ישיבת מליאה, כנסת 15, פרוטוקול מספר 201, 2001-05-21 00:00

אברהם בורג: חברי הכנסת וחברותיה, אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

אברהם בורג: היום יום שני, כ"ח באייר – יום ירושלים – התשס"א, 21 במאי 2001.

אברהם בורג: נושא ראשון: הודעה ליושב-ראש הכנסת.

אברהם בורג: נציגי האופוזיציה שכאן, האם אני יכול להעביר את ההודעה של סעיף 36(א) לחוק-יסוד: הממשלה לפרוטוקול?

אברהם בורג: אני מבין שכן.

אברהם בורג: תודה.

אברהם בורג: "ראש הממשלה ביקשני להודיע, על-פי סעיף 36(א) לחוק-יסוד: הממשלה, כי: השר אפרים סנה מילא את מקום שר המדע, התרבות והספורט בעת היעדרו מהארץ, מיום כ"ה באייר התשס"א, 18 במאי 2001, ועד ליום כ"ח באייר התשס"א, 21 במאי 2001; השרה לימור לבנת מילאה את מקום השר לביטחון הפנים בעת היעדרו מהארץ, מיום כ"ג באייר התשס"א, 16 במאי 2001, ועד ליום כ"ז באייר התשס"א, 20 במאי 2001; שר הבריאות שב ארצה ביום כ"ד באייר התשס"א, 17 במאי 2001; השר לביטחון הפנים שב ארצה ביום כ"ז באייר התשס"א, 20 במאי 2001".

אברהם בורג: הודעה נוספת.

אברהם בורג: קיבלתי את מכתבו הבא של מזכיר הממשלה: "אדוני היושב-ראש, אני מתכבד להודיעך, בהתאם לסעיף 132 לתקנון הכנסת, כי הממשלה חוזרת בה מהצעת חוק צער בעלי חיים (הגנה על בעלי חיים) (תיקון מס' 2), התשס"א–2000.

אברהם בורג: עוד בטרם הועלתה הצעת החוק לקריאה ראשונה, קיבלה הכנסת בקריאה שנייה ושלישית הצעת חוק פרטית זהה להצעת החוק הנ"ל.

אברהם בורג: בנסיבות אלה אין עוד טעם להמשיך בהליכי החקיקה של ההצעה הממשלתית".

אברהם בורג: הודעה למזכיר הכנסת.

אברהם בורג: בבקשה, אדוני המזכיר.

א' האן: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבד להודיע, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לדיון מוקדם:

א' האן: הצעת חוק חיילי מילואים, התשס"א–2001, מאת חבר הכנסת יוסף פריצקי וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק רשות השידור (תיקון – ביטול אגרות על מקלטי טלוויזיה), התשס"א–2001, מאת חבר הכנסת מרדכי משעני; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – הרכב ועדה ארצית לענייני סיעוד), התשס"א–2001, מאת חברי הכנסת מרינה סולודקין וגנדי ריגר; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – ועדה מקומית מקצועית), התשס"א–2001, מאת חברי הכנסת מרינה סולודקין וגנדי ריגר; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – דמי מילה), התשס"א–2001, מאת חברי הכנסת מרינה סולודקין וגנדי ריגר; הצעת חוק חיילי מילואים, התשס"א–2001, מאת חברי הכנסת אבשלום וילן, נעמי חזן, יהודית נאות, יוסף פריצקי ומוסי רז; הצעת חוק הביטוח הלאומי [נוסח משולב] (תיקון – העלאת שיעור קצבת זיקנה), התשס"א–2001, מאת חבר הכנסת מרדכי משעני; הצעת חוק-יסוד: המיעוט הערבי כמיעוט לאומי, מאת חבר הכנסת עזמי בשארה; הצעת חוק-יסוד: הכנסת (תיקון – חבר כנסת שהורשע בעבירה שיש עמה קלון), מאת חברת הכנסת יהודית נאות.

א' האן: מסקנות ועדת הפנים ואיכות הסביבה בעקבות דיון מהיר בנושאים: 1.

א' האן: מצב הבטיחות בקניונים, של חברי הכנסת יצחק גאגולה, סופה לנדבר ומאיר פרוש; 2.

א' האן: האבטחה במרכזי הקניות, של חברי הכנסת יגאל ביבי וענת מאור.

א' האן: תודה רבה.

אברהם בורג: חברי הכנסת, נעבור לנושא הבא בסדר-היום, נושא ג': ציון יום ירושלים – דיון משולב בעקבות הצעות לסדר-היום בנושאים אלה: הבנייה במזרח-ירושלים; פתח חדש בהר-הבית בניגוד לחוק; דברי השר שלמה בן-עמי על ירושלים ובנייה ערבית בירושלים; כיצד מאחדים את ירושלים באמת.

אברהם בורג: יפתח את הדיון השר האחראי לענייני ירושלים אליהו סויסה.

אברהם בורג: אחריו – חבר הכנסת בנימין אלון.

אברהם בורג: בבקשה, השר סויסה.

אליהו סויסה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני מודה לך על שמצאת לנכון לקבוע דיון מיוחד לכבודה של ירושלים ביום שחרורה ואיחודה לפני 34 שנים.

אליהו סויסה: אני מתכבד ושמח לייצג את הממשלה ולפתוח את הדיון החשוב הזה.

אליהו סויסה: רבי אליהו הכהן, שחי לפני למעלה מ-300 שנה, כתב: "נראה לי שנקראה ירושלים על שום שהיא ירושה לישראל לעולם, ואף-על-פי שירושלים בגלות, מסורה בידי גויים, סוף-סוף עתידה הירושה לחזור לבעליה, וזהו ירושלים, לשון ירושה".

אליהו סויסה: לפני 34 שנים חזרה הירושה לבעליה, חזרה ירושלים להיות המרכז הרוחני לעם היהודי כולו.

אליהו סויסה: לפני 34 שנים חזרה ירושלים לימי תפארתה והדרה, וזאת לאחר ששנים רבות נמנעה מהעם היהודי הגישה לשריד בית-מקדשנו, הכותל המערבי.

אליהו סויסה: נמנעה האפשרות מאתנו לפקוד ולבקר קברי מורינו ורבותינו, אבותינו ואבות אבותינו, בהר-הזיתים.

אליהו סויסה: מאז הולכת ונבנית העיר, גדלה ומתפתחת, ובניה חוזרים אליה מקצוות תבל.

אליהו סויסה: חזרה ירושלים לתפקד כעיר הבירה, עיר הקודש של העם היהודי כולו.

אליהו סויסה: מאז קידש אברהם אבינו את הר-המורייה, בהעלותו את בנו יחידו על גבי המזבח, ומאז ישן יעקב אבינו בהר-המורייה וחלם את חלום סולם יעקב, לא זזה השכינה ולא ניתק העם היהודי את מחשבתו מירושלים.

אליהו סויסה: שלוש פעמים ביום מזכיר היהודי את ירושלים בתפילותיו.

אליהו סויסה: הוא עושה זאת גם בברכת המזון, הוא עושה זאת מתחת לחופה.

אליהו סויסה: אפילו את מתיו, לא עלינו, הוא קובר עם הפנים לירושלים.

אליהו סויסה: בתפילותיו פניו כנגד ירושלים.

אליהו סויסה: כשהוא קונה בית, תמיד ישאיר היהודי שטח של אמה על אמה לא מטויח ולא מסויד.

אליהו סויסה: כשירצה לקנות תכשיט יפה לאשתו, יקנה תכשיט עם נופה היפה של ירושלים.

אליהו סויסה: "לשנה הבאה בירושלים הבנויה" שרו היהודים בגטאות, בערבות סיביר, ברדיפות, בפוגרומים ובכל מקום.

אליהו סויסה: אלה הם חלק מהביטויים לשבועה שנשבע העם היהודי בלכתו לגולה: "אם אשכחך ירושלים תשכח ימיני, תדבק לשוני לחכי אם לא אזכרכי, אם לא אעלה את ירושלים על ראש שמחתי".

אליהו סויסה: אין אומה בעולם ששמרה על קשר עמוק, רציף וארוך כל כך עם בירתה, כמו שעשה העם היהודי.

אליהו סויסה: אף לא בירה אחת מבירות העולם מייצגת קשר לאומי, דתי, רוחני, ערכי כזה.

אליהו סויסה: כאן, בירושלים, מלכו מלכי ישראל, כאן ניבאו הנביאים, כאן זימרו הלוויים בבית-המקדש.

אליהו סויסה: לכאן, לירושלים, עלו לרגל מארבע קצוות העולם, חגגו את שלושת הרגלים וגם חגים אחרים.

אליהו סויסה: ירושלים היתה, הווה ותהיה בירתו של העם היהודי.

אליהו סויסה: היא מעולם לא הפכה לבירתו של עם אחר, אף שפעמים היא היתה בידי זרים, ודווקא בתקופות אלה מצבה היה בשפל המדרגה.

אליהו סויסה: רק בלבו של העם היהודי היא חיה ופועמת במלוא הדרה ותפארתה מאז ולעד.

אליהו סויסה: כשחזרנו לירושלים, מה מצאנו?

אליהו סויסה: עיר בירה פלסטינית מפותחת, תוססת ומתפקדת?

אליהו סויסה: מה, מצאנו כאן את מרכז ולב האסלאם?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: – – –

אליהו סויסה: המשורר הצרפתי אלפונס דה-למרטין, שביקר בירושלים במאה ה-19, כתב בשנת 1835: "מחוץ לשערי ירושלים לא ראינו שום יצור חי, לא שמענו כל נפש חיה.

אליהו סויסה: נתקלנו בריק ובדממה שמצאנו לפני שעריהן הקבורים של פומפי או הרקולניום – – – דממה גמורה ונצחית מרחפת על העיר, על הדרכים, על הארץ כולה – – – קברו של עם שלם".

אליהו סויסה: הסופר האמריקני מרק טוויין, שביקר בארץ 30 שנה אחר כך, אומר: "ירושלים הנודעת, פאר השמות בהיסטוריה, איבדה את כל גדולתה העתיקה והפכה לכפר חלכאים".

אליהו סויסה: זה מה שמצאנו – אדמה חרוכה.

אליהו סויסה: לא בירת העם הפלסטיני ולא מרכז האסלאם, אלא בירת ישראל הקדושה, המחכה ומצפה בערגה שיבואו בניה ויחוננו את אבניה ועפרה.

אליהו סויסה: ואכן החזרנו עטרה ליושנה.

אליהו סויסה: המערכה על ירושלים עוד לא הסתיימה.

אליהו סויסה: בפעם הראשונה העזה ממשלה יהודית לשאת ולתת על ירושלים, על הר-הבית ועל עיר-דוד, על הכותל ועל מתחם שמעון הצדיק, על לב לבה של האומה היהודית.

אליהו סויסה: ברוך השם, מחשבתם לא עלתה בידם, בבחינת "רבות מחשבות בלב איש ועצת השם היא תקום".

אליהו סויסה: את ירושלים לא קיבלנו בעקבות הסכם בין עמים, בין אנשים בשר ודם.

אליהו סויסה: את ירושלים קיבלנו מההשגחה העליונה.

אליהו סויסה: את ירושלים קיבלנו ממי שאמר והיה העולם.

אליהו סויסה: ועל כן, לעולם לא יוכל בן-אנוש ליטול מאתנו את ירושלים, את ארץ-ישראל הקדושה, וחשוב שאלה המיידים גורל על ירושלים ידעו את הדברים.

אליהו סויסה: שומה על כולנו לעשות הכול כדי לדחות על הסף רעיונות נלוזים כאלה.

אליהו סויסה: וחשוב שנזכור: ללא אמונתנו בארץ-ישראל, ללא אמונתנו בירושלים עיר הקודש, ללא אמונה במורשתנו, אין לנו נקודת משען כלשהי.

אליהו סויסה: ביום הזה, ביום חגה של ירושלים, מהולה שמחת הניצחון בעצב על 800 חיילי צה"ל שנפלו במלחמת ששת הימים, ו-180 מתוכם בקרב על ירושלים וסביבתה.

אליהו סויסה: יהי זכרם של הנופלים ברוך, ותהא נשמתם צרורה בצרור החיים.

אליהו סויסה: ביום חגה של ירושלים ברכות מקרב לב לראש העירייה מר אהוד אולמרט, לסגניו ולכל חברי המועצה, העושים יום-יום למען ירושלים.

אליהו סויסה: ביום חגה של ירושלים אני קורא לאנשי הדת המוסלמים לעשות הכול כדי להרבות בכבודה של ירושלים, כדי להרבות בכבודו של המקום המקודש – הר-הבית.

אליהו סויסה: ובערב חג השבועות, חג מתן תורה, שהוא אחד משלושת הרגלים, אני שולח ברכת חג שמח לכל יהודי באשר הוא, ברכת חזק ואמץ מירושלים עיר הקודש, ובעזרת השם נזכה במהרה לראות את כולם כאן בירושלים, ונזכה לאכול מן הזבחים ומן הפסחים אשר יעלו על קיר מזבחך לרצון.

אליהו סויסה: חג שמח לירושלים ולכל עם ישראל.

אברהם בורג: תודה רבה.

אברהם בורג: מה יעשו הצמחונים?

אברהם בורג: חבר הכנסת בני אלון, בבקשה, עשר דקות.

אברהם בורג: לאחר מכן הדוברים לפי רשימה, שלוש דקות לכל אחד.

בנימין אלון: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, יישר כוחו של השר לענייני ירושלים, שהוא באמת נמנה עם אלה שגם עשו למען ירושלים בכמה תפקידים שהיו לו.

בנימין אלון: יושבים כאן השר לשעבר, שר השיכון דוד לוי, שיש לו חלק גדול מאוד בבניית שכונות ירושלים, פסגת-זאב ומקומות אחרים, וחבר הכנסת מצא, שזכה להעביר, לתקן ולחשק את חוק-יסוד: ירושלים בכנסת האחרונה.

בנימין אלון: אדוני היושב-ראש, אני חושב, שרק מעשים, ורק מעשים שייעשו בהתמדה, בנחישות ובזריזות, יכולים יהיו להציל אותנו מלחזור על אותו חזון תעתועים, אותו סיוט שנראה לנו היום רחוק כסיוט לילה, שחווינו בכך שהעלו את ירושלים לשולחן הדיונים.

בנימין אלון: כל עוד ירושלים לא תהא באמת בשטח מחוברת ומאוחדת עם רצף יהודי ממקום למקום, במרחק הליכה ממקום למקום, ישובו ויעלו, חלילה וחס, שונאי ציון ומבולבלים ועקורים מן השורשים את הרעיונות המסוכנים האלה של ההתנכרות לירושלים, עיר הבירה, עיר הקודש.

בנימין אלון: מה שעשה דוד לוי מהליכוד, ומה שעשה אברהם עופר, זכרו לברכה, ממפלגת העבודה, מה שעשה טדי קולק ממפלגת העבודה, וכל אלה שבאו אחריו, ללא הבדל, מתוך אחדות, הקימו מעגל, טבעת חיצונית של כ-200,000 יהודים – 200,000 יהודים שחיים היום בשטחים שכבש בזמנו עבדאללה מלך ירדן ושוחררו לפני 34 שנים במלחמת ששת הימים.

בנימין אלון: הטבעת החיצונית בהשלמת הר-חומה, שראש העיר הנוכחי מר אהוד אולמרט ואחרים עמלים עליה, ועוד השלמות קטנות, תיתן תשובה מסוימת, לאומית, יהודית מאוחדת, למעט השמאל הקיצוני, שהוא שונא ציון ותמיד מפגין ויפגין, ואנחנו לא מתחשבים בו.

אליעזר כהן: לעומת זה הוא אוהב מאוד את עזה.

בנימין אלון: אבל בטבעת הפנימית סביב נחל קדרון, בטבעת הפנימית סביבות העיר העתיקה והר-הבית, שם יש מקום והכרח לעבות את הנוכחות היהודית בנחישות ובזריזות.

בנימין אלון: אומנם בזכות היותו של הר-הצופים בין מלחמת השחרור למלחמת ששת הימים בהחזקה יהודית, ומייד אחרי השחרור, האוניברסיטה העברית ובית-החולים "הדסה" והמעונות, הגבעה-הצרפתית וקריית-הממשלה בשיח'-ג'ראח, נוצר חיבור מערב–מזרח מסוים – החיבור הזה חייבים לעבות אותו.

בנימין אלון: הטבעת הפנימית שסובבת את העיר העתיקה מעיר-דוד ל"בית-אורות" בהר-הזיתים, שזו שכונה יהודית בת מאות שנים, שכונה מתחת לקרקע, שניסו לחבל בה ולהרוס את המצבות ולא הצליחו ולא יצליחו לעקור את היהדות משם; אבל החיבור הזה של הר-ציון לעיר-דוד ושל עיר-דוד להר-הזיתים ושל הר-הזיתים להר-הצופים, ומ"בית-אורות" שבהר-הצופים לאוניברסיטה העברית, ומשם לשכונת שמעון הצדיק ולנחלת שמעון, וכל האזור הזה – זוהי הטבעת הפנימית, האגן שבזמנו כבוד היושב-ראש דיבר עליו.

בנימין אלון: הר-הזיתים ונחל קדרון, שם צריך לעבות נוכחות יהודית של מגורים, של גנים לאומיים, שכל יהודי יוכל ללכת שם בחופש ובביטחון, לא כמו היום, שמשרד החינוך לא מאשר סיורים בירושלים במקומות אלה, מפחד הטרור שמשתלט לנו זמנית על החיים.

בנימין אלון: היום הזה, אדוני היושב-ראש, הוא גם יום טוב לחשבון-נפש ולשאיבת עידוד.

בנימין אלון: אני נער הייתי בזמן מלחמת ששת הימים, ולא אשכח את החרדה שהיתה אז בעם, את המלים ה"מצחיקות": נא לא לשכוח, האחרון שעוזב את נמל התעופה שיזכור לכבות את האור.

בנימין אלון: האחרון שעוזב את מדינת ישראל – מיתון כלכלי, מצב רוח לאומי ירוד.

בנימין אלון: ואז באה לנו מלחמת הישועה והמגן הזאת ושחרור המקומות האלה והצלה ממוות והמשך הבנייה והאחיזה וההשתרשות.

בנימין אלון: גם היום אני חש לפעמים את התחושות האלה.

בנימין אלון: או כמו שהתבטא כבוד שר החוץ מר שמעון פרס אתמול, שהוא חש לפעמים שאנחנו בימים דומים לאלה שלפני מלחמת העצמאות.

בנימין אלון: צריך לזכור, שהמלחמות האלה, שלא אנחנו יזמנו, שנכפו עלינו משנאה, מביטחון עצמי מופרז, הובילו בסופו של דבר לתוצאות כואבות מאוד לאויב השחצן, שלא ידע לקרוא אותנו נכון ולא הבין שעם ישראל, עם כל המחלוקות שבינו לבין עצמו, כשהוא מגיע לשעת מבחן קיומית, הוא חזק ומאוחד.

בנימין אלון: כך קרה להם במלחמת השחרור, וכך קרה להם במלחמת ששת הימים, ולנו קמה ישועה ולנו קמה תנופה גדולה של התיישבות, של עלייה – יאשה קזקוב ופריצת מסך הדממה.

בנימין אלון: יכול מאוד להיות שגם עכשיו, במלחמה שלא אנחנו יזמנו, כשלפני חצי שנה התחילו אויבינו, בביטחון העצמי המופרז שלהם – הכול על השולחן, כולל ירושלים ו-96% מיהודה ושומרון, כל מה שהרווחנו בדם וביזע במלחמת ששת הימים, הכול הם יקבלו חזרה פלוס 4% תוספות בנגב או במקום אחר – בסירוב שלהם מול ראש הממשלה ברק, שבאומץ לב מסוים שם הכול על השולחן, ובמחשבה הזאת שהם יוכלו תמיד לסכסך בינינו – מאוד סביר, כמו שההיסטוריה לימדה אותנו, שהעם הזה, כשהוא מגיע לנקודת הקיום שלו, יודע להשיב מלחמה שערה, והוא ישיב מלחמה שערה.

