, ציינת זאת יפה, פרופסור ויצמן שירי.

יוחנן כהן: מכיוון שאדוני היושב-ראש, שר הבריאות נסים דהן ואנוכי מאותה סיעה, אנחנו צריכים לשמוע גם את דבריו של שר הבריאות.

יוחנן כהן: האם אדוני היושב-ראש חושב, שאם היו לשר הבריאות היום כמה מיליונים מיותרים בקופה, לשיקול דעתו, לטיפול במערכת הבריאות, האם מישהו בבית הזה היה חושב לרגע, לשנייה, שהוא היה משקיע אותם בבית-חולים באשדוד?

יוחנן כהן: ודאי שלא.

יוחנן כהן: יש כל כך הרבה בעיות במערכת הבריאות בישראל, שהוא היה לוקח את המיליונים הפנויים האלה לטיפול במשהו דחוף, משהו חיוני, משהו שצריך, לא משהו שלא צריך.

יוחנן כהן: עכשיו, יפה ציינת, וזה נכון, וגם חברת הכנסת סופה לנדבר ציינה זאת, במקרים דחופים יש צורך להקים חדר טראומה וחדר מיון קדמי באשדוד, אבל למה את חושבת – – –

סופה לנדבר: – – –

יוחנן כהן: לא, כל הטיעון שלך מתבסס על מקרה דחוף, אז מקרה דחוף, אף אחד לא אומר – בסדר, בלי עין הרע, 250,000 תושבים, כן ירבו, להקים להם חדר מיון קדמי וחדר טראומה באשדוד.

יוחנן כהן: אבל לא בית-חולים וחדרי אשפוז כשיש תשתיות קיימות, מפותחות, ב"ברזילי" ו"בקפלן".

סופה לנדבר: – – –

ויצמן שירי: – – –

יוחנן כהן: ויצמן שירי, כמה זמן לוקח לתושב דימונה להגיע לבית-החולים "סורוקה" בבאר-שבע?

ויצמן שירי: פחות מאשר מאשקלון לבאר-שבע.

יוחנן כהן: אתה מדבר לא לעניין.

יוחנן כהן: ד"ר לסרי, כמה זמן לוקח לתושב רמת-השרון להגיע ל"איכילוב"?

יחיאל לסרי: בדימונה אין 200,000 תושבים.

סופה לנדבר: נכון.

יוחנן כהן: אבל יש בני-אדם חיים ונושמים.

יוחנן כהן: מה קורה לאדם בדימונה שחוטף התקף לב, חלילה?

יוחנן כהן: הוא צריך להגיע לאיזה מקום – – –

יחיאל לסרי: – – –

יוחנן כהן: מה לגבי ערד, ירוחם, מצפה-רמון?

יוחנן כהן: אז למה שלא נקים בית-חולים במצפה-רמון, בערד, בירוחם, בדימונה?

יוחנן כהן: זה אותו טיעון – התקפי לב, טראומה וכו'.

יוחנן כהן: כמה זמן לוקח לתושב רמת-השרון להגיע ל"איכילוב"?

יוחנן כהן: פחות מהזמן שלוקח לתושב אשדוד להגיע ל"איכילוב".

זבולון אורלב: למה "איכילוב" ממוקם בתל-אביב ולא ברמת-השרון?

זבולון אורלב: כי בכל זאת ממקמים את בתי-החולים במרכזי – – –

יוחנן כהן: אז כבר הקימו אותם.

יוחנן כהן: הקימו מרכזים פריפריאליים שישרתו לפי מפת אשפוז.

תמר גוז'נסקי: – – – זה לפי האוכלוסייה בירושלים?

תמר גוז'נסקי: מה פתאום?

יוחנן כהן: נכון.

תמר גוז'נסקי: זו היסטוריה.

יוחנן כהן: היום יש מומחים במשרד הבריאות ויש שר בריאות שמתכנן את מפת האשפוז לפי הצרכים האמיתיים, ולא הפופוליסטיים של תושב זה או אחר, עם כל הכבוד.

יוחנן כהן: עכשיו, הטיעון היחיד שאי-אפשר לעמוד מולו הוא הטיעון של רפואה דחופה.

יוחנן כהן: אם חברת הכנסת סופה לנדבר היתה באה ואומרת, שצריכים להקים באופן דחוף חדר מיון קדמי באשדוד, ולא "מדיקל סנטר" שם, אתה יודע, חבר הכנסת לסרי – – –

האשם מחאמיד: – – – בשום אופן.

יוחנן כהן: לא, זה מה שהם רוצים.

סופה לנדבר: – – –

נסים זאב: – – –

יוחנן כהן: הרב נסים זאב, הרב נסים זאב – – –

סופה לנדבר: – – – משהו אמיתי, ולא משהו קיצוני כזה.

סופה לנדבר: זה לא פותר לנו את הבעיה.

סופה לנדבר: אנחנו מבקשים בית-חולים, אתה נותן לנו – – –

יוחנן כהן: את כל הזמן ציינת מקרה דחוף של התקף לב או תאונת דרכים.

יוחנן כהן: או.

יוחנן כהן: קיי.

יוחנן כהן: , את צודקת, בזה קשה מאוד לעמוד.

יוחנן כהן: כל דקה – – –

סופה לנדבר: אני לא דיברתי על – – –

יוחנן כהן: אבל אם זה – – – אשפוז, אין בעיה של זמינות לא ב"קפלן", לא ב"ברזילי", לא ב"איכילוב" ולא ב"אסף הרופא".

יוחנן כהן: אני לא מבין, אתם רוצים להקים בכל שכונה בית-חולים?

ויצמן שירי: ראש עיריית אשדוד אמר:

ויצמן שירי: אני לא רוצה שקל ממדינת ישראל – – –

יוחנן כהן: אוי, באמת, אתה כלכלן, אתה מומחה לכלכלה.

ויצמן שירי: רגע, תקשיב.

ויצמן שירי: אבל אם ייתנו אפשרויות, היות שבאשדוד יש תיירות, יש ים – – –

יוחנן כהן: חבר הכנסת ויצמן שירי, לא מתאים לך לשאול שאלה כזאת.

יוחנן כהן: אתה כחבר כנסת בכיר במפלגת העבודה בתחום הכלכלה, מרכז של מפלגת העבודה בוועדת הכספים – אתה שואל שאלות כאלה?

יוחנן כהן: הלוא זה בא על חשבון – – –

תמר גוז'נסקי: – – –

דוד טל: תודה רבה.

דוד טל: אני רוצה להודות לחבר הכנסת ויצמן שירי.

יוחנן כהן: חוק המספרים השלמים – – –

ויצמן שירי: סולידריות מפלגתית עולה לפעמים על כל חישוב כלכלי.

יוחנן כהן: עם סופה לנדבר?

יוחנן כהן: אז תגיד שזה לא לעניין.

יוחנן כהן: תגיד שזה לא ענייני, תגיד – – –

דוד טל: אני מאוד מודה לאדוני סגן השר.

דוד טל: השעה מאוחרת, העבודה מרובה.

סופה לנדבר: – – –

יוחנן כהן: לסיכום, רבותי, תגלו אחריות.

יוחנן כהן: תנו לשר הבריאות לתכנן את מערכת הבריאות.

יוחנן כהן: כשסופה לנדבר תהיה שרת הבריאות, יכול להיות שהיא תתכנן את זה אחרת, אבל יש צרכים ויש מפת אשפוז, יש מומחים לעניין הזה, יש ועדות חקירה לעניין הזה.

יוחנן כהן: לא כל תושב בכל עיר שהוא גם חבר כנסת יציע הצעת חוק פרטית להקים בית-חולים בעיר שלו.

דוד טל: תודה רבה, אדוני.

יוחנן כהן: תודה רבה.

דוד טל: אני מאוד מודה ומעריך, אדוני.

יוחנן כהן: ואתה תצביע נגד, אני מקווה.

יוחנן כהן: תודה.

דוד טל: אין הצבעות היום, אבל אני רוצה להזכיר לאדוני, שלמעלה מ-50% מחברי סיעת ש"ס, שאדוני ואני נמנים עמה, חתמו על הצעת החוק הזאת והם תומכים בה.

דוד טל: אשר על כן, יש כאן איזו בעיה.

דוד טל: 50% מהסיעה – יש כאן עניין אחר, מעבר לכך – – –

יוחנן כהן: – – –

ויצמן שירי: דברים שרואים מכאן לא רואים משם.

דוד טל: מעבר לכך אני רוצה להזכיר לאדוני – אדוני דיבר על בית-חולים במצפה-רמון.

דוד טל: נט"ן לא היה במצפה-רמון עד שהתערבנו כדי להכריח ולכפות על משרד האוצר, עם סנקציות כאלה ואחרות, שלא אעביר להם תקנות כאלה ואחרות.

דוד טל: עד אז לא היו מוכנים לתת את הנט"ן.

דוד טל: רק אז ניאותו לתת לנו נט"ן.

דוד טל: בית-חולים אתה רוצה במצפה-רמון?

דוד טל: – זה קצת מוגזם.

יוחנן כהן: – – –

דוד טל: תודה רבה, אדוני.

דוד טל: חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה, בבקשה.

ויצמן שירי: אתה נהיית מומחה?

יוחנן כהן: אני לא מומחה.

יוחנן כהן: שר הבריאות מומחה.

דוד טל: האוצר מומחה לדבר.

דוד טל: האוצר בדק, עשה סקר היתכנות והחליט שצריך – – –

ויצמן שירי: – – – אל תביך אותו.

דוד טל: לא, לא, הוא לא חתום.

דוד טל: אני אגיד לך מי חתום.

דוד טל: חתומים חבר הכנסת טל מסיעת ש"ס, חבר הכנסת אמנון כהן מסיעת ש"ס, חבר הכנסת רחמים מלול מסיעת ש"ס, חבר הכנסת יאיר פרץ מסיעת ש"ס, חבר הכנסת מקסים לוי מסיעת ש"ס – – –

ויצמן שירי: מקסים לוי מסיעת ש"ס?

דוד טל: הוא עבר לליכוד, סליחה.

סופה לנדבר: – – –

דוד טל: בבקשה, אדוני, שלוש דקות.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, האמת היא שהנימוקים שמעלה חבר הכנסת יצחק כהן נראים הגיוניים לפעמים.

דוד טל: סגן שר האוצר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: סגן שר האוצר, נכון.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: והם כבדי משקל.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אבל כאשר אנחנו מסתכלים סביבנו ורואים את המצוקה הנוראית שבה שרויים מגזרים שונים בחברה שלנו, אני אומר שכל הנימוקים האלה נועדו רק לסבר את אוזננו.

דוד טל: חבר הכנסת האשם מחאמיד, אתה מפריע לחבר שלך, מאותו סקטור שלך.

דוד טל: הוא מדבר על סקטורים כרגע.

דוד טל: אני מציע לך שתקשיב לו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני חושב שהעיר אשדוד, שהיא בת 200,000 תושבים, אכן ראוי שיהיה בה בית-חולים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ואנחנו יודעים שכל מגזרי האוכלוסייה זקוקים בחיי היום-יום לבתי-חולים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אילו היה סגן שר האוצר מדבר על מומחיות כל כך יקרה וכל כך מיוחדת וכל כך מסוימת, שיכולה להיות רק באזורים, ולא בכל הערים הגדולות, הייתי יכול להבין את זה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני יכול להבין שבית-חולים בחיפה חייב להיות בית-חולים מומחה לכל אזור הגליל, ולא יכולים להקים בתי-חולים עם מומחיות באותה רמה גם בחיפה וגם בעכו וגם בנצרת, או גם באשקלון וגם באשדוד בו-זמנית.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אבל ברגע שיש לנו בית-חולים מומחה אחד באזור המרכז ובית-חולים מומחה אחד בירושלים ובית-חולים מומחה אחד ברמה דומה או קרובה בחיפה, זה לא פוטר אותנו מהצורך בבתי-חולים בערים הגדולות.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: למה 200,000 תושבי אשדוד חייבים לנסוע לעיר אחרת, אפילו במרחק של שבע, שמונה או עשר דקות?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: למה הם חייבים לנסוע לבאר שבע או לאשקלון?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ולמה תושבי נצרת חייבים לנסוע לעפולה או לעכו – בעכו אין בית-חולים עד הרגע הזה, אבל היא ראויה שיהיה בה בית-חולים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אומנם יש בית-חולים בנהרייה, ויכול להיות שהוא עונה על הצורך בצורה זו או אחרת.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: וכאן אני רוצה להגיע להצעת החוק מהשבוע שעבר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: למה בסח'נין, עראבה, דיר-חנא – מקבץ של יותר מ-100,000 תושבים – לא יהיה לפחות בית-חולים אחד?

דוד טל: אבל זה פחות מ-200,000 תושבים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: 100,000 בסח'נין, עראבה ודיר-חנא.

