ישיבת מליאה, כנסת 15, פרוטוקול מספר 217, 2001-07-02 00:00

אברהם בורג: חברי הכנסת וחברותיה, אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

אברהם בורג: היום יום שני, י"א בתמוז התשס"א, 2 ביוני 2001.

אברהם בורג: חברי הכנסת, רק לפני חודש עמדה חבורה צוהלת של נערים ונערות בחוף תל-אביב, מצפים לבילוי של ערב.

אברהם בורג: הם יצאו מבתיהם לשמוח במולדתם החדשה, קצת לשיר ולרקוד, וכבר הם אינם.

אברהם בורג: אדם-פצצה אכזרי, ששנאה שאין לה גבול, שנאה שאין לה הסבר מפעפעת בו, שם קץ לחייהם הצעירים עוד בטרם החלו.

אברהם בורג: בתוך שניות הפך מקום שוקק חיים לגיהינום.

אברהם בורג: תראו עד לאיזה תהום מדרדרת השנאה את האדם.

אברהם בורג: כמה מצמררים ומעוררי סלידה דברי אביו של הרוצח, שהתבטא: "אם היו לי 20 ילדים, הייתי שולח אותם למשימה דומה".

אברהם בורג: 21 נערות ונערים מלאי תום, בראשיתו של מסע לארץ תקווה, נרצחו באחת.

אברהם בורג: כשיופי כזה מורד אלי קבר, נקרע הלב לגזרים.

אברהם בורג: שעה שעלומים שלעולם לא יפרחו, נעורים שנגדעו נטמנו בעפר הארץ, לא ניתן לנו אלא לזעוק בקול גדול: למה נשפך דם טהור זה?

אברהם בורג: במקום שנשטף בדם עמדנו אמש, הדמע בעיניים והלב שבור ובוכה.

אברהם בורג: האם יש בכוחנו לחזק אב ואם, אח ואחות שאיבדו את יקיריהם?

אברהם בורג: האם יש בעולמנו מלת חמלה להורה שקובר את ילדו?

אברהם בורג: מה שקרה בפיגוע הזה הם 21 עולמות שחרבו וחדלו להתקיים.

אברהם בורג: חברי הכנסת, הטרור הערבי מלווה את ימינו בארץ כצל.

אברהם בורג: הוא נהנה מתמיכת האוכלוסייה וניזון ממנה.

אברהם בורג: הטרור נועד לעקור ולהרוג, ללבות את השנאה בין העמים ולרפות את ידי המאמינים בדו-קיום של שלום בינינו לבין הפלסטינים.

אברהם בורג: בתוך ים הדמעות והכאב אנחנו אומרים: מעולם לא נכנענו בפני הטרור ולעולם לא נתפשר אתו.

אברהם בורג: הטרור לעולם לא ישיג את מטרותיו.

אברהם בורג: נילחם בו בכל מקום ובכל עת.

אברהם בורג: זוהי מלחמה עד חורמה, מלחמה ללא מגבלות, ללא גבולות.

אברהם בורג: העם הזה לא יישבר.

אברהם בורג: העם הזה חזק כדי להמשיך את חייו ולייחל לבואו של השלום.

אברהם בורג: אבל נזכור בכל רגע נתון, לא צריך לחכות לרגע האיבה, לא צריך לחכות לרגע האימה כדי לזהות את צרכיו ואת כאבו של הנזקק לצדנו, ויהיה הוא עולה חדש או ותיק ישראלי.

אברהם בורג: צריך תמיד להיות רגיש לזה שזקוק לנו.

אברהם בורג: בלב פצוע וכואב אנחנו חובקים את בני המשפחות היקרות ומאחלים לפצועים החלמה ושיבה מהירה ממעגל הדמים למעגל היום-יום.

אברהם בורג: יהי זכרם של הנופלים ברוך.

אברהם בורג: הודעה למזכיר הכנסת, בבקשה.

א' האן: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבד להודיע, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לדיון מוקדם:

א' האן: הצעת חוק הבטחת הכנסה (תיקון – הכנסה מנכס), התשס"א–2001, מאת חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (מעצר ועונש מינימום לנוהג בפסילה), התשס"א–2001, מאת חברי הכנסת נחום לנגנטל ומוחמד ברכה; הצעת חוק לתיקון פקודת מניעת טרור (הוצאת תנועת "כך" והחברים הרשומים בה מרשימת ארגוני הטרור), התשס"א–2001, מאת חבר הכנסת מיכאל קליינר; הצעת חוק בתי-המשפט (תיקון – פסלות שופט), התשס"א–2001, מאת חבר הכנסת אריה גמליאל וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק החברות (תיקון – התאמות לצורך מסחר באירופה), התשס"א–2001, מאת חבר הכנסת מיכאל איתן; הצעת חוק רישום קבלנים לעבודות הנדסה בנאיות (תיקון – שוויון בהעסקה), התשס"א–2001, מאת חבר הכנסת אחמד טיבי; הצעת חוק קביעת אזורי עדיפות, התשס"א–2001, מאת חברי הכנסת מוחמד ברכה, תמר גוז'נסקי ועסאם מח'ול; הצעת חוק יסודות התקציב (תיקון – תקציב המגזר הערבי) (הוראת שעה), התשס"א–2001, מאת חבר הכנסת טלב אלסאנע; הצעת חוק האזרחות (תיקון – הכרה בקטין שננטש או שהוריו נפטרו), התשס"א–2001, מאת חברי הכנסת מרינה סולודקין וגנדי ריגר; הצעת חוק חובת הודעה בדבר סיכויי הזכייה בהגרלות ובהימורים, התשס"א–2001, מאת חברי הכנסת יוסף לפיד, אברהם פורז, אליעזר זנדברג, יהודית נאות ויוסף פריצקי; הצעת חוק להקמת אתר הנצחה ומוזיאון לזכר החיילים הדרוזים, התשס"א–2001, מאת חבר הכנסת איוב קרא; הצעת חוק לשימור מפרץ אילת, התשס"א–2001, מאת חברת הכנסת נחמה רונן וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק המפלגות (תיקון – סייג לרישום מפלגה), התשס"א–2001, מאת חבר הכנסת אליעזר כהן; הצעת חוק משק הדלק (הגבלת הפעלה ומכירת דלק לתחנות תדלוק הפועלות שלא כדין), התשס"א–2001, מאת חברת הכנסת נחמה רונן וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק איסור הפליית עיוורים המלווים בכלבי נחייה (תיקון – הרחבת תחולת החוק), התשס"א–2001, מאת חברי הכנסת יוסי כץ ויוסי שריד; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – תשלום קצבת זיקנה וקצבת שאירים או תלויים), התשס"א–2001, מאת חבר הכנסת יוסי כץ; הצעת חוק הגנת הפרטיות (תיקון – פגיעה ברגשות דתיים), התשס"א–2001, מאת חברי הכנסת שאול יהלום,

א' האן: חיים דרוקמן, יגאל ביבי, זבולון אורלב ונחום לנגנטל; הצעת חוק העונשין (תיקון – ביטול איסור זילות בית-המשפט), התשס"א–2001, מאת חברת הכנסת זהבה גלאון; הצעת חוק צער בעלי-חיים (תיקון – הגבלת ניסויים בבעלי-חיים), התשס"א–2001, מאת חבר הכנסת יוסי שריד וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק שיפוט בענייני התרת נישואין (מקרים מיוחדים) (תיקון – רישום והתרת נישואין), התשס"א–2001, מאת חברי הכנסת מרינה סולודקין וגנדי ריגר.

א' האן: מסקנות ועדת החינוך והתרבות בעקבות דיון מהיר בנושא: ביטול החינוך לזהירות בדרכים על-ידי משטרת ישראל.

א' האן: כמו-כן, חברת הכנסת נעמי חזן מסירה מסדר-יומה של הכנסת את הצעות החוק כדלקמן: א.

א' האן: הצעת חוק-יסוד: הממשלה (תיקון – ביטול הבחירה הישירה), שמספרה פ/106; ב.

א' האן: הצעת חוק לשחרור מוקדם של אסירים (תיקוני חקיקה) (תיקון – ביטול החוק), התשס"א–2001, שמספרה פ/2544.

א' האן: תודה רבה.

אברהם בורג: תודה.

אברהם בורג: נעבור לנושא הבא בסדר-היום – הצעות סיעות מרצ וחרות להביע אי-אמון בראש הממשלה בשל: 1.

אברהם בורג: דוח הכנסות המדינה המצביע על פערי שכר מפליגים – של סיעת מרצ; ינמק את האי-אמון חבר הכנסת רן כהן.

אברהם בורג: ואחריו – חבר הכנסת מיכאל קליינר, על תוכניתה המדינית של הממשלה ביחס להתיישבות ביהודה, בשומרון ובעזה.

אברהם בורג: ישיב השר דני נוה.

אברהם בורג: ועדת הכנסת קבעה הודעות סיעות בשיעור חמש דקות לכל סיעה.

אברהם בורג: בבקשה, חבר הכנסת כהן.

רן כהן: אדוני היושב-ראש, אדוני ראש הממשלה, השר נוה, חברות וחברי הכנסת, הנתונים של מינהל הכנסות המדינה על הפערים המדהימים בהכנסות בין החלשים והעניים לבין החזקים והעשירים הם הסיבה לכך שסיעת מרצ מביעה היום אי-אמון בממשלה.

רן כהן: האי-אמון הוא בממשלה המכהנת אומנם רק ארבעה חודשים, או אפילו פחות מזה, חודשיים, אבל היא כבר מאותתת, שהפערים החברתיים אינם נוגעים לה, היא עוד תרחיב אותם.

רן כהן: אבל אנו מגישים היום גם אי-אמון בכל ממשלות ישראל ב-20 השנים האחרונות, להוציא אולי את ממשלת רבין, זכרו לברכה, שהיה לנו הכבוד להשתתף בה, משום שכולן, כל הממשלות – ליכוד, עבודה, המפלגות החרדיות, הדתיות, של הימין בראשן – כולן שותפות לפשע ההרחבה של הפערים החברתיים והכלכליים וכולן אחראיות להעמקת השסע החברתי שבתוכנו, עד שהביאונו להיות מדינת הפערים הקיצוניים ביותר בעולם המערבי.

רן כהן: אדוני היושב-ראש, כשבעשירון העליון, שבו כ-250,000 מפרנסים אמידים, משתכרים פי-44 מבעשירון התחתון, שבו גם כן 250,000 מפרנסים, וכאשר במאיון העליון 25,000 מפרנסים משתכרים למעלה מ-105,000 שקל בחודש – 105,000 שקל בחודש – בעוד העשירון התחתון משתכר 770 שקל בחודש, זו מדינה שהופכת להיות חברת סדום.

נסים זאב: 7,000 שקל.

רן כהן: לא, לא.

רן כהן: 770 שקל בחודש.

רן כהן: שמעת טוב, אדוני.

רן כהן: זו מדינה אחת לשני עמים: אחד עני ואחד עשיר; או, אם תרצו, ישראל הפכה לשתי מדינות: מדינת עושר ומדינת עוני, ובממשלה לא ראיתי שרועדות אמות הספים.

רן כהן: אנחנו, סיעת מרצ, באים באי-אמון זה להרעיד את הלבבות ולשבש את השקט הנקלה שנעשה בעידוד אינטרסנטים שבחסותם נמשך הליך ההתרוששות של החלשים, בה בשעה שהעשירים ממשיכים לצבור עושר אגדי.

רן כהן: חברי הכנסת, בואו נאמר את האמת: זה "יום כיפור" של הפערים החברתיים.

רן כהן: גם שם היתה קונספציה מוטעית; גם שם, ביום כיפור, היתה אדישות אווילית; גם שם ישבנו על חבית של אבק שרפה ביטחוני – והיום אנחנו יושבים על חבית עם מטען נפץ חברתי.

רן כהן: אלא שהפעם אנחנו לא מופתעים, זה לא חדש, אנחנו רק המומים.

רן כהן: אדוני היושב-ראש, לפי הנתונים, ההכנסה של יותר ממיליון ישראלים פחותה מ-3,200 שקל בחודש, ומזה צריך להתקיים, לשלם את ההוצאות הבסיסיות של מגורים, של חינוך, של בריאות, של מזון, להתחתן, להקים משפחה, לשלם חובות, ואולי אפילו לצאת קצת לאירועי תרבות.

רן כהן: כל זה בפחות מ-3,200 שקל בחודש.

רן כהן: מי יכול לחיות מזה?

רן כהן: אף שהנתונים הללו הם לא מתקופת הממשלה הנוכחית – אדוני ראש הממשלה, בהחלט אין לך אחריות ישירה לעניין הזה – אלא מתקופת ממשלת נתניהו, ראויה הממשלה הזאת לאי-אמון כבר בראשית צעדיה, משום שאינה עושה עד הרגע הזה שום דבר לשינוי המצב החברתי והכלכלי, אלא אולי אפילו להרעתו.

רן כהן: הנה השבוע מעבירה הממשלה 2.8 מיליארדי שקלים לביטחון.

רן כהן: קרוב לוודאי שחלקם הניכר הכרחי, אבל מדוע רק הביטחון הלאומי הכרחי כאשר יש 230,000 מובטלים המשוועים לעבודה ולפרנסה והם ומשפחותיהם נהרסים?

רן כהן: האמינו לי, ההרס שלהם לא יותר קטן, אולי יותר גדול מההרס של הטרור והאלימות.

רן כהן: האם לא הכרחי שתהיה תוכנית ויבואו תקציב ומימון ליצירת מלאי תעסוקה, להקטנת חבית הנפץ החברתית שעלולה לשרוף בהתפרצותה את כולנו כמו הטרור?

רן כהן: מדוע האוצר מביא תוספת לביטחון ואינו מביא תוספת להקלת מצוקת האזרחים?

רן כהן: אני חושב שמדינה שבניה ואזרחיה עניים היא מדינה אומללה גם מבחינה מוסרית וגם מבחינה ביטחונית, והממשלה לא משדרת בכיוון הזה.

רן כהן: עוד דוגמה.

רן כהן: בכספים של מי הוקמו ומוקמים גם עכשיו כל אותם 66 מאחזי מתנחלים בלתי חוקיים בשטחים?

רן כהן: מי משלם את זה ישירות וגם בעקיפין אם לא הממשלה?

רן כהן: האומנם זה מה שזקוק לו העם העני בישראל – עוד מאחזים בשטחים ועוד תקציבים לזרמים החרדיים של ש"ס ויהדות התורה?

רן כהן: האם משום שנציגי המתנחלים והחרדים שולטים בממשלה הזאת צריך לנווט אותה לשוליים הסהרוריים הללו במקום לסייע לכל שכבות האוכלוסייה?

רן כהן: לאלה שהם עניים וחלשים אין ולאחרים יש?

רן כהן: טוב, לפחות השבוע ראיתי ביטוי אחד של הזדהות הממשלה עם העוני והמצוקה, ראיתי את זה וממש נפקחו עיני.

רן כהן: שרי ממשלה כמו איווט ליברמן ושרת החינוך של מדינת ישראל לימור לבנת עלו לרגל בזה אחר זה לחתונה הצנועה והמצומצמת של העניים ממשפחת דרעי כדי להפגין הזדהות עם עניי המדינה.

רן כהן: בושה וחרפה.

נסים זאב: בושה וחרפה שאתה מדבר כך; אתה היית שר בממשלת ישראל.

רן כהן: אבל בושה וחרפה מגיעים לכולנו, אדוני היושב-ראש, על מרכיבי אוכלוסיית העוני.

רן כהן: למה על מרכיבי אוכלוסיית העוני?

רן כהן: כי קרוב ל-700,000 נשים, מחצית מכלל הנשים העובדות בישראל משתכרות פחות מ-3,200 שקל; סליחה, פחות מ-3,360 שקל ליתר דיוק.

רן כהן: הנשים מקופחות בכל הרמות.

רן כהן: כל הגברים משתכרים כמעט פי-שניים מכל הנשים, ליתר דיוק 90% יותר, לא 100% יותר, למי שזה מנחם אותו.

רן כהן: במאיון העליון, אפילו בין הכי עשירים, הגברים משתכרים פי-שלושה מהנשים.

רן כהן: שנדע איפה אנחנו נמצאים.

רן כהן: שליש מהעניים בישראל משתייכים למשפחות חד-הוריות, כמעט כולן בראשן נשים.

רן כהן: איך אנחנו לא מתביישים להסתכל בפני אמהותינו, אחיותינו, נשותינו ובעתיד אולי גם בנותינו?

אליעזר כהן: אתה היית שר בממשלה.

רן כהן: עוד דוגמה.

רן כהן: שליש מהעניים הם קשישים.

רן כהן: משקלם של הקשישים בכלל האוכלוסייה הוא 11%, אבל בין העניים הם מהווים 35%.

רן כהן: איך במעבר מחיי עבודה אל הזיקנה והקצבאות הם מידרדרים לתוך העוני?

רן כהן: איך זה קורה שבין העניים הם הופכים להיות פי-שלושה ממשקלם באוכלוסייה?

רן כהן: "והדרת פני זקן", לימדו אותנו בנעורינו, ואנחנו פושעים כלפיהם, מביישים את עצמנו בזיקנתם.

רן כהן: העוני בקרב הערבים אזרחי ישראל גבוה פי-שלושה מאשר אצל היהודים.

רן כהן: 60% מהילדים העניים הם ערבים, 30% מהמשפחות העניות הן משפחות ערביות, פי-שניים ויותר משיעורם באוכלוסייה.

רן כהן: יש עוד עניים.

רן כהן: נוסף על הנשים, הקשישים והערבים יש גם משפחות חד-הוריות, יש עולים עניים, יש חקלאים עניים, יש מזרחים עניים ויש גם ערבים עניים; יש יותר מדי עניים.

רן כהן: לא רק שהפערים האכזריים הללו הם לא גזירת גורל, הם מעשה בחירה של מדיניות כלכלית וחברתית.

רן כהן: אם הממשלה תרצה בחברה שוויונית יותר, סולידרית יותר, צודקת יותר, דוגמת הכלכלה הסקנדינבית, למשל, היא יכולה לעשות את זה.

רן כהן: והנה כמה דוגמאות לסיום: א.

רן כהן: מה שמנציח את הפערים הוא פערי ההשכלה וההשקעה בחינוך.

רן כהן: זה הסיכוי העיקרי של צעירים לא להיות שבויים בגורל הוריהם ולא להמשיך במעגל העוני והנחשלות.

רן כהן: הממשלה צריכה להשקיע בחינוך במקומות המקופחים ביותר מן הבחינה החברתית; ב.

רן כהן: מה שמנציח את העוני ומעמיק אותו הוא האבטלה, בעיקר שהיא נאחזת באוכלוסיות ובמשפחות השייכות למעגל העוני.

רן כהן: יש היום משפחות שיכולות לקנות את הבית שלהן בדיור הציבורי ב-90% הנחה; הן צריכות את ה-10% כדי לקנות את הבית, אבל הן מובטלות ואין להן אפילו ה-10% כדי לממש את ה-100%.

רן כהן: עד לכך הגיעו.

רן כהן: הממשלה חייבת להשקיע בתשתיות, לעודד השקעות בפריפריה, לעודד יציאה לעבודה, לצמצם את האבטלה ולהשקיע במיוחד בריכוזים הקשים ביותר.

רן כהן: דוגמה אחרונה.

רן כהן: מדינת ישראל לא בונה דירה אחת לחסרי הדיור.

רן כהן: בהתנחלויות נבנות עכשיו 3,500 יחידות דיור שכמעט אין להן דורשים.

רן כהן: כבר עכשיו עוזבים חלק מהדיירים בהתנחלויות.

רן כהן: אז למה לבנות שם עוד?

רן כהן: למה לא לבנות כאן, בתוך מדינת ישראל, שבה יש למעלה מ-30,000 משפחות חסרות דיור שיש להן זכאות לדירה?

רן כהן: אדוני היושב-ראש, הממשלה יכולה וחייבת לשנות את המצב הנוכחי ופשוט לבנות עבור אזרחי ישראל במקומות שבהם הם נמצאים היום.

רן כהן: אנחנו במרצ לא נניח לממשלה הזאת עד שתבוא עם תוכנית לחינוך, לתעסוקה, לבריאות, לדיור, לפנסיה – הכול במטרה לצמצם את העוני ואת הפערים החברתיים.

רן כהן: אם הממשלה לא תגיש תוכנית כזאת ולא תממן אותה, נעשה הכול שהממשלה הזאת תלך מוקדם ככל האפשר, ותחתיה תקום ממשלה אחרת, שתעשה לשינוי ולשיקום המצוקה החברתית.

רן כהן: תודה רבה, אדוני.

אברהם בורג: תודה רבה.

אברהם בורג: חבר הכנסת מיכאל קליינר, בנושא השני, בבקשה.

מיכאל קליינר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, לשרון יצא שם של איש ההתיישבות, ובצדק.

מיכאל קליינר: אי-אפשר למחוק את שנות ההשקעה שלו בהתיישבות היהודית ביש"ע.

מיכאל קליינר: אבל צריך גם לזכור, ששרון הוא איש שיודע לפעול ללא סנטימנטים.

מיכאל קליינר: כשהיה צריך לפרק את ימית, הוא עשה זאת ללא סנטימנטים ובאותו להט עשייה.

מיכאל קליינר: כשהוא הלך להסכמי-וואי, כשמסרו עוד חלקים משטחי יש"ע לאויב ובודדו את היישובים כדים, גנים, חומש, נגוהות ועוד, הוא לא היסס לשווק אותם לימין בתירוץ של אין ברירה ושזה ההסכם הכי טוב שניתן היה להוציא.

מיכאל קליינר: גם היום, כששרון משבח את המתנחלים ומכנה אותם גיבורי הדור, אני מציע לא לשכוח שמאחורי דוקטור אריק מסתתר מיסטר שרון.

מיכאל קליינר: אני מציע להקשיב לשרון היטב.

מיכאל קליינר: שרון מקפיד לומר מה תוכניתו האמיתית.

מיכאל קליינר: הוא מדבר על ויתורים כואבים למען השלום.

מיכאל קליינר: הוא פרס מפה בביקורו בארצות-הברית, שבה בדרך פלא נוצר רצף למדינה הפלסטינית.

מיכאל קליינר: הוא נמנע מלחזור על דבריו הנחרצים מלפני הבחירות על כך שהוא לא יפרק שום יישוב ביש"ע.

מיכאל קליינר: הוא נמנע מלהתעמת עם פרס בגין פגישתו עם ערפאת.

מיכאל קליינר: הוא קיבל את דוח-מיצ'ל, המדבר על הקפאה מוחלטת של ההתנחלויות.

מיכאל קליינר: הוא קיבל את דוח-טנט, אותו דוח TNT, שמסיג את צה"ל לעמדותיו מלפני אינתיפאדת אוסלו, אבל בלי להחיל את עקרון החזרה למקומות כמו קבר-יוסף ובית-הכנסת העתיק ביריחו.

מיכאל קליינר: אדוני היושב-ראש, מאז הפיגוע ב"דולפינריום" ממשיכה ממשלת שרון לדבוק בקו ה"פוסט מצ'ואיסטי" החדש, שעל-פיו איפוק זה כוח.

מיכאל קליינר: בכוח האיפוק הזה ממשיכה ממשלת שרון להתעלם מפיגועי הירי היומיומיים ומהפגזת המרגמות.

מיכאל קליינר: ממשלת שרון מאמצת ביש"ע מדיניות הגנתית מובהקת, בונקר.

מיכאל קליינר: תיסעו באוטובוסים, אומרים למתיישבים.

מיכאל קליינר: תאמינו לי שאף אחד מכם לא רוצה לדעת מה תדירות הקווים ליישובים מסוימים ביש"ע וגם לא כמה זמן אורכת הנסיעה.

מיכאל קליינר: רק כדי לסבר את האוזן אספר לכם, שכדי להגיע ביום שישי אחר הצהריים מתל-אביב ליישוב עלי, תבלו בדרכים שלוש שעות.

מיכאל קליינר: ואם תרצו לחזור במוצאי שבת – לא תמצאו אוטובוס כזה.

מיכאל קליינר: וביום ראשון, אם לא תשכימו קום ותהיו מוכנים בתחנת האוטובוס בשעה 06:00, תצטרכו למצוא אמצעי תחבורה חלופי.

מיכאל קליינר: בשבוע שעבר היה פיגוע בדרך לגנים, במקום שרק חמישה ימים קודם לכן עמד רכב צבאי דרך קבע, רכב שהוזז ממקומו בגלל הבנות טנט.

מיכאל קליינר: אל הפצועים הגיע אמבולנס פלסטיני, כי למגן-דוד-אדום אין אמבולנסים ממוגנים.

מיכאל קליינר: לאחר הפיגוע ליד גנים היתה כותרת בעיתון, שעל-פיה חלק ממתיישבי גנים יצאו בקריאה: תפנו אותנו.

מיכאל קליינר: קשה לבוא אליהם בטענות.

מיכאל קליינר: אני לא משוכנע שמדיניות הממשלה לא נועדה מלכתחילה כדי שכך יקרה.

מיכאל קליינר: איך ישיג שרון רצף טריטוריאלי למדינה של ערפאת בלי לפנות אף יישוב?

מיכאל קליינר: יש רק דרך אחת: לייאש את המתיישבים, לייבש אותם תקציבית, לייבש אותם ביטחונית, עד שהם בעצמם יבינו את הרמז, עד שמהם תעלה זעקה גדולה לפינוי מרצון.

מיכאל קליינר: ראש הממשלה הגיע אתמול להתיישבות בהר-חברון וכולו מתק שפתיים על חשיבות ההתיישבות היהודית ביש"ע.

מיכאל קליינר: אתם הגיבורים האמיתיים של תקופתנו, אמר ראש הממשלה למתנחלים המריעים ושבה את לבם.

מיכאל קליינר: המתנחלים כל כך רגילים להיות מותקפים, כל כך רגילים לשמוע ולספוג ביקורת, שהם צמאים לטיפה אהבה מסבא אריק.

מיכאל קליינר: אבל שרון לא הגיע לשם על תקן סבא חביב.

מיכאל קליינר: הוא ראש הממשלה.

מיכאל קליינר: הוא פוליטיקאי משופשף, שעושה שימוש דמגוגי במלים כדי לקנות את לבו של הימין, ואתמול הוא קנה בזול חלקים ממנו.

מיכאל קליינר: כמה זה עולה לו?

מיכאל קליינר: האם הוא סיכן במשהו את ממשלתו כשהוא החמיא למתיישבי יש"ע?

מיכאל קליינר: האם הוא סיכן את ידידותו המופלאה עם שמעון פרס, שרק יומיים קודם לכן טימא את ידו במגע ידו של יאסר ערפאת?

מיכאל קליינר: האם הוא סיכן את יחסיו עם ג'ורג' וו.

מיכאל קליינר: בוש?

מיכאל קליינר: אבל אני מציע למתנחלי יש"ע ולציבור הישראלי, שלא להתבשם מהמלים, לחזור לקרקע המציאות, לחזור לקרקע המעשים, לשפוט את ממשלת שרון על-פי מעשיה.

מיכאל קליינר: ממשלת שרון כבר קיבלה בקווי היסוד שלה את העיקרון שהחלטות האו"ם 242 ו-338 יחולו גם על הפלסטינים.

מיכאל קליינר: זה דבר חסר תקדים, נגד דעתו של היועץ המשפטי לממשלה, נגד דוח ארוך של סגן שר החוץ האמריקני לשעבר רוסטוב.

מיכאל קליינר: ממשלת שרון קיבלה את דוח-מיצ'ל, הקובע כי השלב האחרון ביישומו יכלול הקפאה מוחלטת של ההתיישבות היהודית ביש"ע.

מיכאל קליינר: ממשלת שרון אחראית להקפאת ההתיישבות היהודית בפועל.

מיכאל קליינר: הייתי בשבוע שעבר באלון-מורה ובתפוח.