בנימין אלון: התוצאות המרות והכואבות שייפלו על הערבים, ייפלו על אחריותם ובאשמתם, והשמחה הגדולה והמשך הישועה והמשך השחרור וההשתרשות שלנו בירושלים עיר הקודש, בארץ-ישראל, יהיו המשך חגיגה מפוארת של היום הזה.

בנימין אלון: חג שמח לכנסת ישראל לכבוד 34 שנים – בימים ההם, בזמן הזה, לכבודה של ירושלים.

בנימין אלון: הבה כולנו יחד נתאחד ונגיע במהרה, מתוך ענווה ומתוך שמחה ומתוך סייעתא דשמיא, להמשך ההשתרשות שלנו בירושלים ובארץ-ישראל.

אברהם בורג: תודה רבה.

אברהם בורג: חבר הכנסת נסים זאב – לא נמצא.

אברהם בורג: חבר הכנסת זבולון אורלב, בבקשה.

אברהם בורג: נקדם בינתיים בברכה, אדוני יושב-ראש ועדת החינוך, את המורים והתלמידים מכפר סג'ור שבגליל, שנמצאים כאן.

אברהם בורג: ברוכים הבאים.

זבולון אורלב: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, תלמידים ומורים, ביום ירושלים אנו מתפללים בשבח, הלל והודיה לצור ישראל וגואלו על שזכינו ביום זה לשחרר את ירושלים בירתנו ולאחדה תחת ריבונות מדינת ישראל והעם היהודי.

זבולון אורלב: זכיתי, אני הקטן, להיות חייל בחטיבת הצנחנים של מוטה גור, בגדוד-71, בפלוגה ב', שלחם בשכונת שמעון הצדיק היא שיח'-ג'ראח, ולתרום לשחרורה.

זבולון אורלב: אני רוצה להקדיש את דברי הקצרים לחברי הצנחנים שנפלו בקרב על ירושלים, שעם זכרם מתייחדים בשעות אלה ליד האנדרטאות, וביניהם משה אבוטבול, השם ייקום דמו, איש קריית-גת, שהיה חברותא שלי בישיבה, חבר לאוהל, חבר לישיבת ההסדר, צנחנו באותה דבוקה, חברים באותו חדר, גם בישיבה וגם באוניברסיטה.

זבולון אורלב: לחמנו כתף אל כתף עד שנפל.

זבולון אורלב: ירושלים היא לא רק מקום, יש גם ירושלים של מעלה.

זבולון אורלב: עבור העם היהודי ירושלים היא לא עיר בירה ככל בירות העולם, אלא היא מקור קדושה, טהרה, והחיבור של העם אל מקור אמונתו, מורשתו ודתו.

זבולון אורלב: גם תלאות התקופה ומצוקת העתים לא יכולות להקהות את מחויבותנו, נאמנותנו ואמונתנו בכל מה שמסמל את ירושלים.

זבולון אורלב: ירושלים היא גם התקווה והיא גם האמונה שיום אחד יבוא לציון גואל.

זבולון אורלב: וכך למדנו מרבותינו בתלמוד הבבלי, במסכת מכות, ובספרי לפרשת עקב, על רבן גמליאל ורבי אליעזר בן-עזריה ורבי יהושע ורבי עקיבא שהיו עולים לירושלים.

זבולון אורלב: כיוון שהגיעו להר-הצופים קרעו בגדיהם.

זבולון אורלב: כיוון שהגיעו להר-הבית ראו שועל שיצא מבית קודשי-הקודשים.

זבולון אורלב: התחילו הם בוכים ורבי עקיבא משחק.

זבולון אורלב: אמרו לו: מפני מה אתה משחק?

זבולון אורלב: אמר להם: מפני מה אתם בוכים?

זבולון אורלב: אמרו לו: מקום שכתוב בו: "והזר הקרב יומת", עכשיו שועלים הלכו בו – ולא נבכה?

זבולון אורלב: אמר להם: לכך אני משחק, שנאמר: "ואעידה לי עדים נאמנים את אוריה הכהן ואת זכריהו בן יברכיהו" – וכי מה עניין אוריה אצל זכריה, והלוא אוריה במקדש ראשון וזכריה במקדש שני?

זבולון אורלב: אלא תלה הכתוב נבואתו של זכריה בנבואתו של אוריה, באוריה נאמר: "לכן בגללכם ציון שדה תחרש וירושלים עיין תהיה והר-הבית לבמות יער".

זבולון אורלב: בזכריה נאמר: "עד ישבו זקנים וזקנות ברחבות ירושלים".

זבולון אורלב: עד שלא נתקימה נבואתו של אוריה הייתי מתיירא שלא תתקיים נבואתו של זכריה.

זבולון אורלב: עכשיו שנתקיימה נבואתו של אוריה, בידוע שנבואתו של זכריה מתקיימת.

זבולון אורלב: ובלשון הזה אמרו לו: עקיבא, ניחמתנו.

זבולון אורלב: עקיבא, ניחמתנו.

זבולון אורלב: יום ירושלים שמח.

אברהם בורג: תודה רבה.

אברהם בורג: חבר הכנסת מוחמד כנעאן – לא נמצא.

אברהם בורג: חברת הכנסת ענת מאור, בבקשה.

ענת מאור: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הבית, אין ספק שירושלים מעוררת בכולנו הרבה מאוד רגשות, וזה לא מן השפה ולחוץ, במורשת שלה, במסורת שלה, בשורשים, בהיותה בירת המדינה.

ענת מאור: אני גם רוצה להזכיר, שבמסורת ירושלים היא עיר של שלום, עיר של הידברות, עיר של פתיחות, וקצר המצע מלהזכיר את כל מה שהיא אומרת לכל אחד מאתנו.

ענת מאור: עם זאת, אני רוצה שנזכור גם שני דברים שמייחדים את ירושלים מכל עיר אחרת, ובדין מייחדים.

ענת מאור: האחד, ירושלים, כבירת ישראל, ידעה שני חורבנות – חורבן בית-המקדש הראשון וחורבן בית-המקדש השני.

ענת מאור: אין היום מחלוקת בין החוקרים כולם, שהבית השני חרב גם בגלל שנאת חינם, ויותר מכך, בגלל קיצוניות יתר.

ענת מאור: השני, שאותה עיר, שאנחנו מדברים עליה כל כך באהבה, ובצדק, לשלוש דתות, עוד לפני הוויכוח הלאומי, יש בה מקומות קדושים, ויש להן כמיהה ויש להן ציפייה לראות בה נתח מתרבותם, עוד לפני נושא טריטוריאלי.

ענת מאור: חברות וחברי הבית, זה הייחוד וזה יופיה וזה הדרה של הבירה, ואם נמצא את הדרך, לא בהתרפסות ולא בכניעה, אלא ביופיה של ירושלים, שבאמת תהיה בית ובאמת תהיה חלום ותהיה המשגה וסמל לכל הדתות, הרי שיצאנו נשכרים.

ענת מאור: פה, במקום הזה, היה בזמנו יושב-ראש תנועתי, מפ"ם, חבר הכנסת יעקב חזן, זיכרונו לברכה, שב-1981 כתב את תוכנית ירושלים, והיום כבר עברו 20 שנה מאז.

ענת מאור: אילו השכלנו ב-1981 לחשוב באופן יצירתי ובאופן מקורי ובאופן נועז בעקבות הרעיונות שלו, שאמרו: אין מקום בעולם שיש לו פתרון יצירתי כמו ירושלים, עוד לא נמצא מקום כזה.

ענת מאור: רק במחשבה משותפת ורק מתוך האדרה של המקום היינו נותנים תשובה לשלוש הדתות, כדי ליצור משהו מיוחד – לא כמו הווטיקן – –

אברהם בורג: חצי דקה.

ענת מאור: – – היינו נותנים לה את ייחודה העיקרי.

ענת מאור: חברות וחברי הבית, 20 שנה אחרי דבריו של יעקב חזן אני רוצה לומר, שדווקא היום, ביום ירושלים – ואני מסכמת – אנחנו עלולים לעמוד בפני קטסטרופה בגלל שיגיונות שווא שלא קשורים רק בירושלים, בגלל רצון לעשות סדר אזורי חדש ולהתעלם מהעמים היושבים פה ומהדתות.

ענת מאור: אני רוצה לפנות לכל חברי הבית ולממשלת ישראל בפרט – כשהשולחן ריק, אדוני יושב-ראש הכנסת, אין לנו אף שר – שיפסיקו להגלות מנהיגים ויפסיקו לירות פגזים מיותרים, מרגמות, מטוסים.

ענת מאור: כאות הוקרה לירושלים – יזכרו – –

אברהם בורג: תודה.

אברהם בורג: צריך לסיים.

ענת מאור: – – שרק מתן תשובה על-פי תוכנית קלינטון – גם לפלסטינים – –

אברהם בורג: תודה רבה.

ענת מאור: – – גם לנצרות – ייתנו תשובת אמת לכך שאנחנו נוכל לחיות פה בביטחון ובשלום, ולא לאיזו טריטוריאליות ולא לשיגיונות שווא – –

אברהם בורג: תודה רבה.

ענת מאור: – – ונכבד את ירושלים יותר מכל החלומות הגדולים.

אברהם בורג: תודה רבה.

אברהם בורג: חבר הכנסת יהושע מצא, בבקשה.

אברהם בורג: אחריו – חבר הכנסת אליעזר כהן.

יהושע מצא: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, זכיתי ובימי איחוד ירושלים בשנת 1967 – כחבר מועצת העיר, לאחר מכן כסגן ראש העיר – להיות נוכח ברגע ההיסטורי של חתימת שר הפנים דאז השר בורג, זכרו לברכה, לעגן בחוק את גבולותיה החדשים של העיר המשוחררת.

אברהם בורג: הוא לא היה שר הפנים ב-1967.

אברהם בורג: משה חיים שפירא היה שר הפנים ב-1967.

יהושע מצא: יכול להיות.

יהושע מצא: יכול להיות שהזיכרון מטעה אותי.

יגאל ביבי: ב-1968.

אברהם בורג: גם כן לא.

יהושע מצא: על כל פנים, זכיתי בחתימתו של שר הפנים דאז.

יהושע מצא: מאז, אדוני היושב-ראש, כולנו – ללא יוצא מן הכלל – בארץ ובעולם היהודי, כולו ראינו בחשיבותה של אחדות ירושלים וראינו בה את קודש הקודשים.

יהושע מצא: ערב חג השבועות, באותם ימים, שנת 1967 – איחוד העיר – אלפים פקדו ועלו בחרדת קודש לגעת באחדותה של ירושלים.

יהושע מצא: את ירושלים אשר הרים סביב לה הפכנו – ויושב אתנו מאותם ימים לאחר מכן השר לוי – הפכנו לערים סביב לה.

יהושע מצא: וכאשר מדברים על 200,000 יהודים, אני חושב שאתם לא מביאים בחשבון את כל אותן ערים סביב לה, שזה מאות אלפי יהודים נוספים שבתוך המעגל והטבעת של ירושלים וגבולותיה המוניציפליים.

יהושע מצא: ססמת אבות העיר באותם ימים, בראשותו של ראש העיר קולק, היתה סובלנות; והיתה סובלנות בעיר הזאת.

יהושע מצא: החדרנו אותה – בין יהודים, ערבים, מוסלמים, נוצרים, ופעלנו באותה סובלנות שעדיין ניתן למצוא כאן בקרב תושביה המוסלמים של העיר, אם ניתן לקרוא – בקרב אותו "עמך" מוסלמי, הסובלנות בינינו, היהודים, לבינם קיימת.

יהושע מצא: אני לא רוצה לדבר על מי שמערערים את המציאות הזאת בעיר.

יהושע מצא: אותם בתוככי ממשלת ברק, לאחר העשייה הגדולה, העזו לפגוע בירושלים; חשבו שהנה – –

אברהם בורג: חצי דקה.

יהושע מצא: – – בפגיעה זו, בחלוקת העיר הזאת, ניתן לפתור בעיה שלנו עם שכנינו תושבי העיר הזאת והתושבים המוסלמים בארץ בכלל.

יהושע מצא: וטעו.

יהושע מצא: הנזק שגרמו בעצם העלאת הנושא רב וחמור, וקשה, קשה להשתחרר מאותו נזק – – –

אברהם בורג: צריך לסיים.

יהושע מצא: אני כבר מסיים, ממש שניות.

יהושע מצא: קשה להשתחרר מאותו נזק, כאשר דיברו אפילו על סטטוס מיוחד לירושלים.

יהושע מצא: ואני היום כאן בשל אותה הצעה לסדר-היום שהעליתי בימיו של שר החוץ בן-עמי, שדיבר על סטטוס מיוחד לירושלים.

אברהם בורג: נא לסיים, חבר הכנסת מצא.

יהושע מצא: אני כבר מסיים.

יהושע מצא: אשרינו שירדו מן הבמה.

יהושע מצא: לא נותר לנו היום אלא לתקן את הנזק בעמל רב, לעמול קשות על מנת שאותה אמונה בירושלים הנצחית תחדור פעם נוספת גם ללבבות של מי שניסו לפקפק בכך.

אברהם בורג: תודה רבה, חבר הכנסת מצא.

אברהם בורג: חבר הכנסת אליעזר כהן, בבקשה.

אליעזר כהן: אדוני היושב-ראש, ליום חגה של ירושלים – סבי, שעלה בתחילת המאה הקודמת לישראל מתוך שאיפה ונהייה דתית, לא ראה שום מקום אחר להקים בו את ביתו אלא בירושלים.

אליעזר כהן: כך קרה שאני עצמי נולדתי בירושלים, עיר הולדתי.

אליעזר כהן: כך קרה שגדלתי בה.

אליעזר כהן: בימי הבר-מצווה שלי ראיתי מטוסים מצריים תוקפים את ירושלים – "ספיטפיירים" – הם עוררו בי את החשק למקצוע שלי לחיים, לטיס, אבל הם גם לימדו אותי שעל הבית שלי בירושלים צריך להילחם.

אליעזר כהן: כך קרה שלאחר שירושלים שוחררה במלחמת 1967, היו לי הכבוד והתענוג להוביל 30 מסוקים ענקיים – הייתי מפקד הטייסת והובלתי 30 מסוקים ענקיים ביום העצמאות הראשון שבו יכולנו לטוס מעל ירושלים, ביום העצמאות לאחר שחרורה של ירושלים.

אליעזר כהן: היתה לי הרגשת התעלות מיוחדת כשהובלתי את המבנה הזה מעל העיר, והבנתי שזו העיר שמוזכרת יותר מכל עיר בירה אחרת בעולם בספר הספרים, בספר ההיסטוריה של העולם, בספר שתורגם ל-70 שפות – כל עמי העולם יודעים לקרוא שירושלים היא בירתו של העם היהודי, שדוד המלך הקים אותה בזמנו.

אליעזר כהן: עוד לפני שמישהו חלם על פריס ועל לונדון ועל וושינגטון – שאף אחד לא מתווכח בירה של איזו ארץ הן – האבנים של ירושלים היו כבר עתיקות אלפי שנים.

אליעזר כהן: שלא יספרו לנו מי היא ירושלים – לא לנו, לא ליהודים, לא לישראלים.

אליעזר כהן: אנחנו נשמור אותה לנצח.

אליעזר כהן: ליום חגה, אני מלא גאווה ושמחה.

אליעזר כהן: תודה רבה.

אברהם בורג: תודה רבה.

אברהם בורג: חבר כנסת מאיר פרוש – לא נמצא.

אברהם בורג: חבר כנסת ישראל כץ – לא נוכח.

אברהם בורג: חבר כנסת ויצמן שירי – כנ"ל.

אברהם בורג: חבר כנסת משה גפני – היה ויצא.

אברהם בורג: חבר הכנסת עסאם מח'ול, בבקשה.

עסאם מח'ול: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, העיר ירושלים, עם ההיסטוריה שלה ועם הגיאוגרפיה שלה, ראויה ליחס יותר אמיתי, יותר טוב ויותר אנושי מהיחס שמתייחסים אליה.

עסאם מח'ול: ירושלים יכולה להיות הכתובת שיכולה לאחד ויכולה להוביל את הערך של השלום הצודק, הערך של החיים, ולא של הסכסוך ושל ההרג ושל הכיבוש ושל הדיכוי ושל האפליה.

עסאם מח'ול: אדוני היושב-ראש, ירושלים מחולקת לשני חלקים: חלק אחד שקמה בו בירתה של מדינת ישראל מאז הכרזת המדינה, בעיר המערבית של ירושלים.

עסאם מח'ול: העיר המזרחית של ירושלים, ירושלים הערבית, נכבשה ביוני 1967, ואין מנוס אלא שפתרון בעיית ירושלים והשאלה הקשורה לירושלים יהיה כרוך בפתרון בעיית הכיבוש שנוצר במלחמת יוני 1967.

עסאם מח'ול: אני רוצה לנצל את ההזדמנות הזאת ואת היום הזה כדי לנפץ אחת ולתמיד את הטענה השקרית, כאילו ממשלת ישראל הקודמת, בתהליך השלום שניהלה, עשתה ויתורים גדולים ונתנה את הכול לגבי ירושלים – ואין מי שיקבל.

עסאם מח'ול: מכיוון שיש ניסיון לטמטם את הציבור בישראל, יש ניסיון להוליך שולל את הציבור, כדי להצדיק את מלחמת הרשע שמתבצעת בימים האלה כנגד העם הפלסטיני, גם בשם ירושלים, אני רוצה לומר שלא נכון שממשלת ברק נתנה את הכול.

עסאם מח'ול: היא לא נתנה את מה שצריך כדי להשיג פתרון שלום וסוף לסכסוך.

יגאל ביבי: כנראה לא קראת את המסמך שבידי.

עסאם מח'ול: תשמעו את מה שאומר מי שהיה שר החוץ בממשלת ברק, שלמה בן-עמי, בהרצאה גלויה שלו בבלגיה.

עסאם מח'ול: הוא אמר, שניהלנו את המשא-ומתן בקמפ-דייוויד כקולוניאליסטים, כניאו-קולוניאליסטים.

עסאם מח'ול: הוא אומר, שגילה היא התנחלות, וצודק העולם שרואה בה התנחלות על-פי החוק הבין-לאומי.

עסאם מח'ול: לכן, מי שבאמת ובתמים רוצה לתת את מה שצריך כנדוניה לשלום, צריך לדעת שעליו לוותר.

עסאם מח'ול: הוא צריך לדעת שגבולות 1967 הם גבולות השלום גם לגבי ירושלים.

אברהם בורג: תודה רבה.

אברהם בורג: חבר הכנסת אופיר פינס-פז, בבקשה.

אופיר פינס-פז: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אנחנו חוגגים היום את יום ירושלים, גם בכנסת וגם במקומות אחרים ברחבי העיר.

אופיר פינס-פז: אני מקווה שתהיה לנו גם איזו חגיגה קטנה, לפחות ליושב-ראש ולי, אם "הפועל ירושלים" בכדורסל גם תעלה לגמר ביום ירושלים.

אופיר פינס-פז: אם זה לא יקרה, אני חושב שהחגיגה לא תהיה שלמה.

אברהם בורג: ואז יהיה לנו אסרו-חג ביום רביעי.

אופיר פינס-פז: בכלל, כל הכנסת תהיה השבת "הפועל ירושלים".

יגאל ביבי: מה שמעניין הוא איזה משאלות לב יש לכל אחד.

אופיר פינס-פז: כל אחד והמשאלות הקטנות והצנועות שלו.