דוד טל: כן, זה לא 200,000.

דוד טל: הם מדברים כרגע על 200,000 תושבים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אם זו הבעיה, נצרף לזה את מע'אר, נצרף לזה את עילבון, נצרף לזה – – –

דוד טל: את כל היישובים הערביים במשולש.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: את כל היישובים מסביב.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לא במשולש, אלא באותו אזור.

ויצמן שירי: 60% משטח מדינת ישראל שיש בו – – –

דוד טל: חבר הכנסת ויצמן שירי, אדוני קיבל רשות לדיאלוג הזה?

זבולון אורלב: – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לכן, אני אומר שחבל שכך נוהגת ממשלה בישראל.

דוד טל: תודה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: וחבל שחברי הכנסת חייבים – על-ידי הצעות חוק פרטיות – לסמן לממשלה את החובה ואת הנחיצות של שירות רפואי זה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני רוצה להזמין את הממשלה לא רק להיענות להצעה הזאת, אלא אכן גם להיענות להצעה להקים בתי-חולים בערים הגדולות ובערים הבינוניות.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כן בסח'נין וכן בנצרת – לשפר את המצב של בתי-חולים קיימים – וכן באום-אל-פחם ובטייבה ובטירה – – –

עזמי בשארה: – – –

דוד טל: תודה רבה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אנחנו ראויים לזה והאוכלוסייה ראויה לזה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה, אדוני.

דוד טל: תודה רבה, אדוני.

דוד טל: חבר הכנסת דהאמשה, כיושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, אני סבור שלא יהיה נכון להקים בתי-חולים לערבים בנפרד, ליהודים בנפרד – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לא אמרתי.

דוד טל: – – משום שתמיד יכול להיווצר מצב שמשקיעים פחות בבתי-החולים האלה שם.

דוד טל: בבריאות צריך לתת אותו דבר לזה ולזה, למיטה הזאת ולמיטה הזאת.

דוד טל: כשזה יקרה, תמיד תישמע טענה שלא נותנים, שאין מספיק משאבים.

דוד טל: אני סבור שבנושאים האלה לא צריך לעשות חלוקה: בתי-חולים נפרדים לערבים ובתי-חולים נפרדים ליהודים – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: א.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני לא חילקתי; ב.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: – – –

דוד טל: – – אבל זכות

דוד טל: כם לשוב ולהעלות הצעות כגון אלה.

דוד טל: רבותי, אנחנו עוברים לדובר האחרון.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אדוני היושב-ראש, אני לא חילקתי – – –

דוד טל: לא חילקת.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: – – –

דוד טל: אבל הזכרת יישובים ערביים, סח'נין – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: למה שלא יהיה להם בית-חולים, משום שהם ערבים?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לא על-פי חלוקה – – –

דוד טל: אתה רוצה שיהיה בית-חולים בסח'נין, בעראבה וכו', וגם יהודים מאזורים אחרים יגיעו לשם.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: למה לא?

דוד טל: יש מפה של אזורים, ולפיה פחות-או-יותר הדברים נקבעים, אבל שמענו אותך.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: צריך בתי-חולים גם בערים ערביות, אחרת אתה עושה חלוקה.

דוד טל: אני חושב שבשום מקרה זה לא נכון לעשות את זה בבריאות.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: – – –

דוד טל: חבר הכנסת איוב קרא, בבקשה.

דוד טל: יש לך שלוש דקות.

איוב קרא: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, בראשית דברי אני רוצה לחזק אותך, הגברת סופה לנדבר.

דוד טל: חברת הכנסת לנדבר.

איוב קרא: כמובן, וגם Lady, זה לא סותר בכלל.

איוב קרא: מי שלא מבין, ידידי סגן השר, הצעת החוק באה לדחוף את ההקמה של בית-החולים באשדוד, אם נקרא לילד בשמו.

איוב קרא: לכן אני מחזק את ידייך, ואני חושב שאני בכל דבר ועניין מזדהה אתך לחלוטין.

דוד טל: בכל דבר ועניין הליכוד מזדהה עם מפלגת העבודה?

איוב קרא: אני מזדהה אתה בכל מה שקשור לנושא בית-החולים באשדוד, בכל מה שקשור לאשדוד, ולנגב כמובן.

ויצמן שירי: – – –

דוד טל: חברי הכנסת, יש לנו עוד כמה נושאים חשובים שאנחנו צריכים לדון בהם, ביניהם הנושא של ויצמן שירי.

דוד טל: אני מניח שלא תרצו שנסגור את הישיבה בשעה הזאת, נכון?

איוב קרא: אדוני סגן השר, דיברת על צ'רניחובסקי, על נתניהו, על מפת אשפוז ועל מפה לאומית, ולא שכחת אף אחד.

איוב קרא: טשרניחובסקי דיבר אל הציפור, אם אתה יודע.

דוד טל: לא, זה טשרניחובסקי אחר.

איוב קרא: בכל דבר דחפת את המלה נתניהו.

איוב קרא: בכול אשמה ממשלת נתניהו.

איוב קרא: תן לנו לדבר לפחות על בית-חולים באשדוד.

יוחנן כהן: השופטת נתניהו – – –

איוב קרא: צ'רניחובסקי הוא בטוח לא חבר ש"ס, רק על זה אני מסכים אתך, ומלבד זה – אני לא מסכים אתך על דבר.

דוד טל: הוא לא התכוון למשורר טשרניחובסקי, אלא לפרופסור צ'רניחובסקי.

איוב קרא: אני יודע.

איוב קרא: חברים, העיר אשדוד היא עיר שקלטה עולים.

איוב קרא: לדעתי, זו עיר שהתפתחה יפה יותר מכל עיר אחרת בישראל.

דוד טל: לא יותר מראשון-לציון, עם כל הכבוד.

איוב קרא: אני לא חשוד בכך שאני נותן קומפלימנטים לעיר אשדוד.

דוד טל: לא, צריך שיהיה לזה בסיס מוצק.

דוד טל: הגידול בראשון-לציון היה גדול יותר מאשר בכל עיר אחרת במדינת ישראל.

איוב קרא: כשראשון-לציון קמה – ואני חייב לומר את זה, אף שאני אוהב את שתי הערים הללו – עוד לא חשבו על אשדוד.

דוד טל: נכון.

איוב קרא: לזה התכוונתי.

איוב קרא: לכן, עם כל הכבוד, אני מלא הערכה והערצה לפרנסי העיר, לראש העיר, וכמובן לך, גברתי, שאת דוחפת למען העיר שלך.

איוב קרא: אני חושב שבהחלט מקום כזה – עיר פועלים, עיר עבודה, עיר נמל, עיר שיש בה אנשים שיצרו יש מאין, וחיים בה 200,000 איש היום – ראוי שיקום בו בית-חולים.

דוד טל: האם יש 200,000 איש באשדוד?

סופה לנדבר: 188,000.

איוב קרא: אין לי ספק שיש מפת אשפוז.

איוב קרא: צריכה להיות מפת אשפוז, צריכה להיות חלוקה צודקת בכל הסוגיה הזאת, אבל זו לא אשמתם של תושבי אשדוד, שהעיר שהם חיים בה גדלה בפרופורציה שכמעט אין לה תקדים בישראל.

קריאה: – – –

איוב קרא: אני אומר, שאם יש בתי-חולים בצפת, בנהרייה, בטבריה, בחיפה, בחדרה, בכפר-סבא, ברחובות, באשקלון ובבאר-שבע, ובגוש-דן, בירושלים ובחיפה יש כמה בתי-חולים, אין שום סיבה בעולם שאשדוד לא תיכנס לאותה קטגוריה.

דוד טל: גם באילת יש בית-חולים.

איוב קרא: נכון.

איוב קרא: אם מפת האשפוז היתה נכונה, הזקנה מנהרייה שדיבר עליה אהוד ברק, ראש הממשלה לשעבר, לא היתה נשארת בפרוזדור זמן רב, והוא גם הפסיד בבחירות האחרונות כיוון שהיא נשארה בפרוזדור עד אחרי הבחירות.

איוב קרא: אני מקווה שיחד אתכם נפעל כדי שמפת האשפוז תשתנה גם לטובת הפריפריה.

איוב קרא: במקרה הזה, הפריפריה זאת אשדוד.

איוב קרא: אנחנו מגבים אותך, חברת הכנסת סופה.

איוב קרא: כל הכבוד לך ויישר כוח.

דוד טל: אדוני סגן השר, האם אתה רוצה להשיב או להתערב?

דוד טל: אתה לא רוצה להתערב.

דוד טל: חברת הכנסת סופה לנדבר, האם את רוצה להשיב?

דוד טל: לא.

דוד טל: אם כך, בזה אנחנו מסיימים את הדיון.

סופה לנדבר: אני רוצה.

דוד טל: ההצבעה תתקיים במועד אחר.

דוד טל: אני שאלתי את גברתי האם את רוצה להשיב.

סופה לנדבר: לפני ההצבעה.

דוד טל: אני מבקש לרשום בפרוטוקול, שחברת הכנסת סופה לנדבר שומרת לה את הזכות להשיב טרם ההצבעה.

יוחנן כהן: גם אני.

תמר גוז'נסקי: אתה לא צריך שישמרו לך את הזכות הזאת, אתה יכול לדבר תמיד.

דוד טל: רבותי, המזכיר אומר לי, שההחלטה היתה, שהיום מסיימים הכול, ומשאירים רק את ההצבעות למועד אחר.

רחמים מלול: גם אני רוצה לדבר.

דוד טל: האם אדוני רשום?

רחמים מלול: לא.

ויצמן שירי: גם אני רוצה לדבר.

סופה לנדבר: רבותי חברי הכנסת, אדוני היושב-ראש, אני רוצה לומר, שבשעה כל כך מאוחרת הנוכחות בכנסת כל כך גדולה.

סופה לנדבר: אני רוצה להגיד לכם, חברי הכנסת, תודה רבה על ההתייחסות לעיר אשדוד ועל ההתייחסות לאנשים שחיים בעיר הזאת.

סופה לנדבר: זה מוזר לשמוע היום, שהעיר הכפילה את מספר תושביה בעשור האחרון.

סופה לנדבר: ביום שבו עליתי ארצה הגעתי לעיר אשדוד.

סופה לנדבר: זו היתה עיר של 80,000 תושבים, ותסתכלו מה קורה היום.

סופה לנדבר: אני עליתי ארצה בשנת 1979.

סופה לנדבר: נכון שאז העיר היתה די קטנה, וניתן להגיד גם פרובינציאלית, והיום, בגלל העלייה מכל המדינות – העיר הזאת בעצם הוקמה על-ידי עולי מרוקו, ויש לנו תושבים יוצאי רומניה, יוצאי חבר המדינות ואוכלוסייה של צברים – יש לנו עיר מעולה ויפה.

סופה לנדבר: ראש העיר, חברי מועצת העיר וסגני ראש העיר עשו הכול למען העיר הזאת, קידמו את העיר גם בבנייה וגם בתשתיות, אבל מה אפשר לעשות שמישהו במדינת ישראל – ויכול להיות גם בממשלות שהיו עד כה וגם בממשלה הזאת – לא חשב שלעיר גם מגיע משהו, וזאת אחת התשתיות.

סופה לנדבר: לאוכלוסיית אשדוד מגיע לקבל טיפול במקום, וטיפול טוב.

סופה לנדבר: אדוני היושב-ראש, אני אתקן את דברי ההסבר, אם ירשו לי, ואני אסביר למה החקיקה הזאת ארכה יותר מדי זמן.

סופה לנדבר: היתה כוונה אחת, ובמשך הזמן השתנו הדברים.

סופה לנדבר: כן, יצא מכרז, ובמכרז הזה כל הזמן עשו לנו כל מיני תרגילים, כדי שלא יקום בית-חולים בעיר אשדוד.

תמר גוז'נסקי: מכרז למה?

סופה לנדבר: כאשר ממשלת ישראל אמרה: אין לי כסף, פרנסי העיר קמו ואמרו: אנחנו נחפש ונמצא אנשים שיממנו את הקמת בית-החולים, ואני חושבת שהיום כולם מבינים, שאין יזמים פרטיים שיקומו וישימו כסף עבור הקמת בית-חולים.

סופה לנדבר: רבותי, תודה על הקשבת

סופה לנדבר: כם, תודה על שהשתתפתם בדיון.

דוד טל: סופה, תגידי להם תודה אחרי שהם יצביעו.

סופה לנדבר: אני אגיד תודה מיוחדת כאשר אתם תתמכו בחוק.

סופה לנדבר: אני אגיד את התודה לא בשמי, אלא בשם כמעט 200,000 תושבים, שהיום זקוקים ליד שאני מקווה שמחר תצביע בעד בית-החולים.

דוד טל: תודה רבה לחברת הכנסת לנדבר.

דוד טל: חבר הכנסת מלול, האם אתה רוצה לדבר?