מיכאל קליינר: חלק מהיישובים במצב קשה מבחינה כלכלית.

מיכאל קליינר: מוסדות החינוך המפוארים של אלון-מורה קורסים ואין מושיע.

מיכאל קליינר: על תיירות אין בכלל מה לדבר, אין יוצא ואין בא.

מיכאל קליינר: על הכבישים ביש"ע – פחד אלוהים.

מיכאל קליינר: והפסקת האש החד-צדדית נמשכת.

מיכאל קליינר: ההתעקשות של שרון להמשיך במדיניות ההבלגה והאיפוק, בשילוב חיסול נקודתי פה ושם, היא מדיניות חסרת תוחלת, שדינה להצית את האש כל פעם מחדש בלי לשים קץ לטרור.

מיכאל קליינר: מדיניות כזאת מובילה לזריעת ייאוש בהתנחלויות, שהפכו ליעד מועדף על-ידי הכרישים הפלסטינים המריחים את החולשה והדם ומתקרבים ברדיוס הולך וקטן אל הקורבן.

מיכאל קליינר: המשך מדיניות ההבלגה יגבה את המחיר, ביטחונית וכלכלית, בעיקר מיישובי יש"ע.

מיכאל קליינר: אנשים יגיעו עד פת לחם.

מיכאל קליינר: ובסופו של דבר, כמו שבגילה נוטשים תושבים וביישוב גנים יש מי שצועקים "תפנו אותנו", תגדל הזעקה ותגבר.

מיכאל קליינר: המדיניות של שרון נועדה לייאש את ההתנחלויות, כדי שלפחות במבודדות שבהן ובקשות להגנה שבהן יבינו התושבים את הרמז ויתפנו מרצון.

מיכאל קליינר: זו המזימה.

מיכאל קליינר: זו האסטרטגיה.

מיכאל קליינר: בין שיש ובין שאין בה כוונת מכוון, זו תהיה התוצאה.

מיכאל קליינר: לכן, אני קורא בראש ובראשונה לראשי המתיישבים: תתעוררו.

מיכאל קליינר: אי-אפשר למחוא כפיים ולהריע לראש הממשלה מצד אחד ואחר כך למתוח עליו ביקורת נוקבת.

מיכאל קליינר: הוא מבין את הרמז מצוין.

מיכאל קליינר: הוא מבין שבשבי

מיכאל קליינר: לכם הוא הרע במיעוטו.

מיכאל קליינר: הוא מבין את פחדכם מהפלתו.

מיכאל קליינר: אסור לעשות חישובים כאלה.

מיכאל קליינר: צריך להיאבק בשרון כמו שהייתם נאבקים בפרס לו כזאת היתה מדיניותו כראש הממשלה.

מיכאל קליינר: צר לי לבשר לכם, שכפי שהמדיניות נראית, מתנהלת ומתבצעת, נוצר הרושם ששרון הוא ראש ממשלה בתואר ושמעון פרס הוא ראש הממשלה בפועל.

אברהם בורג: תודה רבה.

אברהם בורג: אדוני השר נוה, השר המתאם בפועל, בבקשה.

דני נוה: אדוני היושב-ראש בפועל – – –

אברהם בורג: בכוח.

דני נוה: בכוח ובפועל.

דני נוה: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, ראשית אתייחס להצעה בתחום המדיני שהועלתה פה ואחר כך לנושאים הכלכליים-החברתיים.

דני נוה: המציאות היא, שמדינת ישראל עדיין נמצאת במערכה מול הטרור, מערכה שטרם הסתיימה.

דני נוה: רק היום היינו עדים לניסיון פיגוע רצחני ביהוד, שני מטעני חבלה שהתפוצצו, ברוך השם לא גרמו לנפגעים; מטען נוסף שעלה עליו רכב של צה"ל ולמרבה המזל גם הוא לא הסתיים בנפגעים.

דני נוה: כך שאין ספק שהמציאות היא מציאות שבה הרשות הפלסטינית והעומד בראשה, יאסר ערפאת, עדיין לא עושים את מה שהם התחייבו, עדיין לא עושים את מה שמוטל עליהם בכל מה שנוגע למלחמה בטרור.

דני נוה: רק לפני זמן קצר הושגו הבנות שידועות היום כהבנות טנט, שהושגו בנוכחות ראש ה-CIA באזור.

דני נוה: הרשות הפלסטינית קיבלה על עצמה שורה של התחייבויות שאינן ממולאות.

דני נוה: שמעתי היום גם את יושב-ראש הרשות הפלסטינית, את יאסר ערפאת, זועק לעולם וטוען, שנעשה פשע כלפי העם הפלסטיני בכך ששלושה מחבלים, שלושה טרוריסטים של "הג'יהאד האסלאמי", מצאו היום את מותם, ואני חייב לומר שאני מתפלא על זעקות השבר האלה.

דני נוה: זעקות שבר על מי?

דני נוה: מי הם האנשים הללו?

דני נוה: חסידי אומות העולם הם הטרוריסטים האלה של "הג'יה

דני נוה: אד האסלאמי"?

דני נוה: על מי מדובר?

דני נוה: שלא לדבר על כך שהשאלה האמיתית שצריכה להישאל היא, למה טרוריסטים כאלה, כמו הטרוריסטים של "הג'יהאד האסלאמי" שמצאו את מותם היום, לא היו מאחורי סורג ובריח בכלא הפלסטיני?

עסאם מח'ול: – – –

דני נוה: אם הרשות הפלסטינית והעומד בראשה, חבר הכנסת מח'ול, התייצבו ואמרו שהם מוכנים לקחת על עצמם להכניס לכלא, לאסור טרוריסטים, מדוע הטרוריסטים האלה לא נאסרו?

דני נוה: ולכן המסקנה היא, שמי שטוען שמותם של אנשי "ג'יהאד אסלאמי", של טרוריסטים כאלה, הוא פשע נגד העם הפלסטיני, זו אולי העדות הטובה ביותר לכך שמי שעומד – –

עסאם מח'ול: – – –

דני נוה: – – בראשות הרשות הפלסטינית בימים האלה – –

אברהם בורג: חבר הכנסת מח'ול, תרשה מדי פעם בפעם להשיב.

דני נוה: – – ממשיך להיות – – –

עסאם מח'ול: – – –

נסים זאב: – – –

אברהם בורג: חבר הכנסת זאב, שלום לך.

עסאם מח'ול: – – –

אברהם בורג: חבר הכנסת מח'ול, תרשה מדי פעם – – –

דני נוה: חבר הכנסת מח'ול, אולי – – –

אברהם בורג: – – – תרשה מדי פעם לשר להעיר איזו הערת ביניים.

עסאם מח'ול: – – –

אברהם בורג: תודה רבה לך, חבר הכנסת מח'ול.

אברהם בורג: תודה.

אברהם בורג: בבקשה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: – – –

אברהם בורג: שלום גם לך, חבר הכנסת דהאמשה.

דני נוה: חבר הכנסת מח'ול, חשבתי שאולי סוף-סוף אני אשמע מהצד הזה של הבית, מכם, גיבוי לממשלה ולא גיבוי למי שמפעילים את אנשי הטרור – –

עסאם מח'ול: – – –

דני נוה: – – אבל מה לעשות, מה לעשות, כנראה לא השתנה שום דבר גם אצלך.

עסאם מח'ול: – – –

אברהם בורג: חבר הכנסת מח'ול, מספיק.

אברהם בורג: תודה.

דני נוה: אדוני היושב-ראש – – –

אברהם בורג: תיכף תוכל לדבר.

דני נוה: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, יש לממשלת ישראל מדיניות אחת ויחידה, והיא הגנה על חיי אזרחי ישראל, הגנה עצמית על חיי אזרחי ישראל, דבר שמעוגן בכל כלל של המשפט הבין-לאומי, דבר שמעוגן, אגב, גם בהסכמים עם הפלסטינים.

דני נוה: ואם אתה חסיד כזה גדול של ההסכמים עם הפלסטינים, חבר הכנסת מח'ול, אני מציע לך, אנא תפנה ותעיין בהם ואולי תגיע גם אתה למסקנה, אפילו אתה, שלממשלת ישראל יש חובה להגן על חיי אזרחיה.

דני נוה: אולי גם אתה תגיע יום אחד למסקנה הזאת.

עסאם מח'ול: – – –

דני נוה: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כפי שאמרתי, המערכה מול הטרור נמשכת בשעה שהרשות הפלסטינית עדיין לא ממלאת את ההתחייבויות שלה בעניין הזה, ולכן המדיניות, כפי שהובאה על-ידי ראש הממשלה, כפי שהובאה על-ידי הממשלה בעניין הזה, היא חדה וברורה, שלא יהיה מעבר לשלב הבא של הבנות מיצ'ל כל עוד לא ממולא השלב הראשון.

דני נוה: השלב הראשון הוא השלב שבו הצעדים האמיתיים למלחמה בטרור ולהפסקת האלימות צריכים להינקט על-ידי המנהיגות הפלסטינית ובראשה ערפאת.

דני נוה: הדבר הזה עדיין לא קורה, ולכן לא ניתן עדיין להתחיל בספירה של אותם שבעה ימים של שקט מוחלט שהוסכם עליהם, ובוודאי לא ניתן לעבור למה שנקרא תקופת הצינון, משום שלא יעלה על הדעת מצב, שבו ממשלת ישראל תנהל משא-ומתן תחת טרור, ולמגינת לבם אולי גם של אנשים בבית הזה אני רוצה לחזור ולומר: לא יהיה מצב שבו ממשלת ישראל תנהל משא-ומתן תחת טרור ותחת אלימות, ולא יהיה מצב שבו ממשלת ישראל תעלה על דעתה לתת פרס לטרור באמצעות ויתורים פוליטיים – –

עסאם מח'ול: – – –

דני נוה: – – שמשמעותם בעת הזאת, כל עוד יש טרור, פרס לטרור.

דני נוה: אני חייב לומר, אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, שאני מתפלא מאוד גם על האי-אמון שהוגש נגד הממשלה בשעה הזאת.

דני נוה: זאת שעה שבה הממשלה ראויה לתמיכה ולגיבוי במערכה מול הטרור, ואני שואל את עצמי: על מה האי-אמון?

דני נוה: על זה שממשלת ישראל וראש ממשלת ישראל לא מוכנים להיכנע לאלימות ולטרור?

דני נוה: על זה שממשלת ישראל, ראש הממשלה חזר מביקור בארצות-הברית שבו הושגה הבנה על כך שממשלת ישראל היא זאת שקובעת את הדברים האלה, והקביעה הברורה היא, שכל עוד האלימות נמשכת לא יהיה מעבר להליך פוליטי?

דני נוה: על זה האי-אמון היום?

דני נוה: אני פשוט משתומם.

דני נוה: אני רוצה לדעת על מה האי-אמון הזה?

עסאם מח'ול: – – –

דני נוה: זאת תקופה, אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, שאני חושב שראוי היה – – –

מיכאל קליינר: – – –

דני נוה: – – – שראוי היה – –

אברהם בורג: חבר הכנסת קליינר – –

דני נוה: – – שממשלת ישראל – –

אברהם בורג: – – גם דיברת, אנא.

דני נוה: – – תזכה לגיבוי ולתמיכה במערכה הזאת שאנחנו צריכים לעמוד בה יחד, ואני רוצה לומר דבר שנאמר פעמים מספר, ואני חושב שראוי לחזור ולהדגיש אותו: הממשלה אולי הרעה ביותר מבחינתו של ערפאת, ממשלה בישראל, היא ממשלת אחדות לאומית בישראל, שבה אנחנו משלבים ביחד ועובדים ביחד, וזה כשלעצמו סיבה מספיק טובה מדוע זו הממשלה הטובה ביותר למדינת ישראל ולעם ישראל; זו ממשלה שבה אנחנו יכולים, למרות חילוקי הדעות, לעבוד ביחד.

דני נוה: ואין זה סוד שיש חילוקי דעות, יש גישות שונות, ואם וכאשר נחדש את המשא-ומתן המדיני, אולי חילוקי הדעות האלה יבואו לידי ביטוי.

דני נוה: במצב הנוכחי, כשהאלימות נמשכת, כשאנחנו עדיין בעיצומו של השלב הזה, השלב הראשון, ההליכה המשותפת, העמידה ביחד גם כאן, בבית הזה, לא רק במסגרת הקואליציה והממשלה, יש לה חשיבות רבה, חשיבות גם כלפי החברה הישראלית וגם כלפי הזירה הבין-לאומית.

דני נוה: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אשר לנושא הכלכלי-החברתי, נאמר פה על-ידי חבר הכנסת רן כהן, ואני אולי רוצה לחזור ולהדגיש למי שלא שמע את דבריך, שמדובר בדוח של הכנסות המדינה שמתייחס לשנת 1998 – –

תמר גוז'נסקי: – – –

דני נוה: – – ועל כך מביעים היום אי-אמון.

דני נוה: אני רוצה להבין: הרי מאז 1998 התחלפו כבר שני ראשי ממשלה בישראל, למיטב זיכרוני, אז אם כך האי-אמון הזה, אני מבין, הוא אי-אמון שמתייחס רטרואקטיבית לשני ראשי ממשלה שכבר התחלפו.

דני נוה: במידה רבה מאוד בעצם אתם מגישים היום אי-אמון על החברות שלכם בממשלת ברק, כי הרי בסופו של דבר המגמה הזאת משנת 1998 רק נמשכה אז.

דני נוה: אני פשוט רוצה קודם כול להבין על מה מדובר ומה בעצם פשר האי-אמון הזה שמוגש כאן היום.

דני נוה: אז אם תקנון הכנסת, אני מניח, אדוני היושב-ראש, מאפשר להגיש אי-אמון רטרואקטיבית, בכלל זה על חרטה אולי של סיעה בכנסת על ישיבה שלה בממשלה שכבר איננה קיימת – אז זה בסדר, זה כנראה חלק מהמשחק הדמוקרטי, אבל אני מציע שהדברים האלה ייאמרו במפורש.

דני נוה: אני מעריך מאוד, חבר הכנסת רן כהן, שנשאת פה דברים בשם האופוזיציה, את חלקך באופן אישי בנושאים חברתיים, ואולי ספינת הדגל, שאתה ראוי למלוא ההערכה עליה, בנושא הדיור הציבורי, ועם זאת אני חושב שחשוב שכל התמונה תוצג בפני הציבור.

דני נוה: אשר לדוח עצמו, דבר אחד נוסף חשוב לומר: מדובר בדוח של מינהל הכנסות המדינה, ומה הדוח הזה עשה?

דני נוה: הוא לקח בעצם כל תושב או כל אזרח שיש לו הכנסה כלשהי.

דני נוה: זאת אומרת, גם אם הוא עבד שעה בשנה – זה נכלל בדוח, בסטטיסטיקה של הדוח.

דני נוה: אם מישהו עבד שעה בשנה, הכנסה כלשהי שחייבת במס, זה כבר נכלל בסטטיסטיקה הזאת של דוח הכנסות המדינה.

דני נוה: זו, אגב, אחת הסיבות לתוצאה הזאת, ההתייחסות לכך שיש 10% מאזרחי המדינה שלפי הדוח מרוויחים 700 שקל.

דני נוה: כי הרי כשאתה שומע את זה בשמיעה ראשונה אתה אומר: איך יכול להיות דבר כזה, ש-10% מאזרחי המדינה ירוויחו 700 שקל בחודש?

דני נוה: הרי זה דבר שאיננו מתקבל על הדעת.

דני נוה: אז אני חושב שקודם כול חשוב להבין גם איך הדוח הזה נעשה.

דני נוה: הדוח הזה, אגב, גם לא מביא בחשבון קצבאות – – –

רן כהן: – – –

דני נוה: מייד אתייחס.

דני נוה: – – – גם לא מביא בחשבון קצבאות וגם תמיכות אחרות שאנשים מקבלים שאינן חייבות במס, כך שקודם כול חשוב להבין את העובדות.

דני נוה: העובדות הן שלא כל אזרח במדינה שעובד באופן רגיל ומשתכר בעבודה רגילה אפשר להכליל אותו בגדר אותם 10% שמרוויחים 700 שקל בחודש.

דני נוה: יש פה איזו הטעיה, איזה עיוות בצורה שבה בונים את הדוח הזה, שמגיעים לתוצאה כזאת.

דני נוה: עם זאת, אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אף לא אחד מקל ראש בשום צורה בבעיה החברתית הקשה שקיימת במדינת ישראל, ובצדק נאמר ובהגינות נאמר על-ידי נציג האופוזיציה – כבר 20 שנה ואולי יותר.

דני נוה: זו לא בעיה שנולדה אתמול.

דני נוה: יש פה בעיה הולכת ומתמשכת, ומי שלוקח ומנתח את תקציבי המדינה רואה שיש בעיה חמורה מאוד, שמשנה לשנה מה שנקרא ההוצאה החברתית לנפש באופן ריאלי הולכת ופוחתת.

דני נוה: במלים פשוטות, כמות הכסף שהממשלה שמה בנושאים חברתיים באופן ריאלי הולכת ופוחתת מדי שנה.

דני נוה: במציאות הזאת שבה אנחנו נמצאים היום, מצד אחד יש חלקים גדולים והולכים של החברה הישראלית שהם חלק מההצלחה הכלכלית, ויש ישראלים שהם שותפים לחברות היי-טק, לחברות סטארט-אפ שהצליחו, ויש לא מעט ילדים ונוער בישראל שהיום רק חולמים על הזמן שבו הם כבר יוכלו ליטול חלק בהצלחה הזאת – ומצד שני יש גם יותר ויותר ילדים ונוער בישראל שרק יכולים לחלום על החלום הזה ולא להיות חלק ממנו.

דני נוה: אני חושב, שבמובן הזה, דווקא ההתקדמות הטכנולוגית, אדוני היושב-ראש, של המאה ה-21 יוצרת בסופו של דבר בעיה של פער חברתי אולי יותר קשה מאי-פעם.

דני נוה: משום שיש מי ששותפים להצלחה, שהיא הצלחה במובנים שלא היו מעולם.

דני נוה: לעומת זאת, יש מי שלא יכולים ליטול חלק בהצלחה הזאת.

דני נוה: הייתי אתמול בביקור באור-עקיבא.

דני נוה: שם יש ראש עיר, יעקב אדרי, ששם דגש אולי בדבר החשוב ביותר, שגם הממשלה מבחינת אחריותה צריכה לשים בו דגש בימים אלה, זו ההשקעה החברתית אולי הכי טובה שיש, והיא ההשקעה בחינוך של הילדים שלנו.

דני נוה: הוא לקח את זה כפרויקט אישי, אני יודע גם בסיוע גדול של ראש הממשלה לאחרונה – מכספים פרטיים, אגב, מתרומות פרטיות – כדי להשקיע במחשבים, במעבדות לילדים, כדי שגם ילדי אור-עקיבא יוכלו להיות חלק מההצלחה הזאת.

מקסים לוי: אם הדבר הזה נכון, צריך לתת השכלה גבוהה חינם בעיירות הפיתוח.

דני נוה: חבר הכנסת מקסים לוי, זה בוודאי רעיון שאף אחד כאן אינו שולל אותו, ואני מניח שאנחנו מתחבטים בשאלה הזאת ונתחבט בה בכל מה שנוגע לסדרי עדיפויות תקציביים שלנו.

ראובן ריבלין: – – –

דני נוה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אין לי ספק שהממשלה הנוכחית רואה כאחת המשימות החשובות שלה, למרות המגבלות הקשות שאנחנו נתונים בהן היום – ויש מגבלות אובייקטיביות קשות מאוד: יש הוצאה ביטחונית קשה מאוד כתוצאה מן המציאות הנוכחית, ואני חושב שכל אחד מבין למה ומה המשמעויות של הדבר הזה.

דני נוה: כתוצאה מהמציאות הכללית יש ירידה בהכנסות המדינה מסיבות שונות, אם זה בשל כך שאין תיירות בהיקף מספיק היום במדינה, אם זה בשל כך שיש גם פגיעה מסוימת בהשקעות במדינה.

דני נוה: ירידה בהכנסות מחייבת את הממשלה לקצץ בהוצאות.

דני נוה: יש קשיים אובייקטיביים, שאולי לא היו קיימים בשנה שעברה, לפני שנתיים ובשנים קודמות.

דני נוה: עם זאת, אני רוצה לומר, אדוני היושב-ראש, יש מחויבות ברורה של הממשלה, של העומד בראשות הממשלה, להביא לכך שגם בשנת התקציב הבאה יינתן ביטוי נכון לצרכים החברתיים, שאולי נצליח, למרות הקשיים האובייקטיביים – ואני רוצה להיות זהיר, כי הקשיים הכלכליים האובייקטיביים הם קשים – אולי נצליח סוף-סוף לשנות את המגמה ולהביא לכך שאחרי הרבה שנים יהיה למדינת ישראל תקציב שבו ההוצאה החברתית לנפש תגדל באופן ריאלי, כשכמות הכסף שהממשלה תשקיע בנושאים חברתיים תעלה ותצמח ולא תעלה ותפחת, כפי שהיתה בכל השנים האחרונות.

דני נוה: לפיכך, אבקש מהכנסת להסיר מעל סדר-יומה את הצעות האי-אמון שהוגשו כאן היום.

אברהם בורג: תודה רבה.

אברהם בורג: נעבור לדיון.

אברהם בורג: רשימת הדוברים נעולה.

אברהם בורג: ראשית, חבר הכנסת אילן גילאון מסיעת מרצ.

אברהם בורג: חמש דקות, בבקשה.

אילן גילאון: אדוני היושב-ראש, אדוני ראש הממשלה, חברי השרים, חברי חברי הכנסת, יש פן רטרואקטיבי, השר נוה, באי-אמון של חבר הכנסת רן כהן, והוא גם אמר אותו.

אילן גילאון: האשמה היא אולי כלפי כל הממשלות בשלושת העשורים האחרונים.

אילן גילאון: זה הפן הרטרואקטיבי של האי-אמון.

אילן גילאון: הפן העכשווי של האי-אמון, השר נוה, הוא בהתכוונות של הממשלה שאתה יושב בה פעם אחת לתקן את המצב הזה, לעשות מין סוויץ' ולהפוך את היוצרות.

אילן גילאון: אצלנו אומרים, אדוני היושב-ראש, שאת היום מכירים מהבוקר, אנחנו יודעים כבר בבוקר איך ייראה היום כולו, וכך ראינו את תחילת ממשלתך, איך היא מתחילה את הטיפול, שאתה אמרת שיש לכם תקווה לתקן אותו.

אילן גילאון: לפעמים אנחנו טובעים בים של סטטיסטיקות ונתונים, ואתה כאן אומר לנו – מהי ההכנסה לנפש?

אילן גילאון: 700 שקל?

אילן גילאון: לא, השר נוה.

אילן גילאון: ההכנסה יכולה להיות גם 1,000 שקל לנפש.

אילן גילאון: כך נקבע קו העוני.

אילן גילאון: משפחה ממוצעת של ארבע נפשות, הכנסה של 4,000 שקל, זאת משפחה שנמצאת על סף קו העוני.

אילן גילאון: כלומר, מבחינה סטטיסטית, אם היא תקבל 4,200 שקל היא כבר תהיה מעל קו העוני.

אילן גילאון: כבוד השר, ביקרת לאחרונה בסופרמרקט?

אילן גילאון: עשית סל קניות?

אילן גילאון: אתה יודע כמה עולה עגלה לחמש נפשות?

אילן גילאון: אבל זו איננה השאלה, אני לא רוצה להידרש מחדש לדוגמאות פלסטיות, כמה עולה עוף למשל.

אילן גילאון: כבודו יודע כמה עולה עוף קפוא?

דני נוה: כמה עולה לחמש נפשות, אינני יודע, אולי בעתיד, אבל אני יודע כמה עולה לארבע נפשות.

אילן גילאון: אדוני היושב-ראש, הנקודה המרכזית היא מתי תקום ממשלה שתחשוב שהיא שוב אחראית לגורל תושבי המדינה הזאת, ולא תטביע אותם שוב בכחש מתוך כניסתה למפלס הביטחון, שעוטף כל עניין.

אילן גילאון: אדוני היושב-ראש, כשמדובר על נושאים מדיניים, כמאמר המשורר, אני מצמצם את עצמי לנקודה קטנטנה, לא משום שאינני מבין את הקשר, לא משום שאינני מבין שמי שרוצה להשתחרר מן העוני ומן המצוקה חייב להשתחרר מן הכיבוש – אלה כלים שלובים שיש חוק ביניהם – אלא משום שאני רוצה להתמקד באותו דבר שאיננו נופל כגשם נדבות מן השמים, כאילו כלום.

אילן גילאון: אני רוצה להמחיש בדוגמה, אדוני היושב-ראש.

אילן גילאון: שר האוצר סילבן שלום, שלפני כמה חודשים היה חבר כנסת, הגיש אז הצעת חוק.

אילן גילאון: לשונה של הצעת החוק היא להעמיד את תשלום ההעברה לקצבאות זיקנה ולקצבאות נכות לכדי שליש מהשכר הממוצע במשק.

אילן גילאון: היום זה צריך להיות 2,450-2,400 ש"ח, לעומת מה שקיים במציאות.

אילן גילאון: הייתי רוצה לראות את מבחן המציאות כאשר השר הזה לוקח את החוק שהוא הציג אותו כשהיה חבר כנסת באופוזיציה ומוביל אותו הלאה.

אילן גילאון: אבל, כבוד השר נוה, יש בעיה.

אילן גילאון: יש סינדרום של שתיקת הכבשים של השלטון.

אילן גילאון: אני קורא שלט שאומר: "קודם מקשיבים, אחרי זה מחליטים".

אילן גילאון: ריבונו של עולם, למה צריך להקשיב?

אילן גילאון: הרי אנחנו יודעים את הסיבות לחברה ה"מפוערת" שאנחנו חיים בה, שבה אדם אחד יכול להרוויח פי-400 מהאחר, ואז אומרים: מה, נתקן את סולם המסים?

אילן גילאון: לאדם לא יהיה בשביל מה לקום בבוקר.

אילן גילאון: כלומר, אם פיוטרקובסקי לא ירוויח 700,000 שקל בחודש, אלא רק 300,000 שקל בחודש, לא יהיה לו בשביל מה לקום בבוקר.

אילן גילאון: אני לא מאמין שאנשים כל כך מהר לא יקומו בבוקר.

אילן גילאון: העניין הזה איננו נופל משמים.

אילן גילאון: יש כאן תפיסה פטליסטית גם של הממשלה שלך, שבעצם בסופו של דבר בעיני היא אותו רובין הוד הפוך, ששם לעצמו למטרה לגנוב ממי שאין להם ולתת תמיד לאלה שיש להם.

אילן גילאון: זו אותה ממשלה, ועל כך האי-האמון האקטואלי, לא הרטרואקטיבי, השר נוה.

אילן גילאון: כל זמן שלא תקום ממשלה שתנסה להפוך את היוצרות, למעשה נטביע את עצמנו שוב ושוב בנתונים סטטיסטיים, שלא אומרים שום דבר לגבי אותו ילד שצריך את המחברת ואת הנעליים ואת הקלמר הפטנטי ואת המחק עם הריח המיוחד.

אילן גילאון: אדוני היושב-ראש, כששני ילדים צועדים לכיוון היותם אזרחים שווים בחברה הישראלית, מה שיקבע אם הם יהיו כאלה זה רק הדברים המאוד-פרוזאיים במסלול גידולם – כמה האבא והאמא מביאים הביתה, אם בכלל הם מביאים הביתה, אם יש לילד פינה לעשות את שיעורי הבית, והוא יכול ללכת לחוג להרמוניקה במתנ"ס.

אילן גילאון: אלה הם הדברים החשובים.

אילן גילאון: איש כאן איננו משכיל להבדיל בין הוצאות להכנסות.

אילן גילאון: דיברת על השקעה בחינוך, אבל אני ממש לא רואה את הצעדים הגדולים האלה, כי אני זוכר שכצעד ראשון סגרתם את הפרויקט של פעוטות בסיכון, את זה בלמתם, את החוק של חברת הכנסת גוז'נסקי.

