ישיבת מליאה, כנסת 15, פרוטוקול מספר 155, 2000-11-20 00:00

נעמי חזן: אני מתכבדת לפתוח את ישיבת הכנסת.

נעמי חזן: היום יום שני, כ"ב בחשוון התשס"א, 20 בנובמבר שנת 2000.

נעמי חזן: חברי הכנסת, אתם רוצים שאני אחזור על הכול, או שזה נקלט?

נעמי חזן: אני מתארת לעצמי שנקלט.

נעמי חזן: חברי הכנסת, הבוקר בוצע פיגוע אכזרי ונפשע.

נעמי חזן: מטען חבלה התפוצץ ופגע באוטובוס שהיה בדרכו לבית-הספר בגוש-קטיף.

נעמי חזן: שניים מהיושבים בו, מתיישבי כפר-דרום, נספו.

נעמי חזן: הכנסת מאוחדת באבל ובכאב על מותם של אזרחים חפים מפשע, שנרצחו בפיגוע אכזרי.

נעמי חזן: בשמכם ובשמי אנו שולחים טיפת ניחומים למשפחות היקרות, ומאחלים לפצועים החלמה ושיבה מהירה לבית-הספר ולמעגל חיי היום-יום.

נעמי חזן: חברי הכנסת, דווקא ביום קשה זה מזכיר לנו לוח השנה מאורע דרמטי ששינה את פני המזרח התיכון – ביקור נשיא מצרים בכנסת, הנשיא אנואר אל-סאדאת, ביקור שבעקבותיו החל מסע ארוך, שהיו בו אכזבות רבות, אך סופו שהביא לשלום בין ישראל לבין מצרים.

נעמי חזן: אולי אין זה שלום שהוא משאת נפשנו, אבל ראוי לזכור ששלום זה טוב לאין שיעור ממה שהיה לפניו.

נעמי חזן: דווקא היום, חברי הכנסת, חשוב גם להזכיר, ששלום ודם אינם עולים בקנה אחד.

נעמי חזן: חברי הכנסת, ראש הממשלה ביקשני להודיע על נסיעות ושיבה ארצה של חברי ממשלה ושל ראש הממשלה.

נעמי חזן: ברשותכם, אני אעביר את הרשימה לפרוטוקול.

רחבעם זאבי: למה?

רחבעם זאבי: רוצים לשמוע.

נעמי חזן: חבר הכנסת זאבי, אתה מתעקש לשמוע.

רחבעם זאבי: כן, מעניין מאוד.

נעמי חזן: ראש הממשלה ביקשני להודיע על-פי סעיף 36 (א) לחוק-יסוד: הממשלה, כי – ראש הממשלה יצא ביום י"ג בחשוון התשס"א, 11 בנובמבר 2000, לארצות-הברית.

נעמי חזן: על-פי סעיף 30(א) – חבר הכנסת זאבי, על-פי בקשתך – לחוק-יסוד: הממשלה מינה ראש הממשלה את השר בנימין בן-אליעזר לזמן, אם יהא צורך, ולנהל ישיבות ממשלה בעת היעדרו מהארץ.

נעמי חזן: השר בנימין בן-אליעזר ימלא את מקום שר הביטחון.

נעמי חזן: השר אברהם שוחט ימלא את מקום שר התעשייה והמסחר.

נעמי חזן: השר חיים רמון ימלא את מקום שר החינוך.

נעמי חזן: להמשיך, או שאתה מרשה לי להעביר את השאר לפרוטוקול?

רחבעם זאבי: זה מעניין מאוד שרוב הממשלה בחוץ-לארץ.

נעמי חזן: השרה לאיכות הסביבה שבה ארצה ביום ט"ז בחשוון התשס"א, 14 בנובמבר 2000; שר התחבורה והתיירות שב ארצה ביום י"ז בחשוון התשס"א, 15 בנובמבר 2000; שר החוץ והשר לביטחון הפנים שב ארצה ביום י"ט בחשוון התשס"א, 17 בנובמבר 2000; השרה לקליטת העלייה שבה ארצה ביום י"ט בחשוון התשס"א, 17 בנובמבר 2000.

נעמי חזן: ראש הממשלה אף הוא שב לארץ, אף-על-פי שהוא ימלא את מקומו של שר החוץ.

נעמי חזן: השר חיים רמון ימלא את מקום השר לביטחוו הפנים בעת היעדרו מהארץ מיום י"ז בחשוון התשס"א, 15 בנובמבר 2000, עד יום י"ח בחשוון התשס"א, 16 בנובמבר 2000.

נעמי חזן: זה סוף ההודעה.

נעמי חזן: אני מודה לכם.

נעמי חזן: הודעה למזכיר הכנסת, בבקשה.

א' האן: ברשות ממלאת-מקום יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לדיון מוקדם:

א' האן: הצעת חוק אחריות יבואני רכב במקרה של תקלה סדרתית, התשס"א–2000, מאת חבר הכנסת אופיר פינס-פז; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (תיק נפרד לאשה נשואה), התשס"א–2000, מאת חברת הכנסת נעמי בלומנטל; הצעת חוק הבזק (תנאים להענקת רשיונות למתן שירותי בזק פנים-ארציים נייחים והסדרת השירותים הרב-ערוציים למנויים) (תיקון מס' 24), התשס"א–2000, מאת חבר הכנסת אברהם פורז וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – חובת השבת מלוא התמורה במזומן עבור טובין), התשס"א–2000, מאת חברי הכנסת אופיר פינס-פז, צחי הנגבי, נעמי חזן, סופה לנדבר וגדעון עזרא; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – מענק לימודים למקבלי הבטחת הכנסה), התשס"א–2000, מאת חבר הכנסת אמנון כהן; הצעת חוק לתיקון פקודת זכות יוצרים (שיפוט בענייני תמלוגים), התשס"א–2000, מאת חבר הכנסת ישראל כץ; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – מענק חג), התשס"א–2000, מאת חבר הכנסת אמנון כהן; הצעת חוק הסדרים במשק המדינה (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב) (תיקון – הנחה בתשלומי ארנונה בעת משבר כלכלי), התשס"א–2000, מאת חבר הכנסת אברהם פורז; הצעת חוק החזר הוצאות מיגון לתושבי שכונת גילה (הוראת שעה), התשס"א–2000, מאת חברי הכנסת זהבה גלאון וסילבן שלום; הצעת חוק הרשויות המקומיות (בחירות נציג נוער למועצה), התשס"א–2000, מאת חבר הכנסת דני נוה; הצעת חוק זכות יוצרים (יצירות קולנועיות), התשס"א–2000, מאת חברי הכנסת יורי שטרן, צבי הנדל, אביגדור ליברמן ואליעזר כהן; הצעת חוק שירות ביטחון (תיקון – אימונים לבני ישיבות), התשס"א–2000, מאת חברי הכנסת גדעון עזרא, אברהם יחזקאל, זאב בוים ואביגדור ליברמן; הצעת חוק עדיפות לאומית בחינוך, התשס"א–2000, מאת חברי הכנסת אחמד טיבי, האשם מחאמיד, אילן גילאון ומשה רז; הצעת חוק קביעת אזור עדיפות, התשס"א–2000, מאת חברי הכנסת אחמד טיבי, האשם מחאמיד ואילן גילאון; הצעת חוק לתיקון פקודת המועצות המקומיות (מועצה ממונה ראשונה), התשס"א–2000, מאת חברת הכנסת יהודית נאות וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק איסור חנינה או קיצור תקופת מאסר לעבריינים שהורשעו ברצח נבחר ציבור ממניעים פוליטיים (תיקוני חקיקה),

א' האן: התשס"א–2000, מאת חבר הכנסת אבשלום וילן; הצעת חוק שירותי הדת היהודיים (תיקון – משך כהונת רב עיר), התשס"א–2000, מאת חבר הכנסת אופיר פינס-פז וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון – זכות העמידה של האזרח), תשס"א–2000, מאת חבר הכנסת משה רז; הצעת חוק הבטחת הכנסה (תיקון – הבטחת הכנסה לסטודנטים, תלמידי ישיבה ומוסדות להכשרת כוהני דת), התשס"א–2000, מאת חברי הכנסת אילן גילאון וזהבה גלאון.

א' האן: לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק ההסגרה (תיקון מס' 8), התשס"א–2000; הצעת חוק מס רכוש וקרן פיצויים (תיקון מס' 29), התשס"א–2000; הצעת חוק סיווג וסימון שידורים, התשס"א–2000.

א' האן: לקריאה ראשונה, מטעם חברי הכנסת: הצעת חוק שירות המדינה (סיווג פעילות מפלגתית ומגבית כספים) (תיקון מס' 3) (חברות בגוף בוחר), התשס"א–2000, מטעם חברי הכנסת ענת מאור וזבולון אורלב.

א' האן: תודה רבה.

נעמי חזן: חברי הכנסת, זה עתה קיבלתי מכתב משר האוצר אברהם בייגה שוחט, בזו הלשון: נכבדי, בהתאם להוראות סעיף 132(א) לתקנון הכנסת, אבקש להודיע, כי הממשלה חוזרת בה מהצעת חוק תיקון דיני המסים, התש"ס–2000.

נעמי חזן: ההצעה פורסמה בהצעות חוק 2913 – –

ראובן ריבלין: זו הרפורמה, גברתי?

נעמי חזן: – – מיום 26 ביולי 2000.

נעמי חזן: לפיכך, אבקשך לא להעלות את ההצעה לדיון.

נעמי חזן: לאלה מכם, חברי הכנסת, התוהים במה מדובר, מדובר בהצעת חוק לתיקון דיני המסים, התש"ס–2000, בקריאה ראשונה.

זאב בוים: הידועה בכינוי "הרפורמה במס".

נעמי חזן: הידועה בכינוי – הרפורמה במס.

ראובן ריבלין: – – –

נעמי חזן: הממשלה תצטרך, אדוני, להניח את החוק מחדש, על-פי תקנון הכנסת, אבל היא יכולה לחזור בה מהחזרה, אם תרצה.

ראובן ריבלין: – – – לקריאה ראשונה.

נעמי חזן: ודאי, ולכן כרגע לא מצביעים.

נעמי חזן: חברי הכנסת, הסעיף השני בסדר היום הוא הצעת חוק פיצוי בשל פגיעה על רקע השתייכות למוצא לאומי-אתני.

נעמי חזן: אני רוצה להבהיר כמה דברים לפרוטוקול: חבר הכנסת בנימין אלון הגיש הצעת אי-אמון בממשלה בהצעת חוק זו, לקראת הצבעה בקריאה ראשונה, אבל משום שהממשלה התנגדה להצעת החוק, ואני מתארת לעצמי שאתה לא בעד החוק, אדוני, זה יוצר בעיה בהגשת אי-אמון בנושא הזה, על-פי התבטאויות שלך.

נעמי חזן: בכל מקרה, חברי הכנסת, ההצבעה על הצעת החוק נדחתה בינתיים, ועל כן אנחנו עוברים לסעיף הבא בסדר-יומנו: סדרה של הצבעות על הצעות חוק בקריאה טרומית, שנדחו בהסכמה מהשבוע שעבר.

נעמי חזן: חברי הכנסת, אנא שבו, אנחנו רק בהצבעות.

הצעת חוק-יסוד: (הצעת חבר הכנסת ש' הלפרט)

נעמי חזן: הצעת חוק-יסוד: הכנסת (תיקון – גיל הבוחר), מס' פ/1966, של חבר הכנסת שמואל הלפרט.

נעמי חזן: ההצבעה החלה.

נעמי חזן: מי בעד, מי נגד?

נעמי חזן: הצבעה מס' 1 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לדיון מוקדם בוועדה – 25 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 28 נמנעים – אין ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת חוק-יסוד: כנסת (תיקון – גיל הבוחר) נתקבלה.

נעמי חזן: ברוב של 28 מתנגדים, 25 תומכים וללא נמנעים, הצעת החוק נפלה.

נעמי חזן: (הצעת קבוצת חברי הכנסת)

נעמי חזן: הצעת חוק כיבוד זכויות הילד, התש"ס–1999, מס' פ/1075, של חברת הכנסת תמר גוז'נסקי וקבוצת חברי כנסת.

נעמי חזן: ההצבעה החלה.

נעמי חזן: הצבעה מס' 2 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לדיון מוקדם בוועדה – 52 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק כיבוד זכויות הילד, התש"ס–2000, לדיון מוקדם בוועדה לקידום מעמד הילד נתקבלה.

נעמי חזן: רוב של 52 תומכים, אין מתנגדים, אין נמנעים.

נעמי חזן: אני קובעת, שהצעת החוק עברה, והיא מועברת לוועדה לקידום מעמד הילד, להכנה לקריאה ראשונה.

נעמי חזן: (הצעת קבוצת חברי הכנסת)

נעמי חזן: הצעת חוק השידוכים, התש"ס–2000, מס' פ/1872, של חברי הכנסת זהבה גלאון ואברהם הירשזון.

נעמי חזן: ההצבעה החלה.

נעמי חזן: הצבעה מס' 3 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לדיון מוקדם בוועדה – 42 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 9 נמנעים – 3 ההצעה להעביר את הצעת חוק השידוכים, התש"ס–2000, לדיון מוקדם בוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

נעמי חזן: רוב של 42 תומכים, תשעה מתנגדים ושלושה נמנעים.

נעמי חזן: אני קובעת, שהצעת החוק עברה, והיא מועברת בזאת לוועדת החוקה, חוק ומשפט, להכנה לקריאה ראשונה.

נעמי חזן: (תיקון – הגבלת החסינות), התש"ס–2000

נעמי חזן: הצעת חוק חסינות חברי הכנסת, זכויותיהם וחובותיהם (תיקון – הגבלת חסינות), התש"ס–2000, מס' פ/1418, של חבר הכנסת איוב קרא.

נעמי חזן: הצבעה מס' 4 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לדיון מוקדם בוועדה – 27 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 34 נמנעים – אין ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת חוק חסינות חברי הכנסת, זכויותיהם וחובותיהם (תיקון – הגבלת חסינות), התש"ס–2000, נתקבלה.

נעמי חזן: הצעה זו נפלה ברוב של 34 נגד, 27 בעד וללא נמנעים.

נעמי חזן: ההצעה לא עברה.

נעמי חזן: (הצעת קבוצת חברי הכנסת)

נעמי חזן: הצעת חוק המרכז להנצחת מורשת יהדות ספרד: רבניה ומשורריה, התש"ס–2000, מס' פ/1877, של חבר הכנסת רחמים מלול וקבוצת חברי כנסת.

אברהם פורז: ומה עם מורשת יהדות רומניה?

נעמי חזן: תגיש הצעת חוק, חבר הכנסת פורז.

נעמי חזן: הצבעה מס' 5 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לדיון מוקדם בוועדה – 35 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 7 נמנעים – 4 ההצעה להעביר את הצעת חוק המרכז להנצחת מורשת יהדות ספרד: רבניה ומשורריה, התש"ס–2000, לדיון מוקדם בוועדת החינוך והתרבות נתקבלה.

נעמי חזן: רוב של 35 תומכים, שבעה מתנגדים וארבעה נמנעים.

נעמי חזן: אני קובעת, שהצעת החוק עברה, והיא מועברת לוועדת החינוך והתרבות להכנה לקריאה ראשונה.

נעמי חזן: (הצעת קבוצת חברי הכנסת)

נעמי חזן: הצעת חוק שירות לאומי (תנאי שירות למתנדב בשירות לאומי) (תיקון – תנאי שירות למתנדב בשנת שירות), התש"ס–2000, מס' פ/1042, של חברת הכנסת ענת מאור וקבוצת חברי הכנסת.

נעמי חזן: הצבעה מס' 6 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לדיון מוקדם בוועדה – 42 נגד – 3 נמנעים – 2 ההצעה להעביר את הצעת חוק שירות לאומי (תנאי שירות למתנדב בשירות לאומי) (תיקון – תנאי שירות למתנדב בשנת שירות), התש"ס–2000, לדיון מוקדם בוועדה שתקבע ועדת הכנסת נתקבלה.

נעמי חזן: רוב של 42 תומכים, שלושה מתנגדים, שני נמנעים.

נעמי חזן: אני קובעת, שהצעת החוק עברה, ומועברת בזאת לוועדה – – –

קריאה: – – – קריאה – – –

נעמי חזן: ועדת הכנסת תקבע.

נעמי חזן: (הצעת קבוצת חברי הכנסת)

נעמי חזן: הצעת חוק הפנסיה, התש"ס–2000, מס' פ/1409, של חברי הכנסת יוסי כץ וענת מאור.

נעמי חזן: תנמק חברת הכנסת ענת מאור.

ענת מאור: חברות וחברי הבית, בגלל הליכתנו להלווייתה של לאה רבין, זיכרונה לברכה, לא הספקתי לנמק בשבוע שעבר את הצעת החוק.

ענת מאור: הצעת חוק הפנסיה שלנו באה להסדיר דבר חשוב ביותר.

ענת מאור: כבר בכנסת ה-13 דיברנו על פנסיה ממלכתית.

ענת מאור: על דרכה ומתכונתה נבוא בדברים עם הממשלה.

ענת מאור: אני מודה לחברי הבית על אישור ההצעה החשובה – אני מקווה שהיא תאושר.

ענת מאור: נמשיך לקדם אותה באחריות ובשיתוף פעולה עם הממשלה.

ענת מאור: תודה רבה.

נעמי חזן: תודה.

נעמי חזן: חברי הכנסת, נעבור להצבעות על שתי הצעות חוק.

נעמי חזן: אדוני שר העבודה והרווחה, האם יש תשובת ממשלה?

נעמי חזן: יש לממשלה אפשרות להשיב, אם היא רוצה.

רן כהן: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, במסגרת המדיניות החדשה של משרד העבודה והרווחה בארבעה ערוצים מרכזיים, אשר תופץ בימים הקרובים, הנושא הראשון הוא האבטלה, ובתוכו כל נושא ההכשרה המקצועית ודרכי הטיפול באבטלה, שאותן נציג בנפרד; נושא שני הוא העוני במדינת ישראל; הנושא השלישי הוא האלימות במשפחה וילדים בסיכון; ובמסגרת הנושא הרביעי אנחנו מציעים שתהיה פנסיה לכל עובד במדינת ישראל.

רן כהן: אנחנו לא רוצים שציבור הגמלאים יהיה בסופו של דבר נתמך על-ידי הביטוח הלאומי, אלא אנחנו רוצים לתת לו כלים על מנת שיוכל לחיות בכבוד.

רן כהן: לכן, אני אישית מציע לתמוך בהצעה הזאת מצד אחד, ומצד שני לשבת עם הממשלה כדי למצוא את הדרך שבה נוכל להגיע בסופו של דבר להסכמה על פנסיה כללית, שתוכל להביא תועלת לכלל הציבור ולאלה שאין להם הזכות הראשונית לחיות בלי להזדקק למוסד לביטוח לאומי.

רן כהן: תודה רבה.

נעמי חזן: אני מודה לך.

נעמי חזן: אנחנו עוברים להצבעה.

נעמי חזן: יש שתי הצעות חוק זהות, ונצביע עליהן.

ראובן ריבלין: אי-אפשר להצביע ביחד, צריך להצביע על כל אחת בנפרד.

נעמי חזן: בוודאי.

נעמי חזן: אדוני, חבר הכנסת ישי, הצעת החוק הוצגה בשמך ביום רביעי, והתשובה ניתנה עכשיו.