דוד טל: רק אם לא תהיה התנגדות של שום חבר כנסת, מפני שאם יהיה עוד מישהו שירצה לדבר, כפי שוויצמן שירי רצה, אני לא אאפשר זאת.

ויצמן שירי: אני מוותר.

דוד טל: אני מבקש שתאמר את דבריך בדקה אחת.

דוד טל: אני רוצה להזכיר לאדוני, שהוא חתום על הצעת החוק.

רחמים מלול: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, קודם כול, תודה שאפשרת לי לדבר, אני אנסה לתמצת את דברי במסגרת של דקה–דקה-וחצי.

רחמים מלול: אני מבין את חברי הכנסת תושבי אשדוד.

רחמים מלול: זוהי זכותכם וגם חובת

רחמים מלול: כם הפוליטית, הפרלמנטרית, הלוקלית כתושבי אשדוד, לדאוג להקמת בית-החולים באשדוד, עיר שמונה 200,000-180,000 תושבים.

רחמים מלול: למען הגילוי הנאות אני חייב לציין, שאני תושב רחובות, שם שוכן בית-החולים "קפלן", ואני גם חבר בעמותת ידידי בית-החולים "קפלן" ואני דואג לקידומו ולשגשוגו של בית-החולים.

רחמים מלול: לא כולם מכירים את מצבו של בית-החולים "קפלן".

רחמים מלול: האם אתם יודעים, למשל, שהמחלקה האונקולוגית, שלכל הדעות היא מחלקה מאוד חשובה, מאוד קריטית לחיים, שוכנת בקרוון?

רחמים מלול: האם גברתי יודעת?

רחמים מלול: כל חברי ועדת הכספים ביקרו שם.

רחמים מלול: גם מחלקת ילדים משוכנת בקרוון.

רחמים מלול: הייתכן במדינה מתוקנת דבר שכזה?

רחמים מלול: ואין כסף על מנת להעביר אותם למבנה סביר, למבנה נורמלי.

רחמים מלול: אותו דבר בבית-החולים "ברזילי".

רחמים מלול: אז אני שואל, כאשר המשאבים של המדינה הם מצומצמים, התקציבים מקוצצים מדי שנה בשנה, מדי תקציב בתקציב, מדוע לא נחזק את בתי-החולים הקיימים?

רחמים מלול: הרי מה יקרה?

רחמים מלול: יוקם בית-חולים חדש באשדוד, כפי הצעתכם, ושני בתי-החולים הללו – "ברזילי" באשקלון ו"קפלן" ברחובות – ימשיכו להיות מוזנחים, מחלקות שלמות תמשכנה לשכון בקרוונים, ואנה אנחנו באים?

רחמים מלול: עוד נקודה שלא נתתם עליה את הדעת – ידוע לכולכם, שמיטב הרופאים המומחים, מיטב המקצוענים בתחום הרפואה מתרכזים במרכז הארץ.

רחמים מלול: הם לא מגיעים לאשקלון והם לא מגיעים לרחובות.

רחמים מלול: ייפתח בית-חולים חדש באשדוד, מה יקרה?

רחמים מלול: הרופאים הטובים מאשקלון והרופאים הטובים מרחובות יעברו לבית-החולים באשדוד, ורמתם של בתי-החולים "ברזילי" ו"קפלן" עוד תרד לשאול תחתית.

רחמים מלול: נקודה אחרונה – ב"ברזילי" ייסגרו 200 עד 300 מיטות, וכך גם ב"קפלן".

רחמים מלול: מתוך 2,000 העובדים של בית-החולים "קפלן" – כך לטענת ועד העובדים – יפוטרו כ-600 אם ייפתח בית-חולים באשדוד.

רחמים מלול: וכן הדבר בבית-החולים "ברזילי".

רחמים מלול: לכן, המדינה צריכה לפעול על-פי אמצעיה, על-פי תקציביה – –

סופה לנדבר: – – –

רחמים מלול: – – על-פי יכולתה הכלכלית.

רחמים מלול: אין לי התנגדות, חברת הכנסת לנדבר, שיוקם בית-חולים פרטי באשדוד.

רחמים מלול: יבוא יזם פרטי, ישקיע כסף, ובא לציון גואל.

רחמים מלול: אבל מדינת ישראל היום איננה יכולה לתקצב חצי מיליארד שקל – זה החישוב שעשינו – עבור הקמת עשר מחלקות בבית-חולים חדש באשדוד.

רחמים מלול: אנא, חשבו גם על זה.

רחמים מלול: אני מודה לאדוני.

דוד טל: אני מאוד מודה לחבר הכנסת מלול.

דוד טל: אנחנו עוברים לשאילתות ותשובות.

דוד טל: אדוני סגן שר החינוך יענה על שאילתא של חבר הכנסת אריה גמליאל על הפער בחינוך.

דוד טל: חבר הכנסת גמליאל לא נמצא, ולכן השאילתא עוברת לפרוטוקול.

דוד טל: חבר הכנסת א' גמליאל שאל את שרת החינוך ביום א' בסיוון התשס"א (23 במאי 2001): לאחרונה פורסם ב"מעריב" – רצ"ב הידיעה – מחקר של מכון ון-ליר הקובע שמתרחב הפער בחינוך בין אשכנזים לספרדים.

דוד טל: רצוני לשאול: 1.

דוד טל: האם הידיעה נכונה, ומה הם הפרטים המדויקים?

דוד טל: 2.

דוד טל: אם כן – מה ייעשה לצמצום הפער?

משולם נהרי: (לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול)

משולם נהרי: המשרד מטפל בנושא בכמה רבדים – בחינוך היסודי ובחינוך העל-יסודי ובמגוון תוכניות אינטנסיביות, ולהלן אפרט מקצתן:

משולם נהרי: הכשרת ילדי כיתות גן לקריאה ולכתיבה – ניסוי ב-1,000 כיתות גן; התמקדות ברכיבים פונטיים, כשיטה מועדפת להוראת הקריאה בכיתה א' – הבסיס הפונטי הוא שיאפשר למידה בהקשר תוכני, טקסטואלי; גיבוש תוכנית לקידום לימודי המתמטיקה בבתי-הספר היסודיים, על-ידי הכשרת 3,000 מורים מקצועיים להוראת המתמטיקה בכיתות א'–ו'; הכללת 5,000 תלמידים נוספים מהשכונות ומהפריפריה בפנימיות-יום; צמצום לכדי מחצית של הקיצוץ שהושת על החינוך הטכנולוגי כדי למזער נזקים במגמות הטכנולוגיות; כתיבת חומרי למידה במתמטיקה ובפיזיקה על-ידי המרכז להוראות המדעים.

משולם נהרי: במהלך קיץ תשס"א, בהתרעה קצרה ובהתארגנות מהירה, קיימנו מועד ב' של בחינות הבגרות במתמטיקה ובאנגלית, מקצועות ששיעור הכישלון בהם הוא הגבוה ביותר.

משולם נהרי: כ-24,600 תלמידים ניצלו הזדמנות זו ונבחנו באנגלית, כ-13,200 תלמידים ניצלו את ההזדמנות ונבחנו במתמטיקה.

משולם נהרי: לחלקם הגדול היתה הזדמנות שאותה מימשו לשיפור ציונם.

משולם נהרי: הכוונה היא להרחיב בעתיד את האפשרות להיבחנות במועד ב' גם במקצועות נוספים.

משולם נהרי: קבענו מועדי חורף ושיטה לצבירה של יחידות לימוד לבגרות, כדי להרחיב את ההזדמנויות להיבחן ובכך לאפשר לתלמידים רבים יותר לזכות בתעודת בגרות, ובעיקר בתעודה טובה יותר.

משולם נהרי: אנו מודעים לבעיית ההתרעה הקצרה, אך ננצל שנה זו, עם אותם מנהלים אשר יצליחו להרים את הכפפה בטווח קצר זה.

משולם נהרי: פרסמנו במחלקות החינוך ברשויות המקומיות חתכים שונים של תוצאות בחינות הבגרות, על-פי סמלי שאלון, על-פי החלוקה לבנים ולבנות, על-פי ניתוח פריטים ועוד, מתוך ראיית החינוך והשקעה משותפת בו של הרשויות והמשרד.

משולם נהרי: בחינוך העל-יסודי: העלאת שיעור הניגשים לבחינת הבגרות; העלאת שיעור הזכאים לתעודת הבגרות; שיפור איכות תעודת הבגרות כדי לאפשר כניסה למוסדות להשכלה גבוהה; הגדלת מספר ההזדמנויות להיבחנות בבחינות הבגרות היא אחד האמצעים להשגת המטרות הללו.

משולם נהרי: אנו מצפים שכל התוכניות הללו אכן יניבו את הפירות המקווים, בתהליך הדרגתי, ויתרמו לצמצום פערים משמעותי בחינוך וישליכו גם על החברה כולה.

דוד טל: שאילתא מס' 2598, של חבר הכנסת אחמד טיבי; אינו נוכח – לפרוטוקול.

דוד טל: חבר הכנסת א' טיבי שאל את שרת החינוך ביום י"ד בחשוון התשס"ב (31 באוקטובר 2001): בעיר לוד לומדים 721 תלמידים בחטיבת הביניים הממוקמת בשכונת נווה-ירק.

דוד טל: המרחק מהעיר הוא 4.5 ק"מ.

דוד טל: נודע לי כי עיריית לוד הפסיקה את הסעות התלמידים, דבר המקשה עליהם במיוחד בעונת החורף.

דוד טל: רצוני לשאול: 1.

דוד טל: האם המידע נכון?

דוד טל: 2.

דוד טל: מדוע הופסקו הסעות התלמידים?

דוד טל: 3.

דוד טל: מה יעשה משרדך בנדון?

משולם נהרי: (לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול) 1.

משולם נהרי: המידע נכון.

משולם נהרי: 2.

משולם נהרי: ההסעות המאורגנות אכן הופסקו על-ידי העירייה בשל התנהגות הגובלת בוונדליזם של חלק מתלמידי חטיבת הביניים.

משולם נהרי: יתירה מכך, חברות ההסעה אינן מוכנות להסיע את התלמידים, להוציא חברה אחת – "כוכב המרכז", הדורשת תעריפים יקרים ביותר.

משולם נהרי: כחלופה הציעה העירייה להורים לממן עלות של תחבורה ציבורית ואף רכשה כרטיסיות לתלמידים.

משולם נהרי: הליך זה עולה בקנה אחד עם הנחיות חוזר מנכ"ל, שלפיו חובה על הרשות למצות הסעות בתחבורה הציבורית, הואיל והמשרד מממן הסעות בחינוך הרגיל על בסיס של פר-קפיטה.

משולם נהרי: הורי התלמידים מתנגדים לכך ותובעים להסיע את ילדיהם בתחבורה פרטית.

משולם נהרי: 3.

משולם נהרי: מאחר שהאחריות לנושא היא בידי העירייה, מחובתה לדאוג למציאת פתרון ראוי לסוגיה.

דוד טל: שאילתא מס' 2617, של חבר הכנסת מוסי רז, בבקשה.

דוד טל: חבר הכנסת מ' רז שאל את שרת החינוך ביום כ"א בחשוון התשס"ב (7 בנובמבר 2001): בביקור ועדת הכנסת המיוחדת לעניין חוק טל ב"בית שבתאי לוי" בחיפה התברר לי, כי שליש מהתקנים של בנות השירות הלאומי במקום קוצצו לטובת ההתנחלויות.

דוד טל: רצוני לשאול: 1.

דוד טל: מה היה מספר התקנים של בנות השירות הלאומי במשרד החינוך בשנת תשס"א ומה מספרם בתשס"ב?

דוד טל: 2.

דוד טל: מה הוא מספר התקנים של משרד החינוך בהתנחלויות בתשס"ב ומה היה מספרם בשנה שעברה?

משולם נהרי: אדוני היושב-ראש, חבר הכנסת מוסי רז, צר לנו על המידע המופרך מעיקרו שקיבלה ועדת הכנסת בביקורה ב"בית שבתאי לוי" בחיפה.

משולם נהרי: יתירה מכך, "בית שבתאי לוי" קשור וכפוף למשרד העבודה והרווחה, וראוי שהשאילתא תופנה לשר הממונה.

משולם נהרי: עם זאת חשוב שאציין, שלמרות העובדה שהמוסד מטפל בתינוקות ובטף מתחת לגיל חוק חינוך חובה, כשהתאפשר למשרד החינוך לסייע למוסד בהקצאת תקנים של בנות שירות לאומי, שמחנו לעשות זאת.

משולם נהרי: בתיאום עם משרדנו שיבץ התק"ם במוסד שישה מתנדבים ומתנדבות בשנת שירות.

משולם נהרי: 1.

משולם נהרי: מספר התקנים של בנות שירות לאומי בתשס"ב זהה למספר בתשס"א, ובסך הכל כ-3,136 תקני שירות לאומי.