אילן גילאון: צריך להשכיל ולראות את ההבדל בין הוצאה להשקעה.

אילן גילאון: מה שלא נשקיע בחינוך, נצטרך תמיד להשקיע ברווחה, ומה שלא נשקיע ברווחה, נצטרך להשקיע בשיקום, וחוזר וחלילה וחוזר חלילה.

אילן גילאון: אני חושש, שההבדל בין הממשלות הראשונות לאחרונות הוא, שהממשלות הראשונות טעו בכסילותן, באי-הבנתן, אבל היתה להן לפחות כוונה טובה.

אילן גילאון: לגבי הממשלות האחרונות, של המחצית השנייה של קיומה של המדינה, זה כבר נראה לי ממש עניין קונספירטיבי, שבו שותפים הממשלות, הבנקים, חברות הביטוח, חברות הקבלן וכרישי הנדל"ן גם יחד, ואם שכחתי למנות מישהו, אתו הסליחה.

אילן גילאון: מה שחוצה את המדינה הזאת – זה ההבדל בין ישראל שבאה גם כדי לתת ולא רק כדי לקחת.

אילן גילאון: תודה רבה, אדוני.

אברהם בורג: תודה רבה.

אברהם בורג: חבר הכנסת שלמה בן-עמי.

אברהם בורג: בינתיים הודעה לסגן המזכיר.

ד' לב: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבד להודיע, כי הונחה על שולחן הכנסת, מטעם ועדת הכנסת, הצעה לתיקון סעיף 97ג לתקנון, הוספת פרק חמישי 2 והחלפת סעיף 135 לתקנון.

ד' לב: תודה.

אברהם בורג: בבקשה, חבר הכנסת בן-עמי.

שלמה בן-עמי: אדוני היושב-ראש, אני לא מאמין גדול במרחב התמרון המדיני של הממשלה הזאת, ולכן אני סבור, שאולי, אם תהיה לה תרומה בתקופה שהיא תשרת, היא יכולה רק להתמודד עם שאלות מבניות של המשק הישראלי ושל החברה הישראלית.

שלמה בן-עמי: ואני לא במצב רוח של התרסה, כי כל אחד מאתנו ניסה בדרכו שלו את המשא הקשה הזה של השלום.

שלמה בן-עמי: אני עדיין מאמין שהדרך שהובלנו היא הדרך הנכונה.

שלמה בן-עמי: היום מרחב התמרון מצומצם ביותר, ונותר רק מרחב תמרון אחד שמצדיק אולי באמת את אחדות הכוחות הזאת:

שלמה בן-עמי: האם יכולה הממשלה הזאת – נכון מה שאמר כאן השר נוה, בסדר, זה ל-1998, זה כתב אשמה כלפי ממשלת נתניהו בכל הנוגע לסוגיה הכלכלית-החברתית – האם אנחנו מסוגלים, ולא משנה מאיזה צבע פוליטי, פעם אחת לאחוז את השור בקרניים ולפתור את הבעיה הזאת, או להתחיל בכיוון של פתרון.

שלמה בן-עמי: אני רוצה להגיד לכם היכן לב הבעיה, בעצם מאז 1985.

שלמה בן-עמי: גם ב-1985 היתה אחדות לאומית, ומאז אותה שנה ועד היום אנחנו הולכים מדחי אל דחי, כי עשינו תפנית.

שלמה בן-עמי: התחלנו לתגמל את ההון ולהעניש את העבודה.

שלמה בן-עמי: זה לב לבו של הוויכוח המבני במשק.

שלמה בן-עמי: בדרך כלל אתה יכול לפתור את הבעיה המבנית הזאת או על-ידי מה שעשו ממשלות מאז 1985, שזה רע – בלימה פיסקלית ובלימה מוניטרית; הן אמרו: אם נעלה את הריבית ונקצץ תקציבים ונעשה ממשלה קטנה, זה ייצור תהליך של שינוי מבני במשק – או שיש דרך אחרת: לייקר את הדבר היקר ביותר שיש בארץ הזאת, לייקר את העבודה.

שלמה בן-עמי: העלאת שכר ופרויקטים לאומיים הם הדברים שיחוללו את התפנית, לא מה שנעשה מאז 1985.

שלמה בן-עמי: מאז 1985 מה שנעשה משיג רק דבר אחד – הורדת האינפלציה, הקטנת הוצאות הממשלה, חניקת המשק.

שלמה בן-עמי: היכולת שלנו להתחיל לצמצם זה להפסיק להעניש את העבודה ולהתחיל גם להיות קשוחים כלפי ההון ולבלום את התהליך של הקטנת הוצאות הממשלה; להתחיל להגדיל את פעולות הממשלה, לא לבנות את הצמיחה הכלכלית אך ורק על היוזמה הפרטית, ולא לתגמל בלא גבול את ההון על חשבון העבודה.

שלמה בן-עמי: אם את זה נעשה, ורק אם את זה נעשה, אנחנו נבלום את התהליך ההרסני הזה, שהוא תהליך של התאבדות.

שלמה בן-עמי: עזבו כרגע איזו ממשלה אשמה.

שלמה בן-עמי: כל הממשלות, מי יותר, מי פחות, משועבדות למחשבה אחידה שבאה מהמחלקות לכלכלה ומפקידי האוצר.

שלמה בן-עמי: כאן, דווקא אחדות לאומית, שאין לה שום סיכוי שבעולם לא להסדר קבע ולא להסדר ביניים – תשכחו מזה, לא יקום, אין לכם את זה – צריכה להשקיע בזה.

שלמה בן-עמי: תעשו חזית לאומית גדולה בתחום של שינוי מבני, שיפסיק להרוס את הלכידות החברתית מבית.

שלמה בן-עמי: מה נעשה כאן?

שלמה בן-עמי: אימוץ סטנדרדים אמריקניים בנושא השכר – כל השכר הגבוה.

שלמה בן-עמי: אפשר לבלום את זה בשתי דרכים: או שמרמת שכר מסוימת תתחילו להטיל מסים פרוהיביטיביים, 80%–90%, או שתקבעו תקרה; או זה או זה.

שלמה בן-עמי: אם לא עושים לא את זה ולא את זה, השכר ימשיך לעלות.

שלמה בן-עמי: חלק מהמשבר בעיריות וחריגות השכר בעיריות נובעים, בין היתר, מזה שהסקטור הפרטי מושך את השכר כלפי מעלה, בדיוק כמו שהעובדים הזרים מושכים את השכר כלפי מטה ברמות הנמוכות.

שלמה בן-עמי: לכן, חברים, חבל, אנו מכלים את ימינו בדיבורי סרק.

שלמה בן-עמי: אם אנחנו לא משנים את התפיסה הכללית, הגלובלית של המשק, לאיזה השקפת עולם, כל מה שנעשה זה כוסות רוח למת.

שלמה בן-עמי: תמצאו את עצמכם בערך היכן שאתם נמצאים בתהליך המדיני – נפגש עם ערפאת, לא נפגש עם ערפאת.

שלמה בן-עמי: נו, אז מה אם נפגש?

שלמה בן-עמי: תיפגש גם אתה.

שלמה בן-עמי: לא יזוז כלום, אין לזה שום משמעות.

ראובן ריבלין: לכן לא נפגשתי ולא אפגש.

שלמה בן-עמי: בסדר, חבל לך על הזמן.

שלמה בן-עמי: נכונות לעשות תפנית בנושא הקטנת התגמול של ההון ותחילת התגמול של העבודה, בלי זה לא יחול שינוי בארץ הזאת בתחום הפערים, שהם נושא האי-אמון.

שלמה בן-עמי: אני מודה לכל ממשלות ישראל, אם אתה רוצה.

שלמה בן-עמי: תודה רבה.

אברהם בורג: תודה רבה לחבר הכנסת בן-עמי.

אברהם בורג: חבר הכנסת חיים דרוקמן, בבקשה.

חיים דרוקמן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, בתחילה החליטה סיעת המפד"ל לתמוך בהצעת האי-אמון של מרצ, מתוך הזדהות עם המצוקה החברתית.

חיים דרוקמן: אבל כששמענו את דברי חבר הכנסת רן כהן, שבמקום להתמקד בעניין העוני מצא לנכון להסית נגד ההתנחלויות והמתנחלים, שהם החלוצים האמיתיים של דורנו, לא נוכל לתמוך בהצעת האי-אמון של מרצ.

אברהם בורג: חבר הכנסת כהן, כנראה לא יהיה רוב.

אברהם בורג: ..

חיים דרוקמן: אדוני היושב-ראש, השמאל הפגין בזמנו, אחרי סברה ושתילה, והשתמש בדברים בוטים כלפי ראש הממשלה של היום, מר אריאל שרון, תוך תביעה להדיחו, בטענה שהיה עליו להעריך מראש כי הכנסת הפלנגות הנוצריות לשטח פלסטיני לא תסתיים בלי קורבנות בנפש.

חיים דרוקמן: אף שהוא עצמו לא עשה דבר, בכל זאת טען השמאל שהאחריות מוטלת עליו, והוא צריך לתת את הדין על כך.

חיים דרוקמן: תהליך אוסלו עשה בדיוק אותו דבר.

חיים דרוקמן: הוא הכניס לתוכנו מחבלים עם עבר רצחני קשה ביותר, ולא עוד אלא שנתן בידם רובים, שבתחילה השתמשו בהם לרצוח משתפי פעולה אתנו, ולאחר מכן המשיכו בגל פיגועים חסר תקדים בתולדות המדינה, שבו נרצחו כ-130 יהודים וכ-1,360 נפצעו.

חיים דרוקמן: מי שהביאה עלינו את הסברה ושתילה הזה של אסון אוסלו זו חבורה שבראשה עמד שר החוץ שלנו היום, מר שמעון פרס.

חיים דרוקמן: האם הוא איננו צריך לשאת באחריות ולתת את הדין על כך?

חיים דרוקמן: עד כה לא שמענו אפילו הרהור אחד של חרטה מצד פרס וביילין, אפילו לשיטתם, שאולי בכל זאת טעו שהחיו מחדש את המרצח ערפאת, שהיה כבר על הפנים ממש, ולאחר מכן נתנו להם רובים שהם משתמשים בהם נגדנו.

חיים דרוקמן: איך אפשר שאדריכל אסון אוסלו ימשיך לנווט את מדיניותה של ישראל כאילו לא קרה דבר?

חיים דרוקמן: אדוני היושב-ראש, ההכרה בישראל שתהליך אוסלו הוא פיגוע אחד גדול היא שהעלתה את אריאל שרון להיות ראש ממשלה, כדי לתקן את הסברה ושתילה שהמיטו עלינו פרס וביילין.

חיים דרוקמן: מר שרון היה אמור לשנות את הכיוון, לשם כך הוא נבחר, בראש ובראשונה כדי להחזיר את הביטחון לאזרחי ישראל.

חיים דרוקמן: לאכזבתנו, הוא מנהל מדיניות של הבלגה; גם על פיגועים שלא היו רצחניים מהם, כמו רצח הילדים בתקוע וב"דולפינריום".

חיים דרוקמן: גם אם ההבלגה הזאת היתה אמורה להוסיף לתדמיתנו בעולם, זה איננו שווה אף קורבן אחד.

חיים דרוקמן: גם ההסכמה על הפסקת אש של שבוע בלבד היא טירוף מערכות.

חיים דרוקמן: בתחילה דיברה לשכת ראש הממשלה על חצי שנה עד שנה, אחר כך ירדו לשלושה חודשים, אחר כך לחודש.

חיים דרוקמן: בתחילת שבוע שעבר דיברו על עשרה ימים, ובסוף השבוע רק על שבוע.

חיים דרוקמן: אני קורא לראש הממשלה להתעשת, לשנות כיוון במהירות, ולאמיתו של דבר לחזור לעצמו ולהילחם נחרצות בטרור, ולהחזיר באמת את הביטחון לאזרחי ישראל.

חיים דרוקמן: אני מאמין שהוא אכן מסוגל לכך.

חיים דרוקמן: אדוני היושב-ראש, פגישת שר החוץ מר פרס עם המרצח ערפאת בליל שבת האחרון היא ממש שערורייתית.

חיים דרוקמן: ערפאת מנהל נגדנו מלחמה למעלה מתשעה חודשים.

חיים דרוקמן: הוא לא השתנה כלל, הוא אותו רב-מרצחים שידיו מגואלות בכל כך הרבה דם יהודי.

חיים דרוקמן: הסכמתו להפסקת אש היא רק הצגה, כדברי הרמטכ"ל.

חיים דרוקמן: הפיגועים נמשכים כל הזמן, גם היום ביהוד.

חיים דרוקמן: והנה בא שר החוץ של מדינת ישראל ולוחץ את ידו בחיוך, ונפגש אתו פגישה ארוכה.

חיים דרוקמן: זוהי תקיעת סכין בגבה של מדינת ישראל.

חיים דרוקמן: ברצוני לשאול את ראש הממשלה מה ההבדל בין הפגישה ששר החוץ מר פרס רצה לקיים עם ערפאת בחסות מזכ"ל האו"ם מר קופי אנאן, שאותה מנעת בטענה שאם פעם אחת ייווצר הרושם שאנחנו מוכנים למשא-ומתן מדיני תחת אש הכול אבוד, לבין הפגישה עם ערפאת בליסבון בהשתתפות ראש ממשלת פורטוגל, שהסכמת לה מלכתחילה או רק נתת לה גיבוי בדיעבד.

חיים דרוקמן: האם פגישה זו לא התקיימה תחת אש?

חיים דרוקמן: מדוע?

חיים דרוקמן: מה שהיה לפני שבועיים מעשה חמור פסק להיות חמור היום?

חיים דרוקמן: ובכלל, מה היתה מטרתה של פגישה זו?

חיים דרוקמן: האם רק כדי להציג את עמדתה של ממשלת ישראל בעניין הצורך בהפסקת אש מוחלטת כתנאי לתחילת המהלכים ליישום דוח-מיצ'ל?

חיים דרוקמן: אם כן, תמוה מאוד מדוע נמשכה פגישה זו שעתיים וחצי.

חיים דרוקמן: יאסר ערפאת איננו קשה תפיסה, ומר שמעון פרס איננו מתקשה בהצגת רעיונות ובהעברתם.

חיים דרוקמן: מה כל כך קשה לומר בקצרה לערפאת כי הוא איננו ממלא את התחייבותו ומדינת ישראל לא תאפשר לו להמשיך ולתעתע בנו ולהתחמק מהפסקה מוחלטת של הטרור והאלימות?

חיים דרוקמן: חוץ מזה, כמה פעמים הועבר המסר הזה לערפאת, ולשם מה בכלל היה צריך שר החוץ לטרוח לומר לו זאת פעם נוספת?

חיים דרוקמן: יש יסוד להניח, כי השיחה גלשה מעבר לעניין הספציפי של הפסקת אש.

חיים דרוקמן: אין ספק שהפגישה בליסבון שירתה היטב את ערפאת, וגם על כך חייב שר החוץ לתת את הדין.

חיים דרוקמן: אדוני היושב-ראש, אנחנו צריכים לשנות כיוון, להכריז חד-משמעית שאין לנו כל אמון בערפאת.

חיים דרוקמן: הוא לעולם לא יוכל להיות שותף אמיתי להסכם עם ישראל, כי הסכם מחייב אמון, וערפאת לא יוכל להיות שותף לצעדים בוני אמון, כי המלים אמון, אמינות ואמת אינן קיימות לחלוטין בלקסיקון שלו.

שמואל הלפרט: תודה לחבר הכנסת הרב דרוקמן.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת יאיר פרץ, ואחריו – חבר הכנסת מיכאל נודלמן; סליחה, חבר הכנסת מקסים לוי, שנאלץ ללכת ללוויה.

יאיר פרץ: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אמרו רבותינו זיכרונם לברכה, כי אין הנחתום מעיד על עיסתו.

יאיר פרץ: מיותר להזכיר לחברי הבית מה הן העמדות והמחויבות של סיעת ש"ס להתיישבות ביש"ע.

יאיר פרץ: אלא שאם דברים אלה נכונים כלפי סיעת ש"ס, הרי שהם נכונים כפל כפליים בהתייחס לראש הממשלה מר אריאל שרון.

יאיר פרץ: עמיתי חברי הכנסת, אוי לו למי שנדמה לו כאילו ההתיישבות החלוצית ביש"ע יקרה ללבו יותר מאשר ללבו של ראש הממשלה.

יאיר פרץ: אוי לו למי שמדמה בנפשו שמתיישבי יש"ע חשובים לו יותר משהם חשובים ל"מר התיישבות", אריאל שרון.

יאיר פרץ: אם ההתיישבות ביש"ע נבטה, צמחה ושגשגה, הרי שחלקו של ראש ממשלתנו גדול לא פחות ואולי יותר מחלקם של אלה המגישים היום הצעת אי-אמון בראש הממשלה.

יאיר פרץ: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני מאמין בן מאמין בן בנו של מאמין, ומכאן שאני מאמין באמונה שלמה, שאין איש, אשה או ילד שאינם מכירים במעשה החלוצי האדיר של מתיישבי יש"ע.

יאיר פרץ: אני מאמין בתרומתה העצומה של ההתיישבות למפת השלום, הביטחון, האמונה והחברה במדינת ישראל.

יאיר פרץ: סיעת ש"ס תמכה, תומכת ותתמוך בחלוצים היקרים האלה, שהציונות הינה מעשה עבורם ולא ציניות.

יאיר פרץ: מי ייתן ויזכו להעמיק שורשים ולגדל בביתם בשלווה ובביטחון בנים ובני בנים, זקנים, נשים וטף.

יאיר פרץ: מי ייתן ונזכה כולנו בעוד ועוד מן הזן הנדיר הזה, שהלך לארץ לא זרועה, והנה היא פורחת.

יאיר פרץ: מי ייתן וחלומותיהם-חלומותינו יתגשמו ברוח דברי נביאי ישראל.

יאיר פרץ: עמיתי חברי הכנסת, בימים אלה שב ראש הממשלה ממסעו בחוץ-לארץ.

יאיר פרץ: כולנו היינו עדים ללחצים האדירים שהופעלו כנגדו.

יאיר פרץ: כולנו ראינו לנגד עינינו כיצד עומד ראש הממשלה בכבוד ובגאווה, בראש מורם וגב זקוף, אל מול חורשי רעתנו.

יאיר פרץ: עמיתי חברי הכנסת, המדרש אומר: אל תקרא חרות אלא חרות.

יאיר פרץ: מעשה ההתיישבות הרי הוא חרות לא רק על לוח לבנו, כי אם על לוח לבה של האומה כולה.

יאיר פרץ: והרי הם כתובים בספרי דברי הימים של מדינת ישראל לנצח נצחים.

יאיר פרץ: אדוני היושב-ראש, מה שרואים משם לא רואים מכאן, שר המשורר, והאחריות המונחת על כתפיו של האחד איננה מונחת על כתפיים אחרות.

יאיר פרץ: לעתים מוטב לעצור לרגע, לעשות חשבון נפשנו, שמא מנסרים אנו במו ידינו את הגזע שעליו אנו יושבים; אולי מנקבים אנו חור בתחתית הסירה המיטלטלת בין הגלים, בעוד אנו יושבים בה; אולי אתם באים לברך ונמצאים מקלקלים.

יאיר פרץ: אדוני ראש הממשלה, סיעת ש"ס מחזקת את ידיך.

יאיר פרץ: סיעת ש"ס מאחלת לך ולמדינת ישראל שיעמוד לנו הכוח להמשיך דרכך בגאון; שיהיו בך האומץ והנחישות לעמוד לא רק בפרץ הבא מן החוץ, אלא גם בזה הבא מבפנים, מחבריך לאמונה שאצה להם הדרך.

יאיר פרץ: עמיתי חברי סיעת חרות, אנא משכו את הצעת האי-אמון ובואו ותאפשרו לראש הממשלה לעשות את המלאכה.

יאיר פרץ: כפי שאמר החכם באדם: לכול זמן ועת לכל חפץ.

יאיר פרץ: סיעת ש"ס תפעל להחזרת ההרתעה ליושנה.

יאיר פרץ: תודה רבה.

שמואל הלפרט: תודה לחבר הכנסת יאיר פרץ.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת מקסים לוי.

שמואל הלפרט: אחריו – פרופסור מיכאל נודלמן.

מקסים לוי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אינני נוגע בנושאים הביטחוניים, אולם הנושאים הביטחוניים בולעים את הנושאים החברתיים במדינת ישראל.

מקסים לוי: אמרתי פעמים מספר מעל דוכן הכנסת, כי לאחר ההפרטה הגדולה של המשק הישראלי בעיירות הפיתוח פוטרו למעשה אלפי עובדים ונותרו מובטלים.

מקסים לוי: הממשלה לא ידעה לכלכל את צעדיה בכל הנוגע לזוגות הצעירים שלקחו משכנתאות וקנו דירות.

מקסים לוי: לאחר שהם קנו את הדירות האלה, מצבם הורע והם פוטרו מהעבודה, ואז עשקו הבנקים את הזוגות הצעירים.

מקסים לוי: היום, לאחר שנים שאני מדבר כאן, הבנקים לוקחים את הבתים של הזוגות הצעירים.

מקסים לוי: אלפי זוגות צעירים נמצאים בתור בהוצאה בפועל, כדי שהבנקים ימכרו את הבתים.

מקסים לוי: והזוגות הצעירים הולכים החוצה בלי שום מקורות, בלי דיור לזוגות צעירים.

מקסים לוי: אותם ילדים מחפשים דירות בשכירות במקום זה או אחר.

מקסים לוי: האבטלה גואה, ואנחנו רואים את ממדי האבטלה והעוני, אדוני היושב-ראש.

מקסים לוי: אלה ממדים שלא ידענו אף פעם.

מקסים לוי: אולי יש האומרים שנושא הביטחון צריך לדחוק הצדה את נושא האבטלה, את הזוגות הצעירים, את החינוך.

מקסים לוי: שמעתי עכשיו את דני נוה מדבר על החינוך.

מקסים לוי: אני חושב שממשלה צריכה להתפאר בנושא החינוך.

מקסים לוי: ראש הממשלה הוא איש ליכוד והוא נבחר על-ידי 90% מבני עיירות הפיתוח.

מקסים לוי: הוא לא צריך לבקש סליחה כמו ברק.

מקסים לוי: אבל הוא צריך לתת השכלה חינם מגן-הילדים ועד להשכלה הגבוהה.

מקסים לוי: אם תינתן לאותם ילדים, שאבותיהם עבדו בטקסטיל, השכלה גבוהה חינם, ודאי שאפשר יהיה להיטיב אתם במשך הזמן.

מקסים לוי: ברק הקים ועדה ואמר שההנחות לסטודנטים יהיו לחמש שנים, ושהם ייקחו הלוואות.

מקסים לוי: אבל למי שאין 30,000 שקל גם אין 20,000 שקל.

מקסים לוי: "מרכז אדוה" עשה מחקר ומצא, שלמעלה מ-84% ממסיימי תואר ראשון בעיירות הפיתוח עזבו את עיירות הפיתוח, משום שאין סיכוי לאותו סטודנט להתקבל במקום עבודה שם.

מקסים לוי: אנחנו רואים היום את המשק.

מקסים לוי: המשק הולך ומידרדר.

מקסים לוי: הכנסות המדינה פחתו.

מקסים לוי: ומה יהיה בתקציב הבא?

מקסים לוי: אולי שר האוצר מסתובב בארץ ומשלה הרבה מאוד אנשים.

מקסים לוי: יש לתת מענה מיידי לזוגות צעירים, וזה יהיה אפשרי כאשר יהיה דיור בשכירות.

מקסים לוי: למה בגרמניה ובצרפת אפשר לעשות דיור בשכירות?

מקסים לוי: 25% מההכנסה של האדם הולכים לטובת שכר הדירה.

מקסים לוי: מדוע בצרפת אפשר לתת למשפחות ברוכות ילדים חינוך חינם, נסיעה באוטובוסים וכל הדברים שהילד זקוק להם, ואילו במדינת ישראל לא?

מקסים לוי: במדינת ישראל כנראה כל ממשלה מתנערת מאחריותה לנושאים החברתיים.

מקסים לוי: יש בקואליציה מי שיצביעו כמו רובוט; מה שהקואליציה תאמר, אפילו אם זה יהיה נגד אותם נושאים חברתיים, כך הם יעשו ויצביעו בעד התקציב.

מקסים לוי: אבל הם לא ירימו את קולם.

מקסים לוי: מדוע מרכז הליכוד לא מתכנס ודן בנושאים חברתיים?

מקסים לוי: איזו אידיאולוגיה נותרה לאותם אנשים, שהאנשים האלה מעיירות הפיתוח הביאו אותם לכאן לכהן כראשי ממשלה?

מקסים לוי: אתה מדבר על השלטון המקומי שמתמוטט לאט לאט.

מקסים לוי: התקציבים הולכים והופכים להיות יותר מצומקים.

מקסים לוי: הרשויות המקומיות אינן מסוגלות לטפל בבעיות חברתיות.

מקסים לוי: לשכות הרווחה נסגרות.

מקסים לוי: עובדים סוציאליים הולכים.

מקסים לוי: עובדים קהילתיים מתפטרים.

מקסים לוי: תוכניות הבראה למפעלי העשרה לילדים יורדות.

מקסים לוי: המתנ"סים נסגרים.

מקסים לוי: על מה מדברים?

מקסים לוי: מדברים כאן על איזו תקווה, אולי בתקציב השנה הבאה, כדי להתחיל לטפל בנקודות החברתיות האלה?

מקסים לוי: הממשלה חייבת לקום ולהתחיל לדבר לא בוועדת שרים לנושא כלכלה או בוועדות אחרות.

מקסים לוי: היום מתבקשים השרים לקצץ מתקציבם.

מקסים לוי: אילו שרים מתבקשים לעשות זאת?

מקסים לוי: שר הבריאות, שר הרווחה, שר השיכון, שר הפנים.

מקסים לוי: ואיפה הקיצוצים האלה?

מקסים לוי: מאותן שכבות שהביאו את ראש הממשלה לשלטון.

מקסים לוי: לכן אני תמה לפעמים לשמוע מפי השר המקשר את הדברים.

מקסים לוי: אולי הוא חי בשוהם, אבל הוא לא יודע מה ילדי דימונה עוברים, מה ילדי באר-שבע עוברים, מה ילדי מצפה-רמון עוברים.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת לוי, נא לסיים.

מקסים לוי: מה זה?

מקסים לוי: האם התרומה של המחשבים שניתנה לאור-עקיבא היא זו שתפתור את הבעיה?

מקסים לוי: לכן, אדוני היושב-ראש, אני לא אצביע אי-אמון, נגד הממשלה.

מקסים לוי: אני עוד אמשיך להאמין שאולי הממשלה תתקן את עצמה, שאולי הנושאים המדיניים, הביטחוניים, לא יזיזו הצדה את המובטלים ואת הזוגות הצעירים, את אותם מחוסרי דיור, את אותן משפחות חד-הוריות, את אותן משפחות במצוקה ואת אותן משפחות מרובות ילדים.

מקסים לוי: אני כולי תקווה, שאכן הדברים האלה ייושמו כהלכה.

מקסים לוי: אין לחכות לתקציב המדינה, אלא, אמר שר האוצר שאולי הוא יביא תקציב ביניים עד לתקציב השנה הבאה, כדי לטפל בנקודות הרגישות האלה.

שמואל הלפרט: תודה לחבר הכנסת מקסים לוי.

שמואל הלפרט: הודעה לסגן מזכיר הכנסת.

ד' לב: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיע, כי הונחו על שולחן הכנסת – לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק העונשין (תיקון מס' 63) (איסור הסתה לאלימות), התשס"א–2001; הצעת חוק סדר הדין הפלילי (תיקון מס' 28) (תיקון), התשס"א–2001.