אופיר פינס-פז: ירושלים עוברת תקופה מאוד-מאוד קשה.

אופיר פינס-פז: העיר נמצאת במחלוקת, על שכונת גילה יורים ללא הפסקה.

אופיר פינס-פז: אני חושב, שביום ירושלים צריכה הכנסת להתאחד עם תושבי השכונה, לחזק אותם, לגבות אותם, לתמוך בהם, ולקוות שהמאמצים המשותפים בצד הביטחוני – ואני מקווה שיהיו כאלה גם בצד המדיני – יביאו סוף-סוף להפסקת הירי על תושבים, תושבי שכונת גילה.

אופיר פינס-פז: אני אומר גם לחברי חברי הכנסת הערבים, אפשר להתייחס תמיד לגילה כאל התנחלות, אבל זו אינה התייחסות רצינית.

עסאם מח'ול: שר החוץ לשעבר אמר זאת.

אופיר פינס-פז: שמעתי, שמעתי.

אופיר פינס-פז: זו התייחסות לא רצינית, התייחסות לא אחראית, התייחסות שמתעלמת מהעובדות, ואני מציע שבעניין הזה נהיה כולנו מלוכדים סביב ירושלים כפי שהיא.

אופיר פינס-פז: אני מכבד את התושבים הערבים בירושלים, אני מבקש שתכבדו את התושבים היהודים בירושלים.

עסאם מח'ול: מה זה שייך לכיבוש?

אופיר פינס-פז: זה שייך לזה, שמי שרוצה לבוא ולומר שירושלים בנויה התנחלויות התנחלויות, הופך גם אותי למתנחל, כי אני גר בשכונת רמות.

עסאם מח'ול: אז מה?

אופיר פינס-פז: או.

אופיר פינס-פז: קיי.

אופיר פינס-פז: אז אני לא מתנחל, חבר הכנסת עסאם מח'ול.

זאב בוים: אתה מתנחל, למה אתה מתבייש בכך?

אופיר פינס-פז: אני לא מתנחל, אני חי בירושלים, אני גר בירושלים, בגבולות ירושלים, ואני מציע לכם לעכל את העובדה הזאת ולא להיאבק עליה, כי זהו מאבק שלא יוביל לשום דבר.

אופיר פינס-פז: בסופו של דבר נשיג את המטרה שאני מאמין שכולנו רוצים בה, גם ביטחון וגם הסכם שלום.

אופיר פינס-פז: בכל הסכם שלום, רמות תישאר חלק מירושלים, גילה תישאר חלק מירושלים, ואני מציע לכם לא רק לקבל את זה כדבר שאי-אפשר להתמודד אתו, אלא כדבר שכך צריך להיות.

אופיר פינס-פז: אתה יכול להתווכח על בית-חנינא, אתה יכול להתווכח על שכונות אחרות – אני לא מציע להתווכח על השכונות היהודיות.

אופיר פינס-פז: נדמה לי שגם הפלסטינים כבר לא מתווכחים על זה.

אופיר פינס-פז: מלה אחת בעניין הכלכלי: אתמול אישרנו בוועדת החוקה סיוע גדול לאזור התעשייה בעטרות שסובל קשות.

אופיר פינס-פז: הוא סבל גם קודם לתקופת האינתיפאדה, ובוודאי בתקופת האינתיפאדה.

צבי הנדל: כמה כסף אפשר לתת לשטחים?

אופיר פינס-פז: אני מביא את החוק הזה ביום רביעי למליאת הכנסת, ואני מבקש שהכנסת תיתן את התמיכה הראויה לאזור התעשייה בעטרות, לחזק את בעלי המפעלים, לחזק את העובדים בעטרות, ובכך לחזק את ירושלים עצמה.

רחמים מלול: תודה, חבר הכנסת פינס.

רחמים מלול: בהצלחה ל"הפועל ירושלים".

רחמים מלול: חבר הכנסת יובל שטייניץ – אינו נוכח.

רחמים מלול: חברת הכנסת תמר גוז'נסקי – אינה נוכחת.

רחמים מלול: חבר הכנסת תאופיק חטיב, בבקשה.

רחמים מלול: אחריו – חבר הכנסת מיכאל קליינר, ואחריו – חבר הכנסת מאיר פרוש.

רחמים מלול: בינתיים הודעה למזכיר הכנסת.

א' האן: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיע, כי הונחה היום על שולחן הכנסת, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית, הצעת חוק לתיקון פקודת בתי-הסוהר (מס' 20) התשס"א–2001, שהחזירה ועדת הפנים ואיכות הסביבה.

א' האן: עוד הונחה היום על שולחן הכנסת החלטת ועדת החוקה, חוק ומשפט בדבר תיקון טעות בחוק ההסגרה (תיקון מס' 7), התשס"א–2001.

א' האן: תודה רבה.

רחמים מלול: תודה למזכיר הכנסת.

רחמים מלול: בבקשה, חבר הכנסת חטיב, שלוש דקות.

תאופיק חטיב: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, ככל שאני שומע יותר ויותר את המלה "מאוחדת", אני יודע שכולם יודעים שירושלים לא כל כך מאוחדת.

תאופיק חטיב: עובדה היא, שירושלים המערבית ושכונות הלוויין, כפי שהן נקראות, מתפתחות, וירושלים המזרחית והשכונות הערביות נסוגות, ויש שם רק הריסת מבנים.

תאופיק חטיב: עובדה היא שהיחס שונה ואחר, ולכן ירושלים אינה מאוחדת.

תאופיק חטיב: עובדה היא שאין אינטגרציה במשך 34 שנים, אז ירושלים אינה מאוחדת.

תאופיק חטיב: עצם זה שמשננים עשרות או מאות פעמים את המלה "מאוחדת" לא יהפוך את ירושלים למאוחדת.

תאופיק חטיב: כולם יודעים שירושלים לא היתה מאוחדת, על אחת כמה וכמה היא לא תוכל להיות מאוחדת, ולכן מזכירים יותר ויותר את המלה "מאוחדת".

תאופיק חטיב: זוהי פרנויה.

תאופיק חטיב: ואכן, ירושלים יכולה להוות מנוף לחיים משותפים ולשלום.

תאופיק חטיב: אכן, כך היא יכולה להיות, אבל לא בתנאים שבהם קיימים כובש ונכבש, אלא בתנאי קיום הדדי וכבוד הדדי לשני הצדדים.

תאופיק חטיב: אי-אפשר לחיות חיים שפעם הוגדרו על-ידי מי שהיה שר הביטחון במלחמת ששת הימים, משה דיין, כדו-קיום שבין סוס לרוכבו.

תאופיק חטיב: כך מתייחסים לאוכלוסייה בירושלים.

תאופיק חטיב: זה לא יהיה דו-קיום.

תאופיק חטיב: בירושלים יש שכונות יהודיות ויש שכונות ערביות, אין אחדות בירושלים.

תאופיק חטיב: הניסיון של הימין הקיצוני הפנאטי במדינת ישראל הצליח.

תאופיק חטיב: הניסיון להוביל לעימות, ואולי דרכו הם מנסים לבטל כל אפשרות של קיום והתקיימות של הסכמים – הניסיון אכן הצליח.

תאופיק חטיב: הם הצליחו להוביל את שרון בפעם הראשונה לעלות להר-הבית ולהצית את האש, ואני רואה כאן, בפרסום חדש, שאט-אט הם גם מצליחים להוביל אותו לבניית בית-כנסת על הר-הבית, ללא הסכמה.

תאופיק חטיב: זאת אומרת, זה לא בא בהסכמה, בדיון, בפשרה, במשא-ומתן – אלא לכפות, וזה מה שמצית לא את האש הבאה אלא את ההתפרצות, חס וחלילה, שאינני יודע את גבולותיה.

תאופיק חטיב: תודה רבה.

רחמים מלול: תודה, אדוני.

רחמים מלול: חבר הכנסת מיכאל קליינר – אינו נוכח.

רחמים מלול: יעלה ויבוא חבר הכנסת מאיר פרוש, בבקשה.

מאיר פרוש: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, יום ירושלים הוא יום שבו טוב לנו אם אנחנו יכולים להתייחד קצת ולדבר על ירושלים ולראות מה צריך לעשות כדי לחזק את ירושלים.

מאיר פרוש: אני רוצה לדבר על ירושלים של מעלה ועל ירושלים של מטה.

מאיר פרוש: אני זוכר את יום שחרור ירושלים.

מאיר פרוש: היינו בבית, לא היה לנו מקלט, ובבית אבי שיחיה היה גם סבי, זיכרונו לברכה, שהיה בבית-חולים ופינו אותו מבית-החולים, כמו את יתר החולים – חלילה אם יצטרכו את המיטות לחיילים שייפגעו.

מאיר פרוש: סבי, זיכרונו לברכה, הרב פקשר, אביה של אמי, גם הוא שוחרר והיה בביתנו.

מאיר פרוש: אני זוכר שאבא שלי נכנס ואמר לו: אתה יודע, שחררו את הכותל, והוא התחיל לבכות ואמר: מי יודע אם לא יבוא היום והרפורמים יגיעו לכותל וירקדו שם בנים ובנות.

מאיר פרוש: ואני רוצה להתייחס לנקודה הזאת, שיש לנו הבעיה בכותל.

מאיר פרוש: נכון, שחררו את הכותל וכל יהודי יכול להגיע לשם.

מאיר פרוש: לאחרונה יש לנו קצת בעיות עם הפלסטינים, אבל אפשר להגיע לכותל 24 שעות ביממה, להתפלל, מקום שהשכינה לא זזה ממנו, ואנחנו יודעים שהתפילות מתקבלות.

מאיר פרוש: הרבה סגולות נאמרו על הכותל המערבי.

מאיר פרוש: בשנים האחרונות אנחנו עדים לכרסום בעובדה הזאת שבאים לשם רפורמים וקונסרבטיבים ומנסים לפגוע במקום המקודש והקדוש ביותר שיש לעם ישראל, והוא הכותל המערבי.

מאיר פרוש: אני בכוונה לא מדבר על הנושאים שיש על סדר-היום, כמו הבנייה במזרח-ירושלים, והפתח החדש בהר-הבית, והדברים של שלמה בן-עמי, ויתר ההצעות שהיו בשעתן על סדר-היום.

מאיר פרוש: אבל הבעיה הזאת שמנסים לפגוע בקדושת הכותל, זו בעיה שמעיקה, כואבת ופוגעת, ואני חושב שהכנסת צריכה למצוא את הדרך, לומר את דברה ולהוקיע את אלה שפוגעים.

מאיר פרוש: אני גם רוצה לדבר על ירושלים של מטה.

מאיר פרוש: עוד לא קרה שמישהו הצליח כאן בכנסת להעביר חוק שייתן גם מענקי דיור לזכאי משרד השיכון, והכנסת הזאת, הכנסת ה-15, חוקקה חוק שהיתה לי הזכות להוביל אותו יחד עם עוד 61 חברי כנסת, שייתנו לזכאים מענקים מיוחדים בירושלים.

מאיר פרוש: הממשלה הזאת, בראשותו של אריק שרון, הקפיאה את החוק הזה עד – אני באמת רוצה לקוות שזה עד – לתחילת שנת 2002.

מאיר פרוש: ממשלה זו, שלכאורה אמורה לשמור על ירושלים, לחזק את ירושלים, למצוא את הדרכים לאיחוד ירושלים ולהביא עוד ועוד זוגות צעירים שיגורו כאן, שחלילה לא יברחו ליתר ערי הארץ, דווקא ממשלה זו, בראשותו של אריק שרון, הקפיאה את החוק שנותן מענקי דיור לזוגות צעירים ולזכאי משרד השיכון בירושלים.

מאיר פרוש: וזו השאלה, מדוע הממשלה הזאת עשתה זאת, ואני רוצה לומר, ממשלה כזאת, שלכאורה היתה צריכה לחזק יותר את ירושלים, ועל-ידי הקפאת החוק הזה היא פגעה בה, גם רוצה להקפיא את החוק שיכול לעזור למשפחות חלשות, משפחות ברוכות ילדים – החוק של חבר הכנסת הלפרט.

מאיר פרוש: אנחנו, סיעת יהדות התורה, נעשה כל שביכולתנו כדי לא לתת שהמזימה הזאת חלילה תתגשם.

מאיר פרוש: תודה.

רחמים מלול: תודה לחבר הכנסת מאיר פרוש.

רחמים מלול: חבר הכנסת נחום לנגנטל, נכנסת בזמן, בבקשה.

רחמים מלול: אחריו – חבר הכנסת אליעזר זנדברג, ואם לא יהיה נוכח – חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה.

נחום לנגנטל: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, יש ירושלים של מעלה ויש ירושלים של מטה.

נחום לנגנטל: יש אנשים שבמשך שנים ובמשך דורות התרגלו שירושלים היא ירושלים של חזון, ירושלים היא ירושלים שעוסקים בה רק בדברים גדולים מאוד, ולא עוסקים בדברים שהם ירושלים של מטה.

נחום לנגנטל: מה, אנחנו נעסוק בדברים שהם ממש קשורים לדברים של יום-יום, דברים שבחולין, דברים שבחומר, בירושלים?

נחום לנגנטל: יש כאלה בתנועה הציונית שראו בירושלים רק תופעה של ירושלים של מטה, רק תופעה חומרית, גשמית, עיר ככל הערים.

נחום לנגנטל: לכן קידשו את מושג ירושלים של מטה, כמו שראו את תל-אביב, אפילו שירושלים היתה בבחינת סמל אולי של עיר של היישוב הישן, של תפיסות עולם ישנות, לא משהו שמתחדש, משהו שהוא עכשווי, כמו העיר תל-אביב שנמצאת בגוש-דן.

נחום לנגנטל: במאבק הזה בין ירושלים של מעלה לבין ירושלים של מטה, גם בבית הזה יש אנשים שמחזיקים בדעות, גם פוליטיות וגם תרבותיות.

נחום לנגנטל: בבית הזה יש אנשים שמבחינתם ירושלים היא מקור, היא השראה, היא דבר שנותן את הדלק; היא מאפשרת לנו להסתכל עליה, אולי, כעל חוליה ראשונה בשרשרת של חוליות שאנחנו נמצאים בה היום, אחרי אלפי שנים.

נחום לנגנטל: ויש כאלה שרוצים לבנות ירושלים חדשה, גם מבחינה תרבותית וגם מבחינת תפיסת החזון שלה, כאילו לא היה לה עבר, או שהעבר שלה איננו מדבר אלינו היום.

נחום לנגנטל: אדוני היושב-ראש, אנחנו, בתפיסת הציונות הדתית, כמו שתמיד תפסנו שהציונות קשורה גם לדברים שבחזון, גם בדברים שקשורים לרוח, גם בדברים שקשורים בדת, היא לא יכולה להיות מנותקת מעבודת האדמה, מהתפיסה החומרית או מהעלאת החומר לדרגות שבקדושה.

נחום לנגנטל: יש כאלה שרצו אומנם לנתק בין תפיסה ציונית לבין תפיסה דתית, או שאחזו רק בדתיות, ואנחנו דווקא קידשנו את המקף בין שניהם – את הציונות ואת הדתיות.

נחום לנגנטל: אנחנו גם רואים ביום ירושלים, שהוא יום חגנו, את המקף שמחבר בין ירושלים של מעלה לבין ירושלים של מטה.

נחום לנגנטל: אדוני היושב-ראש, מבחינתנו יום זה הוא יום חג לא רק מבחינה זו שעם ישראל חזר לעיר בירתו, למורשת אבותיו.

נחום לנגנטל: מבחינתנו זה חג דתי, ביום הזה קמנו מוקדם בבוקר, התפללנו תפילת שחרית ואמרנו את תפילת ההלל, כשם שאנחנו אומרים אותה בחג הפסח, בחג השבועות שיחול בשבוע הבא ובחג הסוכות.

נחום לנגנטל: מבחינתנו זה חג דתי, כי יש פה לא רק מסר ששחררנו את העיר הזאת מבחינה גשמית, אלא שחזרנו לאותה מורשת דתית, רוחנית, שהעיר הזאת מסמלת עבורנו.

נחום לנגנטל: לכן, אדוני היושב-ראש, ביום זה לא הייתי רוצה להיכנס להתנגחות פוליטית בדבר מעמדה של ירושלים, או על ענייניה הפוליטיים של ירושלים.

נחום לנגנטל: מבחינתי יום זה הוא יום חג, שיכול לאחד את כל מי שמאמינים שירושלים היא מכאן ולהבא, אבל יותר חשוב – היא גם התחילה מהעבר.

נחום לנגנטל: תודה רבה.

רחמים מלול: תודה רבה.

רחמים מלול: חבר הכנסת אליעזר זנדברג, בבקשה.

רחמים מלול: אחריו – חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה.

אליעזר זנדברג: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, סדר-היום קובע דיון משולב בארבע הצעות שונות שעניינן ירושלים.

אליעזר זנדברג: אבל, אדוני היושב-ראש, אני סבור, שנכון היה אם היינו מפרידים חלק מהן, ואסביר מדוע.

אליעזר זנדברג: יש דיון כללי וחגיגי בנושא של יום איחוד ירושלים, ואני מסכים עם חבר הכנסת לנגנטל שדיבר לפני, שמדובר ביום חג שראוי לציון, וכחלק מהחגיגיות שמאפיינת ימי חג שכאלה, אנחנו משתדלים ביום כזה להימנע ממחלוקות, לדבר על המשותף בצורה חגיגית ומכובדת, וזה ציון יום איחוד ירושלים, שמבטא, לדעתי, אחד מהבסיסים או הנקודות החשובים ביותר בהיסטוריה הציונית ואחד מהגרעינים של המחשבה הציונית.

אליעזר זנדברג: כי מה זה השיבה לציון?

אליעזר זנדברג: שיבה לירושלים בראש ובראשונה.

אליעזר זנדברג: במשך שנים, גם מבחינה דתית וגם מבחינה לאומית, לאן פנו המוני היהודים ברחבי תבל?

אליעזר זנדברג: אל ירושלים, להתפלל, והכמיהה היתה לשוב ולהיות בירושלים בשנה הבאה.

אליעזר זנדברג: היכן בירושלים?

אליעזר זנדברג: לא כל כך בשכונות המערביות; יותר, ליתר דיוק, בעיר העתיקה, בירושלים של פעם, בגרעין הקדוש של ירושלים.

אליעזר זנדברג: אלה המקומות שדורות על גבי דורות כמהו ונכספו אליהם.

אליעזר זנדברג: והנה הצלחנו לאחד את חלקי העיר תחת ריבונות ישראלית, וזה בפירוש האירוע שראוי לציון וחגיגה.

אליעזר זנדברג: כאן, אני חושב שהמסקנה או הדבר המרכזי שצריך להיות משודר כמסר זה שהריבונות הזאת לא תהיה ניתנת לחלוקה לעולם, ושאין כוונה ולא תהיה שום כוונה לוותר על ריבונות בירושלים מצד שום גורם במדינת ישראל.

אליעזר זנדברג: כך אני מקווה, לפחות.

אליעזר זנדברג: זהו עניין חגיגי ואנחנו עוסקים בו.

אליעזר זנדברג: אבל אם נבדוק את ההצעות לסדר-היום השונות שאוחדו לדיון הזה, יש כאן נושא נוסף חמור, שאולי בו יש פילוג והוא קצת פוגם בחגיגיות, אבל הוא חשוב מאוד וחשוב לדון בו גם כן.

אליעזר זנדברג: כאן מדובר בפעילות שמתבצעת על-ידי הווקף ואחרים על מנת לטשטש את הקשר הבלתי-ניתק בין העם היהודי לבין הר-הבית, על מנת להעלים עובדות, על מנת להעלים ממצאים ארכיאולוגיים שקיימים ועל מנת ליצור לכאורה עובדות חדשות שנשענות על בסיס היסטורי שלא קיים.