משולם נהרי: 2.

משולם נהרי: בעקבות המצב הביטחוני החמור מאז פרוץ האינתיפאדה באוקטובר 2000, החליטה הנהלת המשרד לתגבר ולחזק את מוסדות החינוך ביש"ע ובקו התפר בירושלים – והצרכים הדחופים ברורים.

משולם נהרי: למוסדות הללו הוקצו כ-80 תקנים נוספים של שירות לאומי, לעומת כ-270 תקנים שעמדו לרשותם בתקופה של טרום האינתיפאדה.

דוד טל: תודה, אדוני.

דוד טל: שאלה נוספת לחבר הכנסת מוסי רז.

מוסי רז: אדוני סגן השרה, אני חייב להודות שאני מאוד מתפלא – הנתונים שמסרת לא כל כך מפליאים.

מוסי רז: אנחנו יודעים שאחוז מאוד ניכר ממשאבי המדינה הולך לשטחים, אבל לא על זה אני רוצה להתפלא.

מוסי רז: אני דווקא רוצה להתפלא על מה שקורה בחיפה.

מוסי רז: ועדת הכנסת סיירה שם ונפגשה עם קבוצה של בנות, שאפשר רק להביע התפעלות מכל דבר שהן עושות שם.

מוסי רז: מדובר בבנות של השירות הלאומי וגם בנות של התנועה הקיבוצית שמתנדבות שם שנה לפני הצבא.

מוסי רז: אלה וגם אלה תבוא עליהן הברכה.

מוסי רז: באו אותן בנות של שירות לאומי, הרגשתי קצת נבוך שהן פנו דווקא אלי, אבל מה לעשות, כנראה המציאות מביאה אותנו לפעמים למצבים קצת מופרכים.

מוסי רז: הן אמרו: תשמע, בשנה שעברה – אין לי כאן המספרים – היינו כך וכך, עכשיו אנחנו כך וכך.

מוסי רז: זה שליש פחות.

מוסי רז: פנינו למשרד החינוך, ושם אמרו לנו בפירוש – דרך אגב, אתה מאשר את הטענה הזאת, כי אמרת שנוספו 80 תקנים – שקיצצו את התקנים כדי להעביר להתנחלויות.

מוסי רז: בעצם אני שואל: מדוע המידע הזה מופרך?

מוסי רז: הרי אמרת: נמסר לכם מידע מופרך, ואישרת את כל מה שהבנות הללו אמרו.

דוד טל: נשמע את התשובה מסגן השר.

דוד טל: בבקשה, אדוני.

משולם נהרי: קודם כול, המידע מופרך, כי לא הבאת בפנינו נתונים אם אתה מדבר על מתוך שישה מתנדבים או מתוך עשרה או מתוך 15 – הרי זו הטעיה.

משולם נהרי: אנחנו מדברים על הסך הכול, וזה שנתנו ליש"ע עוד כ-80 תקנים, אני חושב שזה לא מספיק וצריך רק לברך על כך.

מוסי רז: – – –

דוד טל: תודה רבה.

דוד טל: אני מודה לך מאוד.

מוסי רז: – – –

משולם נהרי: אני מתפלא עליך שהנושא הזה – – –

דוד טל: אדוני סגן השר, זה לא דיאלוג.

מוסי רז: – – –

דוד טל: חבר הכנסת מוסי רז, אדוני ניצל את הזמן.

משולם נהרי: מה רע בזה?

משולם נהרי: אני מאשר ואני מוסיף.

משולם נהרי: ואני מוסיף גם את דעתי, שחבל שזה רק 80 תקנים ולא יותר.

דוד טל: תודה.

מוסי רז: – – –

דוד טל: זו המדיניות של הממשלה וזה בסדר.

דוד טל: שאילתא מס' 2618, של חברת הכנסת המציעה בית-חולים באשדוד – – –

זבולון אורלב: האם היושב-ראש יתיר בכל זאת לסגן השרה לענות את התשובה, בגלל העניין לציבור?

משולם נהרי: כן, אין לי התנגדות.

דוד טל: של סופה לנדבר?

דוד טל: אישור שלוחת אוניברסיטת לטביה בישראל?

דוד טל: כן, בבקשה, אדוני.

דוד טל: חברת הכנסת ס' לנדבר שאלה את שרת החינוך ביום כ"א בחשוון התשס"ב (7 בנובמבר 2001): הובא לידיעתי, כי בוגרי שלוחת אוניברסיטת לטביה בישראל, אשר סיימו את לימודיהם, לא קיבלו הכרה לתואר אקדמי, וזאת לאחר שבתקופת ההרשמה לאוניברסיטה נאמר להם על-ידי משרד החינוך, האגף להערכת תארים אקדמיים, שמוסד זה אכן מוכר על-ידי משרד החינוך.

דוד טל: רצוני לשאול: 1.

דוד טל: מדוע עוכבה ההכרה בתואר האקדמי?

דוד טל: 2.

דוד טל: מה גורלם של אלו שסיימו את לימודיהם במוסד זה?

משולם נהרי: 1.

משולם נהרי: בימים אלה מתקיימת בדיקה על-ידי הגורמים המוסמכים, בהנחיית פרקליטות המדינה, בסוגיה של שלוחת אוניברסיטת לטביה בישראל.

משולם נהרי: אשר על כן מנוע משרד החינוך, בשלב זה, להעריך תארים שהעניקה השלוחה בישראל.

משולם נהרי: 2.

משולם נהרי: עם תום הבדיקה יודיע המשרד לתלמידי השלוחה על ההחלטה שנתקבלה בעניין הערכת התארים.

זבולון אורלב: אפשר שאלה נוספת?

דוד טל: לא, רבותי, הגזמתם.

דוד טל: הגזמתם.

משולם נהרי: ברגע שמשרד החינוך מנוע, לא יעזור לך גם אם תשאל עוד עשר שאלות.

דוד טל: שאילתא מס' 2658, של חבר הכנסת אברהם שוחט; הוא לא נמצא – לפרוטוקול.

דוד טל: חבר הכנסת א' שוחט שאל את שרת החינוך ביום כ"ח בחשוון התשס"ב (14 בנובמבר 2001): ב"הארץ" מיום 23 באוקטובר 2001 פורסם, כי משרדך הוציא צו סגירה לבית-הספר הדמוקרטי בערד בנימוק כי הוא פועל ללא רשיון.

דוד טל: בעקבות פגישה שנערכה בינך לבין נציגי ההורים ועיריית ערד הוחלט לבטל את צווי הסגירה.

דוד טל: רצוני לשאול: 1.

דוד טל: מה הם הקריטריונים אשר על-פיהם מעניק משרדך רשיון למוסדות חינוך פרטיים?

דוד טל: 2.

דוד טל: האם קיימות מסגרות דומות לבית-הספר הדמוקרטי במקומות נוספים?

דוד טל: אם כן – האם הן פועלות ברשיון מטעם משרדך?

דוד טל: 3.

דוד טל: מה היא מדיניות משרדך כלפי מוסדות אשר אינם מתוקצבים על-ידו, ומה היא סמכותו של המשרד להתערב במוסדות אלו בנוגע לפעילויותיהם ולתוכניהם?

משולם נהרי: (לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול) 1.

משולם נהרי: העקרונות והקריטריונים שעל-פיהם מעניק משרד החינוך רשיונות להפעלה של מוסדות חינוך פרטיים קבועים בחוק הפיקוח על בתי-ספר, 1969, ומחייבים עמידה בתנאי תברואה ובריאות, עמידה בתנאי בטיחות סבירים, חוות דעת של הרשות המקומית, חוות דעת של הוועדה לתכנון ובנייה וחוות דעת מנהל המחוז והפיקוח.

משולם נהרי: 2.

משולם נהרי: במקומות נוספים בארץ אכן פועלות מסגרות דומות לבית-הספר הדמוקרטי בערד – בית-הספר הדמוקרטי בחדרה, שהוא בית-ספר רשמי שאינו נדרש לרשיון, או בית-ספר מוכר שאינו רשמי כדוגמת בית-הספר הדמוקרטי באליעד שבגולן, הפועל ברשיון מטעם המשרד.

משולם נהרי: 3.

משולם נהרי: על-פי חוק הפיקוח על בתי-ספר, כל מוסד חינוכי – ובכלל זה גני-ילדים ובתי-ספר – שלומדים בו למעלה מעשרה תלמידים, חייב ברשיון על-פי החוק, ואסור למוסד להיפתח, לפעול או לפרסם אודותיו אם אין לו רשיון.

משולם נהרי: חוק הפיקוח, חוקי החינוך האחרים והתקנות שלידם הם הקובעים את סדרי הפיקוח על המוסדות.

משולם נהרי: לא ידוע לנו על מוסדות שאינם מתוקצבים על-ידי המשרד.

משולם נהרי: בכל מקרה, הסמכות להתערב בפעילות המוסד ובתוכני הלימוד בו שונה ממוסד למוסד, כמו מוסד חינוך רשמי, מוסד מוכר שאינו רשמי ומוסדות פטור, כמו שתקציב התמיכה בהם שונה.

דוד טל: שאילתא מס' 2671, של חבר הכנסת האשם מחאמיד – תקציב המתנ"סים.

דוד טל: בבקשה, סגן השרה משולם נהרי.

דוד טל: חבר הכנסת ה' מחאמיד שאל את שרת החינוך ביום י"ג בכסליו התשס"ב (28 בנובמבר 2001): התקציב החדש, לשנת 2002, מתכוון לקצץ בתקציב להפעלת המתנ"סים, דבר שיפגע קשות בשירותים הניתנים לקשישים, לנוער ולמובטלים.

דוד טל: רצוני לשאול: 1.

דוד טל: מה היא עמדת משרדך כלפי החלטה זו? 2.

דוד טל: כיצד יסייע משרדך למגזרים הנהנים כיום משירותי המתנ"סים?

דוד טל: 3.

דוד טל: האם יפעל משרדך למניעת קיצוץ זה?

משולם נהרי: חבר הכנסת האשם מחאמיד, דיברתי באריכות בהצעה לסדר-היום בנושא של המתנ"סים, אבל אני רק אתמצת.

משולם נהרי: דובר רבות על מקומו של המתנ"ס כמוקד בלעדי ליצירה ולהתנהלות חיי קהילה, תרבות וחברה ביישובי פריפריה ובשכונות שיקום שבהן הוא פועל, ועל היותו קרן אור, לעתים יחידה, למבוגרים, לילדים ולבני-הנוער ביישובים הללו.

משולם נהרי: על כן, אין להשלים ואין להסכים בשום פנים, שמפעל כה חיוני יעמוד בסכנת קריסה.

משולם נהרי: נמשיך להיאבק כדי שכלל השירותים הניתנים בחינוך הפורמלי והבלתי-פורמלי ימשיכו להתקיים.

משולם נהרי: אם נצליח, גם המתנ"סים יצאו נשכרים.

דוד טל: אדוני מבקש לשאול שאלה נוספת, או שהוא מסתפק בדברי סגן השרה?

האשם מחאמיד: אני מקווה שאנחנו וסגן השר באמת נפעל שלא יפגעו – – –

דוד טל: בעזרת השם.

דוד טל: גם השרה, על-פי מה שהספקתי לקרוא היום בעיתון, מתנגדת לזה.

משולם נהרי: היא גם הצהירה לא אחת וכולנו מצהירים שנעשה את הכול.

משולם נהרי: חבר הכנסת ה' מחאמיד שאל את שרת החינוך ביום ו' בכסליו התשס"ב (21 בנובמבר 2001): נודע לי כי לאחרונה סירבה מערכת החינוך בלוד לקלוט 11 תלמידים ערבים, בנים לשתי משפחות ערביות – שמותיהן מופיעים במקור – אזרחי המדינה.

משולם נהרי: רצוני לשאול: 1.

משולם נהרי: האם ידוע למשרדך על המקרה הנ"ל? 2.

משולם נהרי: כיצד יפעל משרדך לקליטת תלמידים אלה?

משולם נהרי: 3.

משולם נהרי: כיצד תימנע הישנות מקרים כאלו בעתיד?

משולם נהרי: 3-1.

משולם נהרי: העובדה שתלמידים שהוריהם אזרחי ישראל נרשמים ללימודים במוסדות החינוך במועד ולא נמצא להם מקום לימודים היא ללא ספק בלתי תקינה ויש בה משום עבירה על חוק לימוד חובה.

משולם נהרי: גם הטיעונים המושמעים על-אודות מצוקת החינוך בעיריית לוד אינם קבילים לעניין זה.

משולם נהרי: יתירה מכך, ראש עיריית לוד ונציגי משרד החינוך הודיעו בישיבת ועדת החינוך והתרבות מיום 26 בנובמבר 2001, כי התלמידים שבהם מדובר יוכנסו ללימודים כחוק, בתוך ימים ספורים.