ד' לב: לקריאה ראשונה, מטעם ועדת הכנסת:

ד' לב: הצעת חוק שכר חברי הכנסת (תיקון מס' 21) (תשלומים לשרים ולסגני שרים), התשס"א–2001.

ד' לב: תודה.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת פרופסור מיכאל נודלמן, בבקשה.

שמואל הלפרט: אחריו – חבר הכנסת דוד מגן.

מיכאל נודלמן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, היום אנחנו עדים למצב פרדוקסלי, שבו מפלגת מרצ מביעה אי-אמון בראשי הממשלה לשעבר ביבי נתניהו ואהוד ברק, כי הנתונים על הפער בהכנסות, שגורמים להסתערות בסיעת מרצ, משקפים את המצב נכון לתקופה שבה ראש הממשלה אריאל שרון רק היה מועמד לראשות הממשלה.

מיכאל נודלמן: לא ברורים לי גם ההנחות ושיקולי הדעת של חברי הכנסת ממרצ.

מיכאל נודלמן: האם הם באמת חושבים שניתן לשנות את המצב באמצעות הפלת הממשלה?

מיכאל נודלמן: בעיית הפער בהכנסות בהרבה משפחות היא בעיה אקוטית.

מיכאל נודלמן: ראיתם איזה עוני יש בקרב משפחות כאלה.

מיכאל נודלמן: מי שביקר את המשפחות שאיבדו את ילדיהן בפיגוע בדיסקוטק ב"דולפינריום" ראה באיזה עוני הן חיות.

מיכאל נודלמן: הבעיה הזאת לא קשורה להרכב הממשלה.

מיכאל נודלמן: הבעיה הזאת היא תוצר של מכלול הגורמים הסוציאליים, הכלכליים והחוקתיים שהתבשלו במשך שנים ארוכות.

מיכאל נודלמן: כדי לפתור את בעיית הפער בהכנסות יש לשפר את מערכת ההטבות הסוציאליות, לשנות את סדר העדיפויות במערכת החינוך, לערוך רפורמה במס, לשנות את הריבית בבנקים.

מיכאל נודלמן: אני מסכים עם חבר הכנסת שלמה בן-עמי שצריך לשנות את מערכת הכלכלה.

מיכאל נודלמן: ספק רב אם ניתן לפתור את הבעיה ארוכת הטווח הזאת בזמן הקצר של כהונת ממשלת שרון.

מיכאל נודלמן: יתר על כן, בוודאי לא בתקופת הטרור החריפה הזאת, או במלים אחרות, בזמן המלחמה הקשה שאנחנו עומדים מולה.

מיכאל נודלמן: אבל אני משוכנע שהממשלה צריכה לפתור את הבעיות הסוציאליות שלב אחר שלב.

מיכאל נודלמן: בנוגע לסעיף 2 בהבעת האי-אמון, של חבר הכנסת מיכאל קליינר – גם בסיעה שלנו יש בעיות עם המצב הנוכחי, עם מדיניות ההבלגה, עם הפסקת הבנייה בהתיישבות ועם הפסקת האש רק מהצד שלנו.

מיכאל נודלמן: אבל אנחנו חושבים שלא צריך לראות הכול בצבע שחור.

מיכאל נודלמן: הפעולות בלבנון, בג'נין ובמקומות אחרים מצביעות על כך שהממשלה לא עומדת רק על מדיניות ההבלגה.

מיכאל נודלמן: ראש הממשלה עומד מול לחצים אדירים, והוא עומד מולם בכבוד.

מיכאל נודלמן: במצב שנוצר הצעדים המואצים יכולים לא רק לגרום נזק למדינת ישראל.

מיכאל נודלמן: ממשלת שרון זוכה לתמיכה בעולם.

מיכאל נודלמן: מדיניותו של ראש הממשלה מחזקת את התדמית של ישראל.

מיכאל נודלמן: לכן, הסיעה שלנו תצביע נגד האי-אמון בראש הממשלה.

שמואל הלפרט: תודה לחבר הכנסת נודלמן.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת דוד מגן, בבקשה.

שמואל הלפרט: אחריו – חבר הכנסת זאב בוים.

דוד מגן: אדוני היושב-ראש, קראת לי לדוכן בעיצומה של שיחה מעניינת עם עמיתי חבר הכנסת ד"ר יחיאל לסרי, כאשר אנחנו מדברים בעניינים החברתיים, והוא מצר על כך שהכנסת לא מעמידה מספיק זמן ואפשרויות לקיים דיונים אמיתיים, מעמיקים, בנושאים החברתיים.

דוד מגן: הוא בא מהשטח, עם הרושם הקשה ממה שקיים בשטח.

דוד מגן: כולנו נפגשים עם משפחות קשות-יום, והוא בא אחרי דיון מאוד מתסכל במה שנקרא ועידת אור-עקיבא, אותו דיון של אנשים אשר העניינים החברתיים קרובים ללבם, ולאחר שהם ניסו לאחוז את השור בקרניו ולקדם את העניין, הם נתקלו בחוסר היענות מצד כל הגורמים הממשלתיים אשר היו אמורים ליטול חלק בדיונים ואולי לעמוד באתגרים שהוועידה הזאת הציבה.

דוד מגן: אני רוצה להמשיך את אותה שיחה, ידידי יחיאל לסרי, ברשותו של היושב-ראש, ולומר לך, שהמתכונת לדיונים בנושאים הללו היא לא מתכונת של הצעת אי-אמון.

דוד מגן: לדעתי, סיעת מרצ חטאה לנושא בהעלותה אותו כהצעת אי-אמון.

דוד מגן: יש מקום לדון בעניין הזה, אבל לא כשהמתכונת מובילה אותנו, את חברי הכנסת המתדיינים, למצב כמעט בלתי אפשרי, אדוני היושב-ראש.

דוד מגן: מצד אחד, סיעת מרצ אומרת: הבה ונפיל את הממשלה משום שדוח הכנסות המדינה לשנת 1998 מצביע על פערים בהכנסות, והפתרון הוא לבנות פחות ביהודה ובשומרון.

דוד מגן: ובמקביל עולה סיעת חרות, חברי חבר הכנסת מיכאל קליינר עולה ואומר שצריך להפיל את הממשלה.

דוד מגן: למה?

דוד מגן: כי היא לא בונה ביהודה, בשומרון ובחבל עזה.

דוד מגן: לכן, לא זאת המתכונת, לא זאת השיטה.

דוד מגן: השיטה היא לקבוע את הנושא החברתי כנושא שעומד בפני עצמו ולדון בו בצורה מעמיקה ומקצועית.

דוד מגן: כפי שכבר נאמר, וחבר הכנסת רן כהן אשר פתח את הדיון הציג זאת, דוח הכנסות המדינה לא מתייחס לממשלה הזאת, הוא מתייחס לממשלה שכיהנה בשנת 1998, ולדעתי הניסיון לפתור את הבעיה על בסיס הצהרה שיש לצמצם את פער ההכנסות בחברה הישראלית הוא ניסיון לא רציני.

דוד מגן: אם היתה כוונה לבוא ולומר, לצמצם את פער ההכנסות בחברה הישראלית על-ידי צמצום הכנסות בשירות הציבורי, זה בידינו.

דוד מגן: אנחנו יכולים לדאוג שבשירות הציבורי ההכנסות הגבוהות תרדנה מעט, לדאוג בוודאי שבשירות הציבורי ההכנסות בדרגות הנמוכות תעלינה, ולצמצם את הפערים.

דוד מגן: אבל, כל עוד איננו פורסים את היריעה לרוחבה ולאורכה, אנחנו חוטאים לאמת וחוטאים לנושא.

דוד מגן: כדי לפתור את הבעיה צריך לפרוס את היריעה לכל אורכה ולכל רוחבה.

דוד מגן: אדוני היושב-ראש, הזכרת זאת קודם בנאומך, אנחנו צריכים לדבר על הפערים בחברה הישראלית.

דוד מגן: נכון הוא שאבי אבות הפערים הוא הפער בהכנסות, הוא הפער הכלכלי.

דוד מגן: הפער הכלכלי הוא המוביל במסע הזה של חברה קרועה ומשוסעת.

דוד מגן: החברה הישראלית היום איננה אלא קבוצה של איים, גדולים יותר, קטנים יותר, שכל אחד חי בפני עצמו.

דוד מגן: די שנזכיר קבוצות וקיטובים בין יהודים לבין ערבים; בין דתיים לבין חילונים; בין עולים לבין ותיקים; אשכנזים – מזרחים; עירונים – קיבוצניקים וצורות ההתיישבות השונות.

דוד מגן: כולנו מכירים וממסדים זאת באמצעות ההצבעה על התקציב.

דוד מגן: בתוך הזרמים ובתוך קבוצות ההתיישבות השונות, אנחנו, במו-ידינו, מקדישים תקציבים כדי להשריש את הבדלנות.

דוד מגן: ניקח את התנועה הקיבוצית.

דוד מגן: התנועה הקיבוצית, ברוך השם, מתקדמת, אנחנו זוכרים את גלגוליה השונים, היום כבר אין הקיבוץ הארצי לחוד והתנועה הקיבוצית המאוחדת לחוד, היום זה נקרא התנועה הקיבוצית.

דוד מגן: אבל, קיבוץ בית-גוברין וקיבוץ גת, שני קיבוצים שכנים, שולחים בבוקר את ילדיהם לבתי-הספר.

דוד מגן: ואדוני היושב-ראש, חלילה שיהיה מצב שבו התלמידים של אותם קיבוצים יגיעו לאותו בית-ספר.

דוד מגן: אחד צריך לנסוע לכיוון נען, שמסורתית הוא שייך לקיבוץ הארצי, והאחר לקיבוץ אחר, כי הוא מסורתית שייך לאיחוד, והפיצול מונצח.

דוד מגן: אפשר להרבות בדיבורים, והזמן קצר, אבל אני לא יכול לעזוב את הדוכן בלי להביא עוד שתי דוגמאות מזעזעות וקצרות.

דוד מגן: אגב, חברי יחיאל לסרי, העליתי הצעה לסדר-היום – ואני בטוח שביום רביעי ניפגש כאן בדיון בנושא: הפערים החברתיים בישראל.

דוד מגן: בדיון הזה אחשוף שתי דוגמאות מזעזעות.

אברהם הירשזון: תספר לנו עכשיו, אל תמתח אותנו עד יום רביעי.

דוד מגן: יש כל כך הרבה, זה כל כך כואב, וזה כל כך הרבה נושאים.

דוד מגן: אבל כאשר קבוצת ילדים בקריית-גת, בני 13 עד 14, משחקת כדורסל, אחר-הצהריים בקריית-גת עדיין חם.

דוד מגן: לאחר מכן ניגשים לשוקת כדי לשתות מים, ואחד הילדים ניגש לשוקת הספורטאים, לברז הקיצוני משמאל, מתוך חמישה ברזים, פותח את הברז ומנסה לשתות מים.

דוד מגן: לפתע הוא מרים מבט ורואה מבט קפוא של חבריו.

דוד מגן: מה קורה?

דוד מגן: אומרים לו: השתגעת, זה הברז של האתיופים.

דוד מגן: זה מזעזע.

דוד מגן: וביום חמישי שעבר אני נוסע לתל-אביב ושומע בתוכנית רדיו בשעה 18:00 שיח של מאזינים.

דוד מגן: אחד המאזינים, בשם פרידמן, שואל אם מותר לבוא לחתונה של דרעי, אסור לבוא לחתונה של דרעי – ויש לי במשפחה הרבה פרידמנים, ברוך השם, אבל הוא, בין היתר, בא ואומר, לא על דרעי, לא על האיש הפוליטי אלא על החתן: החתן הזה הוא בור ועם הארץ – חתן שקראתי עליו בעיתונים שהוא עילוי.

דוד מגן: הוא בור ועם הארץ.

דוד מגן: למה הוא בור ועם הארץ?

דוד מגן: כי הוא בוגר ישיבה והוא לומד לימודי דת ולכן הוא בור ועם הארץ, והוא לא מבין איך דרעי נותן לבת שלו להתחתן עם בור ועם הארץ.

דוד מגן: ואומר לו המנחה, איך אתה מעז?

דוד מגן: אתה לא מכיר אותו.

דוד מגן: אתה אל תלמד אותי, הוא אומר לו, הילדים שלי נשואים עם מזרחים, אני מכיר את המזרחים, ואם אני אומר לך שהוא בור, אז הוא בור.

דוד מגן: מול תופעה כזאת בשנת 2001 ומול דוגמאות מצמררות אחרות הקשורות לפערים הכלכליים, החברתיים, התרבותיים, הלשוניים, המחשבתיים, הרעיוניים, אסור לנו לעבור לסדר-היום.

דוד מגן: את ההצעה הזאת שהגישו, להפיל את הממשלה שאיננה אשמה בדוחות ישנים, אני מציע להדוף.

דוד מגן: על כל פנים, חברי בסיעת המרכז החליטו שיש חופש הצבעה בנושא הזה.

דוד מגן: לעניין הדיון בפערים בחברה הישראלית, אני חושב שהכנסת צריכה לתת את דעתה בצורה מעמיקה ומקצועית, ואני מקווה שכבר בקדנציה הזאת נצליח לתרום תרומה, ולו צנועה, כדי לגשר על הפערים המסוכנים הללו.

מיכאל נודלמן: תודה לחבר הכנסת דוד מגן.

מיכאל נודלמן: הודעה לסגנית מזכיר הכנסת הגברת רות קפלן, בבקשה.

ר' קפלן: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבדת להודיע, כי הונחה על שולחן הכנסת הצעת חוק תקופת צינון למשרתים בכוחות הביטחון (תיקוני חקיקה), התשס"א–2001, שהועברה מוועדת החוקה, חוק ומשפט לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

ר' קפלן: תודה רבה.

מיכאל נודלמן: תודה רבה.

מיכאל נודלמן: חבר הכנסת שמואל הלפרט, בבקשה.

שמואל הלפרט: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, בתחילת דברי ברצוני להביע מחאה בשם סיעת יהדות התורה בכנסת, ובשם מאות אלפי יהודים שומרי שבת בארץ ובעולם כולו, שנפגעו קשות מחילול השבת שנגרם בפגישת שר החוץ, מר שמעון פרס, עם יושב-ראש הרשות הפלסטינית ערפאת בליל שבת, ובעצם הופעתו של מר פרס בוועידת האינטרנציונל הסוציאליסטי בעיצומו של יום שבת קודש.

שמואל הלפרט: קשה להבין מדוע שר החוץ מר פרס, שידוע בהתחשבותו בציבור הדתי, התעלם מכך וגרם לזלזול מופגן בשבת קודש.

שמואל הלפרט: לא היה שום דבר דחוף שכרוך בפיקוח נפש בקיום הפגישה או בהופעתו בוועידה, ולא היה קורה כלום אם היו מקיימים את הפגישה כמה שעות מוקדם יותר, לפני כניסת השבת, או במוצאי השבת.

שמואל הלפרט: לנוכח חומרת הדבר ביקשה סיעת יהדות התורה להיפגש בדחיפות עם ראש הממשלה מר שרון ולהעלות בפניו את הנושא ואת החומרה שבה אנו רואים את הדבר.

שמואל הלפרט: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, ההצעה של סיעת מרצ להביע אי-אמון בראש הממשלה מתייחסת לדוח הכנסות המדינה המצביע על פערי שכר מפליגים במדינה, פערי שכר בין עשירים לעניים.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת רן כהן, שהגיש את ההצעה, דיבר על התרחבות העוני, על מאות אלפי משפחות עניות, על 700,000 נשים שהכנסתן פחות מ-3,360 ש"ח בחודש.

שמואל הלפרט: לכאורה מדובר בנושא חשוב שאי-אפשר שלא לתמוך בו, אבל כאשר מבחינים מי הגיש את ההצעה מתעוררות הרבה תמיהות ושאלות.

שמואל הלפרט: מסתבר שבנושא החברתי אין גבול לצביעות ולציניות.

שמואל הלפרט: האם אנשי מרצ מייצגים כאן את השכבות החלשות?

שמואל הלפרט: את האוכלוסייה במצוקה?

שמואל הלפרט: את המשפחות העניות וברוכות הילדים?

שמואל הלפרט: את 510,000 הילדים החיים מתחת לקו העוני, שרק בשנה האחרונה נוספו אליהם עוד 70,000 ילדים?

שמואל הלפרט: אם אכן כך, מה יותר פשוט היה עבורם מלתמוך בכל כוחם בהצעת חוק משפחות ברוכות ילדים, שמטרתה לחלץ מאות אלפי ילדים מעוני, לאפשר להם לחיות חיים נורמליים בכבוד, ללא תסכול ובלי שייהפכו לדור שני או שלישי של נתמכי סעד?

שמואל הלפרט: אם הם באמת כל כך דואגים למשפחות העניות ולבעלי השכר הנמוך, לכל אלה שחיים מתחת לקו העוני, הם היו צריכים להיות הראשונים להציע את הצעת החוק שיזמתי, לעזור ולסייע ולו במעט לעניים ולמשפחות ברוכות הילדים.

שמואל הלפרט: אלא שהשמאל ומרצ בתוכו לא רק שאינו תומך, לצערנו הרב, אלא נציגיו נלחמים בחוק משפחות ברוכות ילדים, המיטיב עם מאות אלפי ילדים בישראל ועם רבבות משפחות מאוכלוסיית מצוקה החיים מתחת לקו העוני, והם ממשיכים להתנגד לחוק.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת רן כהן וחבריו אפילו הגישו כמה הצעות חוק שנועדו לפגוע במשפחות ברוכות הילדים ולמנוע מהן את כל מה שהושג בחוק שיזמתי למען משפחות ברוכות ילדים.

שמואל הלפרט: טוב שהרוב המסיבי בכנסת דחה את הצעותיהם על הסף, ובכך נמנע נזק גדול מהמשפחות העניות הללו במדינה.

שמואל הלפרט: ובכל מקרה, אנשי השמאל ומרצ הם האחרונים שיכולים להופיע כאן פתאום ולדבר בשם העניים המקופחים בשכרם.

שמואל הלפרט: לא הם אלו שרשאים, מבחינת ההגינות לפחות, להציג את עצמם כאפוטרופוסים של המשפחות העניות במדינה, כי גם לצביעות ולציניות יש גבול.

שמואל הלפרט: תודה.

מיכאל נודלמן: תודה רבה לחבר הכנסת הלפרט.

מיכאל נודלמן: חבר הכנסת זאב בוים, בבקשה.

זאב בוים: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, השימוש המופרז, שלא לומר המופרך, בהצעות האי-האמון מצד האופוזיציה, ובפרט מצד מרצ, יותר משהוא חושף פגמים ופגעים מצד הממשלה, הוא מגלה לפחות טפח ממצבה הפאתטי של מרצ.

זאב בוים: בכלל, כאשר הממשלה מותקפת משני הקצוות הקיצוניים של הקשת הפוליטית, מצד קליינר ומצד רן כהן וחבריו, זוהי בדרך כלל אינדיקציה מובהקת למסלול הנכון שהיא מתנהלת בו.

זאב בוים: זה לא שהמצב הכלכלי-החברתי מזהיר, זה לא שבעיות המשק אינן מכבידות.

זאב בוים: זה אכן מדאיג ביותר שהפער בין עשירים לעניים בישראל גדל והולך.

זאב בוים: אבל זה גם נכון, אדוני היושב-ראש, שאין כמו אנשי מרצ להציג את המצב במלוא חומרתו ולהצליף בלי רחם בממשלה.

זאב בוים: מהמקום הזה – ממושבי האופוזיציה – אין טובים מהם בשחרור חרצובות לשונם, בעברית רהוטה, מושחזת, מתוחכמת, שמרתקת את אוזני שומעיה ומפלרטטת עם חביביהם מהתקשורת שהם גם סוכניה ומוליכיה.

זאב בוים: ולא היינו מעניקים יתר רצינות לנאום חוצב הלהבות של רן כהן, שעמד כאן והציג את הנימוקים לאי-אמון, אלמלא נזכרנו, שרק לפני חודשים לא רבים – שנה, פלוס מינוס – היו אלה אנשי מרצ אשר ישבו על המושב ואחזו במושכות; הם היו שותפים לעגלונים שהיו אחראים להתנהלות העגלה.

זאב בוים: אדוני היושב-ראש, מה היה לנו אז, לא לפני הרבה זמן, בימים הטובים שיוסי שריד היה שר החינוך ורן כהן היה שר התעשייה והמסחר וג'ומס היה שר החקלאות?

זאב בוים: מרצ מנסה עכשיו להצטייר כנציגת המסכנים, כנציגת הדפוקים.

זאב בוים: אבל דווקא עיתונאי "הארץ" מוטי בסוק שאל ב-5 באפריל 2000, לפני למעלה משנה, בכותרת: "לאן נעלם הקבינט הכלכלי-חברתי?

זאב בוים: " – שלא נטעה, אנחנו מדברים על ממשלת ברק.

זאב בוים: כדאי שרן כהן ייזכר, אהוד ברק הקים קבינט כזה, אבל הקבינט הזה, חבר הכנסת גנדי ריגר, התכנס בתקופת הממשלה הקודמת רק פעמיים.

זאב בוים: אולי ילמד אותנו שר התעשייה והמסחר לשעבר רן כהן כיצד לא דאג כלל להפעיל את המכשיר הזה?

זאב בוים: כיצד לא תבעו שרי מרצ להשתמש במסגרת החשובה הזאת לקידום הנושאים החברתיים-הכלכליים שכל כך חשובים להם?

זאב בוים: ואיך זה הם לא דרשו מעולם את כינוסו?

זאב בוים: דרך אגב, אדוני היושב-ראש, בממשלה הזאת ארבעה חודשים מתקיים קבינט כלכלי-חברתי שעומד בראשו ראש הממשלה והוא כבר התכנס ארבע פעמים.

זאב בוים: אז עד שאנשי מרצ באים בטענות אל הממשלה הזאת, מוטב שנזכיר להם מההישגים המופלאים של המשרדים שהם עמדו בראשם, ואקח אולי רק אחד, זה העניין של החינוך, משום שאליבא דכולי עלמא, אין כמו מכשיר החינוך לפתור בעיות כלכליות-חברתיות שורשיות.

זאב בוים: איתרע מזלו של יוסי שריד, שבענייני חינוך יש פער זמן בין המעשה לבין התוצאה.

זאב בוים: אף שטיבם של אנשי מרצ הוא שעובדות אינן מבלבלות אותם בכל התחומים, ראוי בכל זאת לרענן את זיכרוננו הקצר באי-אלו נתונים, שמה לעשות, מעמעמים את הזוהר שמבקשים לקשור לראשו של שריד.

זאב בוים: אמרו עליו אנשי מרצ שהוא היה שר החינוך הכי טוב שקם למדינת ישראל.

זאב בוים: למשל, שנת תש"ס היתה מהשנים הגרועות במערכת החינוך.

זאב בוים: לא אני אומר את זה, אדוני היושב-ראש.

זאב בוים: בעיתון "הארץ" מיום 1 ביולי, ממש טרי, עכשיו, כתוב: "שנת תש"ס היתה אחת השנים הגרועות של מערכת החינוך בעשור האחרון.

זאב בוים: פחות תלמידים קיבלו תעודות בגרות, יותר תלמידים נשרו מהלימודים".

זאב בוים: שלא יהיה צל של ספק, שהתבשיל של שנת תש"ס נרקח בערב שבת, בעת כהונתו של שריד.

זאב בוים: יוסי שריד עצמו אמר כי הנתונים "מפתיעים ומאכזבים".

זאב בוים: מדוע מאוכזב שריד?

זאב בוים: הוא מסביר: "בשנה שהיינו במשרד החינוך נוצר הרושם שיש קפיצה באחוז הזכאים לבגרות".

זאב בוים: היה רושם שיש קפיצה.

זאב בוים: ומהיכן נוצר הרושם הזה?

זאב בוים: את הרושם יצר יוסי שריד.

זאב בוים: ב-18 באפריל 2000 הוא שיבח את השר לוי, השר היוצא, על חציית מחסום ה-40% בשיעור זכאי הבגרות.

זאב בוים: הוא הציג באותה נשימה כיעד את העלאת שיעורי הזכאים למחצית מבני הנוער עד תום הקדנציה שלו – כך אמר שריד.

זאב בוים: גם אם נסלח ליוסי שריד על תמימותו לחשוב שהקדנציה שלו תימשך ארבע שנים תמימות, עדיין היה ראוי שמספר הזכאים בשנה אחת יגדל בכ-2%.

זאב בוים: ומה שקרה הוא ששנת תש"ס היתה מהגרועות ביותר, והיתה נפילה וירידה לפחות מ-40%.

זאב בוים: זו רק דוגמה אחת לאנשי מרצ, שצריך לבוא אליהם ולומר להם ביושר רב: הפוסל, במומו פוסל.

זאב בוים: שייטלו קורה מבין עיניהם.

זאב בוים: לכן, אדוני היושב-ראש, אני ממליץ לכנסת להדוף את הצעות האי-אמון ולהצביע נגדן.

שמואל הלפרט: תודה לחבר הכנסת בוים.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת גנדי ריגר.

שמואל הלפרט: אחריו – חבר הכנסת עסאם מח'ול.

גנדי ריגר: כבוד היושב-ראש, חברי כנסת נכבדים, אחת הסיבות לפערי השכר במדינה היא מחסור בתעסוקה מקצועית.

גנדי ריגר: מספר גדול של אנשים עובדים בעבודות מזדמנות.

גנדי ריגר: חלק מהם בעלי מקצוע, אקדמאים, שלא יכולים למצוא עבודה ובגלל זה הם מקבלים פחות שכר משהם יכולים לקבל.

גנדי ריגר: הדרך הנכונה זו תעסוקה מקצועית.

גנדי ריגר: אנחנו לא יכולים לעשות הגבלות שכר.

גנדי ריגר: אנחנו צריכים לעשות כך שכולם יקבלו את הכסף כמו שצריך.

גנדי ריגר: ההצעה שלנו ושלי כיושב-ראש השדולה לקידום תעסוקה מקצועית זו הכשרה מקצועית ישירה, וזו הדרך הנכונה לצמצם את הפער בשכר במדינה.

גנדי ריגר: אני הצלחתי עכשיו מה שלא הצלחתי לעשות בזמן ממשלת ברק, והצגתי לפני שר האוצר חלק מהתוכנית, הצעת חוק הכשרה מקצועית ישירה.

גנדי ריגר: אני מאוד מקווה שבזמן הקרוב הקבינט החברתי יקבל את התוכנית הממשלתית, והכשרה מקצועית ישירה יכולה לעזור לצמצם את הפער בשכר במדינה.

גנדי ריגר: במצב הביטחוני של היום, הממשלה גם צריכה לחשוב על הנושא החברתי, זה נכון, אבל מי שהגיש את הצעת האי-אמון רוצה להשתמש בבעיות חברתיות ואחרות לצורך פופוליסטי.

גנדי ריגר: סיעת ישראל בעלייה תומכת בממשלה ומתנגדת להצעת האי-אמון.

גנדי ריגר: תודה רבה.

שמואל הלפרט: תודה לחבר הכנסת גנדי ריגר.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת עסאם מח'ול.

שמואל הלפרט: אחריו – חבר הכנסת חיים כץ.

אילן גילאון: למה היה הצלצול, אדוני היושב-ראש?

שמואל הלפרט: זו היתה טעות.

עסאם מח'ול: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, נדמה לי שחבר הכנסת גילאון רצה לדעת למי צלצלו הפעמונים.

עסאם מח'ול: הפעמונים הפעם מצלצלים לבית הזה על כל מרכיביו, אבל קודם כול הם מצלצלים לממשלה הזאת, שמתעמרת בחלשים, שחושבת שהיא תצליח לטמטם אותם על-ידי התלהמות מלחמתית ולאומנית ולמנוע מהם לראות את האמת של הממשלה הזאת ואת המדיניות שלה, המדיניות החברתית.