נעמי חזן: הצעת חוק הפנסיה, התש"ס–2000, של חברי הכנסת יוסי כץ וענת מאור.

נעמי חזן: הצבעה מס' 7 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לדיון מוקדם בוועדה – 65 מתנגדים – אין נמנעים – 1 ההצעה להעביר את הצעת חוק הפנסיה, התש"ס–2000, לדיון מוקדם בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

נעמי חזן: רוב של 65 תומכים, אין מתנגדים, נמנע אחד.

נעמי חזן: אני קובעת, שהצעת החוק עברה בקריאה טרומית, והיא מועברת בזאת לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות להכנה לקריאה ראשונה.

נעמי חזן: (הצעת קבוצת חברי הכנסת)

נעמי חזן: הצעת חוק פנסיה ממלכתית, התש"ס–2000, מס' פ/2218, של חבר הכנסת אלי ישי וקבוצת חברי הכנסת.

נעמי חזן: ההצבעה החלה.

נעמי חזן: הצבעה מס' 8 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לדיון מוקדם בוועדה – 72 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק פנסיה ממלכתית, התש"ס–2000, לדיון מוקדם בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

נעמי חזן: ברוב של 72 תומכים, אין מתנגדים ואין נמנעים, הצעת חוק זו גם היא מועברת לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות להכנה לקריאה ראשונה.

נעמי חזן: הסעיף הבא בסדר-היום: הודעת ועדת הפנים ואיכות הסביבה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק הרשויות המקומיות (גמלאות לראש רשות וסגניו) (תיקון מס' 2) (צירוף תקופות לעניין גמלה), התשנ"ח–1997.

נעמי חזן: (הצעת חבר הכנסת ע' פרץ)

נעמי חזן: רק רגע, אולי נעשה חסד עם חבר הכנסת עמיר פרץ.

נעמי חזן: דקה מהצד.

נעמי חזן: אנחנו נצביע על הצעת החוק השלישית בנושא פנסיה ממלכתית, מס' פ/2234.

נעמי חזן: חבר הכנסת עמיר פרץ, לפנים משורת הדין, תאמין לי.

נעמי חזן: בבקשה.

עמיר פרץ: גברתי היושבת-ראש, אני מודה לך.

עמיר פרץ: אני מודה לחברי הכנסת שהתאספנו רבים מאוד היום כדי לתמוך יחד בחוקי הפנסיה בישראל.

עמיר פרץ: אני מאוד מקווה שהיום מתחיל המהלך של טיפול בכמיליון עובדים בישראל שאין להם פנסיה בכלל.

עמיר פרץ: אני מברך את כל המציעים ומקווה שהכנסת תקדם זאת במהירות האפשרית.

עמיר פרץ: תודה לכולם.

נעמי חזן: תודה.

נעמי חזן: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק הפנסיה, התשס"א–2000, של חבר הכנסת עמיר פרץ.

נעמי חזן: מי בעד?

נעמי חזן: מי נגד?

נעמי חזן: הצבעה מס' 9 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לדיון מוקדם בוועדה – 69 נגד – אין נמנעים – 2 ההצעה להעביר את הצעת חוק הפנסיה, התשס"א–2000, לדיון מוקדם בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

נעמי חזן: 70 תומכים, עם קולו של חבר הכנסת כהן בעד, נמנע אחד, אין מתנגדים.

נעמי חזן: גם הצעת חוק זו מועברת לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות להכנה לקריאה ראשונה.

נעמי חזן: הסעיף הבא בסדר-היום: הודעת ועדת הפנים ואיכות הסביבה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק הרשויות המקומיות (גמלאות לראש רשות וסגניו) (תיקון מס' 2) (צירוף תקופות לעניין גמלה), התשנ"ח–1997.

נעמי חזן: הצעת הממשלה והצעת סיעות האיחוד הלאומי – ישראל ביתנו, שינוי, יהדות התורה, חירות ותע"ל שלא להחיל דין רציפות.

נעמי חזן: אדוני השר רמון, אתה רוצה לנמק את התנגדות הממשלה להחלת הרציפות בנושא זה?

חיים רמון: – – –

נעמי חזן: אתה תנמק את הערעור של הממשלה.

נעמי חזן: השר רמון, קודם נעשה דיון בנושא אחר לפי סדר-היום, ואז תוכל להתעדכן במה מדובר.

נעמי חזן: כנראה שהיה בלבול בסדר-היום שלפני.

נעמי חזן: אני מצטערת.

נעמי חזן: אנחנו עוברים לדיון בנושא תקרית הדמים בכפר-דרום והמשך ניהול המשא-ומתן – דיון.

נעמי חזן: אני רוצה להזכיר לחברי הכנסת, שתום הדיון והצבעה על הצעות הסיכום – במועד אחר.

נעמי חזן: יפתח את הדיון סגן שר הביטחון.

נעמי חזן: אחריו – חבר הכנסת אריאל שרון.

קריאות: – – –

נעמי חזן: חברי הכנסת יאיר פרץ, גמליאל, שמחון, בניזרי, אני אתחיל לקרוא לסדר.

נעמי חזן: חברי הכנסת, אנחנו הולכים בדיוק לפי סדר-היום כפי שפורסם.

נעמי חזן: אם אתם רוצים למחות – – – חבר הכנסת אופיר פינס, אני קוראת אותך לסדר פעם ראשונה.

נעמי חזן: חברת הכנסת יהודית נאות, אני קוראת אותך לסדר פעם ראשונה.

נעמי חזן: תצאו החוצה, תלכו למזכירות, תסדירו את ענייני סדר-היום, אבל אל תעשו את זה כשהנואם עומד על הדוכן ומנסה לומר דברים חשובים.

נעמי חזן: נכון, חבר הכנסת עזרא?

ראובן ריבלין: גברתי היושבת-ראש, אין לנו התנגדות שסגן השר ידבר, אבל איך הוא יכול לענות לפני שאנחנו – – –

נעמי חזן: הוא רוצה לפתוח – – –

סילבן שלום: לפי הפרוצדורה, קודם כול המציע ואחר כך תשובת הממשלה.

נעמי חזן: 86(א), זה דיון.

נעמי חזן: הפכנו הצעות לסדר לסעיף בסדר-היום, חבר הכנסת סילבן שלום, והוא רשאי לפתוח.

אפרים סנה: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, הבוקר בשעה 07:45, בדרכו לבית-הספר, הותקף אוטובוס של תלמידים על-ידי מטען צד דרומה לכפר-דרום, ומרים בונה-אמיתי וגבי ביטון, זיכרונם לברכה, קיפחו בפיגוע הזה את חייהם.

רחבעם זאבי: זה היה מטען צד?

אפרים סנה: מטען צד.

רחבעם זאבי: – – –

אפרים סנה: חבר הכנסת זאבי, ברשותך, לא נעשה פה ניתוח טכני.

אפרים סנה: אבל אם תרצה, אוכל לומר אחר כך פרטים נוספים.

רחבעם זאבי: – – –

אפרים סנה: אומר לך את הפרטים אחר כך.

אפרים סנה: בזה הרגע נמצאים בבית-החולים ונלחמים על חייהם חמישה פצועים קשה, והם ילדים בני שבע, שמונה, 11 ו-12.

אפרים סנה: אני בטוח שהבית כולו משתתף בכאב משפחות אמיתי וביטון ומתפלל להחלמתם של הילדים הפצועים.

אפרים סנה: רבותי חברי הכנסת, לא בשוגג נפגעו הילדים האלה.

אפרים סנה: מדובר פה בפיגוע שאנחנו מגדירים אותו כפיגוע אסטרטגי.

אפרים סנה: ופיגוע אסטרטגי על שום מה?

אפרים סנה: כיוון שאלה שזממו אותו והוציאו אותו אל הפועל ידעו היטב איזו השפעה הרסנית, קשה, תהיה למותם של עשרות ילדים על האווירה, על הסיכוי אי-פעם להידברות, על הסיכוי להשיג אי-פעם פיוס.

אפרים סנה: לא רק לקחת את חיי הילדים ביקשו המחבלים, אלא גם להנחית מכת מוות על כל סיכוי של פיוס בין עמים בעתיד.

גדעון עזרא: ערפאת שחרר אותם מהכלא.

אפרים סנה: כך צריך להבין את הדבר הזה.

אפרים סנה: צריך לחשוף את הכוונה הנתעבת לא רק בשל צימאון הדם של אלה שארבו לאוטובוס של תינוקות דבית-רבן, אלא גם בשל המגמה הפוליטית הנפשעת של הוגי הפיגוע הזה.

יהושע מצא: מתי תתפכחו?

יהושע מצא: מתי תתפכח, סגן השר סנה?

אפרים סנה: העקבות מוליכים ככל הנראה לממסד הצבאי הפלסטיני.

אפרים סנה: אנחנו רואים בהנהגה הפלסטינית אחראית לעובדה שפיגועים כאלה ייתכנו בכלל, שיש כיום אווירה תומכת טרור בשטחי הרשות, ואנחנו תובעים ממנה את כליאתם של כל אלה שבעבר הרחוק ובעבר הקרוב עסקו בייזום של פיגועים.

בנימין אלון: אתם רואים את זה בחומרה, אדוני סגן השר?

אפרים סנה: אנחנו אומרים בשעה הזאת: המפגעים, המרצחים יבואו על עונשם.

אפרים סנה: איש לא יתחמק מעונש.

בנימין אלון: ידו הארוכה של – – –

אפרים סנה: אתה, חבר הכנסת בני אלון, יכול לומר את זה בציניות שהשעה הזאת לא יפה לה, אבל אני עמדתי על הבמה הזאת לא פעם אחת ולא פעמיים אחרי פיגועים קשים ומכאיבים ואמרתי לכם: המפגעים יבואו על עונשם.

אפרים סנה: שמעתי אותן תגובות, ובסוף צדקתי.

בנימין אלון: אני לא רוצה נקמה, אני רוצה למנוע את הפיגוע הבא.

אפרים סנה: אני אזכיר לכם.

אפרים סנה: עמדתי פה לאחר הירי על האוטובוס בתרקומיא ואמרתי לכם:

אפרים סנה: תוך שנה המפגעים לא יהיו בחיים.

אפרים סנה: טעה טעיתי, זה לקח שישה שבועות.

אפרים סנה: אל תלגלג, תן כבוד לאלה שנלחמים במחבלים וישיגו אותם.

בנימין אלון: אני לא צריך להשיג אותם, אני צריך למנוע את הפיגוע הבא – – –

נעמי חזן: חבר הכנסת אלון, אתה רשום לדיון.

נעמי חזן: תוכל להתבטא.

בנימין אלון: תמנעו את הפיגוע הבא – – –

נעמי חזן: חבר הכנסת אלון, מספיק.

יהושע מצא: מתי תתפכחו?

אפרים סנה: אני שמעתי אותך, חבר הכנסת מצא.

יהושע מצא: אתה עדיין לא התפכחת.

יהושע מצא: אתה אבי הוויתורים.

יהושע מצא: אתה הצעת סטטוס מיוחד בהר-הבית, אתה הצעת בינאום ירושלים, ועכשיו אתה אומר – – –

אפרים סנה: איך אתה יודע את זה?

יהושע מצא: ציטטתי אותך פה ולא הכחשת.

אפרים סנה: אני גאה שציטטת אותי, אני רק חושש שזה היה בלתי מדויק.

יהושע מצא: אלה דברים ידועים וברורים.

יהושע מצא: אתה אבי אותן פשרות, ועכשיו אתה מספר את הסיפורים האלה.

אפרים סנה: חבר הכנסת מצא, אני מספר סיפורים ומעשיות אשר היו וההתרגזות לא הופכת אותך לצודק והיא גם לא יפה לבריאות.

אפרים סנה: אני חוזר ואומר, המעשה הזה לא יישאר ללא תגובה, ואלה שביצעו אותו, במוקדם או במאוחר יבואו על עונשם.

אפרים סנה: אני רוצה להתייחס לססמאות שאני רואה על השלטים ברחובות, בדרכים: תנו לצה"ל לנצח.

אפרים סנה: אין ססמה נבזית מהססמה הזאת.

אפרים סנה: אין ססמה שבעקיפין זורעת תבוסתנות יותר מהססמה הזאת.

בנימין אלון: אתה אוסר על צה"ל להיכנס לשטח A.

אפרים סנה: הרושם שאתם מנסים ליצור הוא כאילו יש איזה ניצחון קל, מהיר, שרק נמצא מאחורי הדלת ורק צריך לבוא וליטול אותו.

אפרים סנה: אתם יודעים שזאת לא אמת.

אפרים סנה: כמה מכם יודעים שזו מלחמה ממושכת, שאין בה ניצחונות קלים; אין ניצחונות קלים במלחמה הזאת.

אפרים סנה: הניצחון הוא בעמידה על הדברים החשובים לנו, על אי-ויתור על נכסים בטרם משא-ומתן, על אי-התכופפות מול ההתשה שמנסים לכפות עלינו.

יהושע מצא: בקמפ-דייוויד ויתרתם על הכול.

יהושע מצא: מה אתה מספר לנו את הסיפור הזה.

יהושע מצא: חזרתם משם מקופלים.

אפרים סנה: לכן אנחנו נמצאים היום במערכה האחרונה של המלחמה על ארץ-ישראל.

אפרים סנה: זאת מלחמת 100 שנה, ואנחנו נמצאים כעת במערכה האחרונה שלה.

אפרים סנה: כדי לנצח בה צריך אחריות, תבונה, כוח; לא פניקה, לא דמגוגיה, לא מורך לב, לא חולשת דעת.

ציפי לבני: וראש ממשלה אחר.

זאב בוים: – – –

אפרים סנה: בזה אנחנו ננצח.

אפרים סנה: הדיבורים האלה שלכם, מראיתם קשיחות ומאחוריהם תבוסתנות.

אפרים סנה: מי שאומר: תנו לצה"ל לנצח, רק הממשלה הזאת לא נותנת לצה"ל להרים ניצחון קל, משלה את העם, לא אומר לו את האמת.

אפרים סנה: התפקיד של הנהגה לאומית הוא לומר אמת ולא לפעול לפי מצב הרוח.

אפרים סנה: אנחנו לא ניפול במלכודת שאתם וערפאת רוצים למשוך אותנו לתוכה.

אפרים סנה: אם ניפול לתוכה, נעשה את רצונם.

אפרים סנה: נאבד את מה שמשותף לכולנו, ואת זה אסור לעשות.

אברהם הירשזון: אנחנו וערפאת ביחד?

נעמי חזן: חבר הכנסת הירשזון, שב.

נעמי חזן: אדוני סגן השר, אני מבקשת לחתור לסיום.

נעמי חזן: זה דיון.

נעמי חזן: כמו שאנחנו חותרים, גברתי היושבת-ראש, לסיום הסכסוך ומקשים עלינו, גם על הסיום הזה מקשים עלי.

ציפי לבני: הימין וערפאת, כל הכבוד – – –

יהושע מצא: שמת לב שאמרת: אתם וערפאת?

יהושע מצא: אתה חוזר על זה: הימין וערפאת.

אפרים סנה: כן.

יהושע מצא: בוש והיכלם לך.

אפרים סנה: אני אומר, שמי שישעה לעצות אחיתופל, ייפול לפח שערפאת מבקש לטמון לנו.

אברהם הירשזון: העצות שלכם הן עצות אחיתופל.

אפרים סנה: התבונה והאחריות הן אלה שיגברו גם על האויב וגם על דמגוגיה מבית.

בנימין אלון: איפה הקבלות?

נעמי חזן: אני מודה לך.

נעמי חזן: חבר הכנסת אריאל שרון, בבקשה.

נעמי חזן: אחריו – חבר הכנסת עוזי ברעם.

אריאל שרון: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, דבר נורא קורה כאן.

אריאל שרון: יהודים נרצחים במדינה היחידה שליהודים יש בה הזכות והכוח להגן על עצמם בכוחות עצמם, והממשלה אינה מיישמת את זכותה של ישראל.

ענת מאור: אלה פשוט דברי בלע.

יהושע מצא: – – –

נעמי חזן: חבר הכנסת מצא, אני קוראת אותך לסדר פעם ראשונה.

ענת מאור: – – –

אריאל שרון: כפר-דרום, יישוב שעלה על הקרקע במוצאי יום הכיפורים התש"ז–1946, עמד במערכת גבורה במלחמת העצמאות ועיכב את הפולש המצרי בימים קריטיים, שילם שוב את מחיר הדמים.

ענת מאור: – – – מה אתה מספר שקרים.

אברהם הירשזון: גברתי היושבת-ראש, יושב-ראש האופוזיציה נואם, אין אף שר משרי הממשלה הזאת שישתתף בדיון.

אברהם הירשזון: מה הדבר הזה?

אברהם הירשזון: תפסיקי את הישיבה ושיבואו השרים לכאן.

יהושע מצא: אין ממשלה בישראל.

נעמי חזן: חבר הכנסת הירשזון, זה דיון על-פי סעיף 86(א).

נעמי חזן: אין חובת נוכחות ממשלה.

נעמי חזן: הכנסת החליטה להעלות על סדר-יומה את הנושא הזה.

אברהם הירשזון: קצת דרך-ארץ בפני הכנסת.

נעמי חזן: כפי שאתה יודע, אתה שיסעת את דברי סגן השר.

נעמי חזן: לכן אולי הוא יצא לרגע, אדוני.

איוב קרא: למה בורג עצר את הישיבות עד שתהיה נוכחות של הממשלה?

נעמי חזן: חבר הכנסת קרא, זו פעם ראשונה שאני שומעת שאתה קוטע את דבריו של יושב-ראש הליכוד.

אברהם הירשזון: גברתי היושבת-ראש, סגן שר הביטחון ברח החוצה.

אריאל שרון: ולאלה שנמצאים גם בבית הזה – –

ענת מאור: איפה היה כפר-דרום?

אריאל שרון: – – וממליצים כמעט מדי יום לפנות את כפר-דרום, צריך להזכיר שכפר-דרום עמד במערכה ופונה רק ב-8 ביולי 1948.

ענת מאור: אבל הוא לא היה באותו מקום, הוא היה ליד בית-אל.

נעמי חזן: חבר הכנסת מצא, אתה בצרות אתי.

נעמי חזן: אני מבקשת ממך, ואתה יודע גם למה.

נעמי חזן: תודה.

רחבעם זאבי: בדיוק באותו מקום, בדיוק אותו מקום.

רחבעם זאבי: אני העליתי את כפר-דרום בפעם השנייה.

ענת מאור: בחא'ן-יונס?

רחבעם זאבי: בדיוק באותו מקום.

נעמי חזן: חבר הכנסת זאבי, זה לשיחות אחר כך.

בנימין אלון: את יודעת איפה נגבה?

זאב בוים: – – –

נעמי חזן: חבר הכנסת בוים, חבר הכנסת שרון ביקש שאני אגן עליו.

נעמי חזן: חבר הכנסת בוים, אני קוראת אותך לסדר פעם ראשונה.

נעמי חזן: חבר הכנסת שרון מנסה להתבטא ואני קטנה ומנסה להגן עליו.

אריאל שרון: אני מודה לך, גברתי.