אליעזר זנדברג: המעשים האלה, אדוני היושב-ראש, מחייבים התייחסות של הכנסת ושל הממשלה, כי המקום היחיד בעולם שעולה לי לראש, שאני מנסה לחשוב ולראות בו משהו דומה, זו אפגניסטן וה"טליבאן", שמנסים להרוס נכסי תרבות של אחרים על מנת להעלים אותם.

אליעזר זנדברג: אם אנחנו לא רוצים שפעולות בסגנון ה"טליבאן" תורחבנה, צריך לעצור את הווקף המוסלמי כמה שיותר מהר ולמנוע פעולות נוספות כאלה.

אליעזר זנדברג: אני מסתכל על מה שקרה.

אליעזר זנדברג: היה קול צעקה גדול לפני חודשים רבים על הפעולות שנעשות, ולאחר מכן הפעולות נמשכו, אבל אני לא שמעתי, ולו מלה אחת, דברים שנאמרו או מעשים שבוצעו על מנת לעצור ולמנוע; לא שמעתי ולו במלה אחת אילו סנקציות ננקטו נגד אלה שבאים ומנסים להעלים את ההיסטוריה היהודית על מנת לקבוע היסטוריה מעוותת.

אליעזר זנדברג: זה דיון שבו צריכה לבוא הממשלה ולומר מה היא עושה.

אליעזר זנדברג: אף שאני לא זוכר את כל סגני השרים למיניהם והשרים, יש יותר מדי, אני לא רואה אף אחד מהם כאן.

אליעזר זנדברג: הנה סגן שר אחד.

זבולון אורלב: יש שר לענייני ירושלים.

אליעזר זנדברג: גם הוא לא נמצא כאן.

זבולון אורלב: הוא פתח בדברים.

זבולון אורלב: יש נציג ממפלגתו, זה היושב-ראש.

רחמים מלול: אני השר לענייני רחובות.

אליעזר זנדברג: אני סבור, שכאן צריכה הממשלה לבוא ולהיות חלק מהדיון כולו ולהתייחס לדברים האלה, כי מה שלא נעשה היום, אם לא נגיב, המסקנה מבחינת הווקף היא להמשיך בפעולות האלה, שאסור לנו להסכים להן.

רחמים מלול: תודה רבה.

רחמים מלול: חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה, בבקשה.

רחמים מלול: אחריו – חבר הכנסת מוחמד ברכה, ואחריו – חבר הכנסת מיכאל איתן.

רחמים מלול: אם הוא לא יהיה נוכח – חברת הכנסת גלאון.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, להתעלם מההיסטוריה יכול אדם אחד בינו לבין עצמו, וליהנות מהעולם הזה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: להתעלם מחלק מעובדות ההיסטוריה, יכולים כמה בני-אדם אולי לחיות בהזיה הזאת.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אבל לנסות להעלים מעיני כולם את כל עובדות ההיסטוריה ואת כל העובדות החשובות, ובמקרה הזה סביב אל-קודס, או מה שנקרא בשפה העברית ירושלים, נדמה לי שזו משימה בלתי אפשרית ובלתי הגיונית.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לבוא ולומר שלמוסלמים מעולם לא היה קשר לאל-קודס או לירושלים, זה לשקר, לזייף את ההיסטוריה במצח נחושה.

צבי הנדל: כמה פעמים זה מופיע בקוראן?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לבוא ולדבר בשמנו, בשם המוסלמים, שאם בכלל אז היה קשר רופף, זה לחיות בהזיות לשמן ולזייף את ההיסטוריה ביודעין או שלא ביודעין.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני רוצה להתרכז, בזמן המועט שיש לי, בשתיים-שלוש עובדות יסוד.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: א.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: בראש ובראשונה, 40 שנה אחרי בריאת העולם וירידת אדם מהשמים לכדור הארץ נוסד מסג'ד אל-אקצא.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: בראש היה אל-מסג'ד אל-כעבה שריפה פי-מכה, ו-40 שנה לאחר מכן מסג'ד אל-אקצא.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ב.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כאשר בהיסטוריה גורשו היהודים מירושלים ולא ניתן להם לחזור אליה, ואלפי שנים נמנע מהם לעשות זאת, גם כאשר המוסלמים, בימי הח'ליף עומר אבן אל-ח'טאב, הגיעו לפלסטין ולירושלים, התנו בעלי הארץ הקודמים את מסירת ירושלים למוסלמים בתנאי שהיהודים לא יוכלו לחזור אליה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ומה ההיסטוריה אומרת, חברי הכנסת?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: המוסלמים כן נתנו ליהודים לחזור לירושלים, התירו להם, ולא כיבדו את התנאי העושק הזה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מאז ומתמיד, אלפי שנים היהודים היו נמצאים כשכנים טובים וכאנשים בתוך ירושלים, אבל ליד שכניהם, אחיהם, ביחסי שלום עם המוסלמים בירושלים, עם הערבים ועם כל התושבים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ומה היה ב-1967, לאחר הפיכת העור וההתנכרות לעובדות האלה?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: קמה תנועה ציונית שאומרת: ירושלים היא רק שלנו, לא של הערבים ולא של המוסלמים; לא היסטוריה ולא אלפי שנים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מה פתאום.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: התנועה הזאת, אליבא דאופיר פינס, גם כאשר יש כיבוש ויש התנחלות: לא, אל תגידו שזו התנחלות.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: גילה זה לא התנחלות.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מתי היתה גילה במדינת ישראל?

צבי הנדל: מאז ומעולם.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מתי נכבשה גילה, חבר הכנסת הנדל?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ב-1967.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ירושלים הערבית נכבשה ב-1967.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חברי הכנסת, אלה הן רק עובדות.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כל עוד תמשיכו לחיות בהזיות ולהתעלם מהעובדות, זה רק ירחיב את שפיכות הדמים, ירחיב את הטעויות וירחיב את מעגל כתמי הדם.

צבי הנדל: תסית, תמשיך להסית.

רחמים מלול: חבר הכנסת הנדל, תן לו לסיים, בבקשה, באווירה רגועה, כפי שהיה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני קורא לכל מי ששכלו בראשו לחזור לשפיות, לראות את העובדות כהווייתן.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: רק בדרך הזאת אפשר יהיה לפתוח עוד מפתן, עוד דלת לשלום, לחיים ולדו-קיום.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כל דרך אחרת תביא רק לחורבן ולהרס.

רחמים מלול: תודה, אדוני.

רחמים מלול: חבר הכנסת מוחמד ברכה, בבקשה.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אמונה עמוקה ומוצקה בלבם של הרבה אנשים, גם מוסלמים, גם נוצרים, גם יהודים, אמונה דתית מחברת אותנו לירושלים.

מוחמד ברכה: גם בתנועה הלאומית, לא הדתית, הרבה שירים נכתבו על ירושלים בערבית ובעברית.

מוחמד ברכה: אם לשפוט ולפתור את הבעיה של ירושלים רק על-פי כמות האמונה, באמונה אין פשרות.

מוחמד ברכה: אין חצי אמונה, אין רבע אמונה.

מוחמד ברכה: ירושלים, בכל פתרון, בכל מצב צריכה להיות פתוחה לכל הדתות והיא יכולה לשמש מוקד ומקור השראה רוחני, לאומי, דתי, לכל העמים.

מוחמד ברכה: אבל אנחנו מדברים על העתיד, על פתרון לבעיות ילדינו, בנינו והעתיד שלנו כשני עמים בארץ הזאת.

מוחמד ברכה: בהקשר זה, ללא קשר איזה משטר ואיזו מדינה שולטת, האמונה והזיקה הדתית אי-אפשר לקרוע אותה, אי-אפשר לנתק אותה.

מוחמד ברכה: אבל רק על זה אי-אפשר להתבסס.

מוחמד ברכה: הפתרון הוא פתרון מדיני, והפתרון המדיני מבוסס על פשרה.

מוחמד ברכה: הפשרה בין הישראלים לפלסטינים היא הפשרה שקיבלו הפלסטינים, היא הבסיס של תהליך השלום שחתמו עליו ממשלות ישראל, והוא החלטות האו"ם וההתייחסות לגבולות 1967 כגבולות בין שתי מדינות.

מוחמד ברכה: לכן ירושלים המזרחית יכולה להישאר כמקור להתחברות דתית לכל המאמינים, אבל היא חייבת להיות בירתו של העם הפלסטיני ובירתה של מדינה פלסטינית.

מוחמד ברכה: זה ביטוי של פשרה, רבותי.

נחום לנגנטל: גם של ישראל?

מוחמד ברכה: ירושלים המערבית היא בירתה של מדינת ישראל.

מוחמד ברכה: ירושלים המזרחית היא בירתה של מדינת פלסטין, אבל היא תמשיך להיות פתוחה לכל הדתות, לא לגרוע כהוא זה מן האמונה של אף אחד שרואה בירושלים מקום מקדשו; כהוא זה.

מוחמד ברכה: אבל אנחנו מדברים על פתרון פוליטי ולא על פתרון דתי.

יגאל ביבי: לקבר רחל אפשר להיכנס?

מוחמד ברכה: בשלום כן.

מוחמד ברכה: בטנקים?

מוחמד ברכה: ב-16-F?

צבי הנדל: למה טנקים?

צבי הנדל: למה?

צבי הנדל: למה 16-F?

צבי הנדל: למה?

רחמים מלול: רבותי חברי הכנסת, נא לא לנהל דו-שיח.

נחום לנגנטל: עד 1967 אנחנו לא יכולנו להגיע לכותל המערבי.

נחום לנגנטל: מ-1967 כולם יכולים להגיע – – –

מוחמד ברכה: חבר הכנסת לנגנטל, למה אתה רוצה לאלץ אותי לחזור על דברי מההתחלה?

מוחמד ברכה: אמרתי את הדברים האלה בטון הכי מינורי, שלא משתמע לשתי פנים.

מוחמד ברכה: אמרתי שירושלים בכל מקרה ובכל פתרון ובכל שלטון צריכה להיות מוקד שיחבר את המאמינים אליה, כל המאמינים.

מוחמד ברכה: אבל אנחנו לא מדברים על פתרון דתי, אנחנו מדברים על פתרון של בעיה לאומית, והפתרון שמסתמן ומתבקש ויכול להביא לשלום, לרגיעה ולשקט בין שני העמים הוא פתרון שמבוסס על גבולות 1967.

מוחמד ברכה: בזה הפלסטינים עושים פשרה.

נחום לנגנטל: – – –

רחמים מלול: חבר הכנסת לנגנטל.

מוחמד ברכה: אם היושב-ראש ירשה, אני מוכן להיכנס לדיון.

רחמים מלול: חבר הכנסת ברכה, הנני להודיע לך בצורה מינורית שזמנך תם.

רחמים מלול: עוד חצי דקה בגלל ההפרעות של חבר הכנסת לנגנטל.

מוחמד ברכה: אני אומר, שעצם זה שהעם הפלסטיני מקבל את זה שמדינתו תקום בגבולות 1967, זאת אומרת על 22% מפלסטין ההיסטורית, אני חושב שהוא כבר עשה את הפשרה הכי מכאיבה מבחינתו.

מוחמד ברכה: כל דבר אחר, כל דרישה אחרת היא בלתי הגיונית בעליל.

מוחמד ברכה: לכן, לא 16-F, לא טנקים ולא הפגזות ולא כוח הזרוע יפתרו את הבעיה.

מוחמד ברכה: בסופו של דבר הדברים ייפתרו רק ליד שולחן המשא-ומתן.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, מהבוקר היינו עדים למבול של ידיעות שהודלפו ממשרד ראש הממשלה שצריך לגרש את יאסר ערפאת וצריך להוציא את יאסר ערפאת, כאילו שהוא אורח של מישהו באדמתו, במדינתו ובמולדתו.

מוחמד ברכה: אחר כך, משום-מה, אולי לא משום-מה, מישהו ראה שהמשחק הזה מסוכן מדי, ואז דחפו את אמ"ן כדי להגיד שמעמדו של ערפאת יציב והוא שולט וכו' וכו'.

צבי הנדל: אף אחד לא אמר שערפאת יציב.

רחמים מלול: חבר הכנסת הנדל.

רחמים מלול: חבר הכנסת ברכה, תודה רבה.

מוחמד ברכה: אני לא מצפה ממך לשום דבר חיובי ולכן חבל על הזמן.

צבי הנדל: אתה יודע שהוא לא יציב.

מוחמד ברכה: אני רוצה לסיים בעזרתך, אדוני היושב-ראש.

רחמים מלול: משפט סיכום, בבקשה.

רחמים מלול: חבר הכנסת הנדל, אנא תן לו משפט סיכום.

מוחמד ברכה: הפרעות אפשר לסבול, מופרעות קשה, באמת קשה.

מוחמד ברכה: רציתי לסיים במשפט הזה, אדוני היושב-ראש.

צבי הנדל: – – –

מוחמד ברכה: אני שוב אומר, הפרעות זה בסדר, מופרעות זה ממש ממש קשה.

צבי הנדל: מי מופרע?

צבי הנדל: תקשיב למה שהוא מדבר, תקשיב לו.

רחמים מלול: זה ביטוי עדין יחסית.

צבי הנדל: הוא קורא לך מופרע.

רחמים מלול: אנא, אל תסית.

רחמים מלול: חבר הכנסת ברכה, בבקשה.

מוחמד ברכה: אחת הטענות המרכזיות, שבאים אתה גם לברק ואחר כך גם לערפאת, היא שברק נתן לערפאת 90% ומשהו וערפאת לא קיבל, וזה סימן שהוא לא רוצה שלום.

מוחמד ברכה: אני אומר, שאם יש סימן מובהק לשלום, הוא שערפאת מתייחס להסדר הקבע כאל הסדר קבע, ולכן הוא לא רצה הסדר קבע עם חורים; לא רצה הסדר קבע מחורר.

מוחמד ברכה: אם הוא היה מאמין, כפי שאומרים אנשי הימין, שזה שלב בתורת השלבים, הוא היה מקבל את זה ואחר כך עובר לשלב הבא.

מוחמד ברכה: אבל דווקא מפני שהוא רוצה להביא לעמו, לאזור, שלום, הוא לא היה יכול לקבל הסדר קבע ללא ירושלים המזרחית, ללא פתרון לבעיית הפליטים, ללא פתרון בעיית המדינה על גבולות 1967.

מוחמד ברכה: לכן הגיע הזמן לחזור למשא-ומתן מהנקודה שאליה הגיעו בזמנו של ברק.

מוחמד ברכה: תודה רבה.

רחמים מלול: תודה רבה.

רחמים מלול: חבר הכנסת מיכאל איתן – אינו נוכח.

רחמים מלול: חברת הכנסת זהבה גלאון, בבקשה.

רחמים מלול: אחריה – חבר הכנסת עופר חוגי, ואם הוא לא יהיה – חבר הכנסת אבשלום וילן, חברת הכנסת נעמי חזן, חבר הכנסת איוב קרא.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אמר חבר הכנסת נחום לנגנטל כאן על הבמה, שיש ירושלים של מעלה ויש ירושלים של מטה.

זהבה גלאון: אני מסכימה אתו, כי במשך כל כך הרבה שנים טיפחו כאן את הדימוי של ירושלים של מעלה, ירושלים המטפיזית, באמצעות שורה של ביטויים, שורה של אמירות: אם אשכחך ירושלים תשכח ימיני, העיר שחוברה לה יחדיו.

זהבה גלאון: אני רוצה לומר לך, אדוני היושב-ראש, שהעיר הזאת אינה מאוחדת, העיר הזאת מעולם לא חוברה לה יחדיו.

יגאל ביבי: בפרלמנט הישראלי 70% – – –

זהבה גלאון: מי שמדבר על ירושלים – – –

יגאל ביבי: אני מרגיש פה כמו בסעודיה.

רחמים מלול: זה בוודאי בתחום חופש הדיבור.

יגאל ביבי: אל תדברי נגד היהודים.

יגאל ביבי: קצת בושה, קצת בושה – – –

רחמים מלול: חבר הכנסת ביבי, אדוני כבר דיבר.

רחמים מלול: אדוני יחבר את ירושלים כשהוא יעלה לדבר.

זהבה גלאון: מי שמדבר, אדוני היושב-ראש, על ירושלים של מעלה, מתעלם מירושלים של מטה, מירושלים הגשמית, שחיים בה אנשים – יהודים, מוסלמים ונוצרים, והעיר הזאת יש בה כתות-כתות ודתות-דתות.

זהבה גלאון: מי שמדבר רק במושגים מטפיזיים, הייתי אומרת שהוא מחטיא את המטרה.

זהבה גלאון: הגענו למצב, ופה אני עונה לחבר הכנסת ביבי, שבמשך כל כך הרבה שנים ניסו לטפח את המיתוס של העיר המאוחדת, ואני חוזרת על זה – העיר הזאת אינה מאוחדת.

זהבה גלאון: העיר הזאת תצטרך להיות בירתם של יהודים ומוסלמים, העיר הזאת תצטרך לתת מענה לכל הדתות שבה, הממשלה ששולטת כרגע בעיר הזאת תצטרך להביא בחשבון שבכל פתרון פוליטי יצטרכו לדבר על חלוקת ריבונות בעיר הזאת.

יגאל ביבי: – – –

זהבה גלאון: אדוני חבר הכנסת ביבי, אני לא שותפה לניסיונות לטפח מיתוס מזויף, מיתוס שלא קיים, מיתוס שמשמיט את זה שבעיר הזאת חיים 200,000 פלסטינים, שבמשך שנים קיימת כלפיהם מדיניות של טרנספר שקט, מדיניות שבאה לדחוק את רגליהם משם.

זהבה גלאון: כמו שאני לא מוכנה שיתייחסו ככה לפלסטינים בעיר הזאת, אני לא מוכנה שיירו על תושבי גילה.

יגאל ביבי: – – –

זהבה גלאון: אתה רוצה לדבר במקומי, חבר הכנסת ביבי?

רחמים מלול: חבר הכנסת ביבי, אני מבקש.

זהבה גלאון: חבר הכנסת ביבי, אני משקפת את דעתי, אני משקפת את עמדת סיעתי.

זהבה גלאון: אנחנו מתנגדים לירי על תושבי גילה, אנחנו מתנגדים לירי על תושבי ירושלים בכלל בכל המקומות, יהודים וערבים כאחד.

זהבה גלאון: אנחנו חושבים שהפתרון כאן איננו פתרון כוחני ואינו פתרון צבאי.

זהבה גלאון: גם ביום הזה, שמנסים לטפח בו את ירושלים המאוחדת, צריך להזכיר שהעיר הזאת חצויה והעיר הזאת דורשת פתרון פוליטי של חלוקה.

רחמים מלול: תודה רבה.

רחמים מלול: חבר הכנסת עופר חוגי – אינו נוכח.

רחמים מלול: חבר הכנסת אבשלום וילן – אינו נוכח.

רחמים מלול: חברת הכנסת נעמי חזן – אינה נוכחת.

רחמים מלול: חבר הכנסת איוב קרא – היה נוכח לפני רגע ונעלם.

רחמים מלול: חבר הכנסת צבי הנדל, בבקשה.

רחמים מלול: אחריו – חבר הכנסת אברהם הירשזון, חבר הכנסת חיים דרוקמן, חבר הכנסת טלב אלסאנע, חבר הכנסת חיים כץ, חבר הכנסת דוד אזולאי, חבר הכנסת שמואל הלפרט, חבר הכנסת האשם מחאמיד.

רחמים מלול: בבקשה, חבר הכנסת הנדל, כולנו דרוכים לשיעור ההיסטוריה שלך.

צבי הנדל: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כבוד השר רחבעם זאבי – "הר-הבית בידינו", שמענו מעל גלי האתר ביום הגדול שאותו אנחנו חוגגים היום.