עסאם מח'ול: השר דני נוה ניסה בצורה מבישה לברוח ולזרוק את הבעיות האמיתיות של החברה, של הכלכלה ושל השכבות החלשות על הממשלות הקודמות.

עסאם מח'ול: אפשר תמיד לשחק את המשחק הזה, אבל מי שרוצה לשחק את המשחק הזה שיגיד שהוא איננו מתיימר גם להיות אחראי ואיננו מתיימר לטפל בשאלות המהות שהפילו ממשלות ושהביאו לאי-אמון בממשלות הקודמות, במיוחד כאשר אנחנו מדברים על בעיה כלכלית-חברתית מבנית, שטמונה בעצם תפיסת העולם החברתית השוררת והשולטת בכיפה בבית הזה ובחברה הזאת.

עסאם מח'ול: אני חושב שהמצב זועק לשמים.

עסאם מח'ול: לממשלה שחוזרת אחורנית בכל התחומים, לפעמים 20 שנים אחורנית, באווירה אנטי-דמוקרטית, באווירה מתלהמת נגד השלום, צריך לענות במטבע של הימים ההם.

עסאם מח'ול: השאלה המרכזית שצריך לתת עליה מענה בפני ציבור המובטלים והעניים בישראל היום היא: האם הכסף ילך לשכונות או להתנחלויות?

עסאם מח'ול: האם הכסף ילך לחינוך או לכיבוש?

עסאם מח'ול: האם הכסף ילך לתיירות או לדיכוי?

עסאם מח'ול: זה המחבר בין שתי הצעות האי-אמון שעומדות כאן על הפרק היום.

עסאם מח'ול: מדברים על צמיחה, אבל צמיחה שבמקביל לה צומחים הפערים החברתיים בממדים שלא היו כמותם בחברה הישראלית.

עסאם מח'ול: השאלה שעומדת על הפרק היא – הצמיחה של מי והעוני של מי.

עסאם מח'ול: אני קורא מכאן לכל אלה שהם קורבנות הסדר החברתי המכוער, הנואל, ששורר בחברה הזאת להתלכד יחדיו בשאלה האמיתית הזאת, בשאלת החיים והמוות הזאת, בשאלת הביטחון האמיתי, הביטחון החברתי והכלכלי של שכבות רחבות – להתלכד יחדיו ולהיאבק נגד המדיניות הזאת, נגד הממשלה הזאת, ולהפיל אותה.

עסאם מח'ול: אין דרך אחרת.

עסאם מח'ול: אנחנו מדברים על 310,000 משפחות עניות בישראל, על 1.1 מיליון נפשות עניות, שמתוכן 510,000 ילדים עניים.

עסאם מח'ול: אנחנו מדברים על שיעור משפחות עניות בישראל שהוא גבוה בהרבה מהשיעור שבמדינות מפותחות אחרות.

עסאם מח'ול: אנחנו מדברים על אפליה בקרב הקורבנות של המדיניות הזאת.

עסאם מח'ול: אנחנו מדברים על 60% תוחלת העוני בקרב המשפחות הערביות.

עסאם מח'ול: אנחנו מדברים על 85% מבין היישובים מוכי האבטלה במדינה ששייכים ל-20% האוכלוסייה הערבית בישראל.

עסאם מח'ול: אנחנו מדברים על הסיכוי מראש, בלי לשאול שום שאלה, שמשפחה ערבית תהיה ענייה פי-שלושה מהמשפחה היהודית באותם נתונים.

עסאם מח'ול: אלה נתונים שזועקים עד השמים לא רק בשאלה החברתית אלא גם בשאלה המוסרית.

עסאם מח'ול: אלה שאלות של דמוקרטיה, מבחן של דמוקרטיה ומבחן של חברה שרוצה לחיות בכבוד עצמי.

עסאם מח'ול: אני חושב שהנתונים שקיימים בשטח זועקים לשמים, ועוד מתעללים בקורבנות של האפליה הזאת.

עסאם מח'ול: אני הייתי עד בימים אלה למצב בלתי נסבל בלשכת התעסוקה בנצרת, שהיתה סגורה במשך שבועיים בגלל קטטה שהיתה שם.

עסאם מח'ול: 1,500 מטופלים ופונים צריכים להתקבל שם במשך היום הזה, יום שני, על-ידי שלושה, ארבעה או חמישה פקידים.

עסאם מח'ול: מדובר בקיבולת של 280 פונים ובפניות שצריך לטפל בהן פקיד אחד.

עסאם מח'ול: אנחנו אומרים שהמצב הזה הוא בלתי אפשרי, צריך לשנות אותו, צריך לשנות את המבנה של לשכות התעסוקה, לעשות להן ביזור ולהביא לשיתוף פעולה עם המועצות המקומיות ועם הרשויות המקומיות, לקבוע מקומות נוספים שבהם אפשר יהיה לטפל לפחות בקורבנות, בכאב ובפצעים של המדיניות האומללה הזאת.

שמואל הלפרט: תודה רבה.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת חיים כץ.

שמואל הלפרט: אחריו – חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה.

חיים כץ: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, שהחיינו וקיימנו והגענו לזמן הזה: מרצ מגישה אי-אמון בנושא חברתי, WELCOME TO THE CLUB.

חיים כץ: קשה לי להגיד את זה עליך, אילן גילאון, אתה רגיש חברתית – – –

אילן גילאון: גם הסיעה שלי.

חיים כץ: לא, עזוב, אתה רגיש חברתית וקשה לי להגיד לך את זה.

חיים כץ: חשבתי שכל יום אתם עולים על הגבעות ומחפשים אם הקימו עוד אוהל, או ששמו עוד קרוון, ומתעסקים בחיפוש כותרות.

חיים כץ: סוף כל סוף מרצ מגישה אי-אמון בנושא חברתי, זאת אומרת, מה שרואים מפה לא רואים משם.

חיים כץ: כל השנים בקואליציה לא שמענו כלום, שום דבר.

חיים כץ: אף שאני שייך למפלגה שנמצאת בקואליציה אני לא יכול שלא להלין על הממשלה הקיימת, שאינה עושה כמעט כלום בנושא החברתי, לגבי 1,130,000 אזרחים שחיים מתחת לקו העוני, מתוכם 500,000 ילדים; על מיליון שכירים שלא מגיעים לסף המס.

חיים כץ: באותה מדינה שבה יש הרבה מאוד אנשים שמרוויחים 700, 800 ו-900 אלף שקל בחודש יש מיליון שכירים שלא מרוויחים 3,200 שקל בחודש; יש אותם גמלאים שהגמלה שלהם לא מתעדכנת והשכר שלהם נשחק; יש אותם חולים שלא יכולים לקבל בריאות או כאלה שמשלמים מס בריאות פי-ארבעה ממה ששילמו פעם ומקבלים רק רבע, ורוב התרופות הנדרשות או המיוחדות לא נמצאות בסל התרופות; יש אותם זקנים שברגע של אמת, שבו הם צריכים להגיע למוסד סיעודי, אם המשפחות שלהם יכולות – הן משלמות, אם הן לא יכולות לשלם – זורקים אותם לרחוב.

חיים כץ: אני מדבר גם על הקפאת חקיקה בנושאים חברתיים, על השוואת זכויות של אלמן ואלמנה, הקפאת חוק חברות כוח-אדם.

חיים כץ: כנראה כל אותם אילי הון שתורמים למפלגות, זה לא כל כך מתאים להם.

חיים כץ: הסיבות האלה מספיקות כדי שלא אצביע בעד הממשלה הזאת.

חיים כץ: תאמינו לי, בכנסת מדינית שכמעט שאין בה אנשים שמתעסקים בנושאים חברתיים, אולי הייתי צריך להצביע נגד הממשלה, אבל מאחר שזו הפעם הראשונה שמרצ מתעוררת ומדברת על נושאים חברתיים רק כיוון שהיא באופוזיציה – מה לעשות, אני מעדיף את הממשלה הזאת על הממשלה שהיתה.

חיים כץ: לכן אני וסיעתי נתמוך בממשלה הזאת.

שמואל הלפרט: תודה רבה.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה.

שמואל הלפרט: אחריו – חבר הכנסת תאופיק חטיב.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, התפלאתי לשמוע את דבריו של קודמי, שמגן בלהט על הממשלה, ממשלה שהיא ממשלת חידלון לאומי, ממשלה שהיא ממשלת קיפאון בכל התחומים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מבחינה חברתית היא מגדישה את הסאה והמצב עומד בפני התפוצצות גמורה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: האבטלה גוברת, העוני מפוצץ את העניים, המצב החברתי הולך מדחי אל דחי, ונציג ההסתדרות יתמוך בממשלה, יש לו שר שם, למה לא.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תאמין לי, חבר הכנסת חיים כץ, אין לי שום בעיה, עיני לא צרה בכם, אבל להגיע עד לידי כך שאתה תומך בממשלה?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תנגח את מרצ, יכולתי לקבל את זה – – –

חיים כץ: אל תיתן לי כתרים שלא שלי.

חיים כץ: אני לא נמצא פה מטעם ההסתדרות, אני לא מייצג את ההסתדרות.

חיים כץ: אני מייצג את סיעת עם אחד.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אתם לא סיעה אחת עם עמיר פרץ וההסתדרות?

חיים כץ: פרץ לא מייצג פה את ההסתדרות.

חיים כץ: הוא מייצג מפלגה, כמו שאתה מייצג מפלגה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: והשר שנמצא פה?

חיים כץ: מייצג את המפלגה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ואתם אין לכם קשר להסתדרות?

חיים כץ: יש קשר אבל – – –

שמואל הלפרט: חבר הכנסת חיים כץ.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: למדנו דברים חדשים, טוב שכולם שומעים את זה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אתה יודע מה?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מה לי ולך, הבעיה שלי היא לא ההסתדרות ולא חיים כץ, הבעיה היא הממשלה, בוא נחזור אל העיקר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הממשלה הזאת היא ממשלת קיפאון וחידלון, לא רק בנושא החברתי, שהולך להתפוצץ ושהיה גם כישלון של הממשלות הקודמות, כישלון שממשיך לצבור תאוצה, לגדול ולהתעצם.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הממשלה הזאת מאיימת להביא לפיצוץ האזור כולו כמוצא מן הקיפאון המדיני ומהחידלון המדיני שהיא מיישמת בשטח.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אין כמעט יום בלי חיסולים, אין יום בלי פגיעה בפלסטינים שכל אשמתם היא שהם דורשים, ובצדק, הגדרה עצמית ולפי הסכמים החתומים, בין היתר, על-ידי ממשלות ישראל ועל-ידי ראש הממשלה הזה, שחתם ב"וואי פלנטיישן".

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אנחנו כבר מכירים את מר שרון, הוא חתם כדי לא לקיים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: גם עכשיו הוא מכריז הכרזות והוא יודע שהוא לא רוצה לקיים אותן.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לגבי המתנחלים אולי הוא רוצה לקיים, מה שהוא אמר אתמול בחברון אולי הוא כן רוצה לקיים, אבל הכרזות בכיוון של שלום, בכיוון של פתרון מדיני, בכיוון של הפסקת אש כפי ששמו את זה בפיו לאחר אותה מסיבת עיתונאים אומללה?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לאחר שעתיים-שלוש ידעו איכשהו לתפור את המלה "הפסקת אש" בעזרתם של מר פרס ושל אחרים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כל זה לא מתאים לו, יש לנו ראש ממשלה שמבין רק טרור, רק דם, רק פיצוצים, רק הריגות, רק חיסולים, והוא גם מודה בזה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הוא אומר: אנחנו נעשה דברים ונתכחש להם, נעשה דברים ונכחיש אותם, נעשה דברים שלעולם לא ייוודעו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הם כן ייוודעו, מר שרון, אל תדאג, כי ההיסטוריה והעולם עושים את שלהם.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: גם מעשים שלך ושל אחרים, הנה מגלים אותם עכשיו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אתה יודע שעכשיו אתה עומד למשפט בתור נאשם, נכון, במדינה חיצונית.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: יגיע הזמן ואולי גם ממשלת ישראל ומדינת ישראל יאמצו את משפט העמים ויהיו לה פנים נאורות מספיק כדי להעמיד אותך למשפט פה, במדינה הזאת, על מה שעוללת לעם הפלסטיני ועל מה שעוללת לאסירי המלחמה ועל מה שעוללת לנו כולנו, ועל זה שאתה הורס כל אפשרות, כל תקווה לצאת מהחידלון ומהקיפאון הזה לפתרון מדיני כלשהו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אתמול מחסלים והבוקר מאשימים את המחוסלים ואת האומללים ואת הצד הפלסטיני.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מה הם יכולים לעשות?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מה עוד דרוש שהם יעשו?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לתפוס כל איש וכל יורה וכל אדם בשטח?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הרי אתה בעצמך לא מצליח.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אתה לא מעז לדבר עם המתנחלים אלא כפי שהם רוצים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אתה לא מעז לתת לשר הביטחון שלך להכריז על פינוי 25% – 15 התנחלויות מתוך 60 שהוקמו עכשיו על אפך ועל חמתך ובניגוד לקווי היסוד של ממשלתך.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ואתה עוד מדבר על שלום ומאשים צדדים אחרים?

שמואל הלפרט: חבר הכנסת דהאמשה, נא לסיים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: משפט אחרון.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הממשלה הזאת היא ממשלת ההתנחלויות, וכל עוד יש התנחלויות וממשיכים להגן על ההתנחלויות ומקימים התנחלויות חדשות, לא יהיה שום סיכוי לשלום, אלא כל הסיכול לכל אפשרות ולו הזעירה ביותר שיהיה שלום.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה.

שמואל הלפרט: תודה לחבר הכנסת דהאמשה.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת תאופיק חטיב, ואחריו – חבר הכנסת עזמי בשארה.

תאופיק חטיב: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, חבר הכנסת אליעזר כהן – – –

אליעזר כהן: אני מעריץ אותך, אתה מדבר לפני הנציג הסורי והפרלמנט הישראלי.

תאופיק חטיב: תודה רבה לך.

תאופיק חטיב: שמעת אותי כבר לפני שבועיים בסוגיה הזאת.

תאופיק חטיב: היום אני לא רוצה לפתוח את הדיון ההוא, שנפתח והיה דיון שאפילו מיצינו אותו, לדעתי.

תאופיק חטיב: אי-אפשר להעמיד את זכות הדיבור וזכות המחשבה תחת ביקורת של כל אחד מאתנו והצנזורה; ביקורת אולי, אבל צנזורה – חס וחלילה.

תאופיק חטיב: אי-אפשר.

תאופיק חטיב: יכול להיות שאני אגיד הרבה דברים שלא ינעמו לך, אבל אני אצטרך גם לשמוע את הדברים שאתה תגיד שלא ינעמו לי.

אליעזר כהן: תדבר כמה שאפשר, אבל לתאם פיגועים עם ה"חיזבאללה"?

אליעזר כהן: מה?

תאופיק חטיב: נדמה לי שאתה – אני לא רוצה להגיד מטעה, כי אף אחד לא שומע אותך חוץ ממני.

חיים כץ: אף אחד לא רואה ערוץ-33.

תאופיק חטיב: לפחות אתה טועה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: – – –

שמואל הלפרט: חבר הכנסת דהאמשה, רק עכשיו סיימת את הנאום שלך.

תאופיק חטיב: לנושא שלנו: היו שתי הצעות, הצעה אחת בעניין ההתנחלותי – אומרים מדיני, אבל לא ראיתי שום עניין מדיני, ראיתי רק את הנושא ההתנחלותי של קליינר – והצעה בנושא החברתי-הכלכלי.

תאופיק חטיב: התייחסות קטנטונת לנושא שהעלה קליינר.

תאופיק חטיב: אני לא יודע בדיוק כמה הוא מייצג בתזה שלו, אפילו את הימין הוא משמיץ.

תאופיק חטיב: מה הוא בדיוק רוצה?

תאופיק חטיב: אני לא יודע.

תאופיק חטיב: שלא לדבר על השמאל, על המפלגות הערביות.

תאופיק חטיב: את הימין הוא משמיץ, הימין לא מוצא חן בעיניו.

תאופיק חטיב: כשהוא לא רואה דם זה מפריע לו, כשהוא רואה מעט דם, גם זה מפריע לו.

תאופיק חטיב: כנראה אין מה לדבר.

תאופיק חטיב: בשבילו זה קטסטרופה לדבר על החלטות מועצת הביטחון של האו"ם, החלטות 242 ו-338, שפעם מדינת ישראל התפארה והתגאתה שהיא מכירה בהן ורוצה ליישם אותן במזרח התיכון גם כחלק מהלגיטימציה של מדינת ישראל.

תאופיק חטיב: פתאום קליינר רואה באותן החלטות קטסטרופה אחת גדולה.

תאופיק חטיב: מה כן?

תאופיק חטיב: שלי שלי ושלך שלי – זה כן?

תאופיק חטיב: במציאות הזאת, אם אין פשרות, אין שקט.

תאופיק חטיב: אי-אפשר להשלות פה אף אחד.

תאופיק חטיב: כולם כבר חכמים, כולם שומעים, קוראים, יודעים.

תאופיק חטיב: האינטרנט משיג את כל החדשות שבעולם ואי-אפשר לרמות את האנשים.

תאופיק חטיב: ולנושא הכלכלי.

תאופיק חטיב: אני חושב שעצם זה שהממשלה הזאת ביטלה לאחרונה חלק מהרפורמות, מהתיקונים החברתיים שהיו אמורים להתבצע – מגיע לה אי-אמון ולו רק בגלל זה, חבר הכנסת חיים כץ.

תאופיק חטיב: יוכלו אנשים לקום ולסנגר על הממשלה ולהגיד: שלושה-ארבעה חודשים וכבר אי-אמון בנושא חברתי-כלכלי שדורש לפחות שנה-שנתיים להתארגן, לעשות, להראות משהו?

תאופיק חטיב: אבל עצם זה שקמים ובצעד ראשון במחי-יד מבטלים הישגים קטנטנים בנושאים חברתיים-כלכליים כדי להעביר אותם לצד הביטחוני בלבד, זה לא בא על חשבון שום דבר אחר אלא על חשבון אותם עניים.

תאופיק חטיב: זה אומר שהצעת האי-אמון מוצדקת.

תאופיק חטיב: אני לא בא להתחשבן על כך שמפני שהגישו X אני בעד, או Y – אני נגד.

תאופיק חטיב: ההצעה עצמה ראויה לתמיכה.

תאופיק חטיב: הממשלה ביטלה רפורמות שהיא בעצמה יזמה בתחילת הדרך ותוך שלושה חודשים התקפלה, ביטלה אותן וחזרה אחורנית.

תאופיק חטיב: קרוב למיליון אנשים במדינת ישראל, המדינה העשירה במזרח התיכון – קרוב למיליון אנשים עניים.

תאופיק חטיב: מעל 50% מהילדים שמתחת לקו העוני הם ערבים ואחרים מהשכונות.

חיים כץ: אני לא עושה הכללות.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת חטיב, זמנך כבר תם.

תאופיק חטיב: יש לי הצעה לחיים כץ, שמטפל תמיד בנושאים חברתיים.

תאופיק חטיב: התוספות שנהוגות במדינת ישראל, אם תשנו אותן פעם אחת ולתמיד מאחוזים לסכומים גלובליים, אולי אז תתחילו לתקן במקצת את הפער ההולך וגדל זה 50 שנה במדינת ישראל בין עניים ללא-עניים, אני לא רוצה להגיד עשירים.

שמואל הלפרט: תודה לחבר הכנסת חטיב.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת עזמי בשארה, ואחריו – אחרון הדוברים, חבר הכנסת אחמד טיבי.

עזמי בשארה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני חושב שהעניין העיקרי בבעיה הזאת באמת מקשר בין שתי הצעות האי-אמון.

עזמי בשארה: אומנם הצעה אחת היא מצד החלק הזה של הבית והצעה שנייה מצד אחר, אבל מה שמקשר את שני חלקי האי-אמון זה העניין שאין לממשלה הזאת בעצם פרוגרמה.

עזמי בשארה: האופציה הזאת היא ממשלת ניהול משברים, ובאנגלית אומרים: crisis management.

עזמי בשארה: זאת ממשלת ניהול משברים.

עזמי בשארה: אין לה פרוגרמה ואין לה אופציה כלכלית, אין לה בהחלט צבע כלכלי, מכיוון שהיא תערובת של צבעים של ממשלות, שאחראיות למה שחברי הכנסת ממרצ דיברו עליו, וזה המשבר הכלכלי שכמה וכמה ממשלות אחראיות לו.

עזמי בשארה: לדעתי, אין הבדל עיקרי בין ממשלת ברק לממשלת נתניהו ולממשלת שרון מבחינה כלכלית, ולכן אומנם אי-אמון, אבל אי-אמון במדיניות הכלכלית של הממשלות בישראל – ארבע הממשלות האחרונות.

עזמי בשארה: לכן אני לא רואה כאן שום עניין חשוב לדבר עליו בהצעה אחרת ולא באי-אמון.

עזמי בשארה: מה שכן מייחד את הממשלה הזאת מבחינה מדינית מממשלות קודמות הוא שאין לה פרוגרמה מדינית בכלל.

עזמי בשארה: יש לה פרוגרמה כלכלית, כמו כל הממשלות הקודמות, אבל מדינית – אין לה אופציה מדינית.

עזמי בשארה: בכל זאת אני עומד על כך, אדוני היושב-ראש, שהממשלה הזאת מכינה רק לאופציה ביטחונית צבאית.

עזמי בשארה: אין לה אופציה מדינית, אין לה אופציה פוליטית, זה מה שאני רואה מהתנהגותה, אפילו הטקטיקה הזאת שראש הממשלה שרון קרא לה: הפסקת אש, לא דובים ולא יער, אין שום הפסקת אש.

עזמי בשארה: בעצם המדיניות של ממשלת ישראל מבחינת הדיכוי של האינתיפאדה בשטחים נמשכה אותו דבר.

עזמי בשארה: מאותה דקה שבה הכריז ראש הממשלה על הפסקת אש ועד היום לא חל שום שינוי במדיניות הדיכוי של הממשלה, רק שראש הממשלה למד שני לקחים מהמלחמה שהוא הכריז ב-1982 בלבנון: הלקח הראשון הוא שהוא כבר לא הולך למלחמת יש ברירה והוא לא הולך למלחמה שחצי החברה הישראלית מתנגד לה, ולכן הוא מחכה ורק את זה הוא סופר, את הימים האלה הוא סופר, לא את ימי הצינון.

עזמי בשארה: הוא מחכה שדעת הקהל הישראלית תבשיל – ולכן הוא מעוניין ביותר הסלמה – תבשיל בשביל ללכת לאופציה הצבאית.

עזמי בשארה: והדבר השני שהוא למד, שאין לשחק ביחסים האמריקניים-הישראליים.

עזמי בשארה: הוא לא רוצה לשחק ביחסים האלה, הוא חושב שזה נכס אסטרטגי, והוא יצא למלחמה רק בהסכמה ובאור ירוק מארצות-הברית.

עזמי בשארה: עד עכשיו, אדוני היושב-ראש, אין לו שום אופציה מדינית, עד עכשיו הוא מחכה שיבשילו התנאים למימוש האופציה הביטחונית, והוא אומר:

עזמי בשארה: זאת לא חייבת להיות מלחמה כוללת, אלה יכולות להיות פעולות קומנדו וכו', העיקר הוא לכפות על הרשות הפלסטינית את התנאים המדיניים של ישראל.

עזמי בשארה: לכן, אדוני היושב-ראש, אני אמרתי ואני חוזר על כך, אגב, פה בכנסת, אני אמרתי שלממשלה הזאת יש שתי אופציות שהיא רוצה שהפלסטינים יבחרו ביניהן: או האופציה הישראלית, התכתיב המדיני, או האופציה הצבאית, שזה לכפות בעצם, בצורה אחרת, בשיטות אחרות, את התנאים המדיניים של ישראל לפתרון המדיני, מה שנכשל באמת בקמפ-דייוויד, ואין טעם לחזור עליו כי זה לא יקרה.

עזמי בשארה: ובין שתי האופציות האלה אני אמרתי שבעצם לא נותר לעם הפלסטיני אלא להמשיך ולהתנגד לכיבוש כי אין דרך אחרת, וזה לגיטימי לפי החוק הבין-לאומי ולפי כל חוקי העולם שתהיה התנגדות לכיבוש.

עזמי בשארה: זאת האופציה היחידה.

עזמי בשארה: שמעתי פה חברי כנסת, אני לא יודע איך הם שמעו את זה – – –

שמואל הלפרט: חבר הכנסת בשארה, נא לסיים.

עזמי בשארה: גמרתי, גמרתי, סיימתי.

עזמי בשארה: – – – שאמרו שההתיישבות היא הדרך לשלום, מותר לי גם להגיד שההתנגדות לכיבוש היא הדרך לשלום.

עזמי בשארה: תודה רבה.

שמואל הלפרט: תודה לחבר הכנסת עזמי בשארה.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת אחמד טיבי, אחרון הדוברים.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אני רוצה לגעת בפן של האוכלוסייה הערבית במדינת ישראל ובמצב האזרחי.

אחמד טיבי: מאז הטלטלה של אוקטובר 2000 אחזה בחלקים גדולים בציבור, וגם בקרב מממלאי תפקידים בממשל, טלטלה, וסימני שאלה.

אחמד טיבי: רבים אומרים שהכתובת היתה על הקיר, וגם אמירות רבות מאשרות זאת בדיעבד, אבל השאלה היא, האם השתנה משהו בסיסי, אדוני היושב-ראש, והאם שינו מקבלי ההחלטות, באופן יסודי, את גישתם כלפי הציבור הערבי במדינת ישראל?

אחמד טיבי: בשיח הציבורי וגם מן האקדמיה נשמעים קולות גוברים והולכים, אשר קוראים לשינוי הגישה ליחסים בין האזרחים הערבים לבין המדינה מן הבסיס, אולם ככל שאנו מתרחקים מהפגנות אוקטובר עולה הרושם, כי במקביל להתקדמות זו מתקשחות העמדות הנוגדות אשר משייכות באופן אוטומטי את האזרחים הערבים אל מחנה האויב.

אחמד טיבי: גישה מסורתית זו היא שעדיין משפיעה ביותר על הממסד בישראל, ואחת ההתנהגויות הרווחות שנובעות ממנה היא ההתעלמות, אי-הכללה של האזרחים הערבים בתוכניות הפיתוח של ממשלת ישראל.

אחמד טיבי: למשל, כך מובא בדוח "סיכוי", באתר האינטרנט של מרכז השלטון המקומי מופיעה רשימת כל הערים והיישובים בישראל.

אחמד טיבי: אחת הקטגוריות בתיאור הערים היא האוכלוסייה הקיימת והאוכלוסייה המתוכננת בעתיד.

אחמד טיבי: לא בכל הערים והרשויות מצוין באתר גודל האוכלוסייה המתוכננת בעתיד, אך בחלק גדול מהן זה מופיע.

אחמד טיבי: למשל, העיר כרמיאל – אוכלוסייה קיימת: 41,000 איש, אוכלוסייה מתוכננת: 120,000 איש.

אחמד טיבי: כפר-סבא – אוכלוסייה קיימת: 80,000 איש, אוכלוסייה מתוכננת: 100,000 איש.

אחמד טיבי: ראש-העין – אוכלוסייה קיימת: 35,000 איש, אוכלוסייה מתוכננת: 80,000 איש.

אחמד טיבי: לעומת זאת, באף אחד מן הערים והיישובים הערביים לא מצוין גודל האוכלוסייה המתוכננת בעתיד.

אחמד טיבי: במשבצת היעודה לכך מופיע הסימן – קו ריק.

אחמד טיבי: למשל – סח'נין, אוכלוסייה קיימת: 21,000 נפש, אוכלוסייה מתוכננת: אין.

אחמד טיבי: נצרת – 60,000 איש, אוכלוסייה מתוכננת: אין.