אריאל שרון: כדי שלא תהיה טעות, כפי שאני יודע היכן נגבה נמצאת ואיך עמדה במלחמת הגבורה, אני יודע בדיוק היכן כפר-דרום היה, והמקום שבו נרצח חייל בשבת בבוקר, והשני, לצערי, מת מפצעיו, אותו פצוע אנוש, היה בדיוק המקום שהיישוב כפר-דרום היה ממוקם בו.

אריאל שרון: בדיוק אותו מקום.

זהבה גלאון: כפר-דרום זה לא "חומה ומגדל", וגם נצרים זה לא "חומה ומגדל", וזה גם לא דגניה.

ראובן ריבלין: גם בהרצלייה ישבו ערבים.

ראובן ריבלין: גם בהרצלייה ישבו ערבים, בכל מקום ישבו ערבים.

מיכאל קליינר: בדיבורים האלה את מתירה את דמם.

בנימין אלון: – – –

מיכאל קליינר: את מתירה את דמם.

זאב בוים: באיזו התנחלות את גרה?

נעמי חזן: חבר הכנסת אלון, אני רואה שאתה לא רשום לדיון.

נעמי חזן: אולי תחסוך מאתנו את קריאות הביניים ותירשם?

זהבה גלאון: – – –

נעמי חזן: חברת הכנסת גלאון, אני לא שומעת מרוב רעש.

נעמי חזן: חבל.

בנימין אלון: אולי, גברתי היושבת-ראש, אפשר להעביר שיעור בהיסטוריה לחברי מרצ?

בנימין אלון: קצת ידיעת הארץ.

נעמי חזן: חבר הכנסת אלון, עם כל הכבוד, אתה יודע שלא הפסקת להפריע כבר חצי שעה, מה אני צריכה לעשות?

נעמי חזן: אתה רוצה שאני אוציא אותך?

נעמי חזן: אתה רוצה להירשם לדיון?

נעמי חזן: תעשה את זה מסודר, תן את שיעור ההיסטוריה שלך בזמנך, לא על חשבון זמנו של חבר הכנסת שרון.

נעמי חזן: תודה.

בנימין אלון: אני מצפה ממך, גברתי הפרופסור, לחנך את חברותייך במרצ – – –

נעמי חזן: תאמין לי שהן מכירות היסטוריה כמוך.

נעמי חזן: מספיק.

זהבה גלאון: אתה לא תלמד אותנו מה זה מולדת.

נעמי חזן: מספיק, מספיק, סיימנו את הגל הזה.

נעמי חזן: חברת הכנסת גלאון, תודה.

זאב בוים: לשיטתך מולדת זה גם מפת החלוקה.

זאב בוים: החלטה 181, זה מה שאת רוצה.

נעמי חזן: חבר הכנסת שרון, אנא תמשיך.

נעמי חזן: חבר הכנסת בוים, פעם שנייה.

אריאל שרון: אני לא כל כך מבין את הצריחות האלה, צורחות ככרוכיה.

אריאל שרון: אחת מהצורחות כאן, עוד ביום ראשון, אתמול, ביקשה אפשרות להיפגש עם דחלאן.

זהבה גלאון: אתה מחלק לי ציונים, חבר הכנסת שרון?

נעמי חזן: הודעה אישית בסוף הישיבה ברצון.

זהבה גלאון: שיחזור בו לפרוטוקול עכשיו, שיחזור בו לפרוטוקול עכשיו.

זהבה גלאון: מי שניהל מדיניות של כרוכיה זה אתה.

נעמי חזן: חברת הכנסת גלאון, שמענו.

נעמי חזן: חבר הכנסת שרון, אתה רוצה לחזור בך?

אריאל שרון: לא.

אריאל שרון: אני רוצה להמשיך.

נעמי חזן: אני אודה לך אם תוכל לצאת מהמצב שנוצר כאן ותמשיך לומר את דבריך.

אריאל שרון: מאוד הייתי רוצה.

נעמי חזן: אבל אתה הרי גרמת לסבב הזה.

זהבה גלאון: אם הוא לא יחזור בו, אני לא אאפשר לו לדבר.

נעמי חזן: לחבר הכנסת שרון יש עוד שתי דקות.

נעמי חזן: זה זמן מסך יקר מאוד.

זהבה גלאון: גברתי היושבת-ראש, אני מבקשת שהוא יחזור בו.

יוסף (טומי) לפיד: גברתי היושבת-ראש, חבר הכנסת בוים אמר עשירית ממה שהיא צועקת ופעמיים קראת אותו לסדר.

יוסף (טומי) לפיד: אולי תקראי גם אותה לסדר?

זאב בוים: נכון, אולי תקראי אותה לסדר?

נעמי חזן: אל תדאג.

נעמי חזן: אל תדאג ואל תחנך אותי איך לנהל ישיבות.

זהבה גלאון: שיחזור בו.

נעמי חזן: הוא לא מוכן.

אריאל שרון: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה – –

ענת מאור: – – –

נעמי חזן: חברת הכנסת מאור, אני קוראת אותך לסדר בפעם הראשונה.

נעמי חזן: מספיק.

אריאל שרון: – – בימים מרים כמו היום קשה לדבר.

אריאל שרון: לא הייתי מדבר אלמלא שמעתי את הניתוחים החכמים, את החישובים הסטטיסטיים המבריקים: כמה אירועים היו אתמול מול שלשום ושלשום מול לפני שלשום ואלה מול מה שהיה לפני שבוע, ואיך ירדה האלימות כתוצאה ממדיניות מבריקה.

אריאל שרון: לא הייתי מדבר אלמלא שמעתי בימים האחרונים נימת שבח על ערפאת וכיצד הוא הורה שלא לירות מאזורי A, אבל התיר דמם של אזרחי ישראל באזורי ו-C, דבר שהממשלה התאמצה להסוות.

אריאל שרון: וכיצד בנדיבות לב נענתה ממשלתנו לבקשת ערפאת שלא לפעול נגד מחבל אחר, ידידם של כמה מחברי וחברות הכנסת שעוד רצו לבקרו אתמול, מוחמד דחלאן, שעומד בראש פעולות הטרור ברצועת-עזה, זה שהעניק דרגת סרן באותו היום לקצין הפלסטיני שרצח בכפר-דרום בשבת עם שחר.

אריאל שרון: אלמלא זאת הייתי שותק.

אריאל שרון: עוד הבוקר, לפני שנודע דבר הפיגוע, שרי ממשלה התרוננו ושמחו שהנה חוזרים אל ערגתם, אל רעיונות קמפ-דייוויד, לאור צעדיו של ערפאת.

אריאל שרון: אלמלא זאת, היום הייתי נאלם דום.

אריאל שרון: גברתי היושבת-ראש, לפני כשישה חודשים עמדתי כאן, בירכתי על הנסיגה מלבנון, אבל הזהרתי, שעל הצורה שבה עשינו זאת, על הבריחה הזאת ועל נטישת צד"ל נשלם בעתיד.

אריאל שרון: חלק מהיושבים כאן גיחכו, העירו הערות ציניות, והיום כולם יודעים, שהבריחה החפוזה הזאת והבלתי-אחראית היא אחת הטעויות הגדולות ביותר שעשה ראש הממשלה.

תמר גוז'נסקי: טעות היתה להיכנס, לא לצאת.

אריאל שרון: היום אני אומר לך, אדוני ראש הממשלה, עזוב את חלומות קמפ-דייוויד, לך לדרך מדינית אחרת, נכונה יותר.

אריאל שרון: עשית טעות היסטורית בוויתורים שלך שם, שהם יחד עם הבריחה הזאת מלבנון – ואני בירכתי על היציאה, אבל הם ודרך היציאה הביאו עלינו את המצב הקשה הנוכחי, את האירועים האחרונים.

אריאל שרון: לצערי, נכשלת.

אריאל שרון: אכזבת אותם מיליון ו-700,000 שתמכו בך בבחירות 1999.

אריאל שרון: פעם נוספת הוכח, שוויתורים וחולשה מזמינים אלימות.

נעמי חזן: חבר הכנסת שרון, אני יודעת שהיה הרבה רעש, אבל אתה מדבר כבר 12 דקות, והיו לך חמש.

זאב בוים: מה עם זמן פציעות?

אריאל שרון: מעולם לא התווכחתי עם יושב-ראש.

נעמי חזן: אלה לא הודעות סיעה, זה דיון אישי, אדוני.

אריאל שרון: יכול להיות.

אריאל שרון: גברתי היושבת-ראש, אלה הם דברים שלא נעים לשמוע, מאוד לא נעים לשמוע.

אריאל שרון: אבל מאחר שהיושבת-ראש היא היושבת-ראש, לפי מה שתנחי כך אנהג.

נעמי חזן: אני אתן לך עוד דקה.

אריאל שרון: תודה רבה.

אריאל שרון: אני מצטער, אבל חבל שלא הבאת בחשבון את הצריחות שעלו כאן, כי אחרת הייתי יכול לגמור את דברי.

אריאל שרון: בכל מקרה, אני מודה לך.

נעמי חזן: אני מודה לך, אדוני.

נעמי חזן: חבר הכנסת עוזי ברעם.

נעמי חזן: רבותי, זה דיון אישי.

נעמי חזן: היוזמים יקבלו חמש דקות, המשתתפים שלוש דקות, אחרת נהיה פה עד 03:00.

נעמי חזן: זה בהסכמה.

נעמי חזן: בבקשה, אדוני.

אריה גמליאל: גברתי היושבת-ראש, קצת צדק.

נעמי חזן: אני מודה לך, חבר הכנסת גמליאל, אף-על-פי שאין לי מושג למה אתה מתכוון.

עוזי ברעם: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, בפתח דברי אני רוצה לשלוח, מעומק הלב, את תנחומי למשפחות ההרוגים ולמשפחות הפצועים בפיגוע הכבד שאירע היום, פיגוע שהכה את כל קצווי העם בצער ובאבל.

עוזי ברעם: יכול להיות שהאבל הוא דווקא הסימן של איזו קרבה בינינו, כאשר יש ויכוחים לגבי הגישה.

עוזי ברעם: אני יודע, שכאשר קורים דברים כאלה, הדבר הכי אופנתי הוא להגיד שאנחנו מוכרחים לרכז את כל הכוחות, משום שבריכוז כל הכוחות נוכיח לעם שאנחנו מאוחדים.

עוזי ברעם: ואני, גם ברגעים אלה, לא חוסך מעצמי סימני שאלה ושואל את עצמי: ריכוז כוחות למה?

עוזי ברעם: אם הממשלה רוצה וצריכה להגיב על הפיגוע, שתגיב על הפיגוע.

עוזי ברעם: אבל אני מתנגד גם היום לישיבה המשותפת, כי אני עדיין חושב, שבכל הנוגע למטרות המדיניות של מדינת ישראל יש שוני בין ההשקפה שלי לבין ההשקפה האחרת.

עוזי ברעם: ואני לא רוצה לדלג על זה, ואפילו הצער והעצב והתדהמה, שחבר הכנסת ריבלין ידידי ואני שותפים להם, לא עוקרים את השוני בין שנינו.

עוזי ברעם: אני מסתכל קדימה ואומר, העם רוצה תגובה – ודאי שהוא רוצה תגובה; הוא רוצה שלא נשב באפס מעשה – ודאי שהוא רוצה שלא נשב באפס מעשה.

עוזי ברעם: אבל אנחנו כמנהיגים צריכים להגיד לעם לקראת מה הוא הולך.

עוזי ברעם: ראיתי היום הפגנה, שבה נישאו כתובות "פושעי אוסלו לדין".

עוזי ברעם: "פושעי אוסלו" הם האנשים שחרתו על דגלם ועל מחשבתם להביא את העם הזה לחוף מבטחים ונתקלו בקירות אטומים ובבעיות רבות; הרבה דברים גם לא נעשו על-ידינו כפי שהיו צריכים להיעשות.

עוזי ברעם: אבל, עדיין אין לעם ישראל תקווה אחרת מאשר תהליך שלום אמיתי.

עוזי ברעם: מי שחושב, שממשלה כלשהי שתבוא לישראל תוכל ללכת עם הפלסטינים להסדר שיהיה שונה באופן עקרוני מההסדר המסתמן עכשיו, טועה.

עוזי ברעם: גם ראש הממשלה לשעבר בנימין נתניהו, כאשר הוא שלח את רון לאודר לנסות להשיג הסכם עם סוריה, הסכים לפשרות באותה רמה שאהוד ברק הסכים להן לאחר מכן.

עוזי ברעם: לכן, אנחנו צריכים להיות מאוחדים נגד התקפות טרור; אנחנו צריכים לגנות ולעשות את הפעולות הכי קשות בעניין – – –

גדעון עזרא: צריך להילחם בטרור.

עוזי ברעם: נכון.

עוזי ברעם: אבל כאשר יש חשיבה ממוקדת, אנחנו מוכרחים להגיע לתהליך שלום.

עוזי ברעם: אני יודע שיש הרבה אנשים שאומרים: אותם אנשים עדיין מדברים על הדבר האנכרוניסטי שנקרא תהליך שלום?

עוזי ברעם: ואני אומר, שאין דבר יותר אנכרוניסטי מהשלטים "תנו לצה"ל לנצח".

עוזי ברעם: מישהו לא נותן לצה"ל לנצח?

עוזי ברעם: שמעתי היום שמישהו הציע לתת לאריק שרון טנקים ולהחזיר אותו לעזה.

עוזי ברעם: האם זה באמת החלום שלנו, גם החלום היהודי וגם החלום האמיתי, כאשר אנחנו מייצגים אוכלוסיית מיעוט בתוך מזרח תיכון ערבי גדול, שאנחנו חייבים לטווח ארוך לחיות אתו בשלום?

עוזי ברעם: לכן, אני מתנגד לכל הניסיונות לטייח.

עוזי ברעם: יש לי עמדה אחרת, ואני אעמוד על העמדה הזאת.

עוזי ברעם: ואם אין אפשרות להקים ממשלה, אנחנו נלך לבחירות על הדגל שאנחנו מאמינים בו, ונישא בתוצאות, החיוביות או השליליות, שדעת הקהל הישראלית תכתיב לנו.

נעמי חזן: אני מאוד מודה לך.

נעמי חזן: חבר הכנסת נתן שרנסקי, ואחריו – חבר הכנסת מאיר פרוש.

נתן שרנסקי: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, רק לפני חצי דקה שמענו שוב שאין אלטרנטיבה לשלום.

נתן שרנסקי: בכל פעם שיש עוד הרוגים ועוד קורבנות ועוד פיגוע, הדבר הראשון שאנחנו שומעים בתגובה הוא שאין אלטרנטיבה לשלום.

נתן שרנסקי: עכשיו חזרתי מכנס יהודים בשיקגו, ושם אמרו בשם הממשלה, שהמטרה האסטרטגית של מדינת ישראל היא שלום.

נתן שרנסקי: אני לא חושב שיש מישהו שרוצה פחות שלום או יותר שלום, כולנו רוצים שלום.

נתן שרנסקי: אבל להגיד שהמטרה שלמענה הוקמה מדינת ישראל היא שלום?

נתן שרנסקי: אם כך, אז בשביל מה היה צריך להקים את מדינת ישראל?

נתן שרנסקי: אם לא היתה מדינת ישראל, לא היו הרוגים יהודים פה.

נתן שרנסקי: מדינת ישראל הוקמה כדי שסוף-סוף תהיה לעם היהודי מדינה משלו, כי שסוף-סוף העם היהודי יוכל לקחת את גורלו בידיו; שסוף-סוף לא נצטרך לסבול מפוגרומים ונוכל להבטיח את קיומנו בעצמנו.

נתן שרנסקי: הגענו למצב פרדוקסלי, למצב אבסורדי לגמרי.

נתן שרנסקי: היום מדינת ישראל היא כמעט המקום היחיד בעולם החופשי, בוודאי הדמוקרטי, שבו אפשר להרוג יהודים ואין תגובה; שבו אפשר – למען השלום, למען שחס-ושלום לא נפגע באלטרנטיבה היחידה להתקדם לכיוון השלום – גם לא להגיב כאשר הורגים יהודים, לא להגיב כאשר עושים לינץ', להשאיר פצועים בשטח.

נתן שרנסקי: למה?

נתן שרנסקי: כי אין אלטרנטיבה לשלום ואסור לנו לשבור את הכלים.

נתן שרנסקי: תארו לעצמכם, שבמשך מאות שנים היו יהודים מתייחסים כך לגורל שלהם במציאות של פוגרומים, במציאות של רדיפות, במציאות של אנטישמיות, והיו אומרים שאנחנו חייבים למצוא דרך לשלום עכשיו, לזה שלא יהיו פוגרומים.

נתן שרנסקי: בכל דור ודור היו הרבה שחיפשו דרך להגיע לשלום עכשיו, בלי פוגרומים, והיתה להם דרך יחידה – להתבולל.

נתן שרנסקי: בכל דור ודור, אנשים שראו כמטרה של חייהם להגיע לשלום ולחיים בלי פוגרומים ובלי אלימות, התבוללו.

נתן שרנסקי: ואם אנחנו יושבים פה היום, אנחנו הם אלה שסבא שלנו וסבא של סבא וסבא של סבא בשלב כלשהו החליטו, שעם כל החשיבות של חיים בשלום – חיים יהודיים, לזה יש ערך עליון.

נתן שרנסקי: אז אני בעד תנאים של שלום, אבל בתנאים של מלחמה אני אמשיך לחיות כיהודי.

נתן שרנסקי: מה זה אומר לנו היום?

נתן שרנסקי: שאנחנו החלטנו באיזשהו שלב, אנחנו, העם היהודי החליט, שיש ערך עליון בזה שתהיה מדינה יהודית דמוקרטית במזרח התיכון, מדינה חזקה.

נתן שרנסקי: אין דרך אחרת להתקיים במזרח התיכון, אלא כמדינה חזקה.

נתן שרנסקי: זה ערך עליון, ואנחנו צריכים להבין, שאנחנו חייבים לדאוג לקיומנו בתנאים של שלום או בתנאים של מלחמה, בתנאים של הסכם או בתנאים של אי-הסכם.

נתן שרנסקי: מובן שאנחנו מעדיפים בתנאים של שלום, בתנאים של הסכם, אם יש פרטנר לשלום, אם יש עם מי לחתום על הסכם.

נתן שרנסקי: אבל לא יכול להיות מצב, שבו כאשר כדי למצוא אלטרנטיבה בכל מחיר – אנחנו מוותרים על הדבר שבשבילו הקמנו את מדינת ישראל, על הביטחון של אזרחי מדינת ישראל.

נתן שרנסקי: ראש הממשלה התקשר אלי הבוקר ואמר: זה זמן למשא-ומתן על ממשלת חירום.

נתן שרנסקי: אמרתי לו: זה זמן להשיב מלחמה מול אלה שבאו לנהל מלחמה.

נתן שרנסקי: זה זמן להגן על מדינת ישראל.

נתן שרנסקי: אני קיבלתי את ההסברים שלך, אדוני ראש הממשלה, כאשר הסברת שאנחנו צריכים לעשות הכול כדי שלא יהיו הלוויות של ילדים פלסטינים.

נתן שרנסקי: אני בעד זה, אני בעד שאנחנו נעשה כל מאמץ כדי שלא ייהרגו ילדים פלסטינים, אבל לא על חשבון ילדים יהודים, וכל מה שאנחנו יכולים להגיד: זה הזמן להתחיל משא-ומתן בינינו לבין עצמנו.