דוד טל: תודה רבה.

דוד טל: שאלה נוספת לחבר הכנסת האשם מחאמיד, בבקשה.

האשם מחאמיד: אדוני היושב-ראש, שמת לב שבשאילתא הקודמת לא שאלתי, כי באמת קיבלתי תשובה.

האשם מחאמיד: אדוני סגן השר, פה יש עניין חמור, שמשפחות לא יכולות לשלוח את הילדים שלהן לבית-הספר.

האשם מחאמיד: למה מלכתחילה זה צריך לקרות?

האשם מחאמיד: למה חברי הכנסת צריכים לבוא פה לנאום ולהגן על הזכות האלמנטרית של הליכה לבית-ספר?

דוד טל: תודה רבה, אדוני.

דוד טל: אדוני סגן השרה, בבקשה.

משולם נהרי: אני לא רוצה להיכנס לפרטי פרטים, אבל בלוד יש בעיה מאוד קשה.

משולם נהרי: לא כולם נרשמים במועד.

משולם נהרי: יש כאלה שנמצאים בפרדסים ובכל מיני מקומות והם מגיעים ברגע האחרון.

משולם נהרי: מערכת החינוך חייבת להיערך בהתאם, לכן אני לא בא להצדיק.

משולם נהרי: תלמיד בגיל חינוך חובה צריך להיכנס ללמוד, צריך לקבל אותו ולתת לו מענה ופתרון.

משולם נהרי: אבל יש בעיה.

משולם נהרי: אני לא אומר שאין בעיה.

משולם נהרי: זה לא שאין בכלל בעיה ופתאום לא מקבלים תלמידים, אבל זאת לא סיבה להימנע מלקבל תלמידים.

משולם נהרי: בינתיים יש הבטחה שיקבלו את כל התלמידים.

משולם נהרי: נדמה לי שאפילו קיבלו אותם כבר.

משולם נהרי: חבר הכנסת ז' בוים שאל את שרת החינוך ביום י"ג בכסליו התשס"ב (28 בנובמבר 2001): בהרכב המועצה להשכלה גבוהה יש נציג אחד בלבד מטעם התאחדות הסטודנטים.

משולם נהרי: לעומת זאת, ל-90,000 הסטודנטים המאורגנים בארגון הסטודנטים (מכללות) אין נציג.

משולם נהרי: רצוני לשאול: האם יינתן לסטודנטים ייצוג הולם, שיבטא את ההתפתחות שחלה בהשכלה הגבוהה?

משולם נהרי: אם לא – מדוע?

משולם נהרי: (לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול) בתוקף תפקידה כיושב-ראש המועצה להשכלה גבוהה, עוסקת השרה בעצם ימים אלה בהשלמת הצעה להרכב המועצה העשירית, שתחל לכהן בפברואר 2002.

משולם נהרי: החוק קובע, כי במועצה יהיה חבר יושב-ראש התאחדות הסטודנטים הארצית.

משולם נהרי: בכוונתה לשקול עמו את הסוגיה של ייצוג כלל הסטודנטים.

משולם נהרי: כדי למנות נציגים נוספים לסטודנטים יש צורך בתיקון החוק.

משולם נהרי: חבר הכנסת י' גאגולה שאל את שרת החינוך ביום כ' בכסליו התשס"ב (5 בדצמבר 2001): ב"ידיעות אחרונות" מיום א' בכסליו התשס"ב, 16 בנובמבר 2001, פורסמה התבטאותו של פרופסור להיסטוריה כנגד החרדים והדתיים.

משולם נהרי: בין היתר, הוא מכנה אותם דינוזאורים ובעלי פיגור שכלי.

משולם נהרי: רצוני לשאול: 1.

משולם נהרי: האם ידוע למשרדך על התבטאות זו? 2.

משולם נהרי: מה ייעשה בנדון?

משולם נהרי: 3.

משולם נהרי: אילו צעדים נוקט משרדך למען אחדות העם וקירוב לבבות?

משולם נהרי: 3-1.

משולם נהרי: אם אומנם ההתבטאות צוטטה במדויק, הרי שזו התבטאות אומללה, הראויה לכל גינוי.

משולם נהרי: צר לי שאיש אקדמיה, האמון על חינוך דורות של תלמידים, בוחר להשמיע בפומבי, בשם עקרון חופש הביטוי, הערות פוגעות, מעליבות וגזעניות כלפי חלק לגיטימי של החברה הישראלית.

משולם נהרי: הדברים אינם ראויים בכל שעה, וביתר שאת בשעה קשה זו, שבה אנו מצווים לאחדות השורות.

משולם נהרי: עם זאת, הפרופסור הנכבד פרש לגמלאות זה כבר, ועל כן כאדם פרטי הוא בלבד אחראי לדבריו.

דוד טל: אני מאוד מודה לסגן השרה ומעריך את ההופעה שלו כאן.

דוד טל: אנחנו עוברים לנושא הבא, רבותי: הצעת חוק שידורי טלוויזיה מהכנסת (הוראת שעה) (הארכת תוקף מס' 3), התשס"ב–2001, קריאה ראשונה, מטעם ועדת הכנסת.

דוד טל: את ההצעה צריך להציג חבר הכנסת בוים, שלא נמצא.

דוד טל: בעלי צרכים מיוחדים במסגרות רגילות), התשס"ב–2001

דוד טל: אם כן, נעבור להצעת חוק חינוך מיוחד (תיקון מס' 6) (שילוב ילדים בעלי צרכים מיוחדים במסגרות רגילות), התשס"ב–2001, קריאה ראשונה, של חבר הכנסת זבולון אורלב.

דוד טל: הצבעה תהיה במועד אחר, כאמור.

דוד טל: חבר הכנסת זבולון אורלב יציג את ההצעה.

דוד טל: בבקשה, אדוני.

דוד טל: רשימת הדוברים לפנינו, והיא נעולה ברגע זה.

דוד טל: לא יהיו דוברים נוספים מעבר לרשימה שיש.

זבולון אורלב: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הצעת חוק חינוך מיוחד (שילוב ילדים בעלי צרכים מיוחדים במסגרות רגילות) באה להסדיר את הזכויות של תלמידים שהוכרו על-ידי ועדות השמה כתלמידי החינוך המיוחד, והם לא צריכים ללמוד במוסדות של החינוך המיוחד.

זבולון אורלב: הם יכולים ללמוד גם במוסדות רגילים.

זבולון אורלב: על-פי החוק הקיים היום, יש אבסורד.

זבולון אורלב: אף-על-פי שחוק חינוך מיוחד עצמו, ד"ר בשארה, אומר שיש עדיפות גבוהה ונכונה לשבץ תלמיד שהוכר כתלמיד החינוך המיוחד קודם כול במסגרת רגילה, ולא לדחוק אותו ישר לבית-הספר של החינוך המיוחד, למרות זאת החוק עצמו אומר, שהזכויות של תלמידי החינוך המיוחד הן רק כל עוד התלמיד נמצא בבית-הספר של החינוך המיוחד.

זבולון אורלב: ובעצם אני אומר פה באחריות כבדה, אדוני היושב-ראש, שיש בחינוך המיוחד אלפי תלמידים שאין שום סיבה שהם ילמדו בחינוך המיוחד.

זבולון אורלב: הם יכולים להשתלב בבתי-ספר רגילים, ובתי-הספר הרגילים רוצים לקבל אותם.

זבולון אורלב: מה הם עושים בחינוך המיוחד?

זבולון אורלב: ביום שהם יעזבו את החינוך המיוחד, ייפסקו זכויותיהם: אין הסעה מיוחדת, אין סייעת, אין טיפולים פארה-רפואיים.

זבולון אורלב: למה?

זבולון אורלב: כי הוא לומד בחינוך הרגיל.

זבולון אורלב: אבל זה לטובתו.

זבולון אורלב: לכן באה הצעת החוק שלי, שאומרת שהזכויות של ילד עם חינוך מיוחד הולכות אחריו, בין שהוא לומד בחינוך המיוחד, שבו החוק כבר היום מקנה לו זכויות, ובין שהוא עובר לחינוך הרגיל.

זבולון אורלב: בא האוצר ואמר שעלות החוק הזאת היא אדירה, עצומה.

דוד טל: מה זה אדירה?

דוד טל: יש סדרי גודל שאפשר לקבל?

זבולון אורלב: לפי דברי ההסבר כתוב: להערכת האוצר, ובהסתמך על הערכות משרד החינוך, לחוק זה עשויות להיות עלויות תקציביות משמעותיות, וזאת בהתאם לתוכנית שתגובש על-ידי שר החינוך בהסכמת שר האוצר.

זבולון אורלב: יש לי בשורה.

זבולון אורלב: להערכתי, החוק הזה יחסוך כסף למדינת ישראל.

דוד טל: אבל לא מצוין מספר.

זבולון אורלב: לא מצוין מספר.

זבולון אורלב: אני אגיד לאדוני גם למה.

דוד טל: תלוי מה הבעיה.

דוד טל: האם הוא הולך עם כל זכויותיו בידו, או רק חלק מזכויותיו?

זבולון אורלב: תיכף אני אגיד לאדוני למה.

זבולון אורלב: קודם כול, יכול להיות שהחוק הזה גם חוסך כספים, אף שאני לא הצעתי לחסוך כספים, מפני שברור שאותם ילדים, כשהם עוברים מהחינוך המיוחד לבית-הספר הרגיל, אף אחד לא חולם שהם יקבלו מאה אחוזים שהיו להם בחינוך המיוחד.

זבולון אורלב: ברור שזה לא יהיה.

זבולון אורלב: לדוגמה, אם הוא לומד בחינוך המיוחד, יש לו יום לימודים ארוך, מאריכים לו את שנת הלימודים, הוא לומד עד גיל 21.

זבולון אורלב: אם הוא עובר לחינוך הרגיל, שנת הלימודים קצרה, יש יום לימודים קצר, ולימודי התיכון מסתיימים בגיל 18.

זבולון אורלב: אבל אם באים הורים ואומרים: אנחנו לא רוצים את כל הזכויות שמגיעות לו בבית-הספר של החינוך המיוחד, אל תעשו לנו טובות, אבל את המעט שיש לו, הטיפול הפארה-רפואי, הסייעת שזקוק לה הילד ההיפראקטיבי, אולי ההסעה המיוחדת – את זה אנחנו מבקשים.

זבולון אורלב: לכן, הילד של החינוך המיוחד, העלויות עבורו בבית-הספר הרגיל, קטנות יותר.

זבולון אורלב: כל תלמיד שיעבור ממוסד של החינוך המיוחד למוסד הרגיל רק יחסוך כסף למדינת ישראל, אבל הוא בוודאי ירוויח את טובתו כשהוא ילמד בחברת ילדים רגילים.

דוד טל: לא תהיה לו הסטיגמה הזאת שהוא לומד בבית-ספר כזה.

זבולון אורלב: נכון מאוד.

זבולון אורלב: אני אומר שוב לאדוני באחריות, שיש לא מאות, יש אלפי ילדים שיכלו ללמוד במסגרות רגילות, והמערכת לא מעבירה, כי ברגע שהוא יעבור, אין למשרד החינוך התקציבים, כי אין חוק שמסדיר שתהיה לו הסייעת וכדומה.

זבולון אורלב: מדוע האוצר לא כתב מה העלות?

זבולון אורלב: כיוון שהתחכמנו.

זבולון אורלב: בחוק חינוך מיוחד, אדוני, בחוק המקורי אין סכומים.

זבולון אורלב: כשחוקקו את החוק, יש בו סעיף שאומר ששר האוצר עם שר החינוך קובעים כל שנה את המכסה, כמה המדינה יכולה לתת.

זבולון אורלב: אותו דבר כתבנו גם פה: שר החינוך עם שר האוצר יקבעו כל שנה.

זבולון אורלב: יכולים השנה להתמודד עם 100 ילדים, נתמודד עם 100 ילדים; יכולים השנה להתמודד עם 1,000 ילדים, נתמודד עם 1,000 ילדים, וכל שנה נתאים את זה.

זבולון אורלב: אבל לא עולה על הדעת שהדלת תהיה נעולה לחלוטין.

דוד טל: האם לא ייווצר מצב שילד אחד יקבל וילד אחד לא יקבל?

זבולון אורלב: ייווצר, ואני כבר אומר לאדוני, שגם בחינוך המיוחד זה קיים.

זבולון אורלב: ידע אדוני, שחוק חינוך מיוחד לא מבוצע במלואו, אולי 70% ממנו, אם אינני טועה.

זבולון אורלב: במגזרים שלמים, למשל במגזר הערבי, הוא כמעט לא מיושם.

עזמי בשארה: גם אין כוח-אדם.

זבולון אורלב: יש בעיות.

זבולון אורלב: גם היום, החוק שמקנה זכויות לא מיושם, כי יש קשיים, כי יש בעיות, בהן גם בעיות תקציביות.