אחמד טיבי: אום-אל-פחם – 34,000 נפש, אוכלוסייה מתוכננת: אין.

אחמד טיבי: בקה-אל-ע'רביה – 18,000 איש, אוכלוסייה מתוכננת: אין.

אחמד טיבי: טייבה – 29,000 נפש, אוכלוסייה מתוכננת: אין.

אחמד טיבי: טירה – 18,000 נפש, אוכלוסייה מתוכננת: אין.

אחמד טיבי: שפרעם – 30,000 נפש, אוכלוסייה מתוכננת: אין.

אחמד טיבי: רהט – 28,000 נפש, אוכלוסייה מתוכננת: אין.

אחמד טיבי: מצגת זו מבטאת באופן בהיר את המצב של האזרחים הערבים במדינת ישראל, שעדיין לא השתנה, גם לאחר אוקטובר.

אחמד טיבי: בדרך כלל העיר היהודית מחוברת היטב לעתידה, צופה אותו ומתכננת את הגידול באוכלוסייה.

אחמד טיבי: בהתאם לכך היא מתחברת לתשתיות המדינה ומנתבת את תקציבי המדינה שנועדו לצמיחתה.

אחמד טיבי: באופן טבעי גם משרד התשתיות, מצדו, רואה כאחד מתפקידיו לפתח תשתיות מים וקרקע בהתאם למדיניות הממשלה לפיזור האוכלוסייה.

אחמד טיבי: בישראל צמיחת האוכלוסייה ופיזורה אינן תוצר של דינמיקה טבעית בלבד, אלא נתונות להתערבות הממשלה ואף להכוונתה.

אחמד טיבי: לכן אין זה מקרה שהערים רואות כמובן מאליו את תכנון צמיחתן בקשר עם הממשלה.

אחמד טיבי: אולם היישובים הערביים נותרים מחוץ לתמונה של נגישות לפיתוח התשתיות, והאי-תכנון מעיד על כך.

אחמד טיבי: האם מדובר במדיניות מכוונת של הממשלה, או שמא זוהי רק יד המקרה?

אחמד טיבי: לפי הפרסום של משרד התשתיות, אכן יש לממשלה מדיניות של פיזור אוכלוסייה, ולכן המיקום של פיתוח התשתיות אינו מקרי.

אחמד טיבי: בעשור האחרון, אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, התפתחה בממשל – –

שמואל הלפרט: נא לסיים, חבר הכנסת טיבי, זמנך תם.

אחמד טיבי: – – המודעות לצורך להכליל את האזרחים הערבים בתוכניות הפיתוח של הממשלה, ושלוש תוכניות יצאו לדרך – ובזה אני מסיים – –

שמואל הלפרט: נא לסיים.

אחמד טיבי: – – העלאת מספר האזרחים הערבים בשירות המדינה, התוכנית הרב-שנתית ותוכנית החומש לקידום החינוך במגזר הערבי.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, התוכניות האלה כמעט שלא יצאו לפועל.

אחמד טיבי: יש עלייה מועטה במספר הערבים המועסקים בשירות המדינה – רק 3,128 בתחילת 2001, מתוך 54,337 מועסקים, כלומר רק 5%.

אחמד טיבי: 7 – –

שמואל הלפרט: תודה לחבר הכנסת טיבי.

אחמד טיבי: – – הם ערבים המועסקים בשירות המדינה.

אחמד טיבי: ובשל כל אלה, במדיניות המקפחת כלפי האוכלוסייה הערבית, נוסף על ההידרדרות המדיניות הביטחונית, ראויה הממשלה – –

שמואל הלפרט: תודה רבה.

אחמד טיבי: – – לאי-אמון, וכך תצביע סיעת תע"ל.

שמואל הלפרט: תודה לחבר הכנסת טיבי.

שמואל הלפרט: חברי הכנסת, אנחנו ניגש להצבעה.

שמואל הלפרט: נא לשבת.

שמואל הלפרט: חברי הכנסת, נא לשבת כל אחד במקומו.

שמואל הלפרט: לפנינו שתי הצעות אי-אמון.

שמואל הלפרט: אנחנו נצביע על כל הצעת אי-אמון בנפרד.

שמואל הלפרט: תחילה נצביע על הצעת אי-אמון של סיעת מרצ בשל דוח הכנסות המדינה המצביע על פערי שכר מפליגים.

שמואל הלפרט: מי שמצביע בעד – מצביע בעד האי-אמון, ומי שמצביע נגד – מתנגד לאי-אמון.

שמואל הלפרט: חברי הכנסת, אפשר להצביע.

שמואל הלפרט: הצבעה מס' 1 בעד הצעת סיעת מרצ להביע אי-אמון בראש הממשלה – 16 נגד – 29 נמנעים – 5 הצעת סיעת מרצ להביע אי-אמון בראש הממשלה לא נתקבלה.

שמואל הלפרט: חברי הכנסת, רוב של 29 נגד, 16 בעד וחמישה נמנעים – אני קובע שהצעת האי-אמון לא התקבלה.

שמואל הלפרט: נא להוסיף את הצבעתו של חבר הכנסת קליינר.

שמואל הלפרט: חברי הכנסת, אנחנו נצביע עתה על הצעת סיעת חרות להביע אי-אמון בראש הממשלה בשל תוכניתה המדינית של הממשלה ביחס להתיישבות ביש"ע.

שמואל הלפרט: רק רגע, רק רגע, חברי הכנסת, רגע.

שמואל הלפרט: חברי הכנסת, נא להצביע.

שמואל הלפרט: הצבעה מס' 2 בעד הצעת סיעת חרות להביע אי-אמון בראש הממשלה – 1 נגד – 26 נמנעים – 18 הצעת סיעת חרות להביע אי-אמון בראש הממשלה לא נתקבלה.

שמואל הלפרט: חברי הכנסת, רוב של 26 נגד, אחד בעד, 18 נמנעים – אני קובע שהצעת האי-אמון לא התקבלה.

שמואל הלפרט: חברי הכנסת, על-פי סעיף 56 לתקנון הכנסת, הודעה לנמנעים.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת אברהם פורז מסיעת שינוי, בבקשה.

אברהם פורז: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, מדי פעם בפעם, כאשר מתפרסמים נתונים על הפערים, מייד נהיית חגיגה דמגוגית על הפערים ועל העוני תוך התעלמות מהעובדות.

אברהם פורז: כך, למשל, בניתוח האחרון ובאי-אמון המבוסס על הנתונים של מינהל הכנסות המדינה, חלק מהדוברים לא טרחו לציין, שכשמדברים על משכורות של 700 שקל בחודש, שזה פחות מרבע משכר המינימום, אז אין משכורת כזאת.

אברהם פורז: אבל אם תלמיד או קשיש עבד חלק של משרה, כמה שעות בשבוע, גם זה מצטרף.

אברהם פורז: רבותי חברי הכנסת, אכן אצלנו הפערים ברמות ההכנסה הם פערים גדולים.

אברהם פורז: אבל השאלה היא מה עושים.

אברהם פורז: בעיני הפתרון איננו מה שאנחנו מנסים לעשות פה בכנסת, לפחות לא אני אבל חלק גדול מחברי הכנסת, על-ידי הזרמת עוד ועוד כסף לשירותים סוציאליים כדי לגשר על הפער.

אברהם פורז: ראשית, אני רוצה לומר לגבי המגזר החרדי, שכל עוד במגזר החרדי לא תחדור ההכרה, שאי-אפשר לחיות מכספי מדינה וצריך לצאת לעבודה – – –

צבי הנדל: עוד פעם החרדים?

אברהם פורז: כן, חבר הכנסת הנדל.

אברהם פורז: – – – צריך לצאת לעבודה, וגברים בריאים לא יכולים לשבת בישיבות וללמוד ולשלוח במקרה הטוב את האשה לעבוד, אלא גם הם צריכים לעבוד ולפרנס את המשפחה שלהם – אז ברור שהאנשים האלה נידונים לעוני ולסבל, העוני עליהם ועל בני משפחותיהם, וזה חבל.

יצחק כהן: במה אתה עובד?

אברהם פורז: אני עושה עבודה מאוד חשובה: אני עושה שליחות ציבורית שבה אני משתדל לבלום את גנבת כספי הציבור על-ידי כל מיני גורמים שמנסים לעשות את זה, ובעיני זו שליחות מאוד חשובה.

שמואל הלפרט: סיימת, חבר הכנסת פורז?

אברהם פורז: לא, לא סיימתי.

אברהם פורז: עוד שתי דקות.

אברהם פורז: הדבר הנוסף: אנחנו צריכים להבין, שכאשר המדינה מאפשרת באופן מופרז לחלוטין כניסתם של עובדים זרים, הם לוחצים כדי להנמיך את השכר בשוק העבודה, הם מתחרים בעובדים הישראלים ויוצרים גם מצב של אבטלה וגם מצב של ירידת השכר.

אברהם פורז: כאשר מגיע אלינו עובד מתאילנד, ששם המשכורת בוודאי לא עוברת 100 דולר בחודש, והוא משתכר פה כמה מאות דולרים בחודש, מבחינתו כתאילנדי זה נפלא.

אברהם פורז: הוא אוסף את הכסף, חוזר הביתה בגמר התקופה ואפילו פותח שם עסק יפה.

אברהם פורז: אם הוא למד משהו בתחום החקלאות או בתחום אחר, הוא יכול גם ליישם את זה.

אברהם פורז: אבל זאת תחרות בלתי הוגנת עם העובדים הישראלים.

אברהם פורז: אני רוצה לומר עוד משהו כדי שלא יאשימו אותי בכך שאני מטפל רק בחלשים.

אברהם פורז: אני חושב, אדוני היושב-ראש, שאחת השערוריות הגדולות היא המשכורות המופרזות והמנופחות שקיימות בחברות בורסאיות רבות, שבהן שכר המנכ"לים ובעלי השליטה מגיע למאות אלפי שקלים בחודש.

אברהם פורז: אם אדם יש לו חברה פרטית משלו או עסק משלו והוא משתכר, עיני אינה צרה בו, ישלם את מס ההכנסה שלו ויהיה בריא.

אברהם פורז: אבל כאשר מדובר בחברה שמניותיה נסחרות בבורסה, שהמניות מפוזרות אצל ציבור גדול של משקיעים, בין באופן ישיר ובין באמצעות קרנות נאמנות, וגם כשהחברה מפסידה לפעמים מיליונים על מיליונים המנכ"ל מושך משכורת של 300,000 או 400,000 שקל בחודש, זו שערורייה.

אברהם פורז: לכן צריך לטפל, אדוני היושב-ראש, גם במישור הזה, שבחברות הבורסאיות האלה, אלה שקראנו פעם דמ"צים – דירקטורים מטעם הציבור – ימונו באופן שלא יהיו תלויים בבעלי השליטה ויהיה באמת פיקוח יעיל.

אברהם פורז: אני מודה לך, אדוני היושב-ראש.

שמואל הלפרט: תודה לחבר הכנסת פורז.

שמואל הלפרט: (קריאה שנייה וקריאה שלישית)

שמואל הלפרט: אנחנו עוברים לנושא הבא בסדר-היום: הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 44), התשס"א–2001, קריאה שנייה וקריאה שלישית.

שמואל הלפרט: יציג את ההצעה יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות חבר הכנסת דוד טל.

דוד טל: אדוני היושב-ראש, עמיתי אישי הכנסת, אני מתכבד להביא לקריאה שנייה ולקריאה שלישית את הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 44).

דוד טל: רבותי חברי הכנסת, בהצעת החוק שלפני

דוד טל: כם כלולים כמה תיקונים לחוק הביטוח הלאומי.

דוד טל: התיקון הראשון עוסק בגמלה לשירותים מיוחדים הניתנת לנכה שהתאלמנה ואשר אינה עובדת מחוץ למשק ביתה.

דוד טל: במצב החוקי הקיים, זכאית נכה, ההופכת לאלמנה, ואשר אינה עובדת מחוץ למשק ביתה, לגמלה לשירותים מיוחדים; אולם גמלה זו הינה בגובה 60% בלבד מזו של נכה שאינה עקרת בית.

דוד טל: הגבלה זו מהווה מעמסה קשה על האלמנה, דווקא בעת שהיא נזקקת במיוחד לגמלה ובהעדר בן זוג היכול לסייע לה בפעולות היום-יום.

דוד טל: הצעת החוק שבפניכם, עמיתי חברי הכנסת, מבטלת מגבלה זו ומשווה את שיעור הגמלה לשירותים מיוחדים שלה תהיה זכאית נכה שהתאלמנה, שאינה עובדת מחוץ למשק ביתה, לזה הניתן לכלל הזכאים.

דוד טל: התיקון השני עוסק בקצבת תלויים, הניתנת לשאיריו של מבוטח שנפטר.

דוד טל: במצב החוקי הקיים, זכאים בן זוגו וילדיו של מבוטח שנפגע בעבודה ונפטר כתוצאה מהפגיעה לקצבת תלויים בשיעור קבוע מהכנסתו ערב הפגיעה.

דוד טל: ואולם אם המבוטח נפגע בעבודה, אך נפטר שלא כתוצאה מהפגיעה, זכאים התלויים בו למענק פטירה בלבד.

דוד טל: כתוצאה מכך מצטמצמת הכנסתם באופן משמעותי עקב הפטירה, ודווקא בעת שהם זקוקים לה ביותר.

דוד טל: התיקון שבפניכם, עמיתי חברי הכנסת, מציע לקבוע, כי התלויים בנפטר שנפגע בעבודה, ונפטר שלא כתוצאה מהפגיעה, יהיו זכאים למענק בגובה 60% מקצבת נכות מעבודה, כפול 36.

דוד טל: מענק זה יינתן לתלויים של נפטר שאינם זכאים לקצבת תלויים; שנקבעה לו דרגת נכות בשיעור 50% לפחות ושקצבת הנכות שולמה לו בשלוש השנים שקדמו לפטירה; ושלבן או בת זוגו הכנסה שאינה עולה על פעמיים השכר הממוצע במשק.

דוד טל: תיקון זה ימתן את הפגיעה בהכנסתן של משפחות של מי שנפגע בעבודה, אך נפטר שלא כתוצאה מהפגיעה, ואשר הכנסתן נמוכה.

דוד טל: התיקון השלישי עוסק בקצבה המשולמת לתלויים או לשאירים של מבוטח שנפטר.

דוד טל: במצב החוקי הקיים, אם פוקעת, מחמת פטירה, זכותו של מבוטח לקצבה או לתוספת לקצבה, תשולם לשאיריו הקצבה או התוספת שלה היה זכאי הנפטר בחייו, עד תום אותו חודש, אך לא ישולמו באותו חודש קצבת תלויים או קצבת שאירים.

דוד טל: נוצר מצב הפוגע במי שקצבת התלויים או קצבת השאירים שאמורות להיות משולמות לו גבוהות מן הקצבה שהיתה משולמת לנפטר בחייו.

דוד טל: התיקון שבפני

דוד טל: כם מונע מצב זה וקובע כי תשולם הגמלה הגבוהה מבין השתיים.

דוד טל: רבותי חברי הכנסת, התיקון האחרון עוסק בסוגיה שנערכו לגביה דיונים רבים, והיא תשלום דמי פגיעה בתשעת הימים הראשונים לפגיעה.

דוד טל: במצב החוקי הקיים, אין מעסיק יכול לתבוע החזר מצד שלישי עבור תשלום דמי פגיעה ששולמו לעובד שנפגע בעבודה עבור תשעת הימים הראשונים.

דוד טל: ההתחשבנות בגין ימים אלו יכולה להיעשות אך ורק דרך המוסד לביטוח לאומי.

דוד טל: התיקון שבפני

דוד טל: כם מפשט מצב זה ומתיר גם למעסיק לתבוע ישירות את המזיק, בשל תשעת הימים הראשונים של הפגיעה.

דוד טל: זכות זו מותנית בכך שהמעסיק החזיר למוסד לביטוח לאומי את התשלום בגין דמי הפגיעה שהמוסד שילם לנפגע בעד תקופת הזכאות הראשונה.

דוד טל: מדובר בשורת תיקונים חשובים המקלים על מבוטחי המוסד לביטוח לאומי ולא הוגשו לגביהם הסתייגויות.

דוד טל: לכן אני מציע לאשר את הצעת החוק בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

שמואל הלפרט: תודה לחבר הכנסת דוד טל, יושב-ראש ועדת העבודה והרווחה.

שמואל הלפרט: חברי הכנסת, הצעת החוק מוגשת ללא הסתייגויות.

שמואל הלפרט: נצביע על ההצעה בקריאה שנייה.

שמואל הלפרט: הצבעה מס' 3 בעד סעיפים 6-1 – 20 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 6-1 נתקבלו.

יצחק גאגולה: אפשר להוסיף אותי לתומכים?

שמואל הלפרט: חברי הכנסת, רוב של 20 תומכים, ללא מתנגדים וללא נמנעים – אני קובע שהצעת החוק נתקבלה בקריאה שנייה.

שמואל הלפרט: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שלישית.

שמואל הלפרט: הצבעה מס' 4 בעד החוק – 22 נגד – אין נמנעים – אין חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 44), התשס"א–2001, נתקבל.

שמואל הלפרט: חברי הכנסת, רוב של 22 תומכים, ללא מתנגדים וללא נמנעים – אני קובע שחוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 44) אושר בקריאה שלישית.

דוד טל: תודה רבה, אדוני.

דוד טל: אני רוצה להודות, ברשותך, למנהלת הוועדה הגברת שירלי אברמי, ליועצת המשפטית ג'ודי וסרמן, למזכירות של הוועדה, למגישים, לעוזרים, לאנשי הביטוח הלאומי ולכל אלה אשר קידמו את החוקים החברתיים האלה, לתפארת מדינת ישראל.

שמואל הלפרט: תודה ליושב-ראש ועדת העבודה והרווחה חבר הכנסת דוד טל.

שמואל הלפרט: חברי הכנסת, אנחנו עוברים לנושא הבא בסדר-היום: הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (הוראת שעה), התשס"א–2001, קריאה ראשונה.

שמואל הלפרט: תשובה והצבעה בשבוע הבא.

שמואל הלפרט: יציג את הצעת החוק שר הבריאות.

שמואל הלפרט: בבקשה.

שמואל הלפרט: אומרים לי שהוא ייכנס מייד.

אחמד טיבי: תעבור לנושא הבא.

אחמד טיבי: מה קרה?

קריאות: אפשר להצביע בעד החוק.

שמואל הלפרט: מה זאת אומרת "אפשר להצביע"?

שמואל הלפרט: השר חייב קודם להציג את החוק, ויש רשימה של דוברים.

תמר גוז'נסקי: נעבור לנושא הבא.

זבולון אורלב: את הצעת החוק הבאה יש מי שיציג.

זבולון אורלב: (קצבאות לחיילי יחידות השדה), התשס"א–2001

שמואל הלפרט: חברי הכנסת, אנחנו נעבור לנושא הבא: הצעת חוק שירות הקבע בצבא-הגנה לישראל (גמלאות) (תיקון מס' 13) (קצבאות לחיילי יחידות השדה), התשס"א–2001, קריאה ראשונה, של חבר הכנסת אבשלום וילן וקבוצת חברי הכנסת.

שמואל הלפרט: יציג את הצעת החוק חבר הכנסת אבשלום וילן.

שמואל הלפרט: בבקשה.

אבשלום וילן: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, אומנם אני מופיע ראשון ברשימת מציעי החוק, אבל אני אקרא את שמות כל חברי הכנסת שתומכים בה והם בעלי ההצעה.

אבשלום וילן: סוגר את הרשימה חבר הכנסת יובל שטייניץ, ויחד אתי מציע אברהם הירשזון.

אבשלום וילן: הצענו את ההצעה במשותף.

אבשלום וילן: המציעים הנוספים הם קולט אביטל, זבולון אורלב, מיכאל איתן, בנימין אלון, רומן ברונפמן, יצחק גאגולה, אילן גילאון, זהבה גלאון, אריה גמליאל, יעל דיין, צבי הנדל, נסים זאב, נעמי חזן, אליעזר כהן, חיים כץ, יוסי כץ, ישראל כץ, מקסים לוי, נחום לנגנטל, סופה לנדבר, ענת מאור, רוני מילוא, רחמים מלול, יהודית נאות, מיכאל נודלמן, מאיר פרוש, יאיר פרץ, עמיר פרץ ומוסי רז.

אבשלום וילן: הרעיון של ההצעה פשוט מאוד.

אבשלום וילן: היום נהנים מפנסיה בעלת יותר זכויות, בהתאם לחוק משנות ה-50, טייסים, צנחנים, אנשי קומנדו.

אבשלום וילן: הרעיון הוא, שהפנסיה של כל הקצינים הקרביים בצבא תהיה זהה, ללא זכויות יתר וללא זכויות מיעוט.

אבשלום וילן: זה כל הרעיון.

אבשלום וילן: בפגישות מקדימות שהיו לי עם אנשי האוצר אמרתי: אתם לא רוצים, שנו את הבסיס של השכר עצמו ובהתאם לכך תיגזר הפנסיה, אבל לא יכול להיות מצב שכולם משרתים ומקבלים משכורות זהות, ובפנסיה שלושה או ארבעה חילות מקבלים פנסיה יותר גדולה, וכל השאר פחות, אף שהם עושים אותה עבודה היום.

אבשלום וילן: ההצעה הזאת זכתה לתמיכתו של שר הביטחון, ונכון לרגע זה, אף ששמעתי שכאילו הממשלה מתנגדת, יש לזה תמיכה של משרד הביטחון.

אבשלום וילן: לפי כל התחשיבים והחישובים שעשיתי עם מומחים, השוואת התנאים הזאת לא תעלה למשלם המסים יותר מ-5 מיליוני שקלים בשנה.

אבשלום וילן: אומר האוצר: יעלה כ-43 מיליון שקלים.

אבשלום וילן: אני כופר במספרים.

אבשלום וילן: בדקנו אותם.

אבשלום וילן: ההצעה מגיעה לקריאה ראשונה, ואני מבקש מחברי הכנסת לאשר את הצעת החוק הצודקת הזאת, את מניעת האפליה בפנסיה של אנשי קבע, שכולם משרתים כקרביים.

אבשלום וילן: אינני יודע מה סיבת שר האוצר המתנגד, לאחר ששר הביטחון תמך בהצעה והיא הוגשה על דעת משרד הביטחון.

אבשלום וילן: תודה, אדוני היושב-ראש.

שמואל הלפרט: תודה לחבר הכנסת אבשלון וילן.

שמואל הלפרט: חברי הכנסת, אנחנו עוברים לרשימת הדוברים.

שמואל הלפרט: ראשון המשתתפים – חבר הכנסת שאול יהלום; אינו נוכח.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת משה גפני – אינו נוכח.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת זבולון אורלב.

שמואל הלפרט: אחריו – חבר הכנסת אחמד טיבי, אחריו – חברת הכנסת נעמי חזן, חבר הכנסת אברהם שוחט, חבר הכנסת זאב בוים, חבר הכנסת מוחמד ברכה.

שמואל הלפרט: הרשימה סגורה.

זבולון אורלב: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני חושב שהצעת החוק הזאת היא מההצעות המובנות ביותר, שהרי בסופו של דבר, בשדה המערכה חיילים מחילות שונים, מגדודים שונים, לוחמים יחד, ואין שום סיבה לעשות הבחנה בגמלאות בין הצנחן – אגב, הייתי בנח"ל המוצנח, כך שאין לי שום דבר נגדם – לבין לוחם גולני או לוחם גבעתי, שהם לוחמים על אותו יעד וכיבוש של אותה משימה.

זבולון אורלב: לכן, יש היגיון רב ביותר.

זבולון אורלב: הצבא הוא צבא אחיד, הצבא לובש אותם מדים, חס וחלילה בשעת אסון לכולם יש אותה מצבה, וצריך שלכולם יהיו אותן גמלאות.

זבולון אורלב: אי-אפשר להסביר למשפחות, לאלמנות, ליתומים, מדוע שני חיילים שלחמו כתף אל כתף באותה משימה, וחס וחלילה נפלו, האחד מקבל הטבות מסוימות והשני מקבל הטבות אחרות.

זבולון אורלב: הדבר הזה בלתי מתקבל על הדעת.

זבולון אורלב: בשדה המערכה המודרני יש לוחמים רבים, וכולם צריכים להיות שווים.

זבולון אורלב: אני רוצה לברך את חבר הכנסת היוזם, אבשלום, אבו, וילן, שכידוע הוא מייצג יחידת עילית לוחמת, שלקח על עצמו את המשימה, ונעזור לו כולנו כדי להעביר את הצעת החוק הזאת.

זבולון אורלב: תודה.

שמואל הלפרט: תודה לחבר הכנסת זבולון אורלב.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת אחמד טיבי – איננו.

שמואל הלפרט: חברת הכנסת נעמי חזן – איננה.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת אברהם שוחט – אינו נוכח.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת זאב בוים.

זאב בוים: ירדתי מהרשימה.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת מוחמד ברכה – אינו נוכח.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת נחום לנגנטל – אינו נוכח.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת יובל שטייניץ, בבקשה.

שמואל הלפרט: אחריו – חברי הכנסת מיכאל קליינר, ויצמן שירי, מיכאל איתן.

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש, יוזם החוק, חבר הכנסת אבשלום וילן, היה צנחן וחייל באחת מהיחידות המפוארות של צה"ל, ואני מאוד מעריך אותו על כך.

יובל שטייניץ: קודמי בדוכן, חבר הכנסת זבולון אורלב, היה בנח"ל המוצנח, ואני מאוד מעריך אותו על כך.

יובל שטייניץ: אני הייתי בגולני.

זבולון אורלב: אני גם מעריך אותך על כך.

יובל שטייניץ: אני לא יכול שלא להסכים ולהצדיק את הצעת החוק הזאת, שמשווה לוחמים בגולני, בגבעתי, בשריון, ביחידות שדה אחרות, ללוחמים בצנחנים, בסיירות וביחידות מיוחדות.

יובל שטייניץ: הדבר הזה צודק, הדבר הזה הוא אלמנטרי, והוא לא בגדר של הטבה אלא של תיקון עוול, תיקון אפליה בלתי מוצדקת, שאין מאחוריה כל היגיון, ולכן הצעת החוק הזאת ראויה מאין כמותה.

יובל שטייניץ: אני גם חושב שהצעת החוק הזאת משתלבת עם מגמה חדשה ומבורכת, עם הבנה חדשה שראוי לברך עליה, שהתחילה להשתרש פה במדינה הזאת רק בחצי השנה האחרונה או בשנה האחרונה – שהמדינה צריכה לתגמל ולפעמים אפילו להעדיף את בניה שמשרתים בצה"ל ומגינים עליה.

יובל שטייניץ: קל וחומר, ראש וראשונים לכך, את אלה מבין בניה שלא רק משרתים בכוחות הביטחון, אלא גם מחרפים את נפשם ביחידות הלוחמות וביחידות השדה.

יובל שטייניץ: יותר מדי פעמים בשני העשורים האחרונים הורדנו פריווילגיות והטבות ללוחמינו בתואנות ומתוך השקפה ליברלית של שוויון לכול, מתוך טענה שלא ניתן להפלות יוצאי צבא לעומת אלה שאינם יוצאי צבא, כי כאן יש הפליה לרעה של אלה שאינם משרתים.

יובל שטייניץ: הגיע הזמן שמדינת ישראל תדע גם לתגמל, ותבין שהדאגה והתגמול לאלה שמוכנים לתרום לה תרומה מיוחדת – קל וחומר לאלה שמוכנים לסכן את נפשם ביחידות השדה – היא ראויה גם אם היא יוצרת לעתים תחושות מסוימות של אפליה אצל אלה שמסיבות כאלה או אחרות אינם שותפים להגנת המדינה.

יובל שטייניץ: אבל, אף שאני תומך בכל לבי בחוק וגם חתום עליו, לצערי הרב הקואליציה והממשלה מתנגדות, ואני גם חבר קואליציה.