נתן שרנסקי: זה הזמן להגן על אזרחי מדינת ישראל, ואם ראש הממשלה יתחיל להגן על אזרחי מדינת ישראל, יתחיל להשיב מלחמה מול אלה שבאו לכאן לנהל מלחמה, יחזיר לנו את הביטחון – אנחנו נמצא דרך לתמוך בו.

נתן שרנסקי: אבל קודם כול אנחנו צריכים לדאוג לקיומנו כמדינה וכאזרחים במדינה – –

גדעון עזרא: תודה רבה.

נתן שרנסקי: – – בביטחון מלא.

נתן שרנסקי: תודה רבה.

גדעון עזרא: תודה רבה.

גדעון עזרא: חבר הכנסת מאיר פרוש, ואחריו – חבר הכנסת זבולון אורלב.

מאיר פרוש: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני חושב, שכו-לם צריכים לצעוק: הצילו.

מאיר פרוש: ריבונו של עולם, כולם צריכים לצעוק: הצילו, כי מדינת ישראל שטה בתוך גלים סוערים ואין מציל.

מאיר פרוש: אין מנהיג לבירה.

מאיר פרוש: הקדוש-ברוך-הוא שולח עלינו גזירות, גזירות קשות, וכואב לנו מכיוון שאנחנו לא הולכים בדרך השם ולא הולכים בדרך התורה והמצוות, אבל אנחנו בידי אדם נותנים שדם יהודי יהיה הפקר.

מאיר פרוש: כאשר ביקשנו אתמול לדון כהצעה דחופה בניהול משא-ומתן תחת אש, לא כללנו את הבקשה על תקרית הדמים בכפר-דרום, לא מכיוון שהיינו עוד לפני תקרית הדמים, אלא מכיוון שלכאורה, לשיטתם של חלק מהחברים כאן, אולי יש כאלה בין הערבים שמבינים שמותר לעשות את זה.

מאיר פרוש: כאשר השמאל מנסה לרמוז, ואומר גם בריש גלי, שצריך לפנות את ההתנחלויות; כאשר מקיימים דיונים בקהיר ואומרים בהם שכאשר יירו על גילה אנחנו נגיב ביד חזקה, מה צריך להבין הפלסטיני?

מאיר פרוש: שכאשר יורים בכפר-דרום ובנצרים ובקרני ובפסגות או בעופרה או בכביש המנהרות – אין בעיה.

מאיר פרוש: אנחנו ביקשנו לדון כהצעה דחופה על כך שמנהלים משא-ומתן תחת אש, כי אליבא דחברים האלה מהשמאל, כאשר פוגעים בכפר-דרום – לא קרה אולי כלום.

מאיר פרוש: כי אם חבר הכנסת טיבי יכול לעמוד פה ליד הדוכן ולומר: למה צריך לירות כאשר זורקים אבנים?

מאיר פרוש: ואם יזרקו לעברנו גלגלים דלוקים באש – מותר, לטעמו של חבר הכנסת טיבי?

מאיר פרוש: הרי אנחנו רואים, שבקרבנו יש חברים, שמהדברים שלהם הפלסטינים יכולים להבין, שאפשר לשפוך, חלילה, דם יהודי.

מאיר פרוש: במצב הזה, אמא שולחת בבוקר את הילדים שלה בריאים ושלמים, וחלק מהם יחזרו הביתה בלי רגליים חלילה, או בלי ידיים, ואנחנו יושבים שאננים.

מאיר פרוש: אנחנו בינינו מתווכחים וחושבים אם מותר להגיב כך או כך, מה היא המכה שמותר לתת לאלה שרוצחים בנו, שמכים בנו, שיורים עלינו.

מאיר פרוש: כו-לם צריכים לצעוק: הצילו, כי אין מנהיג למדינה הזאת.

מאיר פרוש: הכול הפקר, כל אחד יכול לעשות מה שעולה על דעתו, כל אחד יכול לנהוג ביהודים כרצונו וכל יהודי בסכנה.

מאיר פרוש: אמר זאת קודם חבר הכנסת שרון, זו אולי המדינה היחידה שבה הורגים יהודים מכיוון שהם יהודים, ולזה באו לכאן לארץ-ישראל, כדי להיות כאן ולקבל אותן מכות תחת ההבטחה שאנחנו יכולים לשבת כאן ברגיעה.

מאיר פרוש: הממשלה הזאת, שמנהלת משא-ומתן כאשר יורים עלינו, כאשר היא מחפשת כל דרך לנהל משא-מתן כאשר יורים עלינו, כאשר פוגעים בנו, ולא לומדת לקח מהעבר – איננה ראויה לאמון, ואנחנו צריכים לעשות את הכול מהר ככל האפשר, כדי שיהיה מי שינהיג את הבירה.

מאיר פרוש: תודה.

גדעון עזרא: תודה רבה.

גדעון עזרא: חבר הכנסת זבולון אורלב, חמש דקות, ואחריו – חבר הכנסת מיכאל קליינר.

קריאה: – – –

גדעון עזרא: אחריו – חבר הכנסת ויצמן שירי.

זבולון אורלב: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, לבנו הכואב עם חברינו בכפר-דרום, יישוב של הפועל המזרחי, כאבנו עם משפחות הנרצחים, משפחתה של מרים אמיתי, מורה, משפחת בונה, משפחת גבי ביטון, שניהם תושבי כפר-דרום.

זבולון אורלב: קשה לנחם שעה שמתינו מוטלים לפנינו, והתנחומים צריכים להיות קשורים במאמצים שלנו כחברי כנסת, כמפלגה, כמפד"ל, במאמצים לשנות את מדיניות ההבלגה של הממשלה.

זבולון אורלב: הפיגוע הקטלני הבוקר באוטובוס התלמידים של כפר-דרום בגוש-קטיף חייב להיות תמרור אדום לראש הממשלה להפסיק את מדיניות ההבלגה, לעבור ליוזמה, לתקיפה, ולהסיר מעל צה"ל את הכבלים המדיניים המונעים ממנו לפעול, לדוגמה בשטח A.

זבולון אורלב: ממשלה שמסיבות מדיניות אינה יכולה להגן על ילדיה, אזרחיה וחייליה – אין לה זכות קיום מוסרית להמשיך ולנהל את המדינה.

זבולון אורלב: אני רואה בראש הממשלה אהוד ברק את הנושא באחריות לשלום הילדים ולביטחונם.

זבולון אורלב: הוא ראש הממשלה, הוא בעל הסמכות, וראש הממשלה חייב להפסיק ולשחק בביטחון כברולטה רוסית מתוך תקווה לזכות בעוד ועידת פסגה שאין שום סיכוי שערפאת וחבר מרעיו יקיימו את החלטותיה.

זבולון אורלב: הרי ברק הסכים עם ערפאת בשארם להפסיק את האלימות – ולאחר מכן היתה לחימה קשה של הפלסטינים.

זבולון אורלב: פרס הסכים עם ערפאת להפסיק את האלימות – ולמחרת היה הפיגוע הנורא במחנה-יהודה.

זבולון אורלב: ערפאת הודיע אתמול על הפסקת הירי מתוך שטחי A – והבוקר היה הפיגוע הקטלני באוטובוס הילדים והתלמידים מתוך שטח A.

זבולון אורלב: צריך לשחרר את צה"ל לפעול ללא כבלים מדיניים, כדי למנוע לוויות נוספות, חס וחלילה.

זבולון אורלב: ראש הממשלה, אני פונה אליך במישרין ואומר לך: לא תוכל להשתמש בנו, במפד"ל, כאילו אתה מקיים ממשלת חירום לאומית, וכל זאת כדי לזכות ברשת ביטחון פוליטית נוספת, אחרי שהולכת אותנו שולל, לפחות למראית עין, לפני כחודש, כאילו אתה מנהל אתנו משא-ומתן להקמת ממשלת חירום.

זבולון אורלב: קראת לראש האופוזיציה, קראת לראש מפלגתנו, קראת לנו, קראת למפלגות נוספות – והכול, מתברר, כדי לקבל רשת ביטחון מש"ס.

זבולון אורלב: לא תצליח להוליך אותנו שולל פעם נוספת.

זבולון אורלב: רק אם תזמין יחד את כל המפלגות, לרבות ש"ס, ולאחר שתודיע מראש ובגלוי כי נכשלת במדיניותך ואתה רוצה לנהל מדיניות שונה, ואחרי שתשכנע אותנו, ותצטרך לעבוד קשה, רק אז נוכל להסכים.

זבולון אורלב: אבל הדרך הברורה והמועדפת שלנו היא להפסיק את קיום הממשלה הנוכחית, להקדים את הבחירות, להפיל את הממשלה הזאת, לא לאפשר לה להמשיך ולנהל מדיניות לא-נכונה זו.

זבולון אורלב: ישראל ראויה שתהיה לה ממשלה שתיתן לצה"ל לנצח.

זבולון אורלב: יש לנו חילוקי דעות מדיניים קשים, ואסור שיהיו לנו חילוקי דעות לגבי זה שצה"ל צריך לפעול בכל יכולתו ובכל כוחו כדי שדם יהודי לא יהיה הפקר.

גדעון עזרא: תודה רבה.

גדעון עזרא: חבר הכנסת מיכאל קליינר, ואחריו – חבר הכנסת ויצמן שירי.

מיכאל קליינר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, עם ישראל כולו זועם וכואב היום יחד עם תושבי כפר-דרום וגוש-קטיף.

מיכאל קליינר: אני מקווה שיחד עמו זועמים גם יוסי שריד וחבריו.

מיכאל קליינר: אבל הוא וחבריו, הם שהתירו את דמם וסימנו את המתיישבים היהודים ביש"ע כיעד מועדף עבור האויב.

מיכאל קליינר: כל עם ישראל מבין היום, שאין מה לדבר עם ערפאת, לא על תהליך מדיני ולא על הפסקת אש.

מיכאל קליינר: אם אדם מרמה אותך פעם אחת, הרי הוא מנוול ורמאי, אבל אם הוא מרמה אותך פעם שנייה, אתה טיפש ופתי.

מיכאל קליינר: ערפאת רימה את ראשי הממשלה בישראל, בזה אחר זה, מאות פעמים, וכולם הוקסמו משקריו והמשיכו להידבר אתו: רבין, פרס, נתניהו וברק – כולם באותה סירה.

מיכאל קליינר: עם ישראל לא מוכן יותר לשמוע על הידברות, צריך להידבר במעשים.

מיכאל קליינר: הגיע הזמן שממשלת ישראל תפסיק לרחם על אכזרים.

מיכאל קליינר: צריך להבעיר את האדמה מתחת לרגלי הפלסטינים בעזה, להפסיק להחזיר אש אל הגבעות והטרשים ולהתחיל לפגוע באנשים.

מיכאל קליינר: אנחנו לא בתקופת המחתרות, אין לנו עניין לפגוע ברכוש או בבניינים ריקים בעזה, יש לנו עניין לפגוע בנפש, כמו שאמר שר החוץ לשעבר: דם תחת דם, אש תחת אש, נפש תחת נפש, ילד תחת ילד.

מיכאל קליינר: זו לא קריאה לנקם, זו קריאה להחזרת כוח ההרתעה של מדינת ישראל.

מיכאל קליינר: אי-אפשר להקצות חייל או שוטר לכל פלסטיני, צריך להחזיר את הפחד ללב הפלסטיני.

מיכאל קליינר: הם מרגישים גיבורים גדולים, כי המדיניות שלנו היא מדיניות של יהודים רחמנים.

מיכאל קליינר: אסור לרחם על אכזרים.

מיכאל קליינר: מי שאומר שאין פתרון זולת הפתרון המדיני, נכנע לטרור ומזמין טרור.

מיכאל קליינר: הפתרון הוא צבאי, והפתרון הצבאי צריך להכיל גם תגובה מדינית.

מיכאל קליינר: כל מי שחושב שישראל תוכל להתמודד עם הטרור בלי לחזור לשטחים שמהם יצאנו, משלה את הציבור.

מיכאל קליינר: אין לנו ברירה אלא לחזור גם לעזה וליריחו אם צריך ולעשות שם סדר: להחרים את הנשק, לדכא את האינתיפאדה, לאסור מבוקשים ולחסל חוליות.

מיכאל קליינר: אף אחד לא יעשה את זה בשבילנו, ובלי זה לא יהיה לנו ביטחון.

מיכאל קליינר: כרגע עם ישראל לא מסוגל אפילו לחשוב על חזרה לעזה, אבל צריך שבבית הזה יהיה לפחות אחד שיגיד לציבור את האמת: בלי שליטה בשטח, לא יהיה ביטחון לאזרחי המדינה.

גדעון עזרא: תודה.

גדעון עזרא: חבר הכנסת ויצמן שירי, אחריו – חבר הכנסת יאיר פרץ, ובהיעדרו – חברת הכנסת לימור לבנת.

ויצמן שירי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ראשית, אדוני היושב-ראש, אני מודה לך על כך שאפשרת לי להקדים את הנאום.

ויצמן שירי: אני צריך ללכת לבקר את הפצועים ב"סורוקה" ב-19:30, ואני צריך לצאת.

ויצמן שירי: לבי ולבנו עם המשפחות.

ויצמן שירי: זו שעה קשה לעם ישראל, שעה קשה כנראה להיות בה אזרח יהודי במדינת ישראל.

ויצמן שירי: אני מתחיל לחשוב פעמיים, לא אם יש לנו עם מי לדבר, אלא עם מי בכלל אנחנו מדברים.

ויצמן שירי: אני עובר רגעים קשים, כי היו לי ציפיות, חבר הכנסת ברכה, מחברי הכנסת הערבים.

ויצמן שירי: כשקרה האירוע המחריד הזה, ואותם מחבלים ידעו – ושמעתי הבוקר את אלוף הפיקוד – ואותם מרצחים ידעו, שבשעה כזאת עובר אוטובוס כזה עם ילדים, חשבתי לתומי שיש כמה קודים שלא עוברים אותם כשמדובר באנשים חפים מפשע.

ויצמן שירי: לא פעם שמעתי מחברי הכנסת, שהם מרגישים בקטעים מסוימים, קצת בצדק, נרדפים, אבל יש רגעים, שזה לא רצח, זה רצח נתעב.

ויצמן שירי: ילדים מכיתה א' עד כיתה ד', שכל מטרתם היתה להגיע לבית-ספרם, שאפילו לא יודעים מה משמעות הסכסוך.

ויצמן שירי: אומר אלוף הפיקוד, שהם תזמנו את הפיגוע באוטובוס הזה: קומנדקר צבאי עובר לפני האוטובוס וקומנדקר צבאי עובר אחרי האוטובוס, והם נתנו לקומנדקר הצבאי לעבור ופגעו באוטובוס.

ויצמן שירי: רק חלאת המין האנושי מסוגלת לנהוג בצורה כזאת.

ויצמן שירי: אלה לא בני-אדם, אלה חיות.

ויצמן שירי: זו כבר לא מלחמה.

ויצמן שירי: מי שמסוגל לעשות דבר כזה, הוא אפילו יותר גרוע מחלאת המין האנושי, אני לא יודע איך לתאר זאת.

ויצמן שירי: בדרך הזאת, גם אנשים כמוני, שמאוד רוצים להגיע להסדר מדיני, להסכם שלום, חושבים אלף פעם עם מי יש לנו עסק.

ויצמן שירי: כשאני שומע, שאת הקצין שפגע בחייל בשבת, מעלים, לא בדרגה אחת, בשתי דרגות – זה מראה איך הרשות הפלסטינית מתנהלת.

ויצמן שירי: אדוני היושב-ראש, כנראה יש אנשים שנולדו כך, שזה בגנים שלהם.

ויצמן שירי: מי שפוגע בכל ילד, לא משנה איזה, הוא חלאת המין האנושי.

מוחמד ברכה: אתה מוכן להגיד, שגם מי שפוגע בילד פלסטיני הוא חלאת המין האנושי?

ויצמן שירי: הייתי מצפה מיאסר ערפאת, שלפני שהוא דואג, או שהאנשים שלו דואגים לשלוח ילדים לזרוק אבנים, שידאגו לבלום אותם.

ויצמן שירי: אני שומע את האמהות לא פעם אחת ולא פעמיים.

ויצמן שירי: האם אני הייתי מעלה על דעתי, שאחד מהילדים שלי, או הילד של השכן שלי, ייקח סיכון של חצי אחוז שמא חלילה הוא לא יחזור הביתה כבן-אדם שלם?

מוחמד ברכה: אין משהו נתעב יותר ממה שקורה – – –

ויצמן שירי: מאה אחוז.

ויצמן שירי: אבל ללכת ולהשתמש בילדים – – –

מוחמד ברכה: בלי אבל.

מוחמד ברכה: בלי אבל.

ויצמן שירי: אבל ללכת ולהשתמש בילדים כחשופים בצריח?

ויצמן שירי: את זה אתם הייתם צריכים לגנות.

ויצמן שירי: לא שמעתי מאף אחד שאומר: הכול כן, בתנאי שלא משתמשים בילדים.

ויצמן שירי: נראה שבשביל להשיג את המטרה שמישהו חושב שהוא יוכל להשיג – הכול כשר, גם להשתמש בילדים.

ויצמן שירי: זה כבר עניין של הרשות הפלסטינית.

ויצמן שירי: אם הם רוצים להשתמש בילדים – זו טעות נוראית.

ויצמן שירי: טעות נוראית.

ויצמן שירי: אבל ללכת ולהתקיף בצורה צינית אוטובוס של ילדים?

ויצמן שירי: על זה אין כפרה.

תמר גוז'נסקי: האם אתה יודע באיזה גיל יצחק רבין, זכרו לברכה, התגייס והתחייל?

ויצמן שירי: מה זה רלוונטי?

תמר גוז'נסקי: הוא היה בן 16.

ויצמן שירי: מה זה רלוונטי למי שמשתמש בכל ערוצי התקשורת בעולם ומראה איך ילדים נפגעים?

ויצמן שירי: ואני לא כל כך בטוח, שחייל צה"ל פגע בילד ההוא שם, עם האבא שלו – וזה היה מחריד, וזה שינה את כל התפיסה של העולם כלפי מה שנקרא המלחמה הזאת, שמדברים עליה.

גדעון עזרא: אתה צריך לסיים.

ויצמן שירי: מי שלא יכול להפנים את הדבר הזה, איך יוכל להסתיר את העניין שפגעו באוטובוס, חתכו אוטובוס ממוגן לשניים?

ויצמן שירי: השתמשו בנשק לא-קונבנציונלי.

ויצמן שירי: השתמשו במלחמה לא לגיטימית.

ויצמן שירי: לכן, אני קורא לצד הזה של הבית – – –

גדעון עזרא: לא, תסלח לי, תסלח לי.

גדעון עזרא: את אריאל שרון הורידו מפה באמצע המשפט.

גדעון עזרא: אני לא מוכן לתת לך דקה אחת נוספת.

ויצמן שירי: גדעון – – –

גדעון עזרא: אני לא מוכן.

גדעון עזרא: אני לא מוכן.

גדעון עזרא: הורידו את אריק שרון.

ויצמן שירי: סליחה – – –

גדעון עזרא: אני מבקש ממך להפסיק.

ויצמן שירי: אני מודה לך.

גדעון עזרא: תודה.

גדעון עזרא: חבר הכנסת יאיר פרץ – אינו נוכח.

גדעון עזרא: חברת הכנסת לימור לבנת – איננה.