צבי הנדל: איזו שמחה, איזו התרגשות, בשרנו נעשה חידודים חידודים, אחרי שנים על גבי שנים שבהן קיווינו וציפינו לרגע הזה, ליום הזה, שירושלים כולה תהיה בידינו.

צבי הנדל: לצערי הגדול, ממשלות ישראל לדורותיהן לא הקפידו לשמר היטב ומספיק את הריבונות שצעק אותה מפקד החטיבה דאז מוטה גור: "הר-הבית בידינו".

צבי הנדל: לצערי הגדול, יש מעין ריבונות כפולה בהר-הבית: אף שהוא שייך למדינת ישראל הוא לא בידינו, הוא בידי אחרים.

צבי הנדל: בירושלים יש בנייה מסיבית, דיברו על זה חברי, אבל הם לא הדגישו שיש אלפי יחידות דיור, אלפים על אלפים, בלתי מאוכלסות.

צבי הנדל: הבתים ריקים, אפילו לא שמו שם משקופים; רק צבעו אותם יפה, ציפו אותם באבן כדי שייראה מרחוק שיש המון בתים, המון בנייה ערבית.

צבי הנדל: אלפים.

צבי הנדל: לא שני בתים או שלושה, אלפי בתים ריקים.

צבי הנדל: מעולם לא היתה שם נפש חיה, אלא רק הפועלים שעבדו בבנייה.

צבי הנדל: אבל ירושלים של הערבים – איך הם יוכיחו – ואנחנו באוזלת-יד בלתי מוסברת ובלתי מובנת, כולנו, כל ממשלות ישראל, עוברים לסדר-היום, כי אסור להרוס בית, כי יש חוות דעת של חיימק'ה רמון כשהוא היה שר ושל יוסי ביילין שאסור למתוח – וניתנה הוראה שלא הורסים בתים.

צבי הנדל: מאחר שהזמן קצר והיושב-ראש דרש שנדבר קצת היסטוריה – ניקח את העניין של הר-הבית עם החפירות הארכיאולוגיות – אומר רק מלה אחת.

צבי הנדל: בספר הספרים שלנו מופיעה ירושלים למעלה מ-600 פעם.

צבי הנדל: אני צודק?

צבי הנדל: כי ירושלים היא שלנו, היא קרובה לנו.

צבי הנדל: למי שלא יודע, בקוראן ירושלים לא מופיעה אפילו פעם אחת, אף לא פעם אחת.

צבי הנדל: מקום שהוא קדוש לדת לא נרשם בספר הספרים שלו אף לא פעם אחת?

צבי הנדל: המצאה, עשיית היסטוריה חדשה על מנת להצדיק את הבנייה של מסגד על הר-הבית, להכעיס, במקום קודשנו, ופתאום המסגד הזה נהיה יותר חשוב מכל המסגדים האחרים בעולם.

צבי הנדל: למה?

צבי הנדל: כי הוא נבנה על הר-הבית, על המקום המקודש ביותר ליהודים.

צבי הנדל: אז שלא נתבלבל ולא נשכח באיזו דת ירושלים היא נכס מקודש ומופיע בכתובים מאות פעמים, ואצל מי זה לא מופיע אף לא פעם אחת, אלא אם כן זה מרגיז יהודים ובונים שם את המסגד.

רחמים מלול: תודה, חבר הכנסת הנדל.

רחמים מלול: חבר הכנסת אברהם הירשזון.

רחמים מלול: חבר הכנסת חיים דרוקמן.

רחמים מלול: חבר הכנסת טלב אלסאנע – בבקשה, אדוני.

רחמים מלול: אחריו – חברי הכנסת חיים כץ, דוד אזולאי, שמואל הלפרט, האשם מחאמיד, רוני מילוא, חוסניה ג'בארה, יצחק גאגולה, זאב בוים, שאול יהלום, אחמד טיבי, קולט אביטל.

רחמים מלול: חברת הכנסת רונן, עוד כמה דוברים יגיע תורך.

טלב אלסאנע: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, יש גבול לכל דבר, אבל לסילוף המתמשך – – –

צבי הנדל: מה לא נכון במה שאמרתי?

טלב אלסאנע: – – – כדי לשנות ולשכתב את ההיסטוריה.

רחמים מלול: חבר הכנסת הנדל, אף לא חבר כנסת אחד הפריע לך בנאום שלך.

רחמים מלול: חבר הכנסת אלסאנע, תמשיך בבקשה, אני אגן על זכותך.

טלב אלסאנע: מדברים על ירושלים שהיא בירתו של העם היהודי זה 3,000 שנה, אבל צריך לדעת שירושלים יש לה המעמד המיוחד לערבים זה 5,000 שנה – –

צבי הנדל: מיליון שנים.

טלב אלסאנע: – – היו הכנענים, היו העמונים.

טלב אלסאנע: כשהיהודים באו היו כאן החתים.

טלב אלסאנע: המלה אורשלים, מאור וסאלם, יש לה השורש – – –

בנימין אלון: כנענים זה רק מוחמד כנעאן – – –

טלב אלסאנע: אני רוצה לומר לך, שכשאתם חוזרים ומדגישים שירושלים מאוחדת, אתם יודעים שהיא לא מאוחדת.

טלב אלסאנע: היא מעולם לא היתה מאוחדת, עכשיו היא לא מאוחדת והיא לא תהיה מאוחדת, כי אתם מחזיקים בה לא בכוח הזכות אלא בכוח הזרוע, ככובש.

טלב אלסאנע: אתם מנסים להתנכל לעם השני, מנסים לנשל אותו מהמקום הכי קדוש שיש לו.

טלב אלסאנע: אתם מדברים על ערכים ועל יהדות.

טלב אלסאנע: אתם צריכים להבין, שכמו שיש לכם זיקה לכותל – ואני לא מכחיש את זה – יש זיקה של האוכלוסייה המוסלמית וגם הנוצרית, זיקה שווה אם לא הרבה יותר חזקה לירושלים.

טלב אלסאנע: בקוראן כתוב: "סובחאן אללדי אסרא בעבדה לילאן מן אלמסגד אלחראם, אלא אלמסגד אלאקצא אללדי בארקנא חולה", ירושלים היא המקום הראשון שאליו הפנו המוסלמים את פניהם לרגל תפילה.

טלב אלסאנע: לכן, כשאתם מנסים לשלול את הזיקה הדתית ואת הזיקה הלאומית, אתם הופכים את המאבק גם ללאומי וגם לדתי וחוזרים ומדגישים שלנצח ירושלים תישאר מאוחדת.

טלב אלסאנע: מה זה לנצח?

טלב אלסאנע: היא היתה מאוחדת?

טלב אלסאנע: אתם יודעים שהיא לא תהיה מאוחדת ואתם יודעים שלא לנצח, ואתם יודעים שהיא לא בירת ישראל.

טלב אלסאנע: תנו לי מדינה אחת בעולם שמכירה בה כבירת ישראל חוץ ממדינת ישראל.

טלב אלסאנע: איזו מדינה אחרת מכירה בירושלים כבירתה של מדינת ישראל?

טלב אלסאנע: הגיע הזמן להתפכח מהאשליה הזאת.

טלב אלסאנע: לעם הערבי, לעם הפלסטיני, לאומה המוסלמית, ירושלים היא דבר שאי-אפשר לוותר עליו; כולם מוכנים להקריב את עצמם למען ירושלים.

טלב אלסאנע: צריך להבין שהם לא יוותרו על אף גרגיר מירושלים המזרחית.

טלב אלסאנע: אתם יכולים לעשות חוקים, לשריין אותם ולאשרר אותם ולשכתב אותם, אבל זה לא יעזור לכם, כי זה לא יעמוד בפני רצונו של עם ששואף לעצמאות ורואה בירושלים את בירתו.

רחמים מלול: נא לסיים.

טלב אלסאנע: אדוני היושב-ראש, לפני כשעה ביקרתי אצל ג'יבריל רג'וב.

טלב אלסאנע: אני רוצה לומר לכם שאני המום ממה שראיתי.

טלב אלסאנע: לא מדובר באיזה מבצר צבאי או בתחנת משטרה, מדובר בבית פרטי.

טלב אלסאנע: הם הלכו והפגיזו את הבית כשהוא יושב בו.

רחמים מלול: תודה רבה.

טלב אלסאנע: אתם מעלים על דעתכם שמישהו יירה כשהוא נמצא בתוך הבית שלו ואתם הורסים את הבית?

טלב אלסאנע: זה ניסיון התנקשות שפל ותת-רמה, ניסיון לחסל את הרשות הפלסטינית ולטרפד את הסכם השלום.

רחמים מלול: טלב, בבקשה משפט לסיום.

טלב אלסאנע: אתם רוצים לחיות באמצעות החרב ולנצח, אבל על החרב אי-אפשר לשבת, אתם לא יכולים להמשיך ולחיות מכוח החרב – –

רחמים מלול: אני מאוד מודה לחבר הכנסת אלסאנע, בבקשה.

טלב אלסאנע: – – ולתת לגיטימציה לכוחנות הזאת.

רחמים מלול: כבר 40 שניות אחרי הזמן.

רחמים מלול: חבר הכנסת האשם מחאמיד, בבקשה.

רחמים מלול: אחריו – חבר הכנסת אחמד טיבי, חברת הכנסת קולט אביטל, חבר הכנסת אבשלום וילן.

רחמים מלול: בבקשה.

יגאל ביבי: ו"בעדן"?

רחמים מלול: ביבי אחרי טיבי.

רחמים מלול: בבקשה, אדוני, שלוש דקות לרשותך.

האשם מחאמיד: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני לא רוצה להיכנס לסוגיה איפה זה כתוב ואיפה זה לא כתוב, אם זה בקוראן או בתנ"ך.

צבי הנדל: תיכנס.

האשם מחאמיד: אתה יודע מה, הראייה שלי היא אחרת, אני רואה מציאות.

האשם מחאמיד: יש פה מציאות: יש ירושלים המזרחית ולא מזרח-ירושלים; יש ירושלים המערבית, שהיא בירתה של ישראל, כאשר ירושלים המזרחית היא בירתו של העם הפלסטיני.

האשם מחאמיד: כמה פחות קדוש, כמה יותר קדוש – על זה אפשר להתווכח עד סוף העולם, אבל יש פה מציאות ושום צה"ל ושום חוק לא יוכלו לשנות את המציאות הקיימת.

האשם מחאמיד: אדוני היושב-ראש, ההוכחה הכי טובה שהיום זה לא יום חג ואין ירושלים מאוחדת היא, שיש פה ממשלה עם שני מעגלים.

האשם מחאמיד: הוסיפו עוד מעגל בפנים וזו ביצה בתוך ביצה – זה לא ביצים אלא ביצות – הוסיפו ביצה בתוך ביצה ותראו מה שיוצא.

רחמים מלול: חבר הכנסת מחאמיד, הממשלה הפריסה עוד פרסה.

רחמים מלול: כך כתוב במקורות.

צבי הנדל: כל השרים נמצאים באירועים – – –

האשם מחאמיד: זה שאין פה אף שר זה מוכיח – – –

אחמד טיבי: כולם בירושלים.

רחמים מלול: יש אירועים לכבוד יום ירושלים ויש להניח שכל השרים נמצאים שם.

האשם מחאמיד: מה זה משנה.

האשם מחאמיד: עושים פה חאפלה – –

רחמים מלול: נדון אותם לכף זכות.

האשם מחאמיד: – – אחמד טיבי, עושים פה פסטיבל, ואתה לא מבין את המשמעות.

האשם מחאמיד: הכנסת חוגגת.

האשם מחאמיד: איזו כנסת, איזו ממשלה, מי חוגג?

האשם מחאמיד: אין ירושלים מאוחדת, אין, יש שתי ערים וכל אחת עם ההרים סביב לה.

האשם מחאמיד: יש שתי ערים, מה לעשות, זה המצב.

האשם מחאמיד: לכן אני לא רוצה שזה ייהפך – להיפך, הנדל, אני לא רוצה שזה ייהפך לקונפליקט בין-דתי, כי ברגע שזה הופך, אדוני היושב-ראש, לקונפליקט דתי, אוי ואבוי לכולנו.

האשם מחאמיד: ותפסיקו לשחק באש הזאת.

האשם מחאמיד: זאת אש, ויש כאלה שרוצים להבעיר את האזור הזה לצמיתות.

האשם מחאמיד: לא ירושלים מאוחדת, אלא אש שבוערת לנצח.

צבי הנדל: מי עוד חוץ מערפאת?

האשם מחאמיד: למה אתה עכשיו משווה בינך לבין ערפאת?

האשם מחאמיד: באמת, למה אתה עושה את ההשוואה הזאת?

צבי הנדל: הוא שכן שלי, אתה לא.

רחמים מלול: האשם, אנא תמשיך, אל תענה לו.

האשם מחאמיד: אני בטח שממשיך – – –

רחמים מלול: כן, כן.

רחמים מלול: לאדוני יש עוד חצי דקה.

האשם מחאמיד: אדוני היושב-ראש, אני בטוח, שצדק מוחלט, אם הוא יילחם בצדק מוחלט, וכל אחד חושב שהצדק המוחלט אתו, הצדק הטוטלי אתו – אוי ואבוי לכולנו באזור הזה.

האשם מחאמיד: ואדוני היושב-ראש, אין שום אפשרות להכתיב מציאות לא על-ידי צווים, לא על-ידי חוקים וגם לא על-ידי מטוסי 16-F.

האשם מחאמיד: זה לא ניתן; זה בלתי אפשרי.

האשם מחאמיד: גם מטוסים לא יוכלו להכתיב לעם הפלסטיני – –

רחמים מלול: תודה רבה.

האשם מחאמיד: – – את עתידו.

האשם מחאמיד: ולכן, אדוני, המדיניות של הממשלה הזאת לא תביא לשלום, לא תביא לביטחון; להיפך, היא תביא לגיהינום לשני העמים באזור הזה.

רחמים מלול: אני מודה לך, חבר הכנסת מחאמיד.

רחמים מלול: חבר הכנסת רוני מילוא – אינו נוכח.

רחמים מלול: חברת הכנסת חוסניה ג'בארה – אינה נוכחת.

רחמים מלול: חבר הכנסת יצחק גאגולה – אינו נוכח.

רחמים מלול: חבר הכנסת זאב בוים – אינו נוכח.

רחמים מלול: חבר הכנסת שאול יהלום – אינו נוכח.

רחמים מלול: חבר הכנסת אחמד טיבי – נוכח גם נוכח.

רחמים מלול: בבקשה, אדוני.

רחמים מלול: אחריו – חברת הכנסת קולט אביטל.

צבי הנדל: – – –

רחמים מלול: חבר הכנסת הנדל, אתה קולני מדי, אדוני.

קריאה: – – –

רחמים מלול: אמרתי: נוכח גם נוכח, זה לרבות.

רחמים מלול: בבקשה, אדוני.

אחמד טיבי: תודה, אדוני.

רחמים מלול: אני מקווה שאדוני רגוע ושליו.

רחמים מלול: בבקשה.

אחמד טיבי: תודה.

האשם מחאמיד: איזו משאלה זאת?

רחמים מלול: לכבוד יום ירושלים.

אחמד טיבי: האמת היא, אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, תענוג תמיד לדבר על נושא ירושלים, ובמיוחד כשאני בא לומר אקסיומות על כי עתידה של העיר להיות בירה לשני העמים.

אחמד טיבי: אבל אני אחרג ממנהגי – –

רחמים מלול: אחרוג.

אחמד טיבי: – – אחרוג ממנהגי, ואני, בניגוד לדעתה של חברת הכנסת נחמה רונן, שחושבת שאסור לדבר על נושאים שהם לא קשורים, אז אני אדבר.

אחמד טיבי: אני קיבלתי מכתב מאת גברת סילביה סופר מאשקלון, אני חושב שכולכם קיבלתם אותו, שמדבר – – –

קריאה: – – –

אחמד טיבי: נבחרי הכנסת קיבלו; אני קיבלתי כאחד העם, כאחד הח"כים.

אחמד טיבי: המכתב מדבר על הצורך הדחוף ביוזמת חוק בכל מה שקשור למסגרת יומית לחניכים מוגבלים.

אחמד טיבי: והיא מתארת את הרגשתה כאם, כחברה בהנהלת אקי"ם ובארגונים נוספים, ומבקשת להעלות בפני הכנסת הזאת את המצוקה של אמא ואת המצוקה של משפחות עם הקושי הברור והאובייקטיבי הזה.

אחמד טיבי: מדובר, היא אומרת, בחניכי חינוך מיוחד הסובלים ממוגבלויות פיזיות ומנטליות קשות, שלמרבה הפליאה והצער, כאשר הם מגיעים לגיל 21, לפי החוק הקיים כיום נשללת מהם הזכות לשהייה במסגרת יומית, שהיא מאוד חיובית עבורם ועבור המשפחה, והם נותרים ללא כל אופציה אלטרנטיבית, סגורים, כפי שהיא אומרת, בין ארבעת כותלי ביתם.

אחמד טיבי: זה מצב אבסורדי, שמטבע הדברים גורם לרגרסיה המתבטאת בהיפראקטיביות של המטופל ובאגרסיביות בקרב החניכים, ואילו בחניכים הסיעודיים מעמיקות האפתיה והפסיביות.

אחמד טיבי: היא תוהה ושואלת, אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, האם ייתכן שבמדינה נאורה, הצועדת בצעדי ענק אל הקידמה של שנות האלפיים, יצטרך הורה בגיל 60-50 לנטוש את מקום עבודתו ולטפל בבנו, בבתו, משמע לקלח, להלביש, להאכיל וכו', 24 שעות ביממה.

אחמד טיבי: הייתכן מצב שבו הורים פונים לרשויות מתוך מצוקה קשה ואמיתית ונענים בתשובות לקוניות כמו: מצטערים, אבל אין תקציב, ובו בזמן, בקלות בלתי נסבלת, מושקעים מאות מיליוני דולרים בבנייני פאר, בהיכלי ספורט, בהיכלי תרבות, במרינות מפוארות, ואני אוסיף מאצלי: בהתנחלויות מיותרות.

אחמד טיבי: זה ללא ספק מצב מביש המצריך או דורש מעורבות רצינית ומעמיקה של כל הגורמים, גם ממשלתיים, גם חקיקה, לנוכח אטימות הלב היוצרת פערים חברתיים הגורמים לקיפוח ולחוסר אינטגרציה בין קבוצות שונות באוכלוסייה.

אחמד טיבי: אני חושב, שבשמה של גברת סילביה סופר – אני בטוח שכולנו בבית הזה מסכימים שזה מצב אשר לא יכול להימשך, כאשר חניכים מאבדים את הזכות שלהם בהגיעם לגיל 21, הזכות להיות – –

רחמים מלול: תודה.

אחמד טיבי: – – חלק ממסגרת יומית סיעודית, ועל כן אני מתחייב להמשיך ולטפל בנושא.

אחמד טיבי: אני מקווה שרבים בבית הזה יעשו כך.

אחמד טיבי: תודה.

רחמים מלול: תודה, חבר הכנסת טיבי.

רחמים מלול: אם בכל נושא שנוי במחלוקת תישא נאום דוגמת זה – –

צבי הנדל: כל הכבוד.

רחמים מלול: – – אני אעודד הרבה אזרחים לכתוב אליך מכתבים.

רחמים מלול: תודה, חבר הכנסת טיבי.

רחמים מלול: חברת הכנסת קולט אביטל, בבקשה.

רחמים מלול: אחריה – חבר הכנסת וילן וחבר הכנסת בשארה, שנכנס בזה הרגע.

קולט אביטל: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ביום כמו היום, שבו אנחנו מתמקדים בכל הבעיות החמורות שמפרידות בינינו, ביום שבו מצד שני אנחנו חוגגים את יום ירושלים, אני הייתי רוצה להעלות לא רק את הדברים שמפרידים, אלא הייתי רוצה להעלות על נס דווקא מה שהושג.