יובל שטייניץ: מכיוון שאינני יכול להצביע נגד חוק צודק כל כך וגם אינני רוצה לפגוע בקואליציה, אני לא אשתתף בהצבעה הזאת, ואני מאחל לאבשלום וילן וליוזמי החוק הצלחה, והלוואי שגם הממשלה תתעשת ותתמוך במהירות בחוק החשוב הזה.

שמואל הלפרט: תודה לחבר הכנסת שטייניץ.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת מיכאל קליינר – אינו נוכח.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת ויצמן שירי – אינו נוכח.

שמואל הלפרט: חברי הכנסת מיכאל איתן, חיים כץ, איוב קרא, מקסים לוי.

שמואל הלפרט: חברת הכנסת תמר גוז'נסקי, בבקשה.

שמואל הלפרט: אחריה – חבר הכנסת צבי הנדל.

תמר גוז'נסקי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה – – –

שמואל הלפרט: חברי הכנסת, אני מבקש לא להפריע.

תמר גוז'נסקי: חברי הכנסת, אני תמיד בעד שיפור תנאי הפרישה של עובדים, וגם אם עבודתם היא בצבא, לכן אני אתמוך בהצעת החוק שהובאה לפנינו, אבל השאלה שבעיקר מטרידה אותי היא לאן עלולים להישלח חיילים בעתיד הקרוב.

תמר גוז'נסקי: חברי הכנסת, היום אומנם נפלו הצעות האי-אמון שהוצעו נגד ראש הממשלה והממשלה, אבל נפילת הצעות האי-אמון אינה באה לשנות את המציאות המאוד-מאוד עגומה.

תמר גוז'נסקי: חברי הכנסת, ממשלת שרון במדיניותה העקבית חותרת לעימות חריף עם הפלסטינים, וכנראה גם עם הסורים.

תמר גוז'נסקי: אני אומרת את זה משום שכל מי שמנסה להביא לשקט – וכולנו רוצים שלא תהיה שפיכות דמים – כל מי שמנסה להביא לשקט כפי שהממשלה טוענת ולהפסקת אש מוחלטת כפי שהממשלה טוענת ולא מוכן להציע אפילו את תחילתו של ביצוע של תהליך מדיני, אפילו לא את ביצועם של ההסכמים שכבר חתומים עם הפלסטינים, לרבות הפעימה השלישית, אינו מוכן בעצם להציע שום פתרון מדיני שהפלסטינים יכולים לקבל – הוא בעצם אומר לפלסטינים: הכיבוש יימשך לעד; ומי שאומר את זה שהכיבוש יימשך לעד, בעצם אומר שאנחנו הולכים לעימותי דמים גם אם בקטע זמן מסוים תהיה רגיעה.

תמר גוז'נסקי: אני חושבת, שכל ניסיון להגיע להסדר מדיני הוא הדרך, הוא דרך המלך להביא גם לביטחון, וכל מי שמנסה מאז הכיבוש של 1967 להציג איזו מטרה ערטילאית של ביטחון תוך התעלמות ממצב הכיבוש, מהסגר, תוך התעלמות מהמצב הכלכלי הנורא ואיום ששורר בשטחים, תוך התעלמות מהמחיר האנושי הכבד שהכיבוש הזה גובה יום-יום, תוך ניסיון לחסל מנהיגים פלסטינים בלי משפט, בלי העמדה לדין, בשיטה שמתאימה למאפיה – כל מי שעושה את הדברים האלה בעצם מביא על הציבור הישראלי ועל הציבור הפלסטיני את המשך שפיכות הדמים.

שמואל הלפרט: תודה.

תמר גוז'נסקי: אני מסיימת.

תמר גוז'נסקי: לכן, חברי הכנסת, השאלה שעומדת לפנינו היא להבטיח ביטחון, אבל אי-אפשר להבטיח ביטחון בלי לפחות להציג דרך סבירה, מתקבלת על הדעת, להסדר מדיני ולשלום.

תמר גוז'נסקי: תודה.

שמואל הלפרט: תודה.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת צבי הנדל.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת אליעזר זנדברג.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת עזמי בשארה.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת האשם מחאמיד.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת עסאם מח'ול.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת בני אלון.

שמואל הלפרט: אחריו – חבר הכנסת אברהם הירשזון, ואחריו – חבר הכנסת איוב קרא.

בנימין אלון: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הצעת החוק, אני חושב שבאמת על פניה היא ראויה, וחבל שאנחנו צריכים להתחלק בדברים כאלה בין קואליציה לאופוזיציה, כי זה עולה כסף, ובכל מה שעולה כסף במדינה מסודרת, עם קואליציה מתוקנת – דברים צריכים לבוא בתיאום עם האוצר.

בנימין אלון: חבל שלא היתה מספיק הידברות, כי אני חושב שמדובר בסך הכול בקבוצה מאוד מצומצמת, לצערנו, אותה קבוצה שנוטלת על עצמה את ביטחון המדינה, אותם קציני קבע שהם בשטח, שהם קרביים, וביניהם יש אפליה – אם הם מהצנחנים או מגולני או מגבעתי, שזה באמת דבר שעל פניו נראה משונה מאוד.

בנימין אלון: כשאתה רוצה לתקן אפליה אתה לא יכול להרע תנאים, אז אתה צריך לתקן כלפי מעלה.

בנימין אלון: אתה מתקן כלפי מעלה – זה עולה כסף לאוצר.

בנימין אלון: לדעתי, האוצר יכול להבין שמדובר בקבוצת איכות קטנה מאוד, עם הוצאה כספית לא משמעותית, בצורה שאין הצר שווה בנזק המלך.

בנימין אלון: ההיפך – זה דבר שאנחנו צריכים להקרין בו אחידות ולהראות כמה אכפת לנו מאותו מיעוט שנושא על כתפיו את מדינת ישראל.

בנימין אלון: זה מיעוט קטן, אלה הם אנשים שהבית שלהם לפעמים נהרס, אלה הם אנשים שהילדים שלהם רואים אותם לפעמים פעם בשבוע, לפעמים פעם בשבועיים ולפעמים פחות.

בנימין אלון: זאת קבוצת קציני הקבע, שמשרתת שירות קרבי, ושהמדינה צריכה באמת לשאת אותה על כפיים.

בנימין אלון: אני פונה אל חבר כנסת וילן – אם ההצבעה עכשיו, אני אומנם חתום על ההצעה, אני אהיה במבוכה בגלל ההתחייבות הקואליציונית – –

אבשלום וילן: – – –

בנימין אלון: – – אבל אולי אפשר לתאם עם האוצר, לתת לו את הפרטים, את מספר האנשים שעליהם מדובר – –

תמר גוז'נסקי: הוא כבר עשה את זה.

בנימין אלון: – – זו קבוצה קטנה.

אבשלום וילן: – – – משרד הביטחון תמך, פתאום לפני שעה מודיעים לי ששר האוצר מתנגד.

אבשלום וילן: מדוע קודם תמכתם – – – 5 מיליוני שקלים, זה כל הסיפור.

אילן גילאון: – – – הוא לא היה בצנחנים.

בנימין אלון: אני לא יודע, אני בכל אופן מעריך את היוזמה שבאה מן השטח לקצינים שמשרתים בשטח, ואני באמת חושב שלהשוות תנאים אפשר רק כלפי מעלה, אי-אפשר להרע תנאים, וכשאתה משווה כלפי מעלה זה עולה כסף, אבל זו קבוצה שצריך לסייע לה.

בנימין אלון: תודה.

שמואל הלפרט: תודה לחבר הכנסת בנימין אלון.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת אברהם הירשזון.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת איוב קרא.

שמואל הלפרט: אחריו – חבר הכנסת אופיר פינס-פז.

איוב קרא: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני מקבל את הצעתו של חבר הכנסת אבו וילן, יש בה מן הטעם.

איוב קרא: חיילים קרביים ביחידות קרביות – וזה לא חשוב איזו יחידה – ראויים לדעתי לשוויון מבחינת כל הזכויות וכל הדברים הקשורים לשירותם.

איוב קרא: אני חושב שהצעת החוק הזאת באה בעצם לתקן עוול, כי הזכויות השתנו מיחידה ליחידה, לצערי הרב, ולא צריך להבדיל בין לוחם בחטיבה-7 לבין לוחם בחטיבה-35.

איוב קרא: כן צריך להבדיל בין אדם שיושב בקריה בתל-אביב לבין מישהו שמשרת ברמת-הגולן, ואלה דברים שצריכים להיות מובנים מאליהם.

איוב קרא: אני חושב שלאור המצב הקשה שנקלענו אליו, הקונפליקט והשסע בחברה הישראלית, המשליכים גם על השירות בצה"ל ובמערך המילואים, החוק הזה טוב ואתמוך בו.

איוב קרא: אבל אנחנו צריכים לא לדבר עוד על צבא וביטחון, אלא לשאול כיצד נוכל להביא לכך שאנשים יחיו כאן בשלווה, בשלום ועם ביטחון.

איוב קרא: נראה לי שהתקופה הזאת רחוקה מאוד, לאור הנסיבות המדיניות הקיימות כרגע.

איוב קרא: זה המצב, לצערי הרב, ויום-יום ושעה-שעה אנחנו מתבשרים בשורות רעות מאוד, על עוד פיגוע, על עוד חלל.

איוב קרא: אני תוהה, עד מתי אפשר יהיה להיות נאיביים.

איוב קרא: אתמול הסתובבתי במקומות שונים, והרגשתי רע מאוד כאשר התבררה לי סוגייתם של אנשי צד"ל, ששירתו את ישראל במשך שנים רבות.

איוב קרא: זוהי סוגיה שאעלה גם בפני שר הפנים.

איוב קרא: חיים רמון בזמנו הבטיח, שבתום שנה לשהותם פה הם יקבלו זכויות כאזרחי ישראל.

איוב קרא: לצערי הרב, הם עדיין נמצאים במעמד של זרים בישראל, עדיין לא קיבלו את כל הלגיטימציה לתרומתם לביטחון ישראל.

איוב קרא: אני חושב שהקונפליקט סביב הנושא הזה בינינו לבין השר אלי ישי פוגע בביטחון ישראל.

איוב קרא: אין זה מכובד שממשלת ישראל תקבע משהו, והשר אלי ישי לא יכבד אותו.

שמואל הלפרט: תודה לחבר הכנסת איוב קרא.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת אופיר פינס-פז – אינו נוכח.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת יגאל ביבי, ואחריו – חבר הכנסת יוסף פריצקי.

יגאל ביבי: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, אתה עומד נדהם מול העוולות שיש בספר החוקים שלנו.

יגאל ביבי: אני חושב שזוהי דוגמה קטנה לכך: החוק המפלה בין חייל לחייל.

יגאל ביבי: האמת היא שאני אישית לא הכרתי את הנושא הזה, אבל התברר לי שחייל בגולני מקבל פנסיה קטנה מזו של חייל בצנחנים.

יגאל ביבי: חבר הכנסת אבו וילן צריך לבוא ולהשוות בין הפנסיות שלהם?

יגאל ביבי: האמת היא שלא העליתי על הדעת שקיים מצב כזה.

יגאל ביבי: ברור שנתמוך בחוק, אבל אני רוצה לומר, כי זהו סימפטום המלמד על התקציב כולו, על החברה שלנו כולה.

יגאל ביבי: תקציב מדינת ישראל הוא תקציב אדיר, תקציב ענק.

יגאל ביבי: שמענו ששר האוצר רוצה לעשות רפורמות, לערוך שינויים, לערוך מהפכות.

יגאל ביבי: אני חושב שהגיע הזמן שניקח נושא אחר נושא, נפרק אותו, נבדוק אותו, האם הוא עומד בצורכי ימינו, האם הוא צודק, האם הוא נכון, האם התפוקה נכונה לעומת התשומה.

יגאל ביבי: אין לי ספק שנוכל למצוא עוד דוגמאות, לא רק הדבר האבסורדי הזה אלא דברים נוספים.

יגאל ביבי: אני רוצה לספר, שהיום ישבנו בישיבה עם איגוד הקבלנים, והתברר לנו ש-60% מערך הדירה בישראל הם מיסוי.

יגאל ביבי: אדם קונה דירה ב-200,000 שקל, בעוד הדירה שווה למעשה 80,000 שקל.

יגאל ביבי: 120,000 שקל המדינה לוקחת על קרקעות, על מע"מ ועל מסים אחרים.

יגאל ביבי: המדינה עיוורת.

יגאל ביבי: אני לא יודע במה עוסקים כל כך הרבה שרים, כל כך הרבה סגני שרים.

יגאל ביבי: זוגות צעירים כבר לא קונים דירות בארץ, הם קונים דירות באנגליה, ברומניה, בפולין, בצרפת – בכל מקום בעולם, רק לא כאן.

רן כהן: מדובר על מיסוי על הקרקע.

יגאל ביבי: קרקע ומיסוי, נכון.

יגאל ביבי: הספקולנט הגדול ביותר בקרקעות הוא המדינה המחזיקה 92% מהקרקעות.

יגאל ביבי: אני לא מבין, לא פוקחים עיניים, לא רואים מה הולך כאן?

יגאל ביבי: איזו מדינה היא זו?

יגאל ביבי: אני חושב שגם ברוסיה לא קיים מצב שבו לא מרשים לאדם למכור דירה אלא אחת לארבע שנים.

יגאל ביבי: אנשים מחכים ואינם מוכרים דירה, במקום שהמשק יהיה דינמי, שהכול יזוז, שהעסק יהיה פשוט.

יגאל ביבי: אני רואה כל הזמן ערימות של חוקים בכנסת.

יגאל ביבי: הגיע הזמן שנשב ונקבע לעצמנו סדרי עדיפויות, ונעשה לובי לכמה נושאים.

יגאל ביבי: בואו ונביא לכך שהכנסת הזאת תירשם כמי שתיקנה ארבעה-חמישה נושאים בחברה הישראלית, ואולי על כך יזכור אותנו הציבור.

שמואל הלפרט: תודה לחבר הכנסת יגאל ביבי.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת יוסף פריצקי – אינו נוכח.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה.

שמואל הלפרט: חברת הכנסת קולט אביטל.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת ישראל כץ.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת מרדכי משעני.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת טלב אלסאנע, בבקשה.

שמואל הלפרט: אחריו – חבר הכנסת מוחמד כנעאן.

טלב אלסאנע: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, יש מי שסבורים שהדאגה לחיילים מתבטאת אך ורק בכסף.

טלב אלסאנע: לדעתי, ההתייחסות לצבא כאילו הוא מכונת מלחמה היא מוטעית.

טלב אלסאנע: החיילים הם בני-אדם שיש להם משפחות, ולכן הדאגה צריכה להתבטא בכך שנאפשר להם להמשיך לגדל את ילדיהם בשלום.

טלב אלסאנע: הדבר הזה אפשרי אך ורק על-ידי מתן הזדמנות לשלום כולל וצודק באזור הזה, שלום שישים קץ לשפיכות הדמים, להרג ולמוות בכל פינה.

טלב אלסאנע: מצד אחד נופלים פלסטינים, מצד שני נופלים ישראלים.

טלב אלסאנע: שמעתי היום את השר המקשר בין הכנסת לבין הממשלה, השר דני נוה, והוא דבק בקלישאות הנבובות שהזכיר אותן ראש הממשלה עם הצגת ממשלתו, כאשר דיבר על השלום.

טלב אלסאנע: אני שואל, רבותי, על איזה שלום בעצם מדברים?

טלב אלסאנע: על מה מדברים?

טלב אלסאנע: האם המאחזים שמקימים מדי יום ביומו הם אלה שמבטאים באמת מגמה של שלום?

טלב אלסאנע: האם אין הם שיא התוקפנות?

טלב אלסאנע: האם אין בהם המשמעות ההפוכה באופן מוחלט למשמעות המלה שלום?

יגאל ביבי: – – –

טלב אלסאנע: מדוע אתה מגן על המאחזים האלה?

טלב אלסאנע: ראשית, הם לא חוקיים.

טלב אלסאנע: אילו היה מדובר למשל על בית ערבי שנבנה בצורה לא חוקית, היית קם על רגליך ולא יושב.

טלב אלסאנע: ואתה מזדעק?

יגאל ביבי: – – – הם מקימים תחנות דלק לא חוקיות.

טלב אלסאנע: אנשים אלה הם אנשים שכל מאווייהם הם לטרפד את העתיד שלך ושל ילדיך, של כל הילדים כאן; לשעבד את כל העתיד של האזור למען בצע כסף, כאשר הם ממתינים לקבל את הפיצוי אם יהיה פינוי.

טלב אלסאנע: כל המאחזים שהם הקימו אינם חוקיים, והם מהווים צעד של תוקפנות שמביא להסלמה, שמביא לתגובה, שמנציח את מעגל הדמים.

טלב אלסאנע: לכן, מי שמפנה אצבע מאשימה, צריך להפנותה כלפי הכיבוש כשלעצמו, שהוא שורש הרע.

טלב אלסאנע: שנית, צריך להפנות אצבע מאשימה נגד המתנחלים וההתנחלויות.

טלב אלסאנע: כל עוד הם ממשיכים להתנחל, הם מונעים את הסיכוי לשלום.

טלב אלסאנע: הדבר השלישי, האחריות של הממשלה הזאת, שמאפשרת בצורה ישירה או עקיפה המשך המאחזים, כדי להוביל להסלמה, כדי להגיד שאנחנו בתקופת מלחמה, ויש מצב חירום, ולכן היא פטורה מלנהל משא-ומתן.

טלב אלסאנע: לא יהיה שלום בלי לחזור לשולחן המשא-ומתן ובלי לשים קץ לכיבוש הישראלי.

טלב אלסאנע: נניח שממשלת ישראל מבצעת מלחמה כוללת, האם היא יכולה לשחזר את מה שהיה ב-1967, חבר הכנסת רן כהן?

טלב אלסאנע: קשה מאוד להעלות על הדעת שאפשר לשחזר את מה שהיה ב-1967.

טלב אלסאנע: ובכל זאת, האם מלחמת ששת הימים הביאה לשלום באזור?

טלב אלסאנע: האם מלחמת ששת הימים, שכל הזמן מזכירים את ההישגים המהוללים שלה, הביאה לרגיעה ולביטחון למדינת ישראל?

טלב אלסאנע: מלחמות לעולם לא תבאנה לשלום, מלחמות רק תזמנה את המלחמות הבאות.

טלב אלסאנע: ולכן, צריך לשים קץ למאחזים ולתופעה המוזרה, התמוהה, הטיפשית, המיותרת הזאת.

טלב אלסאנע: דבר נוסף, עד עכשיו לא הבנתי, מגיבים בתוקפנות – – –

נעמי חזן: לא, לא, סיימת.

טלב אלסאנע: משפט אחרון, גברתי, לא ידעתי שהיושב-ראש התחלף.

טלב אלסאנע: יש עכשיו יושב-ראש חדש שהוא תקיף.

טלב אלסאנע: אז משפט אחרון.

נעמי חזן: קודם כול, הוא לא תקיף, אבל היא תקיפה.

טלב אלסאנע: אני רוצה לומר, מאשימים את "חיזבאללה" באלימות כי הוא תוקף את מוצבי צה"ל בחוות-שבעא.

טלב אלסאנע: אז איך בדיוק אפשר להגדיר את מעשי ישראל כשהיא מפגיזה את המכ"ם הסורי?

טלב אלסאנע: איך אפשר להגדיר את זה?

יובל שטייניץ: תגובה על אלימות.

טלב אלסאנע: אם מה שעושה "חיזבאללה" זה תוקפנות, אז מה עושה מדינת ישראל בהתקפות חיל האוויר, האם זה שלום?

נעמי חזן: אבל זה נושא להצעה דחופה היום.

טלב אלסאנע: בעצם, ישראל מעוניינת להכניס גם את סוריה למערבולת של העימות, כדי להגיד, אנחנו במצב של מלחמה כוללת, כדי להכתיב על-ידי מלחמה את רצונה של ממשלת הימין הזאת.

יובל שטייניץ: יש אלימות ויש תגובה על אלימות.

טלב אלסאנע: אלימות כשלעצמה היא בעצם התוקפנות, בעצם הכיבוש, אם זה בחוות-שבעא, אם זה בגדה וברצועה.

טלב אלסאנע: זו התוקפנות.

טלב אלסאנע: כל מה שעושה הצד השני הוא בגדר תגובה על תוקפנות הזאת.

יובל שטייניץ: תמיד ישראל התוקפנית והצד השני רודף שלום.

נעמי חזן: חבר הכנסת אלסאנע, תודה.

נעמי חזן: חבר הכנסת מוחמד כנעאן – לא נמצא.

נעמי חזן: גם חבר הכנסת עופר חוגי לא נמצא.

נעמי חזן: חבר הכנסת תאופיק חטיב – לא נמצא.

נעמי חזן: חבר הכנסת מוסי רז, בבקשה.

נעמי חזן: אחריו – אחרון הנואמים, חבר הכנסת נסים זאב.

מוסי רז: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אני חושב שהצעת החוק של חבר הכנסת אבשלום וילן היא הצעה מצוינת, רק בן-אדם שאין טיפת היגיון בו יכול להתנגד להצעה כזאת.

מוסי רז: אנחנו שומעים על המשבר שעוברים חיילי המילואים ועל חברות שמתעללות בהם.

מוסי רז: מכיוון שאני הדובר שלפני האחרון, אני רוצה לסיים בנימה חיובית ואופטימית ולקרוא לפניכם מכתב ששלחה לעובדיה חברת "כלמוביל" – חברה שמוכרת את מכוניות "יונדאי" – ואני חושב שצריך לתת להם את הפרסומת הזאת.

מוסי רז: וכך היא כותבת: "אל מנכ"לים ומנהלי יחידות.

מוסי רז: הנדון: מענק מיוחד לעובדים המשרתים במילואים.

מוסי רז: קבוצת 'כלמוביל' רואה בשירות מילואים בכלל, ובתקופה זו בפרט, חובה אזרחית חשובה, ולכן החלטנו לתרום את חלקנו בהתמודדות החברה הישראלית עם נושא המילואים.

מוסי רז: החל מחודש מאי ולמשך ששת החודשים הבאים נעניק מענק מיוחד של 100 ש"ח (ברוטו) עבור כל יום מילואים מעבר ליום השני.

מוסי רז: אנו רוצים לעודד את עובדינו לשרת במילואים, תוך פיצוי כספי לאלו התורמים לחברה.

מוסי רז: אנא העבירו תוכן מכתבי זה לעובדים.

מוסי רז: בברכה, דורון ודאי, מנכ"ל".

מוסי רז: נקווה שיהיו עוד חברות כאלה, ואני אוכל להקריא את המכתבים שלהן פה.

נעמי חזן: אני מודה לחבר הכנסת מוסי רז.

נעמי חזן: חבר הכנסת נסים זאב, אחרון הנואמים, בבקשה.

נעמי חזן: חבר הכנסת וילן, אתה רוצה להשיב?

אבשלום וילן: אני אשיב – – –

נסים זאב: גברתי היושבת בראש, כנסת נכבדה, כולנו בעד הצעת החוק שלפיה תנאי הפרישה חייבים להיות שווים בין לוחמים.

נסים זאב: אין לוחמי שדה שמסתכנים יותר או פחות, בוודאי אין להבדיל בין יחידת שריון לבין צנחנים, בין לוחמי קומנדו לגולני ולגבעתי.

נסים זאב: מן הראוי לקבוע ששיעור הקצבה יהיה זהה.

נסים זאב: חבר הכנסת וילן, בנושא הזה אני מסכים בעיקרון, ואני גם חתום על הצעת החוק, אבל יכולה להיות איזו טענה למשל לגבי צוללנים או טייסים, שמגיעה להם, אולי, תוספת סיכון, ויכול להיות שזה קיים, טייסים מקבלים יותר מאשר יחידות שדה.

נסים זאב: אבל לגבי תנאי פרישה, צריך לקבוע אחידות.

נסים זאב: אני מקווה שכן יש תוספת סיכון לאותם חיילים – – –

אבשלום וילן: כן, בחוק הפנסיה.

נסים זאב: לא בפנסיה, בשירות עצמו.

נסים זאב: אני רוצה לומר משפט נוסף.

נסים זאב: היום התקיים דיון בוועדת הפנים בנושא אסון "ורסאי".

נסים זאב: החברים כולם רוצים לראות באסון הזה אסון לאומי.

נסים זאב: שאלתי את עצמי, מדוע אסון לאומי?

נסים זאב: האם כיוון שנהרגו 23 איש זה אסון לאומי?

נסים זאב: בתוך הדיונים הבנתי, שאם זה לא ייקבע כאסון לאומי, לא יהיה מי שישתתף בהוצאות ובנטל.

נסים זאב: הממשלה מתנערת, האגפים השונים, הרשות לא רואה את עצמה כמי שצריכה לשאת בנטל, ומשליכים את זה על משרד העבודה והרווחה.

נסים זאב: משרד העבודה והרווחה משליך את זה על האוצר, האוצר אומר: אין לי תקציב לנושא הזה.

נסים זאב: והמשפחות, לצערי הרב, צריכות להתמודד כדי לקבל את המענק של 6,000 שקל.

נסים זאב: זה ממש ביזיון, לעג לרש.

נסים זאב: אני רוצה למחות בהזדמנות הזאת על הצורה, על העלבון שספגו המשפחות, ואפילו לא מצאו לנכון לשאת בהוצאה של הקברים, כשהיה מובן מאליו שהביטוח הלאומי צריך לשאת בכך, ושהמענק צריך להיות הרבה מעבר.

נסים זאב: סיפר שם אב ששכל שני ילדים באסון, והוצאות הקבר עלו 21,000 שקל.

נסים זאב: עד לרגע זה הוא לא קיבל את ההוצאה הזאת.

נסים זאב: אני חושב שמן הראוי לא לחכות לוועדות, אלא הכנסת כולה צריכה להתגייס לעזרת אותן משפחות.

נעמי חזן: אני מודה לך.

נעמי חזן: חבר הכנסת אבשלום וילן, אתה רוצה להשיב?

אבשלום וילן: לא.

נעמי חזן: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה בקריאה ראשונה על הצעת חוק שירות הקבע בצבא-הגנה לישראל (גמלאות) (תיקון מס' 13) (קצבאות לחיילי יחידות השדה), התשס"א–2001.

נעמי חזן: מי בעד?

נעמי חזן: מי נגד?

נעמי חזן: הצבעה מס' 5 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 20 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק שירות הקבע בצבא-הגנה לישראל (גמלאות) (תיקון מס' 13) (קצבאות לחיילי יחידות השדה), התשס"א–2001, לוועדת הכספים נתקבלה.

נעמי חזן: רוב של 20 תומכים, אין מתנגדים, אין נמנעים.

נעמי חזן: אני קובעת שהצעת החוק עברה בקריאה ראשונה, והיא מוחזרת לוועדת הכספים להכנתה לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

נעמי חזן: ברכות לחבר הכנסת וילן.

נעמי חזן: (קריאה ראשונה)

נעמי חזן: חברי הכנסת, הסעיף האחרון על סדר-יומנו:

נעמי חזן: הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (הוראת שעה), התשס"א–2001, קריאה ראשונה.

נעמי חזן: יציג את הצעת החוק שר הבריאות, חבר הכנסת נסים דהן.

נעמי חזן: אדוני השר, הדיון יתקיים עכשיו, תשובה והצבעה במועד אחר.

נעמי חזן: בבקשה.

נסים דהן: גברתי היושבת בראש, חברי חברי הכנסת, אני לא מבין למה תשובה והצבעה צריכות להיות במועד אחר, אבל מי שקבע – – –

נעמי חזן: אדוני השר, אם מותר לי להתערב, אני בדרך כלל לא עושה את זה, אבל זו היתה בקשה של יושב-ראש הקואליציה, שיושב כאן, שתשובה והצבעה יתקיימו במועד אחר.

נסים דהן: מה הסיבה?