זבולון אורלב: חסרים כמה מאות מיליונים כדי להשלים את ביצוע חוק חינוך מיוחד.

זבולון אורלב: גם פה, האויב של הטוב זה הטוב ביותר.

זבולון אורלב: בואו נתחיל.

זבולון אורלב: אנשי המקצוע, כמובן, מתלהבים מהצעת החוק הזאת.

דוד טל: והאוצר מתנגד.

זבולון אורלב: האוצר מתנגד, אם כי אני מאוד מקווה שעצם הסכמת הממשלה שהצעת החוק הזאת תובא בשעה כל כך מאוחרת, בשעה שלא ידעו שלא יהיו הצבעות היום, מלמדת שיש תמיכה רחבה.

זבולון אורלב: ואני יודע שגם לחברי בקואליציה, שהיו שותפים, יש בעיה להישיר מבט אל אותם הורים, אלפי משפחות שיכולות להעביר את הילדים והן מנועות היום מלעשות זאת.

זבולון אורלב: אני מאמין שבשעת ההצבעה אומנם תהיה תמיכה.

זבולון אורלב: אני מבקש מאדוני, שאת רשות התשובה למגיבים אני אקבל בזמן ההצבעה.

עזמי בשארה: בדרך כלל זה כך, אדוני היושב-ראש.

דוד טל: זה נכון, אבל אומר לי מזכיר הכנסת שהתקבלה החלטה.

זבולון אורלב: אני מבקש על-פי התקנון, זאת זכותי.

דוד טל: אני אנהג לפנים משורת הדין ואאפשר לאדוני דיון.

דוד טל: אני מודה לאדוני.

זבולון אורלב: אני מודה לך.

דוד טל: חבר הכנסת צבי הנדל – לא נמצא.

דוד טל: חבר הכנסת אברהם שוחט – לא נמצא.

דוד טל: חבר הכנסת מיכאל קליינר – לא נמצא.

דוד טל: חבר הכנסת האשם מחאמיד נמצא.

דוד טל: בבקשה, אדוני.

דוד טל: אני מבקש להשתדל לשמור על מסגרת הזמן הקבועה, שלוש דקות.

האשם מחאמיד: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני מבקש לדבר פחות ממסגרת הזמן.

האשם מחאמיד: דבר ראשון, אני כמובן רוצה להזכיר פה, גם לחברי הכנסת וגם לצופים, שחבר הכנסת אורלב, אתה פשוט מביא הצעות חוק שבאות לשרת את התלמידים במערכת החינוך.

האשם מחאמיד: במערכת החינוך בכלל יש איזו פאשלה, וועדת החינוך גם כן אחראית במידת-מה למצב החינוך המיוחד בקרב האוכלוסייה הערבית, ואתה הזכרת, כבודו, שכמעט שאיננו קיים.

האשם מחאמיד: אני מכיר הרבה ילדים שצריכים להיות במסגרת החינוך המיוחד והם נמצאים בבית, אצל המשפחה, ואין שום מוצא, אין פתרון לאותן בעיות.

האשם מחאמיד: אני יכול להביא לך רשימה ארוכה של שמות של ילדים שאין להם שום מסגרת, כי באום-אל-פחם ובסח'נין ובעראבה, שהזכרנו קודם בעניין של בית-חולים, אפילו מסגרת חינוכית אין.

האשם מחאמיד: יש לי שאלה, חבר הכנסת אורלב, לגבי הנושא.

האשם מחאמיד: בדרך כלל, כאשר אתה מעביר ילד שלומד בחינוך המיוחד לבית-ספר רגיל, ואני מדבר עכשיו גם כמחנך וגם כיועץ חינוכי, אתה מעביר אותו לבית-ספר רגיל, ויש אולי חשש שיהיו השלכות שליליות מצד התלמידים ואפילו המורים ומערכת החינוך באותו בית-ספר כלפי אותם ילדים, שיש להם צרכים מאוד מאוד מיוחדים.

האשם מחאמיד: יש גם פלוס, שאותם ילדים, כשהם לומדים בין תלמידים רגילים ולא בחינוך מיוחד, הם מתפתחים אולי בצורה יותר טובה, הם מסתכלים על ילדים רגילים ולומדים יותר טוב.

האשם מחאמיד: אני מאוד חושש מהנקודה האחרת, שמא יהיו כלפיהם כל מיני התנכלויות, יראו בהם ילדים חריגים, והדבר ישפיע עליהם לרעה.

האשם מחאמיד: אני חושש מזה, ולדעתי יש להביא את זה בחשבון.

דוד טל: תודה רבה, אדוני.

דוד טל: אני מודה לך, הגם שניצלת את כל מכסת הזמן שלך.

דוד טל: חבר הכנסת משה גפני.

דוד טל: חבר הכנסת נחום לנגנטל.

דוד טל: חבר הכנסת מוחמד ברכה.

נחום לנגנטל: למה אתה מדלג עלי?

דוד טל: סליחה.

דוד טל: אדוני הגיע, ברוך הבא, חבר הכנסת לנגנטל.

נחום לנגנטל: אני כל הזמן פה, אדוני.

דוד טל: אני יכול לבקש מאדוני, בגלל הכושר והיכולת הרטורית שלו, שהוא יצמצם את הדברים שהוא יאמר, את מה שמישהו אחר יכול לומר בארבע דקות שאדוני יאמר בדקתיים?

נחום לנגנטל: אני אנסה.

דוד טל: אני בטוח שאדוני יצליח.

נחום לנגנטל: אדוני היושב-ראש, עמיתי חברי הכנסת, הצעתו זו של חבר הכנסת אורלב היא הצעה מאוד מאוד ראויה.

נחום לנגנטל: בכלל, כל הצעת חוק אשר מיטיבה או משפרת את היכולת, לא לכולם זה מתאים, של תלמידי חינוך מיוחד להשתלב במערכת החינוכית הרגילה – זו מערכת חשובה, וודאי שאנחנו צריכים לעודד את הדברים האלה.

נחום לנגנטל: הרי חלק מהתהליכים המודרניים היום מתבטאים בגישה שלא לשים את תלמידי החינוך המיוחד במכלאות או באותם מקומות שבאופן מסורתי שמנו אותם בהם, וכל הרצון הוא, שאת מי שאפשר, או כל אחד כפי שאפשר, יש לשזור בחיים הרגילים, כי בסופו של דבר אותו תלמיד עתיד להיות חלק מהחברה כשהוא יהיה יותר מבוגר, והחברה, לשמחתנו, היא ברובה חברה של אנשים בריאים או אנשים רגילים, ולכן אנחנו רוצים להכין אותו למצב שבו הוא יוכל להתרגל לתהליכים האלה.

נחום לנגנטל: כמובן, אחד כזה לא צריך לסבול מעצם השזירה הזאת בין שתי המערכות.

נחום לנגנטל: אני חושב שהצעת החוק הזאת היא הצעה מאוד מאוד ראויה, והיא מאוד מאוד נצרכת.

נחום לנגנטל: מאחר שאדוני ביקש ממני שאני אקצר בדברי, אני אפסיק בנקודה הזאת.

נחום לנגנטל: רציתי להאריך ולומר איך בכלל צריך להתייחס לנושא של החינוך המיוחד, אבל אני מבין שהשעה כבר דוחקת באדוני, ולכן אסיים.

נחום לנגנטל: תודה.

דוד טל: תודה.

דוד טל: אני מאוד מודה ומעריך את חבר הכנסת לנגנטל.

דוד טל: חבר הכנסת מוחמד ברכה – לא נמצא.

דוד טל: חבר הכנסת ישראל כץ – לא נמצא.

דוד טל: חבר הכנסת שאול יהלום – לא נמצא.

דוד טל: חבר הכנסת אחמד טיבי – לא נמצא.

דוד טל: חבר הכנסת מוחמד כנעאן – לא נמצא.

דוד טל: חברי הכנסת מיכאל איתן, אופיר פינס, זהבה גלאון, חיים כץ – לא נמצאים.

דוד טל: חבר הכנסת ויצמן שירי.

ויצמן שירי: תמשיך הלאה.

דוד טל: חברי הכנסת זאב בוים, טלב אלסאנע, תמר גוז'נסקי, אברהם רביץ, יגאל ביבי – לא נמצאים.

דוד טל: חבר הכנסת עזמי בשארה, בבקשה.

עזמי בשארה: אדוני היושב-ראש, אני מברך את חבר הכנסת אורלב, שעושה עבודת קודש ממש בענייני חינוך.

עזמי בשארה: אני עוקב כל השנה אחרי הפעילות שלו בענייני חינוך, ואני גם חבר בוועדת החינוך, ואני חושב שהוא גם יודע על מה הוא מדבר כשהוא מדבר בענייני חינוך – –

ויצמן שירי: אני מסכים אתו לגמרי.

עזמי בשארה: – – למרות חילוקי דעות בכל מיני נושאים, בכלל זה בחינוך לפעמים.

עזמי בשארה: אבל אין ספק שהוא עושה עבודה חשובה ורצינית, והגישה החינוכית שלו בהצעת החוק הזאת, גם מבחינה פדגוגית, מקובלת עלי לגמרי.

עזמי בשארה: מקובל עלי שילדים יקבלו את ההזדמנות במסגרת רגילה, כי בדרך כלל הנושא שבו מטפל החינוך המיוחד הוא נושא אחד מני הרבה דברים שבהם הם יכולים להיות תלמידים נורמליים לכל דבר.

עזמי בשארה: המיוחדות היא בנושא אחד, המיוחדות היא לא בכל תחומי החיים.

עזמי בשארה: אני חושב שחובתה של החברה לתת להם הזדמנות להשתלב בחיים הנורמליים, הרגילים.

עזמי בשארה: אבל, אדוני היושב-ראש, אני חייב להוסיף, ובאמת לא כנציג של סקטור – הרי חבר הכנסת אורלב בעצמו דיבר על כך שבמגזר הערבי אין חינוך מיוחד.

עזמי בשארה: ממש אין חינוך מיוחד, אפשר להגיד שאין.

עזמי בשארה: המצב בלתי אפשרי.

עזמי בשארה: מי שטיפל עד עכשיו בחינוך המיוחד, כמו בבתי-חולים, אדוני היושב-ראש, אלה ארגונים כנסייתיים שפעלו מתקופת המנדט.

עזמי בשארה: אותם ארגונים כנסייתיים שפעלו מתקופת המנדט המשיכו לפעול כבתי-חולים, ויש מוסד אחד לחינוך מיוחד בנצרת מתקופת המנדט.

עזמי בשארה: זה עניין של תקציבים, זה גם עניין של כוח-אדם.

עזמי בשארה: ובנושא הזה, אין ספק שהאוניברסיטאות צריכות לשתף פעולה עם המגזר הערבי.

עזמי בשארה: יש חוגים מסוימים באוניברסיטאות שתנאי הקבלה אליהם גבוהים, הרבה יהודים לא מתקבלים, הרבה ערבים לא מתקבלים, רק שיש מספר מסוים של ערבים שחייבים ללמוד מקצועות מסוימים בחינוך המיוחד.

עזמי בשארה: אדוני היושב-ראש, תחום הקבלה פה הוא לא עניין מקודש.

עזמי בשארה: יש רק כמה מקומות בחוג, והם קובעים את תנאי הקבלה לפי מספר המקומות.

עזמי בשארה: יש להם 50 מקומות, אז הם קובעים את סף הקבלה לפי המבחן הפסיכומטרי ל-50 הראשונים.

עזמי בשארה: כך המגזר הערבי לא מיוצג ולא מקבל מקומות בלימודי הפרעות בתקשורת ובדברים אחרים, ואנחנו מוצאים את עצמנו ללא כוח-אדם, גם ללא מוסדות, כי פשוט לא מקציבים לזה תקציבים.

עזמי בשארה: אנחנו מאוד צריכים שהאוניברסיטאות ישתפו אתנו פעולה בזה שיתקבלו בחורים ובחורות ממגזרי אוכלוסייה שונים למקצועות הללו.

עזמי בשארה: תודה רבה.

דוד טל: תודה רבה.

דוד טל: חברי הכנסת אבו וילן, אליעזר זנדברג, יובל שטייניץ, מקסים לוי, מרדכי משעני, איוב קרא.

דוד טל: נחתום עם חבר הכנסת נסים זאב, בבקשה.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, חוק חינוך מיוחד לילדים בעלי צרכים מיוחדים הוא חוק ראוי והגון, ואני בהחלט תומך בו בכל לב.

נסים זאב: אני רוצה לחדד ולומר, שההגדרה של חינוך מיוחד באה בעקבות ועדת השמה שקובעת היכן יהיה הילד.

נסים זאב: אני בטוח שחבר הכנסת זבולון אורלב יודע, שלאחרונה יש בתי-ספר רגילים שיש להם כיתות משולבות של ילדים בעלי צרכים מיוחדים.