קולט אביטל: במשך יותר מ-25 שנים ידענו לחיות בעיר הזאת יחד, יהודים וערבים, תוך כיבוד הדדי, ואני רוצה להעלות על נס דווקא היום את מדיניותו הנאורה של טדי קולק, שידע כיצד לפתוח את העיר לכולם, כיצד להביא לדו-קיום בשלום, כיצד להביא בחשבון את כל הרגישויות, כיצד לתת לכל קהילה לחיות את חייה ולפתח אותם.

קולט אביטל: אני מעלה את זה כאן היום מכיוון שאני מאמינה, שאם הדבר היה אפשרי במשך 25 שנה, הדבר עדיין אפשרי גם בעתיד.

קולט אביטל: אני הייתי רוצה אולי היום, מעל במת הכנסת הזאת, לייחל יחד אתכם להנהגה נאורה, אשר תוכל להביא לרגיעה, אשר תדע לפתח דו-שיח שבו אלמנט ההתחשבות יהיה קיים, דו-שיח שדרכו נדע כולנו כיצד לחיות יחד וכיצד לשמר את אוצרותיה של עיר שהיא עיר אוניברסלית.

קולט אביטל: אבל הייתי גם רוצה לנצל את במת הכנסת הזאת כדי להעלות ממד נוסף, ושוב להעלות את נושא החפירות בהר-הבית.

קולט אביטל: אני לא רוצה לבוא לקבוע כאן את מידות הקדושה, אינני אוטוריטה לכך, אינני רוצה לקיים תחרות בין הדתות למי קדושה העיר הזאת יותר ולמי היא קדושה פחות, אבל אין ספק לכולנו, שירושלים בכלל והר-הבית בפרט הם מאגר של ההיסטוריה האנושית, מאגר של ההיסטוריה שלנו, ולכן קשה לבוא ולראות שוב שלמרות כל הקריאות, למרות כל הישיבות, למרות כל ההחלטות, למרות כל הפניות – ממשיכים לחפור בהר-הבית ויכולים לגרום נזק בל ישוער לא רק לנו היום אלא להיסטוריה האנושית.

קולט אביטל: אני רוצה שוב, מעל במת הכנסת הזאת, לפנות ולבקש שהחפירות האלה וההרס הבלתי-ניתן לשחזור אחר כך ייפסקו.

קולט אביטל: אנחנו, בוועדת החינוך והתרבות בכנסת, קיבלנו החלטה בקשר לכך, אנחנו גם פנינו למשרד החוץ וביקשנו להזמין מומחה, שליח של אונסק"ו, לבוא ולראות ולקבוע את העובדות בשטח.

קולט אביטל: אני מצרה על כך שעד היום הזה פנייתנו למשרד החוץ לא נשאה פרי, ואני פונה שוב למשרד החוץ להביא את השליח הנה, אולי הוא יצליח להפסיק את עבודות החפירה.

קולט אביטל: תודה רבה.

רחמים מלול: תודה, גברתי.

רחמים מלול: חבר הכנסת אבשלום וילן, בבקשה.

אבשלום וילן: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, היום הוא יום ירושלים.

אבשלום וילן: זהו יום של שמחה, יום של תקווה, אבל גם יום של אמת.

אבשלום וילן: כבן העם היהודי ששמח בגיל 16, כאשר שמע בשידור חי על איחודה של העיר – – –

רחמים מלול: אדוני הסגיר את גילו.

מרדכי משעני: הוא עדיין לא בשלב ההסגרה.

אבשלום וילן: מה לעשות, מודה באשמה.

אבשלום וילן: ובכל אופן, מאותו רגע, מאז ועד היום, אני זוכר ויודע שבעיר הזאת גרים היום למעלה מ-200,000 אזרחים ערבים פלסטינים, והדבר האחרון שמותר לנו לעשות ביום ירושלים, ובכל ימות השנה, הוא להפוך את העיר הזאת, שהיא אולי היפה בערים, לעיר של קונפליקט בין דתות, גם אם בתנ"ך מופיע שם העיר כמעט 600 פעמים ובקוראן אפילו לא פעם אחת.

אבשלום וילן: ביסודו של דבר, המטרה של כולנו צריכה להיות הוצאתה של ירושלים לא מחוץ לסכסוך, כי אם מעל לסכסוך.

אבשלום וילן: ירושלים צריכה להיות בירת השלום של העם היהודי החוזר לארצו ושל העם הפלסטיני החי בה.

אבשלום וילן: צריך להבין, שהפתרון בירושלים הוא אולי קשה מכול, אבל הוא אפשרי; אולי הוא שלב הסיום של הסכסוך, אבל הוא אפשרי.

אבשלום וילן: אין משמעות לריבונות בירושלים, יש משמעות לחיים בירושלים.

אבשלום וילן: יש משמעות לעובדה שהעיר הזאת קדושה לכל שלוש הדתות, ואני מוכן לקבל לצורך הדיון את ההעדפה, שלנו, כיהודים, יש רק עיר אחת כזאת, ולכל הדתות האחרות יש גם ערים אחרות.

אבשלום וילן: אבל, מי שלא מבין, שללא פתרון הוגן וצודק, שבו אנחנו יחד עם המוסלמים והנוצרים נגיע לפתרון משותף בעיר מאוחדת, שיהיה בה ביטוי לשאיפות הדתיות והלאומיות שלנו, אבל גם של העם השכן – לא מבין שבעצם את שאלת ירושלים לעולם לא נוכל לפתור בכוח.

אבשלום וילן: היא סמל לכולם, ובתור עיר שלום, בתור עיר של תקווה, היא יכולה להיות היפה שבסמלים, אם נבין שלא בכוח תוכרע שאלת ירושלים, אלא בהבנה ובבניית מסגרת כזאת שכולם יוכלו לחיות בה.

אבשלום וילן: אני יודע שבקמפ-דייוויד עלו הדברים על שולחן המשא-ומתן, ואני בטוח ומשוכנע שגם בקמפ-דייוויד לא היינו רחוקים ממציאת נוסחה שכל הצדדים יוכלו לחיות אתה.

אבשלום וילן: דווקא ביום איחוד ירושלים, מעל הדוכן הזה, מעל במת הכנסת, אני קורא למנהיגי העמים, לראש ממשלת ישראל, למנהיגות הפלסטינית, לממשלת ישראל ולכנסת ישראל: בואו נתלכד כולנו מאחורי פתרון כזה בירושלים, שכל הצדדים יוכלו לחיות אתו, והעיר תהיה באמת בירת ישראל, בירת השלום, ותיתן גם את הפתרון למאוויים הלאומיים הלגיטימיים של העם הפלסטיני.

אבשלום וילן: אם נתלכד סביב העקרונות האלה, הפתרון עצמו יגיע מאליו.

אבשלום וילן: תודה, אדוני היושב-ראש.

רחמים מלול: תודה, חבר הכנסת וילן.

רחמים מלול: חבר הכנסת מרדכי משעני, ואחריו – חבר הכנסת עזמי בשארה.

רחמים מלול: אחרי חבר הכנסת בשארה – חברת הכנסת רונן.

רחמים מלול: הצעות סיכום אפשר להגיש למזכיר הכנסת, משום שעוד מעט מסתיימת רשימת הדוברים.

מרדכי משעני: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, אני רוצה להעיר שתי הערות לפני שאני נוגע בנושא עצמו.

מרדכי משעני: ראשית, נדמה לי שחבר כנסת אחד אמר זאת לפני, אני רוצה להתייחס לעובדה, שביום ירושלים, יום חג, יום שבו הכנסת מציינת את יום החג לירושלים – חברי הממשלה אינם טורחים להשתתף בדיון יחד אתנו.

מרדכי משעני: היום הזה הוא חשוב, חשוב מאוד.

עזמי בשארה: זה סימן שהחגיגה ברורה.

מרדכי משעני: אני רוצה לתת פה איזו דוגמה לחשיבותו של היום הזה.

מרדכי משעני: היום, ארבע שעות לפני הישיבה שלנו, התקיים ברמת-רחל טקס שבו ציינו את יום הזיכרון ליהודי אתיופיה שהחלו במסע לירושלים, וחלק גדול מהם לא הצליח להגיע.

מרדכי משעני: משאת נפשם היתה ירושלים.

מרדכי משעני: הם ידעו מה התלאות, הם ידעו מה הסיכונים, ולמרות זאת הם עשו את הדרך וחלקם מצאו בה את מותם.

מרדכי משעני: לעצם העניין, אני לא רוצה להיכנס לשאלות הקשות מאוד ואולי הגדולות מאוד לגבי פתרון בירושלים, אבל אני חושב שאנחנו חייבים להתייחס לאירועים הספציפיים שאנחנו עוברים בימים אלה.

מרדכי משעני: לא שכחנו את ירושלים ב-1948 ואת המצור שהוטל עליה, ומאז 1967 טרחו ממשלות ישראל לפרוץ דרכים לירושלים, כדי שאומנם הביטוי "ירושלים בירת ישראל" יהיה נכון.

מרדכי משעני: נפרצו דרכים ממזרח, מדרום, וכביש בית-חורון ומודיעין עד ירושלים.

מרדכי משעני: אבל בתקופה האחרונה אנחנו עדים לעובדה, שהנסיעה בכבישים אלה נעשתה מסוכנת.

מרדכי משעני: בעצם כל המעברים לירושלים הולכים ונעשים מסוכנים, וכמעט שנותרה רק דרך אחת.

מרדכי משעני: אין זו חוכמה לבוא ולומר לאזרחים: סעו דרך הבקעה.

מרדכי משעני: חייבים להבטיח שכל הדרכים האלה, אם דרך הבקעה ואם הדרך הדרומית, חברון–באר-שבע, ואם דרך בית-חורון, תהיינה דרכים בטוחות לכולם, דרכים שיביאו את כל אזרחי מדינת ישראל לכיוון הבירה, לכיוון ירושלים, בצורה הבטוחה ביותר.

מרדכי משעני: הנביא כבר אמר: "דרכי ציון אבלות מבלי באי מועד".

מרדכי משעני: ציון היא ירושלים.

מרדכי משעני: לא יכול להיות, שבימים אלה דרכי ציון יהיו אבלות בגלל הפיגועים.

מרדכי משעני: תודה, אדוני.

רחמים מלול: תודה, אדוני.

רחמים מלול: חבר הכנסת עזמי בשארה, בבקשה.

רחמים מלול: אחריו – כאמור, חברת הכנסת נחמה רונן.

עזמי בשארה: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, הנושא של בנייה חוקית או לא חוקית בירושלים קשור למושג הריבונות.

עזמי בשארה: אינני יכול להתייחס לנושא של בנייה בלתי חוקית בירושלים כאל עבירה רגילה אשר הכנסת דנה בה בחומרה, ואי-אפשר לדבר עליה מחוץ לקונטקסט הפוליטי של הקונפליקט הלאומי.

עזמי בשארה: ברור הוא שמערכת אכיפת החוק היא תוצר של הריבונות הישראלית.

עזמי בשארה: בדרך כלל אומרים: לאכוף את החוק הישראלי בגדה או בירושלים, כלומר – להחיל את הריבונות הישראלית.

עזמי בשארה: אנחנו חלוקים, אדוני היושב-ראש, בנושא זה.

עזמי בשארה: העם הפלסטיני חלוק בעניין זה עם מדינת ישראל, הוא לא מקבל את הריבונות הישראלית על מזרח-ירושלים, קרי, הוא לא מקבל את החוק הישראלי במזרח-ירושלים, ולכן הבנייה הלא-חוקית היא סוג של התנגדות לכיבוש.

עזמי בשארה: גם אכיפת החוק הישראלי על מזרח-ירושלים, במיוחד בנושא התכנון והבנייה, היא אחד האקטים החשובים ביותר שמשנים את פני העיר העתיקה ואת פני מזרח העיר.

עזמי בשארה: זהו אקט של כיבוש.

עזמי בשארה: אני מכיר, אדוני היושב-ראש, לפחות עשרות משפחות שהתגוררו ובנו בתיהן לפני 1967 בירושלים, חלקם פליטים ממקומות שהכנסת קמה עליהם, כמו אדמות ליפתא, או אדמות דיר-יאסין, שנהיו פליטים בגבעה-הצרפתית ובנו את בתיהם לפני 1967, אדוני היושב-ראש.

עזמי בשארה: לפי חוקי התכנון והבנייה של ירושלים המאוחדת, הבתים האלה הם לא חוקיים.

עזמי בשארה: משפחת עקל בגבעה-הצרפתית, שאיבדה את כל אדמותיה בליפתא, ויש לה בתים בגבעה-הצרפתית מלפני 1967 על אדמתה בטאבו לפי החוק הירדני – לפי החוק הישראלי זו בנייה בלתי חוקית.

עזמי בשארה: למה?

עזמי בשארה: כי זה אמור להיות מיועד למעונות וצריך להרוס את הבתים, הם צריכים ללכת משם.

עזמי בשארה: זה חוק?

עזמי בשארה: מה זה חוק?

עזמי בשארה: ומה לא חוקי פה?

עזמי בשארה: אפשר לעשות שימוש מאוד דמגוגי ולאומני במושג חוק.

עזמי בשארה: למה משפחת עקל, שבנתה לפני 1967 בתי אבן יפים בגבעה-הצרפתית, בנייה שלפני החלת החוק הישראלי ב-1967 על מזרח-ירושלים היא בלתי חוקית?

עזמי בשארה: למה האוניברסיטה העברית אינה יכולה לבנות מעונות לסטודנטים אלא שם?

עזמי בשארה: למה האנשים האלה צריכים להיות פליטים פעמיים ושלוש?

עזמי בשארה: מה זה חוק?

עזמי בשארה: ומה הקשר בין חוק למוסר?

עזמי בשארה: אדוני היושב-ראש, המושג ריבונות – ובזה אני מסיים את הנושא היום, כי הכול מתערבב ביחד בבית הזה, וככה מצעד האיוולת, וככה נגרמו מלחמות בכל מיני מקומות בעולם, כי עירבו מין בשאינו מינו, ארגומנט במה שלא ארגומנט בפוליטיקה – המושג ריבונות, אדוני היושב-ראש, הוא לא מושג דתי.

עזמי בשארה: הערבים אינם מבקשים ריבונות אסלאמית במזרח-ירושלים, אלא ריבונות פלסטינית.

עזמי בשארה: היהודים אינם מחילים ריבונות יהודית על ירושלים, אלא ריבונות ישראלית.

עזמי בשארה: הריבונות היא מושג מהמאה ה-19.

עזמי בשארה: מה אני יכול לעשות?

עזמי בשארה: לא לפני דוד המלך.

עזמי בשארה: לדוד המלך לא היתה ריבונות, כי המלה sovereignty לא היתה, פשוט מאוד.

עזמי בשארה: המלה ריבונות, המלה טריטוריה, המלה גבול.

עזמי בשארה: בכלל בין מדינות לפני 2,000 שנה לא היו גבולות.

עזמי בשארה: כל המושגים האלה הם מושגים מודרניים של המדינה הלאומית.

עזמי בשארה: מה שקורה בירושלים זה כיבוש ישראלי, ולא סכסוך דתי בין מוסלמים ליהודים.

עזמי בשארה: ודאי שיש אלמנטים של קדושה במאבק.

עזמי בשארה: ודאי שיש אספקטים מאוד חשובים של דתיות ודת ושל חילול מקומות קדושים.

עזמי בשארה: אבל המאבק הערבי על מזרח-ירושלים זהו מאבק לאומי, ואנשים שישבו בקמפ-דייוויד, אדוני היושב-ראש, וניסו לחפש נוסחאות ומוצאים לנושא הדתי, חיפשו פתרון לסכסוך לאומי וניסו לחפש מוצא, נוסחה, איך לצאת מהנושא הדתי.

עזמי בשארה: האנשים שישבו בקמפ-דייוויד היו אנשים חילונים, אדוני היושב-ראש, ולא התנ"ך ולא הקוראן היו הנושאים, אלא הנושא של זכות ההגדרה העצמית ומה זה כיבוש ומה זה נכבש.

עזמי בשארה: זה הנושא, אדוני היושב-ראש, אחרת אנחנו רק נסבך את העניין.

עזמי בשארה: אדוני, אנחנו חלוקים אם החוק הישראלי חל במזרח-ירושלים.

עזמי בשארה: לדעתי, מה שחלק מהבית הזה, חלק גדול, הרוב הגדול, חושב שהוא הפרת חוק – לדעתי, הוא לא הפרת חוק אלא אקט של התנגדות לכיבוש.

עזמי בשארה: תודה רבה.

רחמים מלול: תודה, אדוני.

רחמים מלול: חברת הכנסת נחמה רונן, בבקשה.

רחמים מלול: אחריה – חבר הכנסת חיים רמון.

רחמים מלול: אם לא יהיה נוכח – חבר הכנסת יגאל ביבי.

רחמים מלול: אני שוב מבקש, אם יש הצעות סיכום, נא להגיש אותן לסגן המזכיר.

נחמה רונן: אדוני היושב-ראש, אני רוצה להצטרף לקריאתו של חברי, חבר הכנסת מוטי משעני; אני רואה את זה אפילו קצת כביזיון, שביום שאמור להיות יום חג, יום ירושלים, נוכחות הממשלה הרחבה, המאוחדת, היא פשוט אפסית.

נחמה רונן: אם יש צורך להגדיל את הממשלה לצורך העניין, כדי שבישיבות מסוג זה יהיו שרים, אולי צריך לשקול את זה.

בנימין אלון: כרגע מתקיים טקס ממלכתי בנוכחות ראש הממשלה ויושב-ראש הכנסת בגבעת-התחמושת.

נחמה רונן: חבר הכנסת אלון, אני די סמוכה ובטוחה שלא כל שרי הממשלה נמצאים כרגע בטקס הממלכתי, ואני חושבת שאחד מהם היה יכול לשבת פה בדיון כל כך חשוב.

מרדכי משעני: משעה 16:00 אין פה אף לא אחד משרי הממשלה.

נחמה רונן: אני חושבת שמטבע הלשון שלנו "ירושלים המאוחדת" נראה היום יותר מאי-פעם כמטבע שחוק שאיבד את הערך שלו.

נחמה רונן: כאשר יהודי תושב ירושלים רוצה לנסוע עם ילדיו או להגיע לעבודתו, הוא מחפש את הכבישים העוקפים, הוא מחפש כבישים שלא עוברים בשכונות ערביות.

נחמה רונן: הוא לא יכול לנסוע בעיר המאוחדת שלו בהרגשת ביטחון.

נחמה רונן: כאשר ילדים רוצים ללכת לקניון, יש חשש כבד מאוד אצל האמהות, האם לתת להם, האם לא לתת להם, האם הם יפגשו בערבים בדרכם.

נחמה רונן: זו לא עיר מאוחדת, זו לא עיר שגרים בה גם יהודים וגם ערבים בהרמוניה.

נחמה רונן: על איזה איחוד בדיוק אנחנו מדברים?

נחמה רונן: פקידות הממשלה כמעט שאינה דורכת במזרח-ירושלים.

נחמה רונן: אם כבר צריך לטפל באיזה נושא דחוף שאחד המשרדים הממשלתיים צריך לנגוע בו בצורה כזאת או אחרת, זה דורש ליווי של גורמי ביטחון, אישורי שב"כ.

נחמה רונן: אני לא זוכרת שפקידי הממשלה נכנסו למזרח-ירושלים בשנים האחרונות כדי לטפל בנושאי ביוב, תשתיות, איכות סביבה – דברים שאנחנו מכירים אותם מקרוב, שבכל מקום בארץ הם דורשים טיפול.

נחמה רונן: אז האם זו עיר מאוחדת?

נחמה רונן: האם זו עיר שאנחנו שולטים בה?