קריאה: – – –

נסים דהן: אני לא רואה פה משהו מסובך, אני לא רואה פה איזה חוק מהפכני, שצריך להפעיל בו שיקול דעת.

נסים דהן: כל מה שהחוק הזה בא לעשות הוא, שאדם שהגיש בקשה למוסד לביטוח לאומי שיכירו בו כתושב, אוטומטית, על-פי חוק ביטוח בריאות ממלכתי, מהרגע שהוא קיבל הכרה כתושב, זכותו לקבל גם את שירותי הבריאות, כחוק ביטוח בריאות ממלכתי.

נסים דהן: ברגע שהוא תושב הוא זכאי לפי חוק ביטוח בריאות ממלכתי.

נסים דהן: מובן שמהרגע שהוא נהיה תושב ועד שקופת-חולים מכירה בו ומתחילה לתת לו את השירותים, לפעמים יש לו הוצאות בענייני בריאות והוא זכאי להחזר.

נסים דהן: קרו מקרים, כמו למשל לגבי חיילים ועולים חדשים, שלקח זמן מהרגע שהוגשה הבקשה עד שהוא קיבל הכרה כתושב, ולפי החוק הקיים, רק ברגע שהוא יקבל הכרה כתושב יגיע לו החזר.

נסים דהן: תקופת ההמתנה מרגע שהגיש בקשה עד שהוכר כתושב לפעמים היא דקה וחצי, אבל לפעמים זה יכול להיות גם כמה חודשים, ולפעמים הוא בכלל לא יודע שהוא לא מוכר כתושב.

נסים דהן: הוא שירת בצבא, הוא יכול לסיים את שירותו הצבאי והוא בכלל לא תושב; הוא א/1, למשל, או כאלה דברים, ורק אחר כך מתברר לו שהוא לא רשום כתושב.

נסים דהן: הוא מתחיל הליך רישום וזה לוקח זמן, ובינתיים יש לו הוצאות בענייני בריאות.

נסים דהן: על-פי החוק הקיים הוא לא יקבל החזר, כי הוא עדיין לא רשום כתושב.

נסים דהן: בא החוק ואומר: שישה חודשים מיום הגשת הבקשה, לפני הגשת הבקשה, לפני שהבקשה אושרה, אתה זכאי להחזר לענייני חוק ביטוח בריאות ממלכתי – שישה חודשים.

נסים דהן: למה שישה חודשים?

נסים דהן: זה הזמן הסביר.

נסים דהן: כנראה זה נמדד, אף אחד לא המתין יותר משישה חודשים מהרגע שביקש ועד שהבקשה אושרה.

נסים דהן: החוק בא להאריך את תוקפן של התקנות עד שנת 2002, ועד אז אנחנו מקווים שכל הנושא של מחשוב בביטוח לאומי וההתאמה ייעשו במהירות האפשרית.

נסים דהן: בדור המחשבים וההיי-טק זה ילך הרבה יותר מהר.

נסים דהן: בינתיים הביטוח הלאומי לא הצליח להתארגן ולעשות את זה מייד, ולכן אנחנו מאריכים את תוקפן של התקנות עד סוף 2002, ואני מבקש את הצבעתם החיובית של חברי הכנסת.

נסים דהן: אבל, נאמר שההצבעה תיעשה במועד אחר, אז היא תתקיים במועד אחר.

נסים דהן: תודה רבה.

נעמי חזן: רק שאלה אחת, אדוני.

נעמי חזן: אני רואה שתוקפה של הוראת השעה כבר פג.

נסים דהן: כן, היום.

נעמי חזן: תודה.

נעמי חזן: אדוני יושב-ראש הקואליציה, אני מוכנה לשנות את ההכרזה שהתשובה וההצבעה יהיו במועד אחר, אבל יש לנו פה לקונה בחוק.

נעמי חזן: תיכף נשמע את חברי הכנסת, אבל לא ברור מדוע היתה החלטה לדחות את ההצבעה בנושא כשבעצם תוקפה של הוראת השעה פג היום.

נעמי חזן: אולי תתייעצו בינתיים ונתחיל בדיון.

נסים דהן: זו קריאה ראשונה בסך הכול.

נעמי חזן: נכון, אבל אחרת – – –

זאב בוים: גברתי היושבת-ראש, היתה בעיה שחברי הכנסת נמצאים בעצרת ולא יכלו להגיע כדי להצביע.

נסים דהן: אני מציע שכל הדוברים יוותרו על זכות הדיבור ונצביע מייד, כדי שלא נפסיד את העצרת.

זאב בוים: אני מציע שנעשה הצבעה.

נעמי חזן: כי אם היה חשש שהממשלה תיפול, התחושה שלי ברגע זה שאין מקום לחשש כזה.

נעמי חזן: אבל בכל זאת אני חייבת לקרוא את הרשימה, וזה ייקח עוד חמש דקות.

נעמי חזן: חברי הכנסת אבשלום וילן, משה גפני, מיכאל קליינר, יוסף לפיד, שאול יהלום – אינם באולם.

נעמי חזן: חבר הכנסת זאב בוים מוותר על רשות הדיבור?

זאב בוים: כן.

נעמי חזן: חברי הכנסת זבולון אורלב, נחום לנגנטל, אברהם שוחט, האשם מחאמיד, מוחמד ברכה – אינם באולם.

נעמי חזן: חבר הכנסת יובל שטייניץ, בבקשה.

נעמי חזן: אדוני השר, בכל זאת אני רואה שחברי כנסת מעוניינים להשתתף.

נעמי חזן: זה ייקח עוד כמה דקות.

יובל שטייניץ: גברתי היושבת-ראש, החוק הקודם של חבר סיעתך, אבשלום וילן, היה חוק שחשבתי שראוי לתמוך בו, למרות התנגדות הממשלה, ולשמחתי הממשלה הסירה בינתיים את התנגדותה ויכולנו לתמוך בו בלב שקט, במקום לצאת מן האולם.

יובל שטייניץ: החוק הנוכחי הוא חוק של הממשלה, כך שוודאי וודאי שאני אצביע בעדו בלי שום בעיה, ואני מקווה שכך כולם.

יובל שטייניץ: אי לכך ובהתאם לזאת, אני רוצה לנצל את הבמה ואת הזמן שנותר כדי להתריע על סכנה שנראית לי סכנה מוחשית מאוד-מאוד.

יובל שטייניץ: אנחנו נמצאים במצב שבו, שלא בטובתנו, ולעניות דעתי גם לא בטובתו של העם הפלסטיני, אבל אני מתייחס כרגע לטובתם של מדינת ישראל ושל עם ישראל, אנחנו גולשים לאט-לאט שוב למלחמת התשה סיזיפית, אולי אין-סופית, מול הרשות הפלסטינית ומול ארגוניה הרשמיים והחצי רשמיים וכו'.

יובל שטייניץ: היה ניסיון אמיץ של הממשלה החדשה לשנות את כללי המשחק ולהציב דילמה ברורה – או שיהיה כאן שקט ותכובד הפסקת האש הבסיסית, אותה הפסקת אש שערפאת התחייב עליה בבית הלבן לרבין ולקלינטון לפני שבע שנים, התחייבות לסוף האלימות, סוף הסכסוך המזוין, משא-ומתן כדרך היחידה לגשר על ההבדלים והמחלוקות שהיו ועוד יהיו, או שאנחנו נפנה לכללי משחק חדשים ולדרך תגובה אחרת ונכה במי שמכה בנו, לא על-פי התנאים שלו ולא על-פי מסגרת הזמן והמקום וגובה הלהבות שערפאת קובע לנו.

יובל שטייניץ: לצערי הרב, הפסקת האש הנוכחית מנוצלת לרעה ואנחנו מוצאים את עצמנו גולשים אט-אט חזרה למלחמת ההתשה הסיזיפית של פעולה-תגובה, פעולה-תגובה, פעולה-תגובה, בלי לשקם את כושר ההרתעה שלנו ובמצב שפוגע בתיירות, בכלכלה ובתעסוקה וגורם סבל רב לנו וגם לפלסטינים.

יובל שטייניץ: המצב הזה לא יכול להימשך, ולמרות כושר התמרון הפנטסטי של ערפאת, הגיע הזמן שאנחנו נמצא את הדרך להציב דילמה ברורה: או שיהיה כאן שקט, או שאנחנו נקבע את כללי המשחק ונשנה אותו.

יובל שטייניץ: הדבר הזה הוא חיוני, הדבר הזה היה צריך להיעשות מזמן – – –

נעמי חזן: חבר הכנסת שטייניץ, אנחנו דנים בהצעת חוק בנושא ביטוח בריאות ממלכתי, עם כל הכבוד.

נעמי חזן: ההמשך במועד אחר, משום שאתה לא בדיוק מדבר בנושא וזכותך לנצל את שלוש הדקות, אבל חלפו שלוש דקות וחצי.

יובל שטייניץ: או.

יובל שטייניץ: קיי.

יובל שטייניץ: אני מאוד מודה ליושבת-ראש, ואני מקווה שבפעם הבאה כשאני אעלה לכאן, השינוי הנדרש יבוא ואני לא אצטרך להזהיר מפני הסכנה של מלחמת התשה אין-סופית, שאני בטוח שלמרות ההבדלים בינינו, גם את לא מעוניינת בה.

יובל שטייניץ: תודה רבה.

נעמי חזן: משום שאני מנועה מלהשיב, אני מודה לך, אדוני.

זאב בוים: יהיה לו נושא אחר.

זאב בוים: אל תדאגי, גברתי היושבת-ראש.

נעמי חזן: אני בטוחה שתהיה לו הזדמנות אחרת.

נעמי חזן: חבר הכנסת בני אלון, בבקשה.

נעמי חזן: אחריו – חבר הכנסת טלב אלסאנע.

בנימין אלון: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, אדוני השר, אשר לחוק, כפי שהבנתי מדבריך, מדובר בתיקון לטובתם של תושבים שאינם רשומים כתושבים אף שהם נמצאים כאן, ואין לי מה להוסיף בזה, ותבורך על הבאת חוקים שבאים לעזור לאזרחים שנופלים בין הכיסאות.

בנימין אלון: אני רוצה לנצל את מכסת הזמן וממש בקצרה לחזק את השר רחבעם זאבי, שלמרות היותו חבר ממשלה לא יכול היה לשאת בישיבת הממשלה הקודמת, כך דווח לנו בתקשורת, את המצב שחבר הכנסת יובל שטייניץ התחיל עכשיו לתאר, שלכאורה אנחנו פה נמצאים במצב בלתי נסבל.

בנימין אלון: היום אנחנו שומעים על עוד אדם שמשלם בחייו באותו מקום שכבר צבי שלף ממבוא-דותן שילם.

בנימין אלון: אנחנו הולכים פה מלוויה ללוויה, משבעה לשבעה, ובכל אופן אמרנו, יש בממשלה הזאת איזו קרן אור בקצה המנהרה, אחרי שנים שערפאת משטה במדינה הזאת ובראשי ממשלותיה מימין ומשמאל, ושלב אחרי שלב מוביל את המדינה הזאת, חלילה וחס, למה שהוא רוצה להוביל, ולא יעלה בידו ולא יצלח.

בנימין אלון: הנה קמה ממשלת אחדות בראשות שרון, ממשיכה את הקו של ברק, חושפת את פרצופו של ערפאת, ואומרת בקול ברור ולא בכפל קולות:

בנימין אלון: עם האיש הזה לא עושים הסכמים יותר.

בנימין אלון: בממשלה, בזמן שאתה קובע קווים קואליציוניים של אין משא-ומתן תחת אש, עומד שר החוץ ומדווח ומדווח ומדווח על פגישתו עם ערפאת, כשבוש מתבקש לא לפגוש את ערפאת כי אין משא-ומתן תחת אש, כשישראל מבקשת מאמריקה להחזיר את ערפאת לרשימת הטרור.

בנימין אלון: אז עומד השר זאבי באומץ ואומר: במשחק הזה אי-אפשר להמשיך.

בנימין אלון: לא יכול להיות שהממשלה תשמע את הדיווח ותעבור לסדר-היום.

בנימין אלון: יש פה ממשלת אחדות, נכון, עם דעות שונות, בראשות שרון, שלא מוכנה לראות עוד הסכם חתום עם ערפאת.

בנימין אלון: אין ערך לחתימתו, אין ערך למלה שלו.

בנימין אלון: ראש הממשלה אמר שהוא שקרן פתולוגי, וזו המדיניות העקבית והאחידה שאנחנו רוצים לראות.

בנימין אלון: אני מסיים, גברתי היושבת-ראש, ואני מחזק את השר זאבי באמירה הברורה שלו.

בנימין אלון: אני מקווה שראש הממשלה שרון יתעשת וידאג שהממשלה תדבר בקול אחד: לא רוצים הסכם עם ערפאת, אין ערך להסכמים שלו.

בנימין אלון: רוצים שלום באזור, ולא להיות, חלילה וחס, בתוך תוכנית השלבים לקראת הפתרון הסופי שמתכנן לנו אותו שקרן, טרוריסט במסכה של דיפלומט.

בנימין אלון: תודה.

נעמי חזן: תודה.

נעמי חזן: חברי הכנסת עזמי בשארה, טלב אלסאנע, אחמד טיבי, צבי הנדל, יגאל ביבי, אופיר פינס-פז, תאופיק חטיב.

נעמי חזן: חברת הכנסת תמר גוז'נסקי, בבקשה.

נעמי חזן: אחריה, אם ירצה – חבר הכנסת איוב קרא.

תמר גוז'נסקי: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, אדוני השר, הצעת החוק ראויה וחשוב שנקדם אותה.

תמר גוז'נסקי: משום-מה נדמה לי שההצעה הזאת כבר היתה מונחת ואפשר היה לטפל בה קודם ולא לחכות לרגע האחרון.

תמר גוז'נסקי: הדבר השני שאני נזעקת עליו – אנחנו יודעים את מסכת הצרות שבאה עם הקיצוצים למיניהם וכו'.

תמר גוז'נסקי: אבל אני רוצה להסב את תשומת לבך, שאנחנו צריכים לעשות הכול כדי למנוע את הקיצוצים בטיפולים שניתנים בתחום הפסיכיאטריה של הילד והמתבגר.

תמר גוז'נסקי: אין הרבה ילדים שזקוקים לשירות הזה.

תמר גוז'נסקי: הם קבוצה קטנה יחסית במספרם.

תמר גוז'נסקי: הוקמו כמה מרכזים, אבל אני חושבת, שאם לא ניתן להם תמיכה, זה לא יעזור.

תמר גוז'נסקי: קיבלתי קריאות התרעה מ"שניידר", והייתי שם.

תמר גוז'נסקי: קיבלתי קריאות התרעה מנהרייה וכו'.

נסים דהן: יש שם שש מיטות לתקן.

נסים דהן: בפועל יש 20.

נסים דהן: הם מבקשים להגדיל, הם לא מבקשים לא לצמצם.

תמר גוז'נסקי: אדוני, הבעיה היא כזאת: החוק תקוע אי-שם במצב שהיה ב-1994.

תמר גוז'נסקי: אנחנו היום ב-2001.

תמר גוז'נסקי: לדעתי, לא יותר מ-10% מהילדים ומהמתבגרים שזקוקים לשירות הזה אכן מקבלים אותו.

תמר גוז'נסקי: יתר ה-90% הולכים לשירותים פרטיים או לא מקבלים שום שירות.

תמר גוז'נסקי: לא מדובר בהרבה מאוד ילדים, אבל מה שניתן היום זה טיפה בים.

תמר גוז'נסקי: לכן, אדוני, מאחר שאני יודעת שיש טיפול במשרד, אני מאיצה ומתחננת בפני המשרד ובפני הממשלה: תעשו הכול כדי שהטיפול הפסיכיאטרי יעבור לחוק ביטוח בריאות, שהוא יהיה חלק משירות שנותנות קופות-החולים, כדי שנבטיח שאם יש כמה מאות ילדים ומתבגרים, לא יותר – זה הפתרון.

תמר גוז'נסקי: רק כך נבטיח את השירות הזה.

תמר גוז'נסקי: לא יכול להיות שנבחר במי מטפלים ובמי לא מטפלים.

תמר גוז'נסקי: כמו שבאנגינה מטפלים, בדלקת ריאות מטפלים, גם בבעיה פסיכיאטרית חייב להיות טיפול.

תמר גוז'נסקי: תודה רבה.

נעמי חזן: אני מודה לך, גברתי.

נעמי חזן: חבר הכנסת איוב קרא, ואחריו – חברת הכנסת ענת מאור.

זאב בוים: למה כולם פתאום מדברים פה?

נעמי חזן: אתם רציתם לזרז את החקיקה, וכל חברי הכנסת של הליכוד עולים ונותנים נאומים ממש ענייניים לגופו של החוק וכדומה.

יובל שטייניץ: לא ראינו שחברי מרצ טמנו ידם בצלחת.

איוב קרא: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, אדוני השר, אני שמח על החוק.

איוב קרא: אני חושב שהוא בא לתקן עוול לתושבים שהם בדרך להיות אזרחי ישראל.

איוב קרא: אבל כואב לי גם שיש 4,000 אנשים שהגיעו מלבנון, אנשי צד"ל, שהם במעמד של תושבים, לצערי הרב; על אף החלטה קודמת של הממשלה, שר הפנים לא שש לקיים אותה.

איוב קרא: אני יודע את עמדתו של הרב עובדיה יוסף בסוגיה הזאת.

איוב קרא: אני יודע גם את הברכה שהם קיבלו מהרב כדורי ומכל הרבנים.

איוב קרא: אני לא חושב שיהיה חכם לעבור לסדר-היום בסוגיה הזאת, וצריך לפתור אותה.

איוב קרא: בזמנה החליטה הממשלה, כי בתום שנה לשהייתם בישראל הם יקבלו אזרחות, מי שירצה בכך, כמובן.

איוב קרא: אני חושב שחשוב מאוד להזכיר אותם בנשימה אחת עם החוק שאנחנו מעלים פה.

איוב קרא: יש כמובן בעיית העובדים הזרים.

איוב קרא: לדעתי זו סוגיה שצריכה להיפתר.

איוב קרא: אומנם החוק לא בא להגדיר אותם.

איוב קרא: אתמול סיירתי באתרים של עובדים זרים כיושב-ראש הוועדה, ואני רוצה לומר לך שזו מכת מדינה בדרך.

איוב קרא: אני חושב שהאנשים לא מעריכים כמה אנשים מסתננים יום-יום, שעה-שעה, לתוך מדינת ישראל מכל ארצות העולם, אנשים שבסיטואציה זו או אחרת מוגדרים כתושבים ארעיים במדינת ישראל, ואף אחד בעצם לא עושה די כדי למגר את התופעה הזאת.

איוב קרא: אני חושב שהמלחמה השנייה היום בחשיבותה בתוך מדינת ישראל היא המלחמה בשהייה הלא-חוקית במדינת ישראל.

איוב קרא: נכון, יש ארצות ש"מלבינות" בדרך כלל אנשים כאלה אחרי כמה שנים.

איוב קרא: אני לא חושב שזה מתאים למדינת ישראל.

איוב קרא: אני חושב שהסוגיה הזאת צריכה לבוא על פתרונה, ויפה שעה אחת קודם.

איוב קרא: תודה.

נעמי חזן: אני מודה לך.

נעמי חזן: חברת הכנסת ענת מאור.

נעמי חזן: חבר הכנסת עסאם מח'ול, בבקשה.

יובל שטייניץ: תהיה אחריו הצבעה?

נעמי חזן: כן.

נסים זאב: – – –

נעמי חזן: חבר הכנסת נסים זאב, אתה לא רשום אצלי.

נסים זאב: – – –

נעמי חזן: זה לא הגיע.

נעמי חזן: בעוד דקות ספורות אנחנו נצביע אם זה בהסכמה.

נעמי חזן: חבר הכנסת בוים, ההצבעה היא בהסכמה?

זאב בוים: כן.

עסאם מח'ול: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, אני חושב שהצעת החוק הזאת היא הצעה טובה, שמנסה בכל זאת להביא בחשבון, אומנם בקטן, את הדאגות של האנשים החלשים.

עסאם מח'ול: היא מנסה לתת מענה על הצורך הבסיסי, הראשוני, לקבל טיפול רפואי במקרים שבהם עומדת כיום בסימן שאלה הזכות של אנשים לקבל את הטיפול הזה.

עסאם מח'ול: הנושא הזה מעביר אותי לאופציות אחרות של אנשים שלא מצליחים לקבל טיפול ראוי ממוסדות המדינה ולקבל את זכויותיהם הבסיסיות.

עסאם מח'ול: אני מדבר על מקרה שקרה לפני יומיים, כאשר חמישה צעירים בני 18 מאום-אל-פחם טיילו בקיסריה או חיפשו עבודה, אני לא יודע מה הם חיפשו שם, ואז הם היו נתונים ללינץ' של כ-30 בריונים שתקפו אותם, פצעו אותם ואפילו לא השאירו בפניהם דרך למפלט, אפילו לא להגיע למשטרה ולא להגיע לבית-חולים, עד שבמקרה אחד מהם הצליח לחמוק ולהגיע לכביש הראשי, והם הועברו לבית-החולים "הלל יפה" בחדרה.

עסאם מח'ול: מה שמקומם ומה שמדאיג הוא, שהאנשים האלה כמעט שלא יכלו להשתחרר מבית-החולים אחר כך, אחרי הטיפול שקיבלו, מכיוון שהמשטרה סירבה לחתום להם על דוח על מה שקרה אתם, ושזאת היתה מתקפה בריונית נגדם, והם הצטרכו בסוף לחתום על טופס שחרור, שהם מחויבים גם לשלם עבור הטיפול שהם קיבלו ועבור השהות שלהם בבית-החולים במקרה שהם לא יצליחו להשיג את המסמכים הדרושים כדי לחייב את קופת-החולים או את המדינה בהוצאות שלהם.

עסאם מח'ול: אני חושב שהמדאיג במיוחד במקרה הזה הוא ההרגשה הזאת של השתוללות מותרת בצל הממשלה הזאת, שמשדרת רסן רפה ומאפשרת לכל גזען ולכל פאשיסט להוציא את זעמו ואת כעסו בכל שחרחר שהוא יפגוש במקום הלא-נכון.

עסאם מח'ול: אני חושב שמישהו צריך לתת תשובה ולהגיד אמירה חד-משמעית בעניין הזה, ולא לחכות רק לרגע שאותם בריונים מתנפלים על צעירים ערבים, אלא להתחיל בזה כאשר אותם בריונים, אותם שרים שמרשים לעצמם בתוך הממשלה, ויש כאלה, להתלהם ולהסית לפשעים כאלה, לתוקפנות כזאת, ללינצ'ים כאלה – אנחנו במצב רגיש, אנחנו באווירה רגישה.

עסאם מח'ול: כל אמירה מתלהמת בתוך הממשלה תקבל – – –

בנימין אלון: איזה שרים?

עסאם מח'ול: זאבי שלך, ליברמן שלך, גדעון עזרא סגן השר, שר המשטרה בכבודו ובעצמו.

עסאם מח'ול: לכן, אני חושב שהגיע הזמן שהבית הזה יסתום את הפיות של כל מי שמסית הסתה גזענית או פרועה, גם אם הוא בעמדת שר.

עסאם מח'ול: תודה.

בנימין אלון: גם אם הוא חבר כנסת.

נעמי חזן: תודה.

נעמי חזן: חבר הכנסת ויצמן שירי, אתה רוצה לנאום?

ויצמן שירי: לא.

נעמי חזן: חברי הכנסת אליעזר זנדברג, יצחק גאגולה, מקסים לוי, עופר חוגי, עבד-אלמאלכ דהאמשה.

נעמי חזן: חבר הכנסת נסים זאב, אחרון הנואמים.

נעמי חזן: שוב, אני רוצה להודיע, שאף שהוחלט מראש שהתשובה וההצבעה יהיו במועד אחר, היתה הסכמה של רוב הסיעות הנוכחות, מימין, משמאל וממרכז, לקיים הצבעה עכשיו, ולכן אומנם תתקיים הצבעה.

נסים זאב: משפט אחד למח'ול, גברתי היושבת-ראש.

נסים זאב: חבר הכנסת מח'ול, אתה בעצם הצגת בנאום שלך שהממשלה היא המסיתה והיא מדרבנת להסתה.

נסים זאב: אתה קורא לציבור הערבי להתקומם נגד המדיניות של הממשלה הזאת, כי אתה אבי אבות המסיתים.

עסאם מח'ול: אני קורא לציבור הערבי שיהיה מוכן – – –

נסים זאב: ואתה המומחה ביותר בהסתה, ועל זה אתה עוד תקבל את הציון שלך.

עסאם מח'ול: כל פעם – – – אתה צריך לקפוץ.

נסים זאב: אני רוצה להתייחס לנושא עצמו.

נסים זאב: הנושא הוא טכני בלבד, וודאי שיש לתקן אותו ולקדם אותו, אבל לא ברור לי, השר דהן – אני בעד תיקון העוול שהיה עד כה, אבל לא ברור לי מדוע שישה חודשים.

נסים זאב: אם תושב הגיש בקשה והבקשה התקבלה באיחור של שנה או שנתיים, ואינני נכנס לסיבות או לנסיבות של העניין, והיו הוצאות רפואיות בפועל, מדוע יש להגביל את זה לשישה חודשים בלבד?

נסים זאב: אם הוא לא הוכר כתושב בסופו של דבר, אני מסכים, הוא לא מוכר והמדינה לא חייבת בו; אבל אם הוא הוכר בסופו של דבר כתושב והיתה איזו תקלה טכנית, אני לא חושב שיש להגביל את זה בשישה חודשים.

נסים זאב: משפט אחד בנושא הכללי של הביטוח הלאומי – יש כאן שתי נקודות מרכזיות שעליהן צריך לתת את הדעת.

נסים זאב: הנושא הראשון הוא העיקרון של ההשתתפות העצמית של המבוטח בהוצאות שכרוכות בטיפול הרפואי שמוענק לו.

נסים זאב: בשום מדינה בעולם, כשמדובר בביטוח בריאות ממלכתי, הנזקק או המטופל לא משתתף, רק במדינת ישראל, כי זה סותר את העיקרון.

נסים דהן: הוא משלם מס.

נסים זאב: אבל יש ביטוח בריאות ממלכתי.

נסים זאב: אנחנו מדברים פה על מי שמשלם את המס, כשהוא בא לקבל את השירות, תמיד הוא משתתף שוב בתשלום.

נסים דהן: על זה מדברים, כתחליף לתשלום מס.

נסים זאב: או בתרופות.

נסים דהן: לא על זה דובר.

נסים זאב: דבר נוסף הוא נושא סל השירותים.

נסים זאב: אנחנו מגדירים את הסל ובכל פעם צריכים להביא בהצעת חוק כזאת או אחרת איך לתת תוספת בסל השירותים לתרופה כזאת או אחרת.

נסים זאב: אני חושב שזאת טעות.

נסים זאב: אני חושב שלא צריכה להיות שום מגבלה.

נסים זאב: כשמדובר באדם שהוא זכאי לשירותים, אין מקום להגביל אותו בשירות כזה או אחר.

נעמי חזן: אדוני השר רוצה להשיב?

נסים דהן: לא.

נעמי חזן: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה, בהסכמה, על הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (הוראת שעה).

נעמי חזן: הצבעה מס' 6 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 13 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (הוראת שעה), התשס"א–2001, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

נעמי חזן: רוב של 13 תומכים, אין מתנגדים ואין נמנעים.

נעמי חזן: אני קובעת, שהצעת החוק עברה בקריאה ראשונה, והיא מועברת בזאת לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות להכנתה לקריאה שנייה ושלישית.

נעמי חזן: חברי הכנסת, תם סדר-יומנו.

נעמי חזן: הישיבה הבאה – מחר, יום שלישי, י"ב בתמוז, 3 ביולי 2001, בשעה 16:00.

נעמי חזן: ישיבת הכנסת נעולה.