נסים זאב: לא כל בתי-הספר מקבלים את הפריווילגיה הזאת, אבל יש בתי-ספר שמוכנים להתמודד עם הבעיה הזאת ומתמודדים אתה בהצלחה.

נסים זאב: מה שאדוני הציע, בהחלט יש שכר בצדו, כי על כל ילד בכיתה כזאת מקבלים כפול ואולי יותר מכפול.

נסים זאב: זאת אומרת, חבר הכנסת זבולון אורלב מדבר על דבר שאני חושב שראוי ליישם אותו, והוא הנושא של הסייעות.

נסים זאב: כל הסיוע מסביב לילד כדי לקדם אותו ולשלב אותו בחברה רגילה לא יכול להיות רק בבית-ספר מיוחד, כאשר משרד החינוך עצמו ממליץ ובונה תוכניות כאלה, ומעבר להשתתפות הוא אפילו מאמץ הקמת מסגרות כאלה.

נסים זאב: ודאי שיש צורך ליישם את התקציב וכל מה שסביבו.

נסים זאב: כאשר אתה מדבר על סייעות – זה נעשה בכיתה טיפולית מיוחדת; אני לא יודע איך זה יפעל בכיתה רגילה.

נסים זאב: אני לא בקיא בסוגיה הזאת כל כך, אבל נראה לי שזה יהיה קצת קשה, אלא אם כן בונים מלכתחילה את הכלים הראויים והנכונים באותן כיתות ובאותם מוסדות.

דוד טל: אני מודה לאדוני.

דוד טל: (קריאה ראשונה)

דוד טל: חברי הכנסת, אנחנו עוברים לנושא הבא, הנושא האחרון על סדר-היום: הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון מס' 16) (שירותי רפואת שיניים לבעלי מום מולד בלב), התשס"ב–2001.

דוד טל: חבר הכנסת ויצמן שירי יציג את החוק, לאחר מכן – רשימת הדוברים, ובזה נחתום את סדר-היום להיום.

ויצמן שירי: אדוני היושב-הראש, חברי חברי הכנסת – אדוני, אתה מתחיל לסגור את המעגל לאט לאט, כי אתה טיפלת בחוק הזה בוועדת העבודה והרווחה.

ויצמן שירי: החוק הזה מדבר על כך שילדים שנולדים עם מום בלב באופן טבעי חייבים לקבל טיפול שיניים מיוחד.

ויצמן שירי: כתוצאה מכך שזה לא נמצא בסל הבריאות, יש משפחות קשות-יום שלא מסוגלות לתת לילד שלהן את הטיפול הזה, או עוקרות לילדים שלהן את השיניים בשביל לא לקחת סיכון.

ויצמן שירי: כשילד שנולד עם מום בלב מקבל דלקת בשיניים שלו שהוזנחו, אם, חלילה, תוקף אותו חיידק, החיידק הזה יכול להיות עד כדי כך קטלני, שבתוך ימים ספורים הוא יכול לגמור ילד, חד וחלק.

ויצמן שירי: במשך שנה שלמה ניסיתי לשכנע את כל מי שצריך, את החברים בממשלה והשרים, גם את החברים בוועדת העבודה והרווחה לטפל בזה.

ויצמן שירי: אני מקווה, שכאשר זה יגיע להצבעה, החברים יבינו את החשיבות של ההצעה.

ויצמן שירי: בכוונה הגבלתי את הצעת החוק המקורית לילדים עם מומי לב עד גיל 18, כדי שלפחות יישארו שיניים לאותם ילדים כשהם יגיעו לגיל 18 ואולי אחר כך יהיה להם יותר קל לדאוג לצרכים שלהם.

ויצמן שירי: עד אז אולי גם המדינה תמצא פתרון אמיתי לכל מה שקשור למומי לב.

ויצמן שירי: זה נושא מאוד כאוב.

ויצמן שירי: אלה ילדים שאם תוקף אותם, חלילה, חיידק, בפחות משלוש-ארבע שעות הם יכולים להגיע לחום של 40 עד 41 מעלות, חום שיכול לפגוע בשריר הלב.

ויצמן שירי: חברי מש"ס, אני רוצה שגם תדעו, שבשנים האחרונות הרבה ילדים נולדים עם מום בלב משום שהאם לא עשתה בדיקת אולטרה-סאונד.

ויצמן שירי: גם אם היא עשתה וגילו שיש מום בלב העובר, היא לא עשתה הפלה כי זה נוגד את ההלכה והוא נולד עם מום בלב.

ויצמן שירי: אני מכיר את התופעה הזאת, ומי שרוצה ילך לראות את זה במרכז "שניידר", שם יש מאות משפחות של חרדים ושל ערבים כתוצאה מהעניין הזה.

ויצמן שירי: אלה אנשים קשי-יום, וחייבים לתת על זה את הדעת.

ויצמן שירי: בדקתי, וזה לא יעלה למדינה יותר מאשר 4-3 מיליוני שקלים.

ויצמן שירי: אפשר לגרום לכך שאפילו הקופות יספגו את זה, זה שום דבר.

ויצמן שירי: פה אנחנו נותנים תקווה לאלפי ילדים.

ויצמן שירי: אנחנו מודעים לזה שהשיניים הם דבר מאוד חשוב, שלא לדבר על ילד כזה שהוא גם עם מום בלב, הוא גם מוגבל וגם בלי שיניים.

ויצמן שירי: אם לילד יש מום בלב וגם חולי בשיניים הוא בסכנת חיים, אז לפחות צריך לדאוג לזה.

ויצמן שירי: מי שמטפל בזה הם רופאים מאוד מיוחדים עם טיפול מאוד מיוחד.

ויצמן שירי: ברגע שזה יגיע להצבעה, אני מבקש שהחברים יתעלו מעל כל שיקול קואליציוני כזה או אחר ויתמכו, והמומחים של האוצר לא יבואו ויגידו שזה לא כלכלי.

ויצמן שירי: כי בחיים ומוות אין מושג כזה שנקרא כלכלה.

ויצמן שירי: אני מודה לך בהזדמנות זו פעם נוספת, אדוני היושב-ראש.

דוד טל: תודה רבה, אדוני חבר הכנסת שירי.

דוד טל: אנחנו עוברים לרשימת הדוברים.

דוד טל: חבר הכנסת צבי הנדל.

דוד טל: חבר הכנסת אברהם שוחט.

דוד טל: חבר הכנסת מיכאל קליינר.

דוד טל: חבר הכנסת זבולון אורלב; בבקשה, אדוני, במסגרת זמן של שלוש דקות.

דוד טל: גם אם אדוני לא ברשימה, אני אאפשר לאדוני אם הוא ירצה.

זבולון אורלב: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כל פעם אני מתפעל מחדש איך חברי כנסת נותנים פתרונות לבעיות אמיתיות בחיים.

זבולון אורלב: אני ממש מברך אותך.

זבולון אורלב: כאזרח, לא ידעתי שיש בעיה לילדים עם מומי לב, אף שרובי ככולי שקוע במערכת החינוך של הילדים ומלווה אותה למעלה מ-25 שנה.

זבולון אורלב: אני ממש מברך אותך על שלקחת על עצמך שליחות כזאת, שהיא זכות גדולה מאוד.

זבולון אורלב: אני רוצה לנצל את ההזדמנות ולומר, שהבעיה של טיפולי שיניים של ילדים היא אחת הבעיות המוזנחות ביותר במערכת הבריאות, כפי שציינת.

ויצמן שירי: לפני 40 שנה, כאשר היינו ילדים, בכל בית-ספר היו טיפולי שיניים.

זבולון אורלב: נכון, זה היה חינם.

זבולון אורלב: על זה אני רוצה לדבר.

דוד טל: היתה כוונה להכניס את זה בחוק ביטוח בריאות ממלכתי לפני שלוש שנים.

זבולון אורלב: יפה מאוד.

זבולון אורלב: אני מנצל את זה שיושב-ראש הישיבה שלנו הוא יושב-ראש ועדת העבודה והרווחה, שעושה עבודה בלתי רגילה בתחומים האלה, בעיקר בבריאות.

זבולון אורלב: מתברר היום, שכדי שמוסדות חינוך ורשויות מקומיות יטפלו בשיני הילדים צריך לשלם אגרה.

זבולון אורלב: כולנו יודעים שאגרה היא המס הכי רגרסיבי שקיים, וזה גם לא קיים בכל המקומות.

זבולון אורלב: אני שואל את עצמי: ריבון עולמים, חוק ביטוח בריאות ממלכתי, שנועד לתת ביטחון רפואי, מה לך ביטחון רפואי יותר מאשר בריאותם של ילדים?

זבולון אורלב: מדוע לא נכלל בזה טיפול שיניים?

זבולון אורלב: לפעמים יש פה איזה כפל תשלום: מצד אחד ההורים משלמים ביטוח בריאות, מצד שני עכשיו יש להם עוד מס בריאות כי יש להם ילדים.

זבולון אורלב: אם התמזל מזלם והם גרים ברשות מקומית שיש בה הסדר של טיפול שיניים, המס הוא נמוך יחסית, אבל אם אין דבר כזה, הם צריכים לשלם לרופאים פרטיים.

זבולון אורלב: נחזור עוד הפעם למגזר הערבי, לרשויות המקומיות, שם העניין הזה מוזנח לחלוטין וכמעט לא קיים; נדמה לי שהוא קיים רק ברשות מקומית אחת מתוך עשרות, אם אינני טועה.

זבולון אורלב: אני שואל את עצמי, מי מטפל בשיניים של אותם תלמידים במגזר הערבי?

זבולון אורלב: לא מטפלים, ולאחר מכן ההורים משלמים.

זבולון אורלב: אבל זה לא רק במגזר הערבי, זה גם במגזר היהודי, דווקא בחוליות החלשות של החברה.

זבולון אורלב: אני מאוד מקווה שאולי דרך החוק שלך תתעורר הכנסת ותתעורר הממשלה לתת מענה הולם.

זבולון אורלב: אולי בעזרת יושב-ראש הישיבה ננקוט יוזמה פרלמנטרית כדי להסדיר פעם אחת ולתמיד את הכנסת רפואת השיניים של ילדים לחוק ביטוח בריאות ממלכתי.

זבולון אורלב: אני יודע שיש קשיים תקציביים וקיצוצים, אבל אדוני יעיר לנו מתי המועד הנכון וההזדמנות הנכונה כדי להביא רפואה גם לשיניים של כלל התלמידים.

דוד טל: תודה רבה.

דוד טל: חבר הכנסת האשם מחאמיד, חבר הכנסת משה גפני, חבר הכנסת מוחמד ברכה, חבר הכנסת ישראל כץ, חבר הכנסת שאול יהלום, חבר הכנסת אחמד טיבי, חבר הכנסת מוחמד כנעאן, חבר הכנסת מיכאל איתן, חבר הכנסת אופיר פינס, חבר הכנסת חיים כץ, חבר הכנסת זאב בוים, חבר הכנסת טלב אלסאנע, חברת הכנסת תמר גוז'נסקי, חבר הכנסת אברהם רביץ, חבר הכנסת יגאל ביבי, חבר הכנסת אליעזר זנדברג, חבר הכנסת אבשלום וילן, חבר הכנסת יובל שטייניץ, חבר הכנסת מקסים לוי, חבר הכנסת איוב קרא – אינם נוכחים.

דוד טל: חבר הכנסת נחום לנגנטל, בבקשה.

דוד טל: אחריו – חבר הכנסת עזמי בשארה, ואחריו – חבר הכנסת נסים זאב.

דוד טל: חבר הכנסת מלול חתום על החוק הזה?

דוד טל: מתנגד לו?

רחמים מלול: לא.

נחום לנגנטל: אדוני היושב-ראש, עמיתי חברי הכנסת, אודה ולא אבוש שהסוגיה הזאת, שחבר הכנסת ויצמן שירי מעלה בהצעת החוק שבפנינו, היא סוגיה שקרובה מאוד ללבי.

נחום לנגנטל: לא במשפחתי הקרובה, לא אצל ילדי, אבל במשפחתי יש ילד שנולד עם מום בלב.

נחום לנגנטל: במציאות רפואית שהיתה לפני עשר שנים, הילד הזה לא היה חי יותר מכמה שעות, וברוך השם, היום מזהים זאת כבר במהלך ההיריון.

נחום לנגנטל: הילד בא לעולם, והוא משחק, הוא קופץ, הוא משתולל, הוא תלמיד נהדר בבית-הספר – והוא עוד ילד קטן.

נחום לנגנטל: ילד מבריק.

נחום לנגנטל: אבל בשבוע שעבר, חבר הכנסת ויצמן שירי, הוא היה מאושפז שלושה ימים ב"הדסה עין-כרם" בגלל כאבי שיניים – – –

ויצמן שירי: היושב-ראש, אני רוצה שאתה תשמע.