נחמה רונן: לצערי הרב, התשובה רחוקה מלהיות כן.

נחמה רונן: יש נתונים שאני מצטערת שלא מפרסמים אותם, ואני לא יודעת מה השיקולים לא לפרסם אותם, אבל הנתונים מבחינת הדמוגרפיה של ירושלים מדאיגים מאוד, ומדאיגים מאוד אותנו לגבי הרוב היהודי שאנחנו רוצים שיהיה בעיר.

נחמה רונן: הריבוי הטבעי של האוכלוסייה הערבית במזרח העיר הוא בשיעור של 3.6%, לעומת הריבוי הטבעי של הציבור היהודי – 0.9%.

נחמה רונן: זה אומר, שתוך 20-15 שנה, אם לא נעשה משהו דרמטי, ירושלים מאבדת את הרוב היהודי שלה, ונוכל להמשיך לדבר פה על עיר מאוחדת ועל שליטה שלנו.

נחמה רונן: רבותי, לא יהיה רוב יהודי בירושלים, וזה לא רחוק מאוד.

נחמה רונן: מה עושות ממשלות ישראל בשנים האחרונות ומה הן עושות היום, כשהן יודעות את הנתונים?

נחמה רונן: עושות עוד מאותו דבר: בונים עוד שכונות, עוד כבישים עוקפים, במקום להשקיע ולחזק שכונות קיימות, במקום להשקיע בתיירות, במקום לבסס את ירושלים כעיר שהיא גורם משיכה לשלוש הדתות, כדי שתיירים יוכלו לבוא אליה, כדי שאנשים ימצאו בה את פרנסתם ולא יברחו ממנה לחפש פרנסה בתל-אביב או בשפלה.

נחמה רונן: את זה לא עושים.

נחמה רונן: אין מקומות עבודה חדשים בירושלים.

נחמה רונן: כך נשמור על ירושלים כעיר מאוחדת?

נחמה רונן: אדוני היושב-ראש, אם אנחנו רוצים באמת לעשות משהו כדי שהדיון הזה לא יישאר בגדר עוד דיון שייכנס לסטנוגרמה של "דברי הכנסת", אני מציעה שממשלת ישראל תתעשת ותשקיע בירושלים במה שצריך להפוך אותה לעיר שיכולים לחיות בה גם יהודים וגם ערבים ביחד, עיר שיודעת לתת מענה על צורכי האוכלוסייה היהודית והערבית, עיר שיודעת לתת מענה על צורכי התשתיות במזרח העיר ובמערב העיר, וכך אולי באמת היא תהיה עיר מאוחדת.

נחמה רונן: תודה רבה.

רחמים מלול: תודה, גברתי.

רחמים מלול: חבר הכנסת יגאל ביבי, ואחריו – חבר הכנסת יוסף פריצקי, שכנראה גם יהיה אחרון הדוברים.

נסים זאב: מה אתי?

רחמים מלול: אדוני לא רשום אצלי, ובאמת התפלאתי.

רחמים מלול: חבר הכנסת זאב, סגן המזכיר מעדכן אותי, שאומנם אדוני נרשם כהרגלו הטוב.

יגאל ביבי: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני רוצה לבקש מירושלים סליחה.

יגאל ביבי: אמרנו פעם "הר-הבית בידינו", ולצערנו, הר-הבית לא בידינו.

יגאל ביבי: חשבתי שביום חגה של ירושלים, יום אחדות ירושלים, כאן, בכנסת ישראל, כשאני זוכר ימים יפים יותר של דיונים לכבודה של ירושלים – אני יושב כבר שעה וחצי, ומה אני שומע?

יגאל ביבי: רוב הדוברים פה בבית, בכנסת, מדברים נגד ירושלים.

יגאל ביבי: מדברים עלינו פה בכנסת ככובשים.

יגאל ביבי: מדברים פה בכנסת על חלוקת ירושלים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מדברים אמת.

יגאל ביבי: וזה ביום חגה של ירושלים.

יגאל ביבי: אני כל הזמן יושב כאן ומעיף מבט גם על הנואמים, כשאני לא מאמין שאני שומע אותם, ומסתכל גם על הרצל, שמציץ עלינו כאן, ונזכר בתמונה ההיסטורית שלו שם, על המרפסת בבאזל, ואיך שהוא אמר בקונגרס "אם אשכחך ירושלים תשכח ימיני".

יגאל ביבי: אבל, הרצל, בבית הזה כבר לא מדברים בביטויים האלה והם שוכחים באמת מרצון את ירושלים.

יגאל ביבי: אני מודה לקולט אביטל שהזכירה את אחד האנשים החשובים ביותר, טדי קולק, שבנה את העיר, טיפח את העיר, איחד את העיר.

יגאל ביבי: אני חושב, שביום חגה של ירושלים אי-אפשר לעבור לסדר-היום בלי להזכיר את פעולתו הברוכה של טדי קולק.

יגאל ביבי: אני רוצה לומר לליכוד ולמפלגת העבודה: לא ראינו אתכם כאן היום בכנסת.

יגאל ביבי: איפה אתם?

יגאל ביבי: הפקרתם את הכנסת.

יגאל ביבי: בודדים מהליכוד וממפלגת העבודה היו היום בדיון, ביום ירושלים.

יגאל ביבי: אתמול בלילה, בשעה 03:00, הלכתי לכותל, הלכתי לקבר שמואל הנביא – אווירה של קדושה, אווירה של רוחניות.

יגאל ביבי: איזו אווירה בירושלים, איזו אווירה של התעלות.

יגאל ביבי: אבל כשאתה מטייל בירושלים במשך היום, לא בלילה, לא באווירה הפסטורלית של ירושלים, אתה רואה עד כמה יש לנו לעשות בירושלים.

יגאל ביבי: אמרתי כמה פעמים את הפסוק: "ירושלים הרים סביב לה והשם סביב לעמו מעתה ועד עולם".

יגאל ביבי: בירושלים התקדשו כמה הרים: הר-הזיתים, הר-הצופים, הר-המורייה.

יגאל ביבי: בימינו התקדש הר נוסף בירושלים, והוא הר-הרצל, שבו קבורים אנשים ששפכו את דמם על ירושלים.

יגאל ביבי: בימינו אנשים בוכים בהר-המורייה, בכותל המערבי, אבל לצערנו גם בוכים בהר-הרצל, שהתקדש כאחד ההרים של ירושלים.

יגאל ביבי: אני מקווה, חברי הכנסת, שאולי לשנה הבאה נהיה כאן בירושלים, ביום ירושלים, בדיון יותר משמח על ירושלים, נשמח את שמחתה של ירושלים ונרגיש עם גו זקוף.

יגאל ביבי: איך אומרים אצלכם?

יגאל ביבי: קומה זקופה – – –

רחמים מלול: נחזיר עטרה ליושנה.

יגאל ביבי: – – – נחזיר עטרה ליושנה לכבודה של ירושלים.

רחמים מלול: אין סיום מתאים מזה לפתיחת נאומו של חבר הכנסת פריצקי.

רחמים מלול: בבקשה.

יוסף יצחק פריצקי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, לפני 185 עלה לארץ סב סבי, פנחס זוסיה פריצקי מפינסק.

יוסף יצחק פריצקי: הוא עלה לארץ בעלייה דתית, ועלה לירושלים משום שרק בעיר הזאת הוא רצה לגור.

יוסף יצחק פריצקי: אני דור חמישי או שישי בארץ הזאת, אני יליד ירושלים, ואני עוד זוכר את מלחמת ששת הימים, את היום שבו שחררו את העיר העתיקה.

יוסף יצחק פריצקי: סבא שלי, עליו השלום, עמד ובכה ורצה ללכת לכותל המערבי, והחיילים לא נתנו לו.

יוסף יצחק פריצקי: יש לי רגש עמוק לעיר הזאת שגדלתי בה, שהשתנתה לבלי הכר ב-25-20 השנים האחרונות.

יוסף יצחק פריצקי: פעם בירושלים היה רוב ציוני – בכוונה אני משתמש במונח הזה, לא רוב יהודי, אלא רוב ציוני, ויש הבדל, לצערי הרב, בין שני הדברים – כיום, אדוני היושב-ראש, אני חושש מאוד שבירושלים הולך ואובד הרוב הציוני.

יוסף יצחק פריצקי: הרוב הציוני שרואה בשיבת עם ישראל לארצו את הדבר החשוב, שרואה בעובדה שהמדינה הזאת צריכה להיות מדינת היהודים – חבר הכנסת ביבי, הצבעת על בנימין זאב הרצל; דרך אגב, הוא לא כתב "מדינה יהודית", הוא כתב ובדין את "מדינת היהודים": מדינה שוויונית, נאורה, דמוקרטית, שיש בה רוב יהודי – מדינה ציונית שמבקשת להקים כאן מפעל ציוני, מדינה שאיננה נופלת לכזבים דתיים, בין יהודיים ובין מוסלמיים, מדינה שאיננה גולשת לפונדמנטליזם דתי, אלא רוצה מפעל ציוני יחד עם מיעוט ערבי השוכן כאן.

יוסף יצחק פריצקי: הרוב הציוני בירושלים הולך ויורד, הציונים בורחים, אלה שמאמינים שמדינת ישראל היא מדינה שצריכה להיות הגונה, שוויונית, ראויה; הולך ועוזב.

יגאל ביבי: אתה לא מחשיב את החרדים כיהודים?

יוסף יצחק פריצקי: הם לא מחשיבים את עצמם כציונים, חבר הכנסת ביבי.

יוסף יצחק פריצקי: אני עושה מאמצים עילאיים, ואני מקווה שיום אחד תבוא ההכרה בקרב החרדים, בייחוד בין החרדים האשכנזים, שיבינו שהם חלק מן המפעל הציוני, אבל הם עצמם יוצאים נגד הציונות.

יוסף יצחק פריצקי: אני מזמין אותך, חבר הכנסת ביבי, לקרוא בעיתון "המודיע" מה הם כותבים ביום העצמאות, בשביל שתבין כמה שהם אינם ציונים.

רחמים מלול: תלוי איך מסתכלים על המושג ציונות.

עזמי בשארה: חבר הכנסת פריצקי, הם לא רק הולכים ונהיים ציונים, אלא הם נוחתים בדיוק בחלק המשיחי של הציונות, אז אל תתגרה בהם.

יוסף יצחק פריצקי: נכון.

יוסף יצחק פריצקי: אני חסיד הציונות הפרגמטית, והציונות הפרגמטית שבאה לייבש ביצות, לסלול כבישים ולהקים מדינה הגונה, ראויה וטובה לכל תושביה, החלק הזה הולך ועוזב את ירושלים.

יוסף יצחק פריצקי: תודה רבה.

רחמים מלול: תודה, אדוני.

רחמים מלול: חבר הכנסת נסים זאב, בבקשה.

רחמים מלול: אולי חבר הכנסת זאב יסכם באיזה שיר על ירושלים.

נסים זאב: אומנם אני חזן, אבל אני לא ערוך כרגע לחזנות.

אחמד טיבי: יש קשר בין המקצוע שלך לבין ירושלים?

נסים זאב: הייתי סגן ראש עיריית ירושלים 15 שנה.

עזמי בשארה: הוא מדבר על קשר אחר.

נסים זאב: יש הרבה קשר.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, עומדות היו רגלינו בשערייך ירושלים, ירושלים הבנויה כעיר שחוברה לה יחדיו.

נסים זאב: למעלה מ-3,000 שנה חלפו מאז הפכה ירושלים לעיר מושבו של דוד המלך ולבירתה של מלכות ישראל.

נסים זאב: ירושלים השלמה היתה ותישאר לנצח עיר הבירה של עם ישראל ומרכז רוחני.

נסים זאב: 34 שנים חלפו מאז שוחררה ירושלים, כשמרכזה הר-הבית, שהוא הר-המורייה, שריד בית-מקדשנו הכותל המערבי, המקום המקודש ביותר לעם ישראל.

נסים זאב: רבים מאתנו עדיין לא השכילו להבין את גודל הנס שנעשה לעם ישראל במלחמת ששת הימים, שבו באורח פלאי הושבו לחיק האומה נחלותיה, ערש מולדתה.

נסים זאב: עלינו לזכור, כי הכותל המערבי הוא רק חלק קטן מהחומה המערבית של הר-הבית, וחומה זו היא אחת מארבע החומות המחזיקות את שטח פני הר-הבית שבמרכזו עמד בית-המקדש.

נסים זאב: הניסיונות האחרונים לטשטש את מקום הימצאו של הר-הבית לא יצלחו.

נסים זאב: מאורעות השנה החולפת חורתים פרק נוסף בהיסטוריה של העם היהודי, כאשר העולם המערבי קורא תיגר על הימצאותנו בירושלים בתחבולות שלום ובמלחמות דמים.

נסים זאב: יש עמים החושבים להפקיע מידינו את אחיזתנו בעיר קודשנו, אולם כאז כן עתה, ככל שנעשים ניסיונות לשמוט את הקרקע מתחת רגלינו, הרי שאנו מעמיקים את אחיזתנו הרוחנית והגשמית בבניין ירושלים ובקיבוץ הגלויות, כמו שכתוב: בונה ירושלים השם נדחי ישראל יכנס.

נסים זאב: אין ספק כי איומי הטרור והאירועים הקשים הפוקדים את עמנו בעת האחרונה מחייבים אותנו לעמוד איתנים ובזקיפות קומה על זכותנו ההיסטורית על ארצנו.

נסים זאב: הר-הבית הפך להיות מאבק דתי-לאומי, הפכו את הר-הבית למוקד הסכסוך היהודי-המוסלמי.

נסים זאב: צריך לזכור שהר-הבית הוא המקום שבו עמדו בית-המקדש הראשון והשני, המקום הקדוש ביותר לעם היהודי, שסימל את עצמאותו הדתית והמדינית של עם ישראל.

נסים זאב: הר-הבית – אחמד טיבי – נגזל מאתנו במאה השביעית, ועדיין בחשיבותו לאסלאם הוא במקום השלישי, אחרי מכה ומדינה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הביזנטים, איפה היו – – –

רחמים מלול: נא לסיים.

נסים זאב: מוחמד היה לפני כ-1,600 שנה, 1,700 שנה.

עזמי בשארה: – – –

אחמד טיבי: למה הדיון הזה – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: – – –

רחמים מלול: חבר הכנסת דהאמשה.

נסים זאב: דוד המלך – בית-המקדש נבנה לפני 3,000 שנה, אז זו היסטוריה מאוד פשוטה.

נסים זאב: הבנייה הבלתי-חוקית, החפירות בהר-הבית, הרס העתיקות בהר-הבית, הניסיון לחפור בהר-הבית ולחבל בממצאים היסטוריים – הם לא יעזרו – –

רחמים מלול: תודה רבה.

נסים זאב: – – ההיסטוריה היא היסטוריה עתיקה של עם ישראל.

נסים זאב: אני רק אסיים בפסוק: בשוב השם את שיבת ציון היינו כחולמים.

נסים זאב: שנזכה לחלום הזה – להגשים אותו במהרה בימינו, אמן.

יצחק גאגולה: – – –

רחמים מלול: תודה, חבר הכנסת זאב.

רחמים מלול: רבותי חברי הכנסת, אנחנו ניגשים, כפי שהודעתי, להצעות סיכום.

רחמים מלול: הצעת סיכום מטעם – – –

יצחק גאגולה: – – –

רחמים מלול: חבר הכנסת גאגולה, אנחנו בהצעות סיכום ולא בקריאות סיכום.

רחמים מלול: הצעת סיכום של סיעות העבודה-מימד, הליכוד, ש"ס, האיחוד הלאומי – ישראל ביתנו, שינוי, מפד"ל, המרכז ותנועת גשר.

רחמים מלול: בבקשה, יקרא את ההצעה חבר הכנסת בני אלון.

קריאה: גם חרות.

רחמים מלול: גם חרות.

רחמים מלול: סליחה – מה עוד ש-100% הסיעה נוכחים פה.

בנימין אלון: להלן הצעת סיכום של סיעות העבודה-מימד, הליכוד, ש"ס, האיחוד הלאומי – ישראל ביתנו, שינוי, מפד"ל, המרכז, גשר וחרות.

בנימין אלון: א.

בנימין אלון: הכנסת מברכת את תושבי ירושלים ואת כל אזרחי ישראל ביום ירושלים תשס"א, לציון 34 שנה לשחרור מזרח העיר ולאיחוד העיר.

בנימין אלון: ב.

בנימין אלון: הכנסת רואה בירושלים, עיר הבירה המאוחדת, מקור לאמונת העם היהודי במורשתו, מופת לאחדות העם, סמל לחידוש ריבונות העם היהודי בארץ-ישראל.

בנימין אלון: ג.

בנימין אלון: הכנסת קוראת לממשלה להרחיב ולהעמיק את החינוך להכרת ירושלים ולהגדיל את ביקורי התלמידים, האזרחים והתיירים בה.

בנימין אלון: ד.

בנימין אלון: הכנסת מאמצת את מדיניות הממשלה, הדוחה נסיגה מריבונות ישראל בירושלים, העיר שחוברה לה יחדיו.

רחמים מלול: תודה, חבר הכנסת בני אלון.

רחמים מלול: הצעת סיכום מטעם סיעת מרצ.

רחמים מלול: בבקשה, חברת הכנסת ענת מאור.

ענת מאור: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הבית, הצעת סיכום של סיעת מרצ בנושא יום ירושלים.

ענת מאור: הכנסת מברכת את ירושלים ביום חגה.

ענת מאור: ייחודה של ירושלים מחייב הסדר ייחודי של הבנה למען שלום ושגשוג של כל תושביה.

ענת מאור: הכנסת סבורה, כי הסכם הקבע עם הפלסטינים – כאשר יושג – יהיה מבוסס, בין השאר, על העיקרון של חלוקת הריבונות בירושלים, בבחינת יינתן ליהודים את אשר ליהודים, למוסלמים את אשר למוסלמים ולנוצרים את אשר לנוצרים.

ענת מאור: זה היה העיקרון שהונח ביסוד תוכניתה והצעותיה של הממשלה הקודמת, ומן הראוי שכל ממשלה בישראל תאמץ אותו עיקרון למען רווחתן של ירושלים ומדינת ישראל.

ענת מאור: תודה.

רחמים מלול: תודה, חברת הכנסת מאור.

רחמים מלול: הצעת סיכום מטעם הסיעות הערביות: רע"ם, עמ"ל, חד"ש, תע"ל ובל"ד.

רחמים מלול: בבקשה, חבר הכנסת דהאמשה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הצעה לסיכום הדיון המשולב בעניין ירושלים מטעם הסיעות רע"ם, עמ"ל, חד"ש, תע"ל ובל"ד.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: 1.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הכנסת קוראת לממשלה להפסיק את מדיניות החרמת הקרקעות והריסת הבתים בירושלים המזרחית שנכבשה ב-1967.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: 2.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הכנסת קוראת לממשלה לחזור לשפיות ולעשות לפתרון מדיני צודק אשר בו תשמש העיר המערבית בירת מדינת ישראל והעיר המזרחית בירת המדינה הפלסטינית.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: 3.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הכנסת קוראת לממשלה לחזור בה ממדיניות המשך הקמת התנחלויות חדשות או הרחבתן – גם לא על-ידי כבישים עוקפים וכיוצא באלה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: 4.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הכנסת קוראת לממשלה לחדול ממדיניות הפקעת הקרקעות בירושלים המזרחית ומדיניות האפליה הגזעית וההתנכרות לזכויות העם הפלסטיני בעיר שנכבשה כאמור ב-1967.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה.

רחמים מלול: תודה, חבר הכנסת דהאמשה.

רחמים מלול: רבותי חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה, ותחילה נצביע על הצעת הסיכום של הסיעות הערביות, כפי שהוקראה על-ידי חבר הכנסת דהאמשה.