גדעון עזרא: חבר הכנסת אליהו בן-מנחם – איננו.

גדעון עזרא: חבר הכנסת דוד לוי, בבקשה.

גדעון עזרא: חמש דקות לרשותך.

דוד לוי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, עד מתי נגזר עלינו להמשיך בחובה המוטלת עלינו לנוכח הטרגדיה המתרחשת לנגד עינינו, בבשרנו ובדמנו, יום יום?

דוד לוי: עד מתי נמשיך לנחם?

דוד לוי: בימים אלה "דברי הכנסת" מלאים ניחומים.

דוד לוי: אדוני היושב-ראש, השאלה הנשאלת היא: למי לפנות?

דוד לוי: אל מי להפנות את הקריאה להפסיק את מרחץ הדמים הזה?

דוד לוי: מי האחראי לעשות?

דוד לוי: מי יודע לאן נגיע?

דוד לוי: אנשים כואבים ובאבלם זועקים, ואין עונה.

דוד לוי: נדמה שהממשלה איבדה את הדרך, ודרכי ציון אבלות.

דוד לוי: האם הממשלה – וזאת השאלה הנשאלת בימים אלה בכל בית ישראל – יודעת מה היא רוצה?

דוד לוי: האם מדיניותה מכוונת ליעד כלשהו?

דוד לוי: או שלוליינות הפכה למדיניות, ורשת ביטחון מצביעה על קרקס, והיא תבטיח את ביטחונו של הלוליין המתהלך לו על חבל דק שלא יתרסק?

דוד לוי: בניהול מדינה אין לוליינות, ואסור שתהיה.

דוד לוי: בדאגה לביטחון ישראל אין הימור, ואסור שיהיה הימור כזה.

דוד לוי: אדוני היושב-ראש, לנוכח מה שעובר עלינו, כל אחד שואל: מה ילד יום?

דוד לוי: ומה יהיה הלילה בחוצות ירושלים, ביישובים ובדרכים?

דוד לוי: ואין עונה.

דוד לוי: ואין מי שמסוגל לענות.

דוד לוי: זהו המצב הנורא שאליו נקלענו בשם תהליך שלום.

דוד לוי: מי לא זוכר את מה שנאמר מעל במה זו אך לפני כמה חודשים?

דוד לוי: הנה, אנחנו במייל האחרון, הנה אנחנו עומדים לסגור.

דוד לוי: אדוני היושב-ראש, מה שהעסיק את הממשלה ותומכיה – ואני הייתי שם – היה איזה הפגנות תמיכה צריכים לעשות לקראת שובה של המשלחת שלנו מקמפ-דייוויד.

דוד לוי: זה מה שהעסיק את תומכי הממשלה וחבריה.

דוד לוי: ומה יצא מן הנסיעה האומללה הזאת?

דוד לוי: הרי איש לא חושד בממשלה שהיא איננה רוצה שלום.

דוד לוי: אבל באיזה מחיר יהיה השלום הזה, אם בכלל?

דוד לוי: את המחיר אנחנו משלמים.

דוד לוי: אנחנו משלמים בנפש, אנחנו משלמים באזרחים שנרצחים, אנחנו משלמים בחיילים צעירים בני 18 ו-20, שחייהם נגדעים ונקטעים, אנחנו משלמים על-ידי ילדים שאיבריהם נקטעים.

דוד לוי: זה המחיר של מה?

דוד לוי: – מחיר של אשליה.

דוד לוי: צריך לומר את הדברים בצורה בהירה ביותר, אדוני היושב-ראש.

דוד לוי: אין העם בישראל מחולק לרודפי שלום ולרדופי שלום.

דוד לוי: העם בישראל מחולק בין אלה שבוחרים לראות את המציאות הנוראה כפי שהיא לבין אלה הטומנים ראשם בחול כבת-יענה.

דוד לוי: אדרבה, מבחינה פוליטית, הבטחתם שלום.

דוד לוי: היכן הוא?

דוד לוי: על מה לא הייתם מוכנים לוותר?

דוד לוי: מי הפריע לכם?

דוד לוי: אפילו שותפיכם פנו לדרכם.

דוד לוי: מדוע לא השגתם אותו?

דוד לוי: מדוע חזרתם בידיים ריקות, עם כל המחיר שהייתם מוכנים לשלם, לרבות חלוקתה של ירושלים?

דוד לוי: את האמת הזאת צריך לומר לעם, ולא להפריח ססמאות ולטפח אשליות.

דוד לוי: צריך להתנער, להתעשת, להתעורר מחלום הבלהות הזה.

דוד לוי: מי שישמיע את הכאב, מי שיצביע על הקורבנות, מי שרואה לאן אנחנו צועדים, אל התהום, האם הוא בלתי אחראי?

דוד לוי: הוא לא רוצה שלום?

דוד לוי: לרצות שלום צריכים חפצי חיים.

דוד לוי: אני לא מכיר מישהו שמוכן להיהרג כדי להוכיח כמה הוא דבק בשלום.

דוד לוי: אינני מכיר עם כזה.

דוד לוי: ואם יש – אז הוא עם לא נורמלי.

דוד לוי: ומי בכלל קובע את אמת המידה לגבי התגובה, כאשר יורים עליך, כאשר רוצחים באזרחיך ובחייליך?

דוד לוי: אמת המידה?

דוד לוי: זה מה שאנחנו שומעים בלקסיקון החדש, בימים אלה, בעוד אנחנו קוברים את הקורבנות?

דוד לוי: תשובה, תגובה חכמה, מדודה, עדינה.

דוד לוי: במה אנחנו עוסקים?

דוד לוי: מי מוסמך לקבוע מדד של דם?

דוד לוי: מי שמכם?

דוד לוי: בל נכניס את צה"ל לעניין הזה.

דוד לוי: צבא-הגנה לישראל כפוף למפקד העליון, שהוא הממשלה, הדרג המדיני.

דוד לוי: אדרבה, יקום הדרג המדיני ויאמר לציבור מה הוא יודע, יאמר לציבור לאן הוא מוביל.

גדעון עזרא: אדוני, צריך לסיים.

דוד לוי: אסיים.

דוד לוי: צר לי עד מאוד שאנחנו כפופים למגבלה הזאת, אדוני היושב-ראש.

גדעון עזרא: כבר עברנו את הזמן.

דוד לוי: אני מכבד זאת, אבל אני רוצה לומר, אדוני היושב-ראש, כי נדמה היה ברגע מסוים, כי הנה לנוכח המצב קמה הממשלה, לוקחת את העניינים בידיים ומאחדת את העם, כי המורל פגוע, הסבלנות במשבר.

דוד לוי: שיחת היום בכל בית היא: אנה אנו באים, מה יהיה, מה צפוי?

דוד לוי: ואין מי שייתן תשובה.

דוד לוי: ונדמה היה שהנה הולכים ללכד את כל הכוחות.

דוד לוי: אבל במדיניות הזיגזגים, מה שנדמה לך כריאליזם הוא סוריאליזם, ומה שנדמה כמתחייב הוא בעצם חובה לרגע ולאחר מכן משחקים בפוליטיקה זולה ובפגיעה באחריות ובסטירת לחי לאופוזיציה אחראית.

דוד לוי: גם את זה למדנו בימים אלה.

דוד לוי: אדוני היושב-ראש, כך אי-אפשר להמשיך.

דוד לוי: לכן, מן הדין שהממשלה תתעשת ותקיים את חובתה להבטחת ביטחון ישראל; תלכד את העם מהר מאוד, לא במשחקים; תלכד את הבית הזה בטרם נאמר:

דוד לוי: כולנו אשמים, ובמקום שנשמע שמה שקרה הוא עדיין מעט לעומת מה שיקרה – לא אלמן ישראל, נעשה את המתחייב.

דוד לוי: על הכנסת הזאת, למרות כל מה שאדם רואה כפסגת שאיפתו, להגיע אל הכיסא הזה, הכיסא הזה של כל אחד ואחד מאתנו איננו שווה לא ילדה קטנה שקוטעים את רגלה, בוודאי לא את המורה שנרצחה, ובוודאי לא את החיילים הצעירים שחייהם נגדעים ואנחנו קוברים אותם.

דוד לוי: יש לפזר את הכנסת, והעם יאמר את שלו.

גדעון עזרא: תודה רבה.

גדעון עזרא: חבר הכנסת יוסי כץ, ואחריו – חבר הכנסת משה גפני.

גדעון עזרא: יש לך שלוש דקות.

יוסי כץ: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, זו שעה קשה וכואבת לכולנו.

יוסי כץ: גם אם יכולה להיות מחלוקת ביני ובין חברי לבין המתיישבים ביש"ע לגבי אופי ההסדר המדיני, אני נמנה עם אלה שמכבדים את המתיישבים ומשתתפים באבל הכבד שפקד אותם, את בני כפר-דרום, אותנו.

יוסי כץ: חלק גדול מהמתיישבים הגיעו ליש"ע מתוך אמונה אמיתית, וגם אם אני חושב שבעת הסדר הקבע בינינו לבין שכנינו הפלסטינים, חלק מהמתיישבים יצטרך לשוב לגבולות "הקו הירוק" וליישב את הנגב, העמק והגליל, אני מעריך אותם על דבקותם באדמה.

יוסי כץ: מי שגדל כמוני על אותה פיסת אדמה שבה נולד, מי שחי בצפון הארץ, בגליל ובעמקים, ורואה את הקשר והזיקה בין הפלח הערבי לבין אדמתו, לא יכול שלא להעריך את המתיישבים היהודים ביש"ע.

יוסי כץ: אבל, נורא ככל שיהיה המקרה, וצריך לגנות אותו בכל תוקף מקיר אל קיר, אין דרך אחרת מלבד המשא-ומתן.

יוסי כץ: מי שחושב, שאפשר באמצעים אלימים, באמצעים של טרור – ואני אומר את זה לחברי הפלסטינים – – –

גדעון עזרא: אלה חבריך?

גדעון עזרא: חבריך אלו?

גדעון עזרא: עם חברים כאלה לא צריך אויבים.

סאלח טריף: אדוני היושב-ראש – – –

יוסי כץ: תרצה או לא תרצה, מדינת ישראל בסופו של דבר תצטרך לעשות הסדר של קבע עם שכנינו הפלסטינים.

גדעון עזרא: הם לא חברינו.

גדעון עזרא: חברינו שהרגו את ילדינו?

יוסי כץ: אדוני היושב-ראש, תפקידך להגן עלי, לא להתווכח אתי.

גדעון עזרא: אני רק מעיר לך.

סופה לנדבר: אדוני היושב-ראש, למה לא התווכחת עם חבר הכנסת דוד לוי?

גדעון עזרא: בכל זאת, לא באתי לכאן מהאו"ם.

גדעון עזרא: את יודעת את זה.

סופה לנדבר: – – –

יוסי כץ: אני רוצה לומר לך שני דברים, אדוני היושב-ראש.

יוסי כץ: טרור ותגובת נגד לטרור, בשום פנים ואופן לא ישנו את העובדה הבסיסית: כדי לפתור את מערכת היחסים הסבוכה בינינו לבין הפלסטינים – – –

נסים זאב: אי-אפשר להשאיר את הטרור הזה, שיביא לטרור נוסף.

נסים זאב: יש לנו עסק עם חיות.

גדעון עזרא: עזוב את זה, אתה תצביע אתנו ביום שני.

יוסי כץ: ידידי היקר, במקום ססמאות – – –

נסים זאב: אלה לא ססמאות.

נסים זאב: אתה חושב שדם יהודי הוא הפקר.

יוסי כץ: תקשיב לי עד הסוף.

יוסי כץ: במקום ססמאות, אני אומר לך, שאחד הדברים הקשים עבורי הוא, שחברי הפלסטינים ניסו לשנות את דרכי המשא-ומתן בדרך של אלימות, והבן שלי, שהוא קצין לוחם המשרת בשטחים, צריך להרוג אנשי "תנזים".

יוסי כץ: תאמין לי שזה כואב לי וחבל לי, אבל חינכתי אותו שכדי להגן על המדינה הוא צריך להקריב את הכול.

יוסי כץ: אני לא מצפה ממך לציונים ולא לשום דבר אחר.

יוסי כץ: אני רק רוצה שתבין דבר אחד: ההרג, השכול אצלנו ואצל הפלסטינים, לא יפתרו בשום פנים ואופן את העובדה הבסיסית, שנגזר עלינו לחלק אותה פיסת אדמה, אם נרצה ואם לא נרצה.

יוסי כץ: לכן אני רוצה קודם כול לחזק את ראש הממשלה על דרך התגובה שלו מתחילת המהומות ועד היום, דרך אחראית, שקולה, נבונה וחכמה, שמצד אחד איננה שורפת גשרים, ומצד שני מראה למי שמנסה להסיט את הדברים משולחן המשא-ומתן בדרך של אלימות, שדרכו לא תצלח.

יוסי כץ: זו הדרך ואין בלתה.

יוסי כץ: הייתי קורא לחברי הכנסת שלא לנצל את האירוע הכבד והקשה הזה כדי להתסיס את האווירה, כדי להביא לתגובות קשות, שרק יחריפו את המצב וימנעו הסדר בעתיד.

יוסי כץ: תודה רבה.

גדעון עזרא: תודה רבה.

גדעון עזרא: חבר הכנסת משה גפני, ואחריו – חברת הכנסת סופה לנדבר.

גדעון עזרא: תמתין עד שמזכיר הכנסת יקרא את הודעתו.

א' האן: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיע, כי הונחו על שולחן הכנסת: הצעת חוק הכנסת (מספר חברי ועדות בתקופת כהונתה של הכנסת החמש-עשרה), התשס"א–2000, לקריאה ראשונה, שהועברה מוועדת הכנסת.

א' האן: הצעת חוק עובדי הציבור (הגבלת שכר), התשס"א–2000, לקריאה ראשונה, מטעם חברי הכנסת.

א' האן: תודה רבה.

גדעון עזרא: אדוני, בבקשה.

גדעון עזרא: שלוש דקות.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אני מבקש לשלוח את תנחומי הכנים למשפחות הנרצחים, שנרצחו על לא עוול בכפם.

משה גפני: אני רוצה לשלוח איחולי החלמה לפצועים.

משה גפני: אנחנו עושים את זה היום בלב כבד.

משה גפני: הניסיון – לצערנו הרב הוא הצליח בחלקו – לפגוע, להרוג ילדים רכים, תלמידי או תלמידות בתי-ספר, שלא טעמו טעם חטא, שנמצאים וגרים במקום מכוח החלטות ממשלה, כל הממשלות; בדם קר, במצח נחושה, בעזות פושעת, להניח מטען שהיה חלילה יכול להרוג את כל יושבי האוטובוס, שהיו בו ברובו ילדים קטנים – זהו פשע שלא יסולח, לא יכופר.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, בלי להביע עמדה פוליטית כזאת או אחרת – העם חצוי: חלק מהעם מעוניין בקידום התהליך המדיני, עם פשרה טריטוריאלית, עם מסירת חלקים מארץ-ישראל תמורת קידום התהליך המדיני; חלק מהעם, חציו, איננו מוכן לפשרה טריטוריאלית – מרחיקת לכת ודאי שלא – אבל כל עוד אין החלטת ממשלה אחרת, כל עוד המתיישבים, במקרה זה בחבל-עזה, יושבים כדין מכוח ההחלטה, חייהם לא יכולים להיות הפקר.

משה גפני: ואני פונה אל הפלסטינים – הם אינם חברי, הם פרטנרים למשא-ומתן – ואנחנו רוצים למנוע את שפיכות הדמים, כאשר כפי שאמרתי יש חלק בעם שאכן רוצה בקידום התהליך המדיני, כאשר אנחנו רואים שיש לנו עסק עם חיות אדם, עם כאלה שיכולים לרצוח ילדים בדם קר; גם חצי העם שרוצה את קידום התהליך המדיני עושה לעצמו את חשבון הנפש – האם אלה באמת פרטנרים למשא-ומתן?

משה גפני: האם מטרתם באמת קידום תהליך מדיני ושנוכל לחיות כאן בשלום, שנוכל לחיות כאן בלי החשש שתימשך שפיכות הדמים?

משה גפני: את זה שואלים את עצמם לא רק אלה שאומרים שאנחנו לא מוכנים לפשרה טריטוריאלית, את זה שואל את עצמו גם החלק בעם שמוכן ורוצה: האם אלה הפרטנרים – חיות אדם, שעושים את המעשים השפלים ביותר.

גדעון עזרא: אתה צריך לסיים.

משה גפני: אני מסיים.

משה גפני: ואני אינני פטור מלומר גם לעצמנו – והרמב"ם אומר, חבר כנסת בני אלון, חבר הכנסת נסים זאב – הרמב"ם אומר, שכשבאות צרות על בן-אדם, הוא צריך לפשפש במעשיו.

משה גפני: ובאות עלינו צרות ציבוריות, נוראות, ואנחנו צריכים לעשות את החשבון האם מבחינה ציבורית עשינו את מה שמוטל עלינו.

משה גפני: ביום כזה, שיכולה להיות בו הסתה כאן בבניין נגד תלמידי הישיבות; ביום כזה, כשמדברים על שינוי התרבות היהודית, על מהפכה חילונית – האם זה חשבון הנפש שאנחנו עושים לעצמנו, אנחנו כמדינה יהודית, כעם יהודי?

משה גפני: כך אנחנו באים לפני הקדוש-ברוך-הוא?

משה גפני: ואני מסיים, אדוני היושב-ראש.

משה גפני: אמר כאן חבר הכנסת שרנסקי ואני שמעתי אותו: בעבר התפללנו.

משה גפני: גם היום אנחנו צריכים להתפלל, חבר הכנסת שרנסקי, לא את מה שעשיתם היום בוועדת הכנסת.

משה גפני: תודה רבה.

גדעון עזרא: תודה.

גדעון עזרא: חברת הכנסת סופה לנדבר, ואחריה – חבר הכנסת זאב בוים.

קריאה: ומי אחריו?

גדעון עזרא: אחרי זאב בוים אתה תהיה, אם חבר הכנסת הלפרט לא יהיה; ואחריו – חבר הכנסת סאלח טריף.

גדעון עזרא: שלוש דקות, בבקשה.

סופה לנדבר: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, גם אני מביעה צער וכאב, ואני חושבת שכל הבית הזה ברגעים אלה מתאחד בצער ובכאב.

סופה לנדבר: אני שולחת תנחומים, שלי ושלנו, למשפחות ההרוגים, ותפילה לבריאות של אלה שנלחמים עכשיו על החיים.

סופה לנדבר: אני לא רוצה להיכנס עכשיו לפאתוס, מפני שלדעתי לא מתאים כאן עכשיו פאתוס.

סופה לנדבר: אני גם שתקתי כאשר דוד לוי דיבר, משום שהוא כנראה התבלבל – הוא אף פעם לא יודע איפה למצוא את עצמו.

סופה לנדבר: אז הפאתוס הזה לא מתאים לרגעים האלה, והמניפולציה של הימין – גם היא לא מתאימה לרגעים כאלה.

סופה לנדבר: אני חושבת שכולנו מבינים שהמצב קשה ביותר, ואני לא שמעתי במשך הדיון, שעה מלאה – ואני לא חושבת שאני אשמע בהמשך – מה הדרך ומה חברי הכנסת ממליצים לעשות עכשיו.