דוד טל: שמעתי.

ויצמן שירי: המומחים שהגיעו אמרו שזה טיפול רגיל כמו לכולם.

נחום לנגנטל: בשבוע שעבר אותו ילד, בן משפחתי, אושפז לשלושה ימים ב"הדסה עין-כרם" לטיפול שיניים פשוט.

נחום לנגנטל: שלושה ימים בבית-החולים "הדסה עין-כרם".

נחום לנגנטל: הוא פונה לשם כי יש בעיה מיוחדת מאוד לאותם אנשים, וטיפול שיניים כזה יכול לגרום לבעיה נוראה, סיכון לחייו של אדם, לחייו של ילד קטן.

נחום לנגנטל: גם ככה החיים לא קלים וגם ככה המשפחה נמצאת במצוקה קשה מאוד, וגם ככה, צריך לדעת, אדוני היושב-ראש, שהילד הזה עובר סדרה של ניתוחים, ניתוחי לב פתוח.

נחום לנגנטל: אלה לא דברים פשוטים.

נחום לנגנטל: אלה ילדים שעברו צנתורים כשהם היו בני 24 שעות כדי לנסות איכשהו להחיות אותם ולהשאיר אותם בחיים.

נחום לנגנטל: כאן עומדת הממשלה באטימות לב ובהתנכרות נוראה ואומרת: זה מחוץ לסיפור.

נחום לנגנטל: יש קופות-חולים ויש מציאות מסוימת שאפשר להסתדר, ויש כאלה שלא מסתדרים.

נחום לנגנטל: מה צריך לעשות אותו אדם?

נחום לנגנטל: אני יודע על לא מעט משפחות שפשוט עוקרות לילדים את השיניים כדי שלא להגיע למצב הזה.

נחום לנגנטל: אתה רואה ילד ללא שיניים, כי זאת הדרך הכי נכונה.

נחום לנגנטל: מה הם יכולים לעשות?

נחום לנגנטל: נזכרתי בסיפורים של חברים שלי שיצאו לשליחות בדרום-אמריקה ואמרו לי שזה הדבר הראשון שעושה משרתת שם: אחרי שהיא מקבלת את התשלום על שבוע העבודה הראשון שלה, אחרי סוף-השבוע הראשון היא חוזרת ללא שיניים, כי בכסף הראשון שיש לה קודם כול היא מוציאה את הבעייתיות שיכולה להיווצר לה מהפה.

נחום לנגנטל: אם לא יהיו לה שיניים, יהיה לה יותר קל בחיים.

נחום לנגנטל: זאת מציאות שהולכת להיווצר בחברה הישראלית.

נחום לנגנטל: אני כבר לא מדבר על הלוקסוס שהציע חברי לסיעה, שכל ילדי ישראל יקבלו טיפול שיניים.

נחום לנגנטל: הלוואי.

נחום לנגנטל: הרי אנחנו זכינו לדבר הזה כשהיינו ילדים.

נחום לנגנטל: האם אז המדינה היתה יותר עשירה?

נחום לנגנטל: למדינה שלנו היו אז מחצבים והמחצבים נגמרו?

נחום לנגנטל: ממילא היום אין יותר כספים, אבל אז הבינו שצריך לדאוג לכל הילדים.

נחום לנגנטל: אלה כבר בעיות של עשירים.

נחום לנגנטל: איבדנו את הרגישות, את המינימום של המינימום של היותנו אנושיים.

נחום לנגנטל: אלף סיבות יכולות להיות לעניין הזה, ולא זאת הנקודה לעשות עכשיו דיאגנוזה לחברה הישראלית – איך זה לא מקומם כל אחד.

נחום לנגנטל: בכמה מדובר פה, אדוני היושב-ראש?

נחום לנגנטל: בעשרות משפחות במדינת ישראל שלהן רוצים לדאוג.

נחום לנגנטל: גם ככה הגורל לא היטיב עמן.

נחום לנגנטל: לכן, אדוני היושב-ראש, אני באמת מצטרף לקריאתו של חבר הכנסת ויצמן שירי שהציע את החוק.

נחום לנגנטל: חבל שאין הצבעה בסיומו של הדיון היום, כי מחר כשתהיה ההצבעה יגיעו לפה הרבה אנשים רעננים, יצעקו להם כיצד להצביע, והם יצביעו, כי יהיו פה שיקולים מעלינו שלא נדע אותם.

נחום לנגנטל: זאת בכלל בעיה גדולה מאוד של תקנון הכנסת, שיש דיון שהוא מנותק מההצבעה.

נחום לנגנטל: אם זה קורה חד-פעמית, ניחא, אבל זה הופך פה דבר קונסיסטנטי.

דוד טל: אני רוצה לומר לך, שאני מתכוון להציע את זה לנשיאות הכנסת, שלא ייווצר מצב שהדיונים יהיו מנותקים מההצבעות.

נחום לנגנטל: הרי אני מדבר כדי לשכנע אנשים.

נחום לנגנטל: אני רוצה להסביר את המקרה.

דוד טל: אדוני צודק.

נחום לנגנטל: אני ממש מבקש מכל האנשים שנמצאים כאן:

נחום לנגנטל: תדברו עם חבריכם לסיעה מחר, תבקשו מהם שכל השיקולים המטופשים – סליחה שאני אומר את הביטוי הזה – וכל השיקולים הקואליציוניים האלה צריכים להיות בצד בזמן שמצביעים על חוק חשוב כזה.

דוד טל: תודה רבה, אדוני.

דוד טל: אדוני, החזרתי לך את הזמן שחסכת לי בדיון הקודם.

דוד טל: חבר הכנסת עזמי בשארה, בבקשה.

זבולון אורלב: – – –

דוד טל: אדוני, הכול חשבון.

דוד טל: תורה לא למדתי אבל חשבון אני יודע.

עזמי בשארה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, ללא שום ספק, אפילו ביטוח בריאות ממלכתי משאיר את תחום השיניים מחוץ למסגרת.

עזמי בשארה: בעצם פה לא מדובר בטיפול שיניים.

עזמי בשארה: פה מדובר במחלה שמסכנת חיים, וטיפול השיניים הוא טיפול בבריאות הגוף.

עזמי בשארה: כשיש מום לב ויש חום ויש דברים כאלה, ללא ספק כאן אין דבר שנקרא מחוץ לתחום, במסגרת התחום, ואם לא, צריך לעדכן את התחומים כך שהעניין של טיפול שיניים לילדים עם מום לב ייכנס במסגרת סל הבריאות.

עזמי בשארה: אדוני היושב-ראש, אני מצטרף להערה בנוגע לטיפול שיניים לילדים, במיוחד במגזר הערבי, דבר שלא קיים בבתי-הספר, לא קיים בכלל.

עזמי בשארה: אני רוצה להזכיר, שמן הראוי שאצלך בוועדה, אדוני היושב-ראש, יידון פעם אחת סל הבריאות בשתי מסגרות שונות: מסגרת לילדים ומסגרת למבוגרים.

עזמי בשארה: צריך לחשוב פה על קונספציה, ואני מדבר אתך כמי שעבר השתלה ובקדנציה שעברה עבד עם ילדים שעברו השתלות.

עזמי בשארה: הבאתי אותם לכנסת, קיימתי ישיבות והבאתי מומחים ורופאים, וראיתי מה ילד קטן וחולה עובר בתחום הזה ובכלל בשונה ממבוגר.

עזמי בשארה: יצור מסכן, ממש יצור חסר אונים ומסכן.

דוד טל: אין ספק, אין ספק.

עזמי בשארה: מדובר על כך שהילדים המושתלים, כאשר הם מקבלים תרופות, יש להם תופעות לוואי מחרידות ושונות לגמרי מתופעות הלוואי שיש למבוגרים.

דוד טל: רככת, סוכרת.

עזמי בשארה: במקרה הזה היינו צריכים להיאבק על מה שההורים צריכים לשלם, איזה סכום מסל התרופות.

עזמי בשארה: זה מדהים כמה שהם צריכים לשלם על בריאות של ילדים שעברו השתלה.

עזמי בשארה: לדעתי צריך בכלל קונספציה שונה לבריאות הילד כשמדובר בסל הבריאות.

עזמי בשארה: צריך לחשוב במושגים אבסולוטיים כשמדובר בבריאות של ילדים.

דוד טל: אדוני צודק, וכדי לחזק את דבריך בנושא הזה אני אתן דוגמה.

דוד טל: אדם שהוא מושתל נזקק לתרופות, כדי שלא ייווצר מצב של דחיית השתל.

דוד טל: ברגע שהוא לוקח את התרופות הללו, זה יוצר אצלו כל מיני תופעות שגם בשבילן הוא צריך תרופות.

דוד טל: אם זה היה קורה לאדם רגיל, הן היו בסל התרופות, אבל עכשיו, מפני שזאת תופעה ולא מחלה, זה לא כלול בסל הבריאות.

עזמי בשארה: אנחנו מגיעים להוצאה של 600 ו-700 שקלים בחודש, במקרים מסוימים, להורים שיש להם ילד כזה.

ויצמן שירי: זה לגבי מישהו שיכול, אבל מה עם אלה שלא יכולים?

עזמי בשארה: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

דוד טל: חן-חן, אני מודה לך מאוד.

דוד טל: חבר הכנסת נסים זאב, אחרון הדוברים.

דוד טל: לאחר מכן אנחנו נסיים את הדיון.

דוד טל: אדוני רוצה להעלות עוד נושא?

דוד טל: רק עוד נושא אחד?

דוד טל: בבקשה, אדוני.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, אנו דנים בהצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון מס' 16) (שירותי רפואת שיניים לבעלי מום מולד בלב).

נסים זאב: כולנו עם לב ואף אחד לא יזניח את בעלי המום, בפרט שמדובר בלב.

נסים זאב: אני חושב שכל המוסר של חבר הכנסת לנגנטל איננו במקום.

נסים זאב: הוא מדבר על קשיחות, על אטימות, כאילו שהממשלה פה לא ערה לצרכים.

נסים זאב: צריכים לזכור, שיש סל בריאות, יש תקציב בריאות ויש סדר עדיפויות.

נסים זאב: את סדר העדיפויות לא אני קובע.

נסים זאב: יש משרד הבריאות שקובע את סדרי העדיפויות.

ויצמן שירי: מה קרה לך?

נסים זאב: אני תומך בחוק ובלב, עם כל הלב.

נסים זאב: גם אם זה יבוא בחקיקה, אנחנו נוכל לקבוע האם תרופה כזאת או אחרת שמצילה חיים היא לפני העניין של טיפול השיניים או טיפול השיניים לפני כן?

נסים זאב: לא אני קובע.

נסים זאב: אני לא איש רפואה.

ויצמן שירי: אם הממשלה לא נותנת, הכנסת צריכה לקבוע.

נסים זאב: אני לא מבין ברפואה.

נסים זאב: אני חושב שטיפולי שיניים הם דבר חיוני ביותר, בפרט לבעלי מום, אבל יש סתירה חדה בדברי ההסבר.

נסים זאב: אני לא יודע מי נתן את העלות, שמוערכת ב-41 מיליון שקלים לשנה, והנושא ימומן, אדוני יושב-ראש ועדת הרווחה, מסעיף הרווחה, מתקציב המדינה.

נסים זאב: לתשומת לבך, מדובר פה ב-41 מיליון שקלים ולא ב-3-4 מיליוני שקלים, וזה לא כמו שחברי ויצמן שירי אמר, שבכלל אפשר להלביש את זה על קופות-החולים.

נסים זאב: אם זה כך, אין צורך אפילו בהצעת חוק, וקופות-החולים, במסגרת השירותים הרפואיים שהן נותנות לחולים, ייתנו גם את הטיפול הזה.

נסים זאב: אין לי בעיה, שלא תבין שאני נגד, אני אתמוך בהצעה.

נסים זאב: אבל אני אומר, כדאי לבדוק היטב את העלויות, כי זה מה שיבוא בעצם לשיקול הקואליציוני, לא של הלב.

נסים זאב: לנו אין מום בלב.

נסים זאב: כולנו עם לב וכולנו רוצים לתמוך.

נסים זאב: אבל אם זה 41 מיליון שקל, תהיה בעיה פה לאשר את זה בהסכמים הקואליציוניים ובקיצוצים שקיימים היום, שמבקשים גם מהבריאות וגם מהרווחה לקצץ בתקציביהם.

נסים זאב: קח את זה לתשומת לבך.

נסים זאב: תודה רבה, אדוני.

דוד טל: תודה רבה, אדוני.

דוד טל: אני מודה לך מאוד.

דוד טל: רבותי חברי הכנסת, תם סדר-היום.

דוד טל: הישיבה הבאה, בעזרת השם, מחר, יום רביעי, ד' בטבת התשס"ב, 19 בדצמבר 2001, בשעה הרגילה, 11:00.

דוד טל: ישיבה זו נעולה.