רחמים מלול: בבקשה.

תמר גוז'נסקי: – – –

רחמים מלול: קראתי, כשגברתי לא היתה פה.

רחמים מלול: אמרתי במלה מסכמת, כי לפני כן קראתי גם את השמות של כל סיעה וסיעה.

רחמים מלול: ואם גברתי לא שמעה, אני מוכן בשבילה לחזור.

רחמים מלול: מדובר בסיעות רע"ם, עמ"ל, חד"ש, תע"ל ובל"ד.

רחמים מלול: תודה, גברתי.

רחמים מלול: נא להצביע.

רחמים מלול: מי בעד?

רחמים מלול: מי נגד?

רחמים מלול: מי נמנע?

רחמים מלול: הצבעה מס' 1 בעד הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת ע' דהאמשה – 8 נגד – 22 נמנעים – 5 הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת ע' דהאמשה לא נתקבלה.

רחמים מלול: אני קובע, רבותי חברי הכנסת, שההצעה הזאת לא נתקבלה – ברוב של 22 ובהוספת קולו של יושב-ראש הישיבה – 23 מתנגדים, שמונה בעד וחמישה נמנעים.

דוד אזולאי: – – –

רחמים מלול: בתוספת קולו של חבר הכנסת דוד אזולאי – אם כן, 24 מתנגדים, שמונה בעד, חמישה נמנעים.

רחמים מלול: אנחנו עוברים להצבעה על הצעת סיכום מטעם מרצ.

רחמים מלול: נא להצביע.

רחמים מלול: הצבעה מס' 2 בעד הצעת הסיכום שהביאה חברת הכנסת ע' מאור – 7 נגד – 20 נמנעים – 6 הצעת הסיכום שהביאה חברת הכנסת ע' מאור לא נתקבלה.

רחמים מלול: אני קובע שברוב של 20 מתנגדים, בהוספת קולו של יושב-ראש הישיבה – 21 מתנגדים, שבעה בעד, שישה נמנעים – הצעת הסיכום לא נתקבלה.

רחמים מלול: אנחנו עוברים להצבעה אחרונה על הצעת הסיכום של הסיעות העבודה-מימד, הליכוד, ש"ס, האיחוד הלאומי – ישראל ביתנו, שינוי, מפד"ל, המרכז, גשר וחרות.

רחמים מלול: נא להצביע.

רחמים מלול: הצבעה מס' 3 בעד הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת ב' אלון – 21 נגד – 15 נמנעים – אין הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת ב' אלון נתקבלה.

רחמים מלול: אם כן, רבותי חברי הכנסת, אני קובע, שברוב של 21, ובהוספת קולו של יושב-ראש הישיבה 22 בעד, 15 מתנגדים, אין נמנעים – הצעת הסיכום של הסיעות העבודה-מימד, הליכוד, ש"ס, האיחוד הלאומי – ישראל ביתנו, שינוי, מפד"ל, המרכז, גשר וחרות נתקבלה ברוב קולות.

רחמים מלול: הודעה ליושב-ראש ועדת הכנסת.

רחמים מלול: בבקשה, יושב-ראש ועדת הכנסת.

): אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת – – –

רחמים מלול: רבותי חברי הכנסת, לאחר הודעתו של יושב-ראש ועדת הכנסת יש לנו עוד סעיף שמדבר על נושא החפירות הארכיאולוגיות והר-הבית, שבו לא יתקיים דיון אלא סיכום דיון על-ידי חבר הכנסת אורלב והצעת סיכום כמובן.

רחמים מלול: אז נא להמתין.

רחמים מלול: בבקשה, אדוני.

): אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, ביום ט"ז בתמוז התש"ס – 19 ביולי 2000, העבירה מליאת הכנסת את הצעת חוק העונשין (תיקון – גילוי ידיעות), התש"ס–2000, של חבר הכנסת מיכאל איתן – הצעת חוק פ/1349 – לדיון בוועדת הכנסת.

): ועדת הכנסת סבורה, כי הוועדה שעוסקת בחוקי העונשין היא ועדת החוקה, חוק ומשפט, ועל כן ממליצה ועדת הכנסת להעביר את הצעת החוק הנ"ל מוועדת הכנסת לדיון בוועדת החוקה, חוק ומשפט.

): זה נעשה כפי הנראה מתוך טעות.

): היתה הסכמה פה-אחד שהצעת החוק הזאת צריכה להידון בוועדת החוקה, חוק ומשפט.

): אבקש את אישורה של הכנסת להמלצה זו.

רחמים מלול: רבותי חברי הכנסת, הודעת יושב-ראש הוועדה טעונה הצבעה.

רחמים מלול: נא להצביע מי בעד, מי נגד.

): תוסיף אותי בבקשה.

רחמים מלול: כן, בבקשה.

רחמים מלול: הצבעה מס' 4 בעד הצעת ועדת הכנסת – 25 נגד – אין נמנעים – 1 הצעת ועדת הכנסת להעביר את הצעת חוק העונשין (תיקון – גילוי ידיעות), התש"ס–2000, מוועדת הכנסת לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

רחמים מלול: ברוב של 25, בהוספת קולי וקולו של יושב-ראש הוועדה – – –

האשם מחאמיד: אני בעד.

אחמד טיבי: – – –

רחמים מלול: 27, ובהוספת הקולות של האשם מחאמיד ואחמד טיבי – בעד, אדוני?

אחמד טיבי: – – –

רחמים מלול: רבותי, 29 בעד, אין מתנגדים, נמנע אחד – ההודעה אושרה.

רחמים מלול: נא להמשיך, אדוני היושב-ראש, בבקשה.

): הריני מודיע בזאת על חלופי אישים כדלקמן: מטעם סיעת ישראל בעלייה, בוועדת החקירה הפרלמנטרית בנושא איתור והשבת נכסים של נספי השואה: חברת הכנסת מרינה סולודקין תכהן בוועדה במקום חבר הכנסת יולי אדלשטיין, סגן השר.

): מטעם סיעת ש"ס, בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות: חבר הכנסת יחיאל לסרי יכהן בוועדה במקום חבר הכנסת נסים זאב.

): אני מודה לכם.

רחמים מלול: מטעם ש"ס?

רחמים מלול: אין כאן טעות?

קריאה: – – –

רחמים מלול: תודה, אדוני.

רחמים מלול: סיעת ש"ס, אתם מאשרים את ההודעה?

קריאה: – – –

רחמים מלול: תודה.

רחמים מלול: חברי הכנסת, הודעה לסגן מזכיר הכנסת, בבקשה.

ד' לב: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיע, כי הונחו על שולחן הכנסת – הצעות חוק לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מס' 127), התשס"א–2001; הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון מס' 15), התשס"א–2001.

ד' לב: מטעם ועדת הכנסת: הצעת חוק-יסוד: הכנסת (תיקון מס' 42); הצעת חוק הכנסת (תיקון מס' 16) (כינוס הכנסת), התשס"א–2001.

ד' לב: מטעם ועדת העבודה, הרווחה והבריאות: הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 44) (מענק לימודים לילד שהגיע למצוות), התשס"א–2001, של חברת הכנסת נעמי חזן; הצעת חוק שעות עבודה ומנוחה (תיקון מס' 11) (שינוי שבוע העבודה), התשס"א–2001, של חבר הכנסת נחום לנגנטל.

ד' לב: תודה.

רחמים מלול: תודה, אדוני סגן המזכיר.

רחמים מלול: רבותי חברי הכנסת, הסעיף הבא, לפני הסעיף האחרון בסדר-היום: החפירות הארכיאולוגיות בהר-הבית, הצעותיהם של חברי הכנסת זבולון אורלב, ענת מאור, בנימין אלון, קולט אביטל, שמואל הלפרט ועבד-אלמאלכ דהאמשה – סיכום הדיון והצבעה.

רחמים מלול: יסכם חבר הכנסת זבולון אורלב, בבקשה.

זבולון אורלב: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, יצא כך שסיכום הדיון על החפירות הארכיאולוגיות גם הוא נעשה ביום ירושלים, ביום שבו אנחנו חוגגים את שחרורה ואת איחודה.

זבולון אורלב: מתוך כל הדיונים שהתקיימו בוועדת החינוך והתרבות עם משטרת ישראל, רשות העתיקות, הוועד למען הצלת העתיקות בהר-הבית ועוד גורמים – עיריית ירושלים, עולה כי בהר-בית מתרחש הרס שיטתי של עתיקות שגורם לנזק בל ישוער.

זבולון אורלב: אנחנו סבורים, שבלי שום קשר לכך שהווקף יכול לנהל את העניינים הדתיים בהר-הבית, וכך הוא עושה כמה עשרות שנים, הדבר הזה לא צריך להביא להרס עתיקות.

זבולון אורלב: צריך שההרס הזה ייעצר, ואני מקווה שהכנסת כולה תתאחד סביב הצעת ההחלטה שנביא בשם מרבית סיעות הבית.

זבולון אורלב: עד כאן, אדוני.

רחמים מלול: תודה לחבר הכנסת זבולון אורלב.

רחמים מלול: אנא הישאר במקומך ותקרא את הצעת הסיכום מטעם הסיעות מפד"ל, העבודה-מימד, הליכוד, ש"ס, האיחוד הלאומי – ישראל ביתנו, המרכז, ישראל בעלייה, שינוי, גשר וחרות.

רחמים מלול: בבקשה.

ענת מאור: אדוני היושב-ראש – – – בעניין הזה לא באתם בדברים אתנו – – –

זבולון אורלב: קודם כול, אני מביע התנצלות.

זבולון אורלב: בשעה שעשיתי זאת כנראה לא הייתם כאן, ואני ממש מתנצל כי בוועדת החינוך והתרבות באמת ההחלטה התקבלה גם על דעת מרצ, ואין לי שום התנגדות, אם תשמעי את ההחלטה ואתם מוכנים להצטרף; אני מתנצל, זו טעות ואני בהחלט מתנצל על כך.

רחמים מלול: לשר רענן כהן יש תיקון היסטורי חשוב.

רחמים מלול: בבקשה.

רן כהן: במקום מפלגת – – –

זבולון אורלב: כתוב: העבודה-מימד.

זבולון אורלב: אדוני, קראנו: העבודה-מימד.

רן כהן: – – –

מיכאל איתן: – – – מפלגת העבודה – ישראל אחת.

תמר גוז'נסקי: מיסודה של מפא"י.

זבולון אורלב: ד"ר רענן כהן, כבוד השר, תיקנה אותי חברת הכנסת: העבודה-מימד מיסודה של מפא"י, כך יש צורך לומר?

רן כהן: מסכים.

זבולון אורלב: הוא מסכים, בסדר גמור.

זבולון אורלב: רבותי, הצעת החלטה מפי הסיעות, כפי שנאמר על-ידי יושב-ראש הישיבה.

זבולון אורלב: אגב, אני מוכרח לומר, שההסכמה מטעם כל הסיעות, יושבי-ראש הסיעות, אבל מטעם העבודה-מימד, אני צריך לדייק, לא מצאנו את היושב-ראש, אז קיבלנו את ההסכמה של חברת ועדת החינוך קולט אביטל, ואני מקווה שזה מוסכם.

זבולון אורלב: אני חייב לומר זאת למען הסדר הטוב.

רן כהן: מוסכם.

זבולון אורלב: א.

זבולון אורלב: הכנסת קובעת בצער, כי הווקף והתנועה האסלאמית מבצעים הרס ארכיאולוגי מתמשך חמור ביותר, בניגוד מוחלט לכל אמות מידה תרבותיות המקובלות בעולם ובסתירה מוחלטת לחוקי מדינת ישראל.

זבולון אורלב: ב.

זבולון אורלב: הכנסת קובעת, כי עובדת היות הר-הבית מקום בית-המקדש, המקום הקדוש ביותר לעם היהודי, מחייבת במיוחד את ממשלת ישראל לנקוט אמצעים ריבוניים העומדים לרשותה כדי להבטיח את שמירתו ושימורו של הר-הבית ולמנוע שינויים וכל פעולה או פגיעה בעתיקות הר-הבית שאינן נעשות באישור ובסמכות רשויות החוק במדינת ישראל.

זבולון אורלב: ג.

זבולון אורלב: הכנסת קוראת לממשלה לחשוף ולהתריע בפני גורמי התרבות הבין-לאומיים והתקשורת העולמית על הפגיעה החמורה הנעשית בנכסים ארכיאולוגיים ותרבותיים בהר-הבית.

זבולון אורלב: ד.

זבולון אורלב: הכנסת מדגישה לעולם כולו ולמאמינים המוסלמים בפרט את מחויבותה של מדינת ישראל לשמור על הר-הבית על-פי חוק-יסוד: ירושלים, לאמור: "המקומות הקדושים יהיו שמורים מפני חילול וכל פגיעה אחרת ומפני כל דבר העלול לפגוע בחופש הגישה של בני הדתות אל המקומות המקודשים להם או ברגשותיהם כלפי אותם מקומות".

זבולון אורלב: ה.

זבולון אורלב: הכנסת דורשת מהממשלה להציג דוח תלת-חודשי פומבי ובו דיווח על המתרחש בהר-הבית בתחום שמירתו ושימורו ועל פעולות הממשלה הנעשות כדי להבטיח את הפסקת הרס העתיקות והשלטת חוקי מדינת ישראל.

זבולון אורלב: תודה.

רחמים מלול: תודה לחבר הכנסת אורלב.

רחמים מלול: הצעת הסיכום הבאה בנושא החפירות בהר-הבית מטעם הסיעות רע"ם, חד"ש, בל"ד, תע"ל ועמ"ל – חברת הכנסת גוז'נסקי, גברתי רגועה?

רחמים מלול: חבר הכנסת דהאמשה, בבקשה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: במקרה הזה, אני מבקש לקרוא ממה – – –

רחמים מלול: בבקשה, אין בעיה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הצעת סיכום הדיון בנושא החפירות בהר-הבית מטעם הסיעות רע"ם, חד"ש, בל"ד, עמ"ל ותע"ל.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: 1.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הכנסת קוראת לממשלה ולכל אלה שמקימים קול זעקה על לא מאומה כאילו הורסים בצורה כלשהי עתיקות בהר-הבית, לשים קץ לתעמולת השווא הנ"ל.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: 2.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הכנסת קוראת לממשלה לכבד את זכויות המוסלמים במסגד שלהם ולא להתנכל יותר לזכויות יסוד אלה או למנוע ממוסלמים תושבי הגדה המערבית ועזה להגיע ולהתפלל שם.

קריאה: – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: 3.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הכנסת קוראת לממשלה להימנע מהתערבות או הגבלה כלשהי, כפי שנהוג עתה, של זכויות המוסלמים לקיים את מצוות דתם, כפי שהיה מאז ומעולם במסגד אל-אקצא.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: 4.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הכנסת קוראת לממשלה גם להימנע מהגבלת זכותם של הנוצרים הערבים תושבי הארץ להתפלל בכנסיית הקבר כרצונם.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה.

רחמים מלול: תודה, אדוני.

רחמים מלול: והצעת סיכום האחרונה, מטעם סיעת מרצ, תקרא חברת הכנסת ענת מאור.

רחמים מלול: בבקשה.

נחום לנגנטל: – – –

רחמים מלול: חבר הכנסת לנגנטל, דווקא בסוף אתה מאבד את שלוותך?

רחמים מלול: חבר הכנסת טלב אלסאנע, נא לשבת.

ענת מאור: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הבית – – –

קריאות: – – –

רחמים מלול: רבותי חברי הכנסת, נא להקשיב להצעת הסיכום מטעם מרצ, כדי שתדעו למה אתם מתנגדים.

רחמים מלול: בבקשה, גברתי.

ענת מאור: אדוני היושב-ראש, אני מבקשת ממך לנהוג באובייקטיביות ובאהדה הראויה להצעה חשובה ומאוזנת.

רחמים מלול: פשוט משום שראיתי את הספסלים הללו ריקים.

ענת מאור: הצעת סיכום מטעם סיעת מרצ בנושא החפירות הארכיאולוגיות בהר-הבית.

ענת מאור: 1.

ענת מאור: הכנסת רואה במחקר הארכיאולוגי נכס מדעי והיסטורי חשוב.

ענת מאור: 2.

ענת מאור: הכנסת מוחה נגד הפגיעה הקשה בחפירות בהר-הבית.

ענת מאור: 3.

ענת מאור: הכנסת תובעת מהממשלה ומהרשות הפלסטינית לבוא בדברים ולהבטיח את המחקר הארכיאולוגי ושמירה על העתיקות – של כל הדתות – בהר-הבית.

ענת מאור: תודה.

רחמים מלול: תודה, גברתי.

רחמים מלול: רבותי חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה על הצעת הסיכום של הסיעות: בל"ד, רע"ם, תע"ל וחד"ש.

רחמים מלול: רבותי חברי הכנסת, נא להצביע.

רחמים מלול: מי בעד?

רחמים מלול: מי נגד?

רחמים מלול: מי נמנע?

רחמים מלול: הצבעה מס' 5 בעד הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת ע' דהאמשה – 6 נגד – 20 נמנעים – 1 הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת ע' דהאמשה לא נתקבלה.

רחמים מלול: אני קובע, שברוב של 20 מתנגדים, בתוספת קולי – 21, שישה בעד, נמנע אחד, הצעת הסיכום לא נתקבלה.

רחמים מלול: אנחנו עוברים להצבעה על הצעת הסיכום מטעם סיעת מרצ.

רחמים מלול: נא להצביע.

רחמים מלול: הצבעה מס' 6 בעד הצעת הסיכום שהביאה חברת הכנסת ע' מאור – 2 נגד – 21 נמנעים – 1 הצעת הסיכום שהביאה חברת הכנסת ע' מאור לא נתקבלה.

רחמים מלול: רבותי חברי הכנסת, אני קובע, שברוב של 21, בתוספת קולו של יושב-ראש הישיבה – 22, שניים בעד, אחד נמנע, הצעת הסיכום לא נתקבלה.

רחמים מלול: אנחנו עוברים להצבעה על הצעת הסיכום שקרא חבר הכנסת זבולון אורלב, מטעם הסיעות מפד"ל, העבודה-מימד – השר רענן כהן, ולא ישראל אחת – ש"ס, האיחוד הלאומי – ישראל ביתנו, המרכז, ישראל בעלייה, שינוי, גשר וחרות.

רחמים מלול: נא להצביע.

רחמים מלול: הצבעה מס' 7 בעד הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת ז' אורלב – 20 נגד – 6 נמנעים – 2 הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת ז' אורלב נתקבלה.

רחמים מלול: אם כן, אני קובע, שברוב של 20 בעד, בתוספת קולו של יושב-ראש הישיבה – 21 בעד, שישה מתנגדים, שני נמנעים, הצעת הסיכום מטעם הסיעות כפי שקראתי קודם נתקבלה ברוב קולות.

רחמים מלול: רבותי חברי הכנסת, אנחנו עוברים להמשך סדר-היום: שאילתות לשר התקשורת.

רחמים מלול: שר התקשורת הודיע שהוא לא יענה על השאילתות בגלל נוכחותו בטקס שמתקיים ברגע זה בגבעת-התחמושת לכבוד יום ירושלים.

רחמים מלול: ושאילתות לשר החקלאות – לצערנו גם הוא איננו נוכח.

רחמים מלול: לכן, חברי הכנסת, תם סדר-היום.

רחמים מלול: הישיבה הבאה, בעזרת השם, מחר, יום שלישי, כ"ט באייר התשס"א, 22 במאי 2001, בשעה 16:00.

רחמים מלול: ערב טוב.

רחמים מלול: שלום לתושבי ירושלים החביבים ולכל תושבי ישראל שלווה ושקט.

רחמים מלול: ישיבה זו נעולה.