סופה לנדבר: יש לנו זכות קיום, ויש לנו זכות קיום במדינה שלנו, ואני לא חושבת שצריך לשתוק.

סופה לנדבר: רק לפני כמה ימים הסתכלתי על ביבי נתניהו וחשבתי, רבותי – האם הדם שנשפך אז במשך שלוש שנים בלבנון, של 147 חיילים, זה לא כאב לנו כמו שכואב על אלה שנהרגו עכשיו?

סופה לנדבר: האם אלה שנהרגו באירוע המנהרה – 16 חיילים – זה לא כאב לנו, או כואב פחות מהכאב על אלה שנהרגו עכשיו?

סופה לנדבר: ואני רוצה להגיד, רבותי – אני שמעתי בתשומת לב רבה.

סופה לנדבר: אני חושבת שכן, אנחנו מסוגלים להתאחד, וכן, ברגעים אלה אסור לנו להבליט את ההבדל בינינו, משום שמה שמאחד את העם הוא שזו המדינה שלנו והמצב שאנחנו נמצאים בו כואב לנו.

סופה לנדבר: את הפרטנר ערפאת לא בחרנו.

סופה לנדבר: בוחרים חברים, לא בוחרים אויבים.

סופה לנדבר: אני חושבת, שלפרצוף של ערפאת היום אנחנו שוב רוצים לומר – זה מגעיל, זה אכזרי, זה נורא.

סופה לנדבר: כאשר פוגעים בילדים זה נורא.

סופה לנדבר: אני חושבת שאני – חיילת של שלום – היום יש לי ספק, רבותי, האם לא צריך לעצור ולחשוב מה מדינת ישראל צריכה לעשות עכשיו, אבל אני בטוחה בכך שהבית הזה צריך להתאחד.

סופה לנדבר: אם העולם הערבי יכול להתאחד, אנחנו, רבותי, חייבים לעשות את זה יחד למען הילדים, למען השלום, למען מדינת ישראל.

גדעון עזרא: תודה.

גדעון עזרא: חבר הכנסת זאב בוים.

גדעון עזרא: אחרי כן – חבר כנסת הלפרט.

גדעון עזרא: אחרי כן – חבר כנסת ברכה.

גדעון עזרא: שלוש דקות בלבד.

זאב בוים: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, מילות הצער והניחומים שאנו משמיעים כאן מעל הדוכן עלולות להישמע כמצוות אנשים מלומדה, הייתי אומר במיוחד כאשר נציגי ממשלה, ולעתים נציגי צה"ל, לא מגיעים בפועל למשפחות שאיבדו את יקיריהן.

זאב בוים: הייתי ביום שישי בניחום אבלים בנתיבות אצל משפחת גבי זגורי, השם ייקום דמו.

זאב בוים: אחרי ארבעה ימי שבעה הייתי חבר הכנסת הראשון – לשמחתי, אחרי הגיע ויצמן שירי לבקר את המשפחה – אבל עד אז לא הגיעו אחרים, לא מהממשלה, לא מהצבא; משפחה לבדה באבלה.

זאב בוים: אדוני היושב-ראש, היום התקיים בוועדת החינוך דיון בעניין ספרי היסטוריה חדשים שנכתבים על-ידי בעלי נטיות היסטוריות פוסט-ציוניות מובהקות ונכנסים למערכת החינוך.

זאב בוים: היה דיון מעניין.

זאב בוים: אבל כשאני שומע את חברת הכנסת ענת מאור מבקשת להוכיח לכנסת, שהמיקום של כפר-דרום ב-1948, ב-1946, כשעלה על הקרקע, אינו דומה למיקומו היום, ועוד מוסיפה חברת הכנסת גלאון בקריאת ביניים, שכפר-דרום אינו "חומה ומגדל", אני חושב שחברות הכנסת האלה זקוקות באמת לשיעור בהיסטוריה, ואני מציע להן לשים לב היטב למה שאמר סגן שר הביטחון היום מעל הדוכן הזה.

זאב בוים: הוא אמר, שאנחנו נמצאים בשלב סופי ב-100 שנות הקונפליקט, שבו ייקבעו גבולות הקבע של מדינת ישראל, ומוטב לגברות הנכבדות שיפנימו, שבכל תולדות ההתיישבות בארץ-ישראל ומדינת ישראל, ההתיישבות וההיאחזות בקרקע בעצם סימנו את הגבולות של המדינה.

תמר גוז'נסקי: ימית למשל.

תמר גוז'נסקי: מה עם ימית?

זאב בוים: כך זה היה בחניתה.

תמר גוז'נסקי: מה עם ימית?

זאב בוים: בזמן, שלום עכשיו, עכשיו.

זאב בוים: כך היה בחניתה.

תמר גוז'נסקי: מה עם ימית?

גדעון עזרא: אני מציע לך היום לא לדבר כל כך הרבה.

גדעון עזרא: היום תהיי קצת שקטה.

גדעון עזרא: נפל דבר בישראל.

תמר גוז'נסקי: אני שואלת שאלה לגיטימית.

זאב בוים: כך היה בחניתה ובמצודות אוסישקין, כך היה בנגבה, בניצנים, בכפר-דרום במלחמת העצמאות, כך יהיה גם היום.

זאב בוים: כי אם כפר-דרום, חברת הכנסת גוז'נסקי, לא תסמן את גבול הקבע של מדינת ישראל, אז גם פתח-תקווה אם המושבות ומקום יישובה של חברת הכנסת גלאון, לא תעמוד בסופו של דבר; שיהיה ברור.

זאב בוים: אז הגיעה העת, שהשמאל הישראלי, שאף פעם לא מתבלבל מעובדות, יפקח אולי, כדי להבין – – –

גדעון עזרא: תודה.

גדעון עזרא: צריך לסיים.

זאב בוים: – – – שאם לא נשקוד על קיר ברזל, לא תהא תוחלת לקיומנו כאן כמדינה יהודית, והיכולת לחזור לנהל משא-ומתן, וצריך לנהל אותו, תהיה רק על עמידה איתנה ותגובה נחרצת כלפי המרצחים מבית-מדרשו של ערפאת.

גדעון עזרא: תודה לחבר הכנסת בוים.

תמר גוז'נסקי: מה עם ימית?

בנימין אלון: אין להם תשובה על זה.

גדעון עזרא: חבר הכנסת שמואל הלפרט, ואחריו – חבר הכנסת מוחמד ברכה.

גדעון עזרא: אחריו – חבר הכנסת סאלח טריף.

גדעון עזרא: שלוש דקות לרשותך.

שמואל הלפרט: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הפיגוע הרצחני שהיה הבוקר ליד כפר-דרום, כאשר מטען נפץ גדול פגע באוטובוס מלא בילדים ובמורים בדרכם לבית-הספר, הביא לשיא חדש את התקריות והאירועים הביטחוניים בשטחי יהודה ושומרון וגם בשטח ישראל, שלכולם אחראים הרשות הפלסטינית והעומד בראשה ערפאת.

שמואל הלפרט: ברצוני לשלוח תנחומים למשפחותיהם של גבריאל ביטון, השם ייקום דמו, ומרים אמיתי, השם ייקום דמה.

שמואל הלפרט: ברכות החלמה מהירה לפצועים, בהם ילדים קטנים שהיו בדרכם לבית-הספר.

שמואל הלפרט: אין ספק שהפיגוע שבוצע היום אינו עוד אחד בשורה של הפיגועים שהיו לאחרונה.

שמואל הלפרט: מדובר בהתנקשות חמורה ביותר באוטובוס שנסעו בו עשרות ילדים עם הוריהם ומורותיהם, התנקשות באב לשישה ילדים ובאם לארבעה ילדים שנותרו יתומים.

שמואל הלפרט: רק השפלים בבני-אנוש, חיות אדם, מסוגלים לבצע מעשה שכזה.

שמואל הלפרט: אנו כבר שומעים כאילו לפיגוע זה אחראי ארגון ה"חמאס" או ארגון "הג'יהאד", וכבר מנסים לרמוז כאילו לערפאת ולרשות הפלסטינית אין קשר לזה.

שמואל הלפרט: נדמה לי שיש גבול לציניות.

שמואל הלפרט: לא יעלה על הדעת שכל פיגוע יבוצע רק על-ידי משוגע וכל התנקשות תיעשה רק על-ידי ארגונים קיצוניים.

שמואל הלפרט: הגיעה השעה שכולנו נדע את האמת הפשוטה: ערפאת ואנשיו זנחו את הדרך של משא-ומתן לשלום.

שמואל הלפרט: הם לא חושבים אפילו עלינו.

שמואל הלפרט: הם החליטו החלטה אסטרטגית להילחם בנו בכל דרך אפשרית.

שמואל הלפרט: לכן, רק עיוור או מי שמנהל מדיניות של בת-יענה יכולים להתעלם מכך.

שמואל הלפרט: ערפאת ואנשיו הם הם האחראים לכל הפיגועים, ולו רק מכוח ההחלטה הראשונה לפתוח במלחמה נגד ישראל; גם אם למלחמה הזאת קוראים אינתיפאדה וגם אם לצורך זה שוטרי וקציני הרשות הפלסטינית הופכים להיות חברי "תנזים".

שמואל הלפרט: די אם אזכיר, שקצין המשטרה הפלסטינית שביצע את הפיגוע בחממות כפר-דרום בשבת, שבו נהרג סמל ראשון ברוך שניר-פלום, השם ייקום דמו, ועוד שני חיילים נפצעו, אחד מהם קשה, הועלה בדרגה או בשתי דרגות לאחר הפיגוע.

שמואל הלפרט: מצד אחד ביקשה הרשות הפלסטינית מישראל שלא להגיב – – –

ראובן ריבלין: מי הוריד את המיקרופונים?

סאלח טריף: זה רעיון טוב שכשנגמר הזמן המיקרופון יפסיק לפעול.

ראובן ריבלין: כן, אבל עדיין לא נגמר הזמן.

שמואל הלפרט: מצד אחד, אדוני היושב-ראש, ביקשה הרשות הפלסטינית מישראל שלא להגיב, כי היא עורכת חקירה.

שמואל הלפרט: כאילו לא היא אחראית לכך, וכאילו מדובר בקצין סורר.

שמואל הלפרט: ומצד שני, הועלה הקצין בדרגה והפך לגיבור לאומי של הערבים.

שמואל הלפרט: כאלה הם ערפאת ואנשיו.

שמואל הלפרט: מצד אחד מדברים לתקשורת העולמית כאילו פניהם לשלום, ומצד שני ממשיכים בירי וביידוי אבנים בכל שטחי יהודה, שומרון ועזה.

שמואל הלפרט: אני סבור, שזו השעה שבה על כולנו להתאחד מול האויב האכזרי שעומד מולנו, להדוף את כל התקפותיו, את כל ניסיונותיו להשתלט על המקומות הקדושים של העם היהודי, אם זה קבר רחל או קבר יוסף, אם זה מקומות אחרים.

שמואל הלפרט: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת הלפרט.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת ברכה, רק יסלח לי, אדוני – חבר הכנסת ליברמן הוא בין המציעים והוא היה בישיבה אצל ראש הממשלה, אז תורו הגיע, ומייד אחריו אתה.

ראובן ריבלין: בבקשה, חבר הכנסת ליברמן, לרשותך חמש דקות, לעומת אחרים שיש להם שלוש דקות.

אביגדור ליברמן: שש דקות.

ראובן ריבלין: שש דקות זה עם ריבית, אבל אדוני יקבל חמש דקות, ואני בטוח שלא יפסיקו אותך.

אחמד טיבי: האם חבר הכנסת ליברמן היה בפגישה עם ראש הממשלה?

אביגדור ליברמן: לא, אני מודיע שלא הייתי בפגישה אצל ראש הממשלה, אבל הקדימו לי את התור.

אביגדור ליברמן: אמרתי שאין לי מה לפגוש את ראש הממשלה.

אביגדור ליברמן: כשהוא יהיה באופוזיציה אני אשמח לפגוש אותו.

ראובן ריבלין: אני מוכרח לומר ולהבהיר, שבהתאם לאינפורמציה שהנשיאות קיבלה, ראשי הסיעות נתבקשו להגיע לראש הממשלה לדיווח ולעדכון.

תמר גוז'נסקי: אילו ראשי סיעות?

ראובן ריבלין: ראשי סיעות של האופוזיציה.

ראובן ריבלין: אתם בקואליציה – אם את לא יודעת.

תמר גוז'נסקי: אנחנו באופוזיציה מאוד.

ראובן ריבלין: אני באמת אשאל את ראש הממשלה מייד, מדוע לא קרא לראש סיעת – – –

סאלח טריף: אי-אפשר – – –

ראובן ריבלין: עם כל הכבוד לכם, אתם לא תקבעו מה הוא ראש סיעה, אתם תשאלו את ראש הממשלה למה בין ראשי הסיעות לא הגיעו חבר הכנסת ברכה וחבר הכנסת טלב אלסאנע, סליחה, חבר הכנסת אחמד טיבי.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אחמד טיבי, אני לא יודע אם להתנצל בפניך או בפני חבר הכנסת טלב אלסאנע, אבל אני בטוח שזה קומפלימנט הדדי.

ראובן ריבלין: לכן אני מבקש לאפשר את רשות הדיבור לחבר הכנסת ליברמן שהיה אמור להיות.

ראובן ריבלין: בבקשה.

אביגדור ליברמן: אדוני היושב-ראש, אזרחי ישראל כולם שואלים את עצמם שאלה אחת פשוטה, לאן הידרדרנו, איך זה שהגענו למצב שבו יום-יום נהרגים לנו אזרחים וחיילים, וזה אחרי שיצאנו מלבנון ואחרי הבנות קמפ-דייוויד; איך קרה שעיר הבירה ירושלים נמצאת תחת אש, ואיך קרה שהכביש העוקף היקר ביותר במדינה, כביש המנהרות, סגור חדשות לבקרים וכבר מדברים על כביש עוקף לעוקף?

אביגדור ליברמן: נראה שאדריכלי אוסלו מתכננים כביש עוקף נוסף שיעבור בים.

אביגדור ליברמן: כיצד איבדנו לחלוטין את תחושת הביטחון, ואיך נמחקה כליל יכולת ההרתעה של צה"ל?

אביגדור ליברמן: על רקע כל מעשי חלם מנסים להרגיל אותנו למציאות חדשה ולהסביר שזוהי מדיניות רצינית ואחראית.

אביגדור ליברמן: המדיניות הזאת רצינית כמו כל האולטימטומים של ראש הממשלה וכמו עסקת ה"פאלקון" עם סין.

אביגדור ליברמן: במשך שנים הורגל הציבור הישראלי למשל לכך, שבצה"ל, אחרי כל תקלה, אפילו קטנה ביותר, יש תחקיר ויש צוות בדיקה, ויש הפקת לקחים ויש אחראים, גם אם מדובר בנפגע בודד בפעולה צבאית באימונים, או אפילו בתאונת דרכים.

אביגדור ליברמן: לפני שבועות מספר התבשרנו, שראש הממשלה מינה ועדת בדיקה כדי לחקור את מותם של 13 האזרחים הערבים שהשתתפו במהומות אנטי-ישראליות שהנהיגו ראשי הציבור הערבי, אך מכיוון שברק אינו מסוגל לעמוד בשום לחץ, הפכה במהרה ועדת הבדיקה לוועדת חקירה ממלכתית.

אביגדור ליברמן: פה, בסוגריים, הייתי רוצה להגיד לחברי הכנסת הערבים: אתם לא מנהיגים את הציבור, אתם מסבכים את הציבור הערבי.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: – – –

אביגדור ליברמן: לא אכפת לך מאלפי אנשים שאיבדו את הפרנסה שלהם, ואתם שמחים על כל הרוג והרוג.

אביגדור ליברמן: אתה שמח על על הרוג והרוג, כי זה נותן לך תקשורת, זה נותן לך פוליסת ביטוח אצל מחבלים בדמשק ובעזה, ואתם ממשיכים לקבל משכורת מכנסת ישראל.

אביגדור ליברמן: ולך, חבר הכנסת דהאמשה, הייתי אומר, תן לנו צ'אנס.

אביגדור ליברמן: אנחנו נגיע לשלטון, ואני אלמד אותך מה זה "נאש קונטרול".

אביגדור ליברמן: תאמין לי, אני אלמד אותך מה זה "נאש קונטרול".

עבד-אלמאלכ דהאמשה: – – –

אביגדור ליברמן: תירגע.

תמר גוז'נסקי: אתה יכול לפרט?

תמר גוז'נסקי: אולי תפרט?

אביגדור ליברמן: אני לא נותן הצהרות.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת גוז'נסקי, רצית לשאול את הנואם שאלה?

תמר גוז'נסקי: כן, אני מבקשת שהוא יפרט.

ראובן ריבלין: הוא יענה לך, אם הוא רוצה.

ראובן ריבלין: אתה מסכים לפרט?

אביגדור ליברמן: אני מעדיף לעשות, לא לפרט.

ראובן ריבלין: יפה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת גוז'נסקי, הנואם לא מוכן לענות לך על חשבון זמנו.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת דהאמשה, רצית להעיר משהו?

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: נא לאפשר לנואם להמשיך את נאומו.

ראובן ריבלין: בבקשה.

אביגדור ליברמן: ובכל זאת אני רוצה לחזור לעניין של ועדת חקירה ממלכתית ולציין, כי מאז הסכמי אוסלו נהרגו מאות אנשים, אזרחים וחיילים, יהודים וערבים, ואלפים נפצעו, אך משום מה אף אחד לא מקים ועדת חקירה ממלכתית, אין ועדת בדיקה, אין תחקיר ואין אחראים.

אביגדור ליברמן: המסקנה היחידה שלי מכל האירועים האלה היא, שהאחראים הישירים למותם ולפציעתם של מאות ואלפי האזרחים הם אדריכלי אוסלו, וקודם כול מר שמעון פרס ויוסי ביילין, וגם אתה, אדוני ראש הממשלה, כמי ששימש רמטכ"ל באותה תקופה, גם אתה אחראי לכך.

אביגדור ליברמן: אני מודיע לכם כאן ועכשיו, שדרישתנו הקואליציונית הראשונה, לכשתקום ממשלה לאומית, תהיה הקמת ועדת חקירה נוסח ועדת-אגרנט, ועדה שתגיע לחקר האמת ותמצא את האחראים.

אביגדור ליברמן: לפני ימים מספר שמעתי את שמעון פרס אומר, שאם ערפאת ירצה להגיע להלוויה של לאה רבין, זיכרונה לברכה, יש לאפשר לו לבוא.

אביגדור ליברמן: תגובתי האינסטנקטיבית, כמו תגובתו של כל בר-דעת, ברורה.

אביגדור ליברמן: שמעון פרס הוא לוזר מקצועי ותבוסתן חסר תקנה, שהצליח בחתרנות בלתי נלאית להפוך את כל הממשלה הזאת ללוזרים, ועכשיו הוא מנסה להפוך את כל עם ישראל לחבורת לוזרים, אבל אנחנו לא ניתן לו.

אביגדור ליברמן: בתקופה האחרונה דובר רבות על מורשת רבין.

אביגדור ליברמן: אני מציע לכולם לזכור מיהו הפודל של פרס.

אביגדור ליברמן: הרי המאפיין של הפודל שהוא תמיד רץ לפני אדונו ומנסה למשוך אותו לחורים שונים.

אביגדור ליברמן: כך גם ביילין סוחב מדינה שלמה לעבר חורים שבכלל לא ברור איך נצא מהם, אם בכלל.

אביגדור ליברמן: לא אחת דיברנו כאן במליאה על המשל של צ'מברליין, אך הוא לפחות היה אדם ישר.

אביגדור ליברמן: כשהבין שרימו אותו, התפטר והעביר את השלטון לווינסטון צ'רצ'יל.

אביגדור ליברמן: וכדאי לכם, האדונים ברק ופרס, לזכור עוד שתי דמויות מאותה תקופה.

אביגדור ליברמן: האחד היה חייל מספר אחת של צרפת, גיבור מלחמת העולם הראשונה, המרשל פטן, והשני היה שר החוץ המהולל של צרפת – לאוואל.

אביגדור ליברמן: גם הם הסבירו שהם פטריוטים צרפתים ודואגים לביטחונה של צרפת.

סאלח טריף: אתה משווה אותם?

אביגדור ליברמן: אני מציע לכם לדפדף בדפי ההיסטוריה, ומוטב שתקראו היטב את הפרק הזה.

סאלח טריף: אדוני היושב-ראש, תשים לב לדבריו.

סאלח טריף: הכינו לו נאום, אולי למרכז מפלגתו, אבל לא לכנסת ביום כזה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת סאלח טריף, כל אדם אחראי לדבריו וחבר הכנסת ליברמן רוצה ביום כזה לומר מה שהוא אומר.

סאלח טריף: אבל לא עושים השוואות כאלה.

ראובן ריבלין: אדוני יכול להעיר את תשומת לבו של חבר הכנסת ליברמן, וחבר הכנסת ליברמן יחליט לפי שיקול דעתו.

תמר גוז'נסקי: – – – הכריז שראש הממשלה בוגד כמו פטן.

אביגדור ליברמן: תרשו לי לתקן את דברי חבר הכנסת סאלח טריף.

ראובן ריבלין: תודה רבה, חברת הכנסת גוז'נסקי.

סאלח טריף: הגענו למצב – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת ליברמן שמע את הערתה של חברת הכנסת גוז'נסקי והוא בוודאי יתייחס אליה.

אביגדור ליברמן: אני לא השוויתי.

אביגדור ליברמן: הצעתי שיקראו את הפרק הזה בהיסטוריה.

אביגדור ליברמן: אני חושב שזה פרק חשוב וכדאי שכולם יקראו אותו.

אביגדור ליברמן: אני רוצה לנצל את ההזדמנות ולפנות לכל אזרחי ישראל כדי שידעו את האמת.

אביגדור ליברמן: הדרך שבה מובילה אותנו חבורת הלוזרים, כשפודל וחתרן בראשם, היא דרך של התנגשות חזיתית.

אביגדור ליברמן: האנשים האלה מובילים את ישראל למלחמה כוללת באזור, כי החולשה מזמינה את המלחמה כמו שהפרצה קוראת לגנב.

אביגדור ליברמן: לכן, כדי להתמודד עם המצב המורכב, יש לקוות שבמהרה, במקום ממשלת לוזרים, תקום ממשלה אחראית, ממשלה שבה התחייבות היא התחייבות, אולטימטום הוא אולטימטום ומלה זו מלה.

אביגדור ליברמן: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת ליברמן.

ראובן ריבלין: קראתי לחבר הכנסת ברכה משום שאני לא יודע בדיוק איך זה מסתדר אצלי ברשימות.

ראובן ריבלין: אחרי חבר הכנסת ברכה, השרה דליה איציק מבקשת להתערב בדיון.

סאלח טריף: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת סאלח טריף, אין לי כל ספק, שכאשר אתה תהיה שר, אתה תקדם לכל אחד, בהתאם לתקנון.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת ברכה, בבקשה.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, ראשית, אני רוצה להביע השתתפות בצער המשפחות האבלות ולאחל החלמה שלמה לפצועים.

מוחמד ברכה: אולי בשעה קשה זו שעוברת על החברה בישראל יתפכחו אי-אלה אנשים גם במערכת הפוליטית, ובעיקר במערכת הפוליטית, מהצביעות שמבדילה בין דם לדם.

מוחמד ברכה: הצבועים שבוכים על ילדיהם, ובאותה נשימה יכולים להצדיק הריגת ילדים אחרים שאין להם דם בצבע אחר.

מוחמד ברכה: רבותי, אני שואל, על-פי הטרמינולוגיה שהשתמשו בה כמה חברי כנסת לפני, אם ייעשה באירועים האחרונים מאזן הדם הנוראי של ילדים – –

נסים זאב: מה אתה משווה?

נסים זאב: תתבייש לך.

מוחמד ברכה: – – מי יהיו חיות האדם, מי יהיו פראי האדם?

גדעון עזרא: חבר הכנסת זאב, תן לו לסיים את דבריו.

מוחמד ברכה: ילד מול ילד.

מוחמד ברכה: אתה לא יכול להבדיל בין דם לדם.

נסים זאב: – – –

מוחמד ברכה: אתה כן יכול, כי אתה פשוט הפשטת את עצמך מכל רגש של אנושיות, כשאתה מבדיל בין דם של ילד אחד לבין דם של ילד אחר.

מוחמד ברכה: אנחנו אומרים, רבותי, כדי לשמור על חייהם של ילדים ושל מבוגרים, יהודים וערבים, ישראלים ופלסטינים, כדי לזכות בשקט וביציבות ובשלום, גם לישראלים וגם לפלסטינים, צריך ראשית כול להוציא את המתנחלים מהמקום שהם נמצאים בו.

מוחמד ברכה: צריך להוציא אותם מכפר-דרום ולהוציא את ישראל הנצורה באנטי-פרספקטיבה ובאנטי-עתיד שנקרא נצרים, וישראל צריכה למשוך את עצמה ואת האזור כולו מתהום פסגות מדומות.

מוחמד ברכה: אי-אפשר, רבותי, לכבוש ולהרעיב ולדכא ולזלזל ולהטיל מצור ולצפות לשקט.

מוחמד ברכה: עכשיו מדקלמים משפט נוראי: תנו לצה"ל לנצח.

מוחמד ברכה: הרי מה קורה לנו היום?

מוחמד ברכה: מה שקורה הוא תוצאה של אותו ניצחון מהולל ב-1967 שהביא את התוצאה הזאת של יוהרה, של התנשאות קולוניאליסטית וזלזול בחיי אדם, שהביא לים של דם של פלסטינים וישראלים, שהביא עלינו את ההתנחלויות.

מוחמד ברכה: עוד ניצחון כזה, רבותי, ואבדנו כולנו.

מוחמד ברכה: אני רוצה להזהיר כאן מכל אפשרות של הסלמה, ויש אבק שרפה עם ריח מאוד חזק באוויר.

מוחמד ברכה: אני רוצה להזהיר בכל לשון של אזהרה, כי הסלמה נוספת תגביר את התסכול.

מוחמד ברכה: אי-אפשר לפתור בעיות הנוצרות בשימוש בכוח על-ידי יותר כוח ועוד יותר כוח ועוד יותר כוח.

מוחמד ברכה: לאן הממשלה הזאת תוביל את העם בישראל?

גדעון עזרא: אבל הממשלה הזאת לא עשתה את הפיגוע הזה.

מוחמד ברכה: לכן, רבותי, אני אומר, ואני פונה אל הממשלה: תחזירו את המתנחלים למדינת ישראל כדי להקים את מדינת פלסטין, וישכון שלום על כולם.

גדעון עזרא: תודה רבה.

גדעון עזרא: השרה דליה איציק, ואחריה – בשעה טובה חבר הכנסת סאלח טריף, ואני אחריך.

גדעון עזרא: חמש דקות, בבקשה.

דליה איציק: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, חבר הכנסת ברכה, הפיגוע נגד אוטובוס הילדים בכפר-דרום הוא האירוע החמור ביותר בעיני במערכת היחסים שלנו עם הפלסטינים, אפשר לומר כמעט מאז ועד הממשלה הזאת.

דליה איציק: הוא חמור משום שהוא הופנה נגד אוטובוס של ילדים, הוא חמור מפני שרק אתמול התחייב ערפאת בקולו שהוא לא ירשה לאירועים כאלה להתרחש.

דליה איציק: שמעתי קודם את חבר הכנסת אביגדור ליברמן.

דליה איציק: חלק מהדברים שלו אפילו לא שווים תגובה.

דליה איציק: אני שואלת אותך, חבר הכנסת ברכה, יש לך קצת יושר אינטלקטואלי.

דליה איציק: אתה מכיר ממשלה שהציעה לערפאת יותר ממה שהציעה הממשלה הזאת?

דליה איציק: מה היה הרעיון של הסכם אוסלו?

דליה איציק: כל רעיון הסכם אוסלו היה שלא נכנסים יותר למאבקים מן הסוג הזה.

דליה איציק: כל הרעיון היה שמדברים.

דליה איציק: אני שואלת אותך, מי הכין את הפיגוע היום, אנחנו?

מוחמד ברכה: אתם התקדמתם לעומת הליכוד, אבל לא התקדמתם לעבר הפלסטינים.

דליה איציק: אם אתה מזכיר את מלחמת 1967, לא היתה מלחמת מגן יותר גדולה מן המלחמה הזאת, מלחמת מגן פר-אקסלנס.

דליה איציק: אתה יודע את האמת, חבר הכנסת ברכה.

מוחמד ברכה: את יודעת את האמת וזה לא נכון.

גדעון עזרא: חבר הכנסת ברכה, אני מבקש ממך, תן לה לדבר כמו שאתה דיברת.

ראובן ריבלין: השרה איציק, את לא יודעת מה אומר ברכה: ב-1948 היתה התקפה מתוכננת של הציונות על כל מדינות ערב.

גדעון עזרא: רובי, אתה מדבר עוד מעט.

אליעזר כהן: – – –

דליה איציק: אני חושבת שהוא אינטליגנטי.

גדעון עזרא: רבותי, אני אתחיל לקרוא לסדר.

דליה איציק: חברי חברי הכנסת, זה לא יום לחשבון, ובכל זאת לא היה אפשר לשמוע את דבריו של אביגדור ליברמן ולשבת בשקט.

דליה איציק: אדוני יושב-ראש סיעת הליכוד, אני באמת רוצה להימנע, אבל אני רוצה לומר לך משפט.

דליה איציק: ראיתי פה את ממשלת זקיפות הקומה שלכם.

דליה איציק: ראיתי את בנימין נתניהו בפתח של מנהרה צר ואווילי שהוא פתח, עם ההרוגים שנהרגו, ומייד, ממש אחר כך הוא פגש בוושינגטון – כך הוא אמר על ערפאת – איש חם, הוא פגש איש חם יוצא מגדר הרגיל.

דליה איציק: אני כמעט מצטטת.

דליה איציק: הוא גם הסביר שכל 1% זה תל-אביב והוא החזיר לו 13%.

אליעזר כהן: הוא עף בגלל זה וגם ברק יעוף בגלל זה.

דליה איציק: שמענו, שמענו.

דליה איציק: ממה אתם כל כך מתפעלים, חבר הכנסת ריבלין?

דליה איציק: לא ראיתי שהבאתם פה פתרונות קסם.

דליה איציק: ממה בדיוק אתם מתפעלים?

דליה איציק: אדרבה, תעלו פעם אחת ותגידו לנו מה הפתרון שלכם.

ראובן ריבלין: אשת ירושלים השרה דליה איציק, למה רתחתם מזעם כשאמרנו: פרס יחלק את ירושלים, כשאמרנו שברק יחלק את ירושלים?

ראובן ריבלין: רתחתם מזעם, כי אתם נגד חלוקת ירושלים.

ראובן ריבלין: מה את משווה?

ראובן ריבלין: נתניהו, עם כל הביקורת, אתם הבאתם אותו לזה.

דליה איציק: חבר הכנסת ריבלין, כי אתם כל הזמן בניתם את כל הקמפיין, אתם טובים בזה מאוד, אני מוכרחה להגיד, אנחנו יכולים לצחצח אצלכם נעליים, אתם טובים בלשקר, אתם טובים בלהסית.

דליה איציק: אתה ראית את האזרח המודאג ביום שישי?

דליה איציק: בוא אני אתן לך דוגמה איך הוא יכול היה לעשות ולנצל את המצב בלי להגיד את מה שהוא אמר ולהרוויח דיבידנדים.

דליה איציק: למשל, חבר הכנסת ריבלין, שנינו גרים בגילה, נכון?

דליה איציק: כמעט בגילה.

דליה איציק: הוא יכול היה, למשל, ללכת לשם ולומר: אזרחי ישראל, עברנו תקופות קשות, זו תקופה לא פשוטה, אני מציע עכשיו שכולנו נתחזק – מלים שאומרים בשעות מן הסוג הזה.

דליה איציק: מה הוא עשה?

דליה איציק: הוא בא לשם והסית: יש פתרונות, נהרוג, נשמיד.

דליה איציק: למה הוא לא השמיד?

דליה איציק: איפה הוא היה?

דליה איציק: כי הוא יודע שאין שום פתרון צבאי.

דליה איציק: הוא יודע כמו שאתה יודע, כמו שכולנו יודעים, שיש רק פתרון מדיני.

גדעון עזרא: זה המסר שלך לחיילים?

דליה איציק: מה התסכול?

דליה איציק: התסכול הוא, שחבר הכנסת ברכה לא מבין, שערפאת, כמו שאמר עליו פעם אבא אבן, אף פעם לא מחמיץ הזדמנות להחמיץ הזדמנות.

דליה איציק: לא היתה לו ולא תהיה לו ממשלה כזאת.

דליה איציק: גם חבר הכנסת ברכה יודע את זה, רק שאין לו היושר להגיד את זה, אין לו היושר האינטלקטואלי להגיד שלא היתה ממשלה כזאת.

אליעזר כהן: אמרת שיש לו יושר אינטלקטואלי.

מוחמד ברכה: – – –

דליה איציק: יש לך מלה רעה להגיד על ערפאת, אחת, חצי, שלושת-רבעי, משהו?

דליה איציק: יש לך משהו להגיד?

אליעזר כהן: – – –

ראובן ריבלין: יש לו הרבה מה להגיד, שהוא לא עושה מספיק.

גדעון עזרא: גברתי השרה, את צריכה לסיים את דברייך.

גדעון עזרא: תגידי כמה משפטים אחרונים וזהו.

דליה איציק: אדוני היושב-ראש, אני מבקשת להגיד, שראש הממשלה יקרא היום לכל חלקי הבית.

דליה איציק: הוא מתכוון להזמין אליו סיעה סיעה.

דליה איציק: לפי הערכת גורמי הביטחון, לצערי הרב, תהיה הסלמה במצב.

דליה איציק: אנחנו עשינו הכול.

דליה איציק: תאמינו לי, הרבה יותר קשה לא להגיב מאשר להגיב.

דליה איציק: צריך הרבה יותר כוח לא להגיב מאשר להגיב, תאמין לי.

דליה איציק: ובכל זאת היה פה ראש ממשלה שהתאפק, ואני משוכנעת שפעם, כשההיסטוריה תשפוט אותו בעוד הרבה שנים, אנחנו נראה שהיה פה ראש ממשלה שחרק שיניים, שניסה עוד פעם ועוד פעם.

גדעון עזרא: תודה רבה.

דליה איציק: תן לי שנייה.

גדעון עזרא: אני מבקש ממך לסיים.

גדעון עזרא: אריאל שרון עמד פה וסיימו את דבריו באמצע המשפט.

גדעון עזרא: אני מבקש גם ממך לסיים.

דליה איציק: עוד משפט אחד.

גדעון עזרא: אני מבקש ממך לסיים.

גדעון עזרא: את חברת כנסת כמו כל אחד אחר בבית הזה.

דליה איציק: ובכל זאת, תרשה לי לסיים משפט.

גדעון עזרא: ביקשתי לסיים כבר קודם.

דליה איציק: תשתדל גם לא לצעוק עלי.

גדעון עזרא: אני מבקש ממך לסיים.

גדעון עזרא: בעברית קלה אני אומר לך.

ענת מאור: אדוני היושב-ראש, היא שרה ושרה לא מוגבלת בזמן.

גדעון עזרא: את הגעת הנה עכשיו.

גדעון עזרא: אין לך מושג מה קורה פה.

גדעון עזרא: ביררנו את הדבר הזה.

גדעון עזרא: זכותה לדבר כמו כל חבר כנסת אחר.

גדעון עזרא: השרה, שני משפטים אחרונים.

גדעון עזרא: אני מבקש לסיים.

דליה איציק: אדוני היושב-ראש, אני נורא רגישה.

דליה איציק: אל תצעק עלי.

זהבה גלאון: – – –

גדעון עזרא: אני בכלל לא שומע מה שאת אומרת.

גדעון עזרא: זה לא מעניין אותי בכלל.

דליה איציק: איך אתה מדבר אליה?

דליה איציק: מה זה לא מעניין אותך?

גדעון עזרא: לא מעניין אותי מה שהיא אומרת.

גדעון עזרא: את צריכה לסיים את דברייך.

גדעון עזרא: תסלחי לי, אני מבקש ממך לסיים את דברייך.

דליה איציק: קודם כול, אל – – –

גדעון עזרא: תסלחי לי, אני מבקש ממך לסיים את דברייך, ואל תטיפי לי מוסר עכשיו.

דליה איציק: אני אסיים.

דליה איציק: אל תדבר כך אל חברות כנסת.

גדעון עזרא: אני אדבר כמו שאני רוצה.

גדעון עזרא: לא מעניין אותי מה שאת אומרת, אמרתי לך.

גדעון עזרא: אל תסלפי את דברי.

גדעון עזרא: אני מבקש ממך לסיים ולרדת מהדוכן.

דליה איציק: כשאתה תעשה לי שקט ולא תצעק עלי.

גדעון עזרא: אני מבקש להפסיק לרשום בפרוטוקול את הדברים של דליה איציק.

גדעון עזרא: סליחה, הפרוטוקול, אני מבקש לא לכתוב בפרוטוקול את הדברים שדליה אומרת.

גדעון עזרא: אבקש ממך לסיים.

דליה איציק: ההיסטוריה ממש תחמיץ את – – –

אלי בן-מנחם: מה קרה, גדעון?

גדעון עזרא: אני מבקש ממך לרדת מהדוכן.

דליה איציק: אדוני היושב-ראש – –

גדעון עזרא: אני מבקש ממך לרדת מהדוכן.

דליה איציק: – – חברי חברי הכנסת, לפיכך אני מבקשת – – –

יהודית נאות: מה זה?

יהודית נאות: – – –

דליה איציק: הוא ילמד, הוא ילמד, זה ייקח לו זמן.

גדעון עזרא: סליחה, אני מבקש ממך לרדת מהדוכן.

דליה איציק: לפיכך, אני מבקשת, שבשעה הקשה הזאת אנחנו נתאפק נורא.

דליה איציק: גם לי מאוד קשה היום, וגם אני הייתי יכולה להגיד פה הרבה דברים על ממשלת זקיפות הקומה שהיתה פה, ובכל זאת נצרתי את לשוני.

דליה איציק: בואו נכבד את היום הזה.

גדעון עזרא: תודה רבה.

גדעון עזרא: חבר הכנסת סאלח טריף, בבקשה.

גדעון עזרא: ענת כל הזמן מעירה, היא כל הזמן מלמדת אותנו איך להתנהג.

גדעון עזרא: ידידי, שלוש דקות.

סאלח טריף: אדוני היושב-ראש, אני אשתדל לעמוד בזמן, אבל אם תרשה לי להעיר, אני לא רוצה להעיר אבל אני חושב, ששר שנואם כאן בכנסת, מן הראוי להתייחס אליו בכבוד הראוי.

סאלח טריף: נראה לי שהיתה כאן פגיעה, ואני אומר את זה – – –

גדעון עזרא: אתה ראית איך התנהגו עם אריאל שרון פה?

סאלח טריף: לא, לא.

גדעון עזרא: לא ראית.

גדעון עזרא: אני ראיתי.

אחמד טיבי: הוא לא שר.

גדעון עזרא: אני ראיתי, אני ראיתי.

סאלח טריף: זה לא אומר שאם התנהגו לא יפה – – –

גדעון עזרא: נהגתי בדיוק באותה מידה.

יהודית נאות: הוא לא שר.

גדעון עזרא: את לא השרה הממונה על הנושא שבו מדובר.

גדעון עזרא: ביררנו, מותר לדבר חמש דקות.

סאלח טריף: אדוני היושב-ראש, בכל שלב משלבי הדיון יכול לקום שר ולבקש לדבר, גם אחרי דברי, ומן הראוי שהיושב-ראש בכל זאת ייתן את הדעת על העניין הזה.

סאלח טריף: אדוני החליט החלטה וצריך לכבד אותה, תהיה טובה או לא טובה.

סאלח טריף: קודם כול גם השרה צריכה לכבד את החלטת היושב-ראש, אבל מן הראוי שיושב-ראש גם יבין ששר יכול לדרוש לדבר בכל שלב משלבי הדיון.

דליה איציק: הוא שלוש שנים בכנסת, הוא עוד לא יודע.

סאלח טריף: זאת זכות השמורה לו בתקנון, ואנחנו צריכים לכבד את זה.

סאלח טריף: אדוני היושב-ראש, נדמה לי שזמני תם, ואם תעשה עמי חסד תיתן לי עוד זמן.

גדעון עזרא: כל זמן שאתה מדבר השעון הולך.

סאלח טריף: הערתי בתוקף תפקידי כיושב-ראש ועדת הכנסת, שאמונה גם על תקנון הכנסת.

סאלח טריף: אני רוצה לומר כאן דברים לחברי כולם, מכל צד ומכל הצדדים.

סאלח טריף: אני חושב שכולנו קמנו היום לבוקר קשה, קשה מאוד.

סאלח טריף: הבוקר והיום הקשים האלה קשים מנשוא משום שלא רק נפגעו אזרחים אלא גם נפגעו ילדים.

סאלח טריף: אני הערב הזה לא אסתכל בטלוויזיה, ואני רוצה להזכיר לכולם, שכאשר ראיתי ילד מת בתחילת האינתיפאדה הזאת, סגרתי את המכשיר ולא יכולתי לראות את זה.

סאלח טריף: זה לא עניין של השוואות, אבל ילדים הם ילדים, והם ילדים של כולם.

סאלח טריף: רוצחים נתעבים כאלה, רוצחים נתעבים שפלים כאלה, שעשו את הפיגוע הזה, לא רק אלוהים יעניש אותם, אני בטוח שמי שאחראי לכך ידע איך לטפל בהם.

סאלח טריף: ביום קשה כזה, חברי חברי הכנסת, יש אנשים שבאים לכאן, אדוני היושב-ראש, להתלהם ולתפוס טרמפ על הדם.

סאלח טריף: אני לא יכול שלא להתייחס לאיווט ליברמן, שהיה מנכ"ל משרדו של ראש הממשלה הקודם, ביבי נתניהו.

סאלח טריף: ראיתי את התנהגותו בשעות האלה.

סאלח טריף: כל אלה שאומרים לצה"ל: תנו לצה"ל לנצח, מה הם רוצים?

סאלח טריף: מה שנשאר זה רק פצצה אטומית, עם זה באמת אפשר לפתור את הבעיה.

סאלח טריף: אפשר לשים פצצה בעזה ואחת פה, ואולי נוכל לפתור את הבעיה פעם אחת ולתמיד.

סאלח טריף: איזה מין דבר זה?

סאלח טריף: איזה מין ססמאות אלה?

סאלח טריף: כל מי שאומר את זה ומנסה להסית, יודע שזה לא הפתרון, יודע שאין דרך אחרת, אין דרך אסטרטגית צבאית לפתור בעיה בהתקוממות של אזרחים, של אנשים, של עם.

סאלח טריף: אנחנו צריכים להתמיד, עם כל הכאב והצער, אדוני היושב-ראש; וזה יום קשה, קשה לי וקשה לכולנו, לכל מי שיש לו רגשות אנוש, שראה ילדים נפגעים ואזרחים נפגעים באופן כל כך ברוטלי.

סאלח טריף: חובה על ערפאת ועל הרשות הפלסטינית לטפל במפגעים האלה לפני שצה"ל יטפל בהם; חובה מוסרית, חובה אנושית.

סאלח טריף: אני אומר לעצמנו, שכל מי שמנסה לעשות כאן רווחים פוליטיים על גבם של פיגועים כאלה, מי שעושה את זה פוגע לא רק ביישות הפוליטית שלו אלא פוגע בישראל.

סאלח טריף: אני רואה כאלה, לצערי, כאן בכנסת וכואב לי.

סאלח טריף: כואב לי שמישהו מנסה לרכוב על הדם הזה.

סאלח טריף: ביום הזה אני אומר, שאני מאוד מקווה שטרוריסטים קיצונים כאלה, שעשו את המעשים הנתעבים, ייתפסו ויטופלו במלוא חומרת הדין וייענשו על מעשיהם, אבל לאנשים כאן בכנסת אני אומר: אין דרך אחרת.

סאלח טריף: אנחנו חייבים להיות בצד אחד, כשאנחנו נלחמים בטרור, בטרור הנורא הזה, להמשיך בכל דרך אפשרית.

סאלח טריף: מי שרוצה ללמד, איווט ליברמן, את אהוד ברק מה זה צבא וביטחון – ודאי שאיווט ליברמן לא יכול ללמד אותו.

סאלח טריף: מי שרוצה להשוות את שמעון פרס בתרומה הגדולה שלו למען ישראל וביטחונה, שלא ישווה השוואות היסטוריות לבוגדים בהיסטוריה העולמית.

סאלח טריף: חבל שזה נאמר כאן, חבל שזה נאמר ביום כזה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת סאלח טריף.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת גדעון עזרא, ואחריו – חבר הכנסת יאיר פרץ, שהיה רשום כאחד היוזמים ויצא למשרד ראש הממשלה בשליחות תנועתו.

גדעון עזרא: אדוני היושב-ראש, יש לי חמש דקות, ואני מבטיח לא לעבור את חמש הדקות הללו.

גדעון עזרא: תגיד לי מתי אני צריך לסיים.

גדעון עזרא: אני רוצה לשאול את התושבים המבולבלים של מדינת ישראל, אני רוצה לשאול אותם: האם ערפאת הוא עמית או טורף?

גדעון עזרא: כל זמן שבאים הנה ובבית הזה קוראים להם "ידידינו, עמיתינו וחברינו", החייל בשטח יודע שהוא מתמודד מול ידידינו ולא מול טורף.

גדעון עזרא: רבותי, הוא טורף והוא טרף היום ילדים כמו שערפאת טרף בעבר את האוטובוס באביבים, כמו שהוא טרף בכל מקום שהוא יכול היה לעשות את זה.

גדעון עזרא: אין שום שוני בין האוטובוס באביבים לאוטובוס בכפר-דרום.

גדעון עזרא: מי שמשווה את הילדים בכפר-דרום למפגינים שנהרגו בין ערביי ישראל, לא מבין את ההבדל בין מפגין שיצא ואיים על חיים לבין ילד שנסע לבית-הספר.

גדעון עזרא: כמי שעסק בטרור אני רוצה להגיד, שיש עכשיו הרבה טרור.

גדעון עזרא: יש טרור של 20,000, 30,000, 50,000 "קלצ'ניקובים", ויש לנו עכשיו ברירה – להוריד את כמות הנשק הזאת, להוריד את כמות המחבלים או לא להוריד את כמות המחבלים.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בן-מנחם רצה לשאול אותך שאלה.

אלי בן-מנחם: אמרת: כמי שעסק בטרור, אבל עסקת במלחמה בטרור.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

גדעון עזרא: עסקתי בנושא הטרור.

גדעון עזרא: אני רוצה להגיד לך, שאין לנו ברירה, אנחנו עכשיו צריכים להילחם בטרור, ונלחמים בטרור כפי שאריאל שרון נלחם במצב אבוד ברצועת-עזה.

גדעון עזרא: המצב ברצועת-עזה היה אז, בשנות ה-70, הרבה יותר חמור מהמצב היום.

גדעון עזרא: הרבה יותר חמור.

גדעון עזרא: זו מלחמה אבודה – אדם אחרי אדם, חוליה אחרי חוליה ורק של מחבלים, לא של ילדים ולא של אנשים מבוגרים.

גדעון עזרא: אני נגד עונש קיבוצי, אבל הלכנו והיה סדר ברצועה.

גדעון עזרא: לא יעלה על הדעת, רבותי, שלא נילחם בטרור.

גדעון עזרא: לא יעלה על הדעת, שאם פוגעים בנו ויוצאים מבסיס מסוים, לא נוכל להגיע לאותו בסיס.

גדעון עזרא: לא יעלה על הדעת, שאם ערפאת שחרר מחבל של "חמאס", שלא נוכל להגיע אליו ולהביא אותו לכלא הישראלי.

גדעון עזרא: לא יעלה על הדעת, שלא נגיד לחיילינו שכל מי שנושא רובה הוא אויב שלנו.

גדעון עזרא: לא יעלה על הדעת, שלא נילחם בהכנסת אמצעי לחימה לשטחנו.

גדעון עזרא: לא יעלה על הדעת, שערפאת יעשה טיולים ויביא אמל"ח ו-VIP אחר יביא אמל"ח.

גדעון עזרא: לא יעלה על הדעת, שחברי הכנסת הערבים פה בבניין הזה, שלדעתי יש להם חלק רציני מאוד בהחמרה של התהליך החל מיום העלייה שלנו להר-הבית ועד היום, ממשיכים במקום לסייע – – –

מוחמד כנעאן: אתה מדבר שטויות.

גדעון עזרא: – – – במקום לסייע להרגעת המצב.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כל אחד עולה ומלמד אותנו מה לעשות.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אנחנו מספיק בוגרים.

גדעון עזרא: אני מת שבאוטובוס – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אל תשיא לנו עצות מה לעשות.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: נמאס, יש גבול.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת דהאמשה.

גדעון עזרא: הייתי רוצה – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת דהאמשה, אתה הערת.

ראובן ריבלין: הוא שמע מה שאמרת לו והוא רוצה לומר מה שהוא רוצה לומר.

שאול יהלום: הוא אומר דברי אמת.

ראובן ריבלין: אני לא שופט פה כדי לומר מי אומר אמת או לא אמת.

שאול יהלום: הוא אומר דברי אמת.

ראובן ריבלין: אין תפקידו של היושב-ראש לקבוע מה היא האמת, אלא תפקידו הוא לתת לכל בן-אדם לומר מה שעולה על לבו, ובלבד שהוא יקפיד על הנהלים והחוקים הקבועים בכנסת.

שאול יהלום: בסדר, אבל אנחנו יכולים להגיד שהוא דובר דברי אמת.

ראובן ריבלין: אדוני אמר שהוא דובר דברי אמת, אמר זאת על אחריותו, וגם אם אני מסכים למה שהוא אומר, זה עדיין לא עושה אותי פוסק.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת דהאמשה, אמרת את דבריך, הוא שמע אותם.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

גדעון עזרא: חבר הכנסת דהאמשה, אני אומר לך, שהייתי מצפה, שערבי-ישראלי שמחפש תפקידים בממסד, ובצדק, יגיד שהוא רוצה להיות נהג האוטובוס של כפר-דרום.

גדעון עזרא: אני בא, כדי שהיריב ידע, שאם הוא שם מטען, גם ערבי-ישראלי יכול להיהרג.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: שילך לשלום וילך לשוויון.

גדעון עזרא: אתם לא מוכנים לתת כתף ללחימה, אתם מוכנים לשים רק רגל ללחימה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: גם ברגע זה מפציצים את עזה – – – מה אתה אומר על זה עכשיו?

גדעון עזרא: אתה מדבר על יציאה מעזה, ואתה זורק אבנים בעראבה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: עראבה?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מה אתה רוצה?

גדעון עזרא: אתה זורק אבנים בעראבה עכשיו.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת דהאמשה, אפילו אם אתה רוצה, אני לא אקרא אותך לסדר, מפני הכבוד שאני רוחש לך.

ראובן ריבלין: אני לא אתן לחבר הכנסת גדעון עזרא להפריע לך בדבריך, ואתה לא תפריע לו יותר.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

גדעון עזרא: זה יכול להיות יומכם הגדול והפיכת דף חדש במדינת ישראל, אם אתם תשתתפו במלחמה מול הטרור שמשתולל והורג ילדים.

גדעון עזרא: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת גדעון עזרא.

ראובן ריבלין: אני מבקש להזמין את חבר הכנסת יאיר פרץ, כיוזם.

ראובן ריבלין: לרשותך עומדות חמש דקות, חבר הכנסת פרץ.

ראובן ריבלין: אחריו – חברת הכנסת תמר גוז'נסקי, ואחריה – אנוכי.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני.

יאיר פרץ: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, ראשית אני מבקש לשלוח תנחומים למשפחות ששכלו את יקיריהן בפיגוע הנפשע ליד כפר-דרום וברכות החלמה מהירה לתשעת הפצועים, ובהם נשים וילדים, שכל חטאם היה יהדותם והיותם ישראלים.

יאיר פרץ: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, פיגוע זה, כמו כל אלה שקדמו לו, הוא תוצאה של התנהגותנו מבית, שכן יש מתאמים גבוהים מאוד בין מה שאנחנו אומרים, ובעיקר מה שאנחנו עושים, לבין מה שעושים הפלסטינים.

יאיר פרץ: התגברות האלימות, לדידי ולטעמי, היא תוצאה ישירה של הסחף החמור בעמדה הישראלית, שבראשיתה היתה נחושה וחד-משמעית, והיא גרסה שאין מנהלים משא-ומתן בעת שמנהלים נגדנו טרור ואלימות ומלחמה.

יאיר פרץ: הדברים שאזכיר באוזניכם, שהיו תקפים רק תמול-שלשום, נשמעים עתה כאילו הם שייכים לעידן אחר, שהרי תחילה אמרו הכול, ובראשם אלה שנשאו ונתנו עם הפלסטינים, כי ההסכמים עמם ייעשו בשלבים, ובין שלב לשלב יחצצו שנים שבהן ייבחנו מעשיהם של הפלסטינים ונראה אז לאן מועדות פניהם.

יאיר פרץ: אחר כך התחלנו לדבר על חודשים ועל שבועות ועל ימים, וראו לאיזה שפל נורא הגענו, כשהיום לא מדברים על הפסקה של אלימות, אלא על הפחתה משמעותית של האלימות כתנאי למשא-ומתן.

יאיר פרץ: אדוני היושב-ראש, אני בא עתה ואומר לכם: די.

יאיר פרץ: די להתנהגות המתרפסת הזאת, להתנהגות חסרת האחריות הזאת, שמשמעותה האמיתית היא הפקרת דמם של אזרחי מדינת ישראל.

יאיר פרץ: שהרי משמעות ההפחתה באלימות של 35-30 מקרי ירי ביממה היא שיהיו 20 מקרי ירי, ואז נשמח ונעלוז.

יאיר פרץ: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אסור לנו להסכים עם התנהגותה הפושעת של הרשות הפלסטינית, המבקשת לנהל עמנו דיאלוג בעוד הם ממשיכים לירות עלינו ולהרוג בנו.

יאיר פרץ: עלינו גם להוכיח להם במעשינו, שאין אנו מקבלים את דרכם זו.

יאיר פרץ: חסן עספור, חבר הקבינט הפלסטיני, בצאתו מישיבה של המועצה הלאומית לביטחון של הרשות הפלסטינית שהתקיימה בעזה לפני חמישה ימים, דיבר על כך שההחלטה שהתקבלה בתום הדיון קבעה, כי יש להמשיך במאבק, כל עוד לא נגרם נזק לאינטרסים של הפלסטינים ושל המולדת.

יאיר פרץ: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, כל שעלינו לעשות הוא להקשיב לדבריו אלה של חסן עספור ולפעול על-פיהם ולגרום נזקים גדולים ככל האפשר לרשות הפלסטינית ולאזרחיה.

יאיר פרץ: אז יבינו ערפאת והרשות, שבכוח הם לא יכריעונו, כי כוחנו רב לנו, בעזרת השם, להילחם ולהצליח.

בנימין אלון: תעדכן את החברים בסיעה שלכם לגבי הרשת, מה הוחלט.

יאיר פרץ: מייד אגע גם בזה, אדוני.

יאיר פרץ: אדוני היושב-ראש, ברוח המזרח אני אומר:

יאיר פרץ: אם רוצים הידברות – אהלן וסהלן; ואם לאו – אז כמו שאומרים הצרפתים במערב: במלחמה כמו במלחמה.

יאיר פרץ: מלחמתנו צריכה להתחיל בכך, שאנו מפסיקים כל מגע וכל משא-ומתן כל עוד נמשכת האלימות.

יאיר פרץ: אדוני היושב-ראש, בספר דברים אנו מצווים: "כי תקרב אל עיר להלחם עליה, וקראת אליה לשלום".

יאיר פרץ: את זאת כבר עשינו, ובאין מענה לשלום יש מלחמה.

יאיר פרץ: סיעתי נתנה לראש הממשלה רשת ביטחון לניהול שיחות שלום, שלום אמיתי.

יאיר פרץ: סיעתי תמנע זאת אם יימשך הטרור.

יאיר פרץ: תודה רבה.

גדעון עזרא: תודה.

גדעון עזרא: תעלה ותבוא חברת הכנסת תמר גוז'נסקי.

גדעון עזרא: אחריה – חבר הכנסת רובי ריבלין.

תמר גוז'נסקי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, יום עצוב היום לכולנו, יום שבו נהרגו שני אזרחים, נפצעו ילדים, נפצעו אזרחים.

תמר גוז'נסקי: אנחנו נמצאים כשמונה שבועות לאחר תחילת האירועים עם מאזן דמים כואב וקשה.

תמר גוז'נסקי: אנחנו מדברים על כ-80 ילדים פלסטינים הרוגים; אנחנו מדברים על ילדים פלסטינים פצועים; מדברים על ילדים ישראלים פצועים, חלקם יישארו נכים לכל ימי חייהם.

תמר גוז'נסקי: והלב כואב, שהילדים משלמים את מחיר הנואלות הפוליטית של המבוגרים.

תמר גוז'נסקי: לכן השאלה שעומדת היום, מעבר לכאב, היא השאלה של הפתרון.

תמר גוז'נסקי: גם היום שמענו כאן בדיון, ושומעים גם בכלי התקשורת, קריאות והצעות ליד קשה עוד יותר, לפעולות צבאיות מרחיקות לכת, לכיבוש מחדש של שטחים פלסטיניים.

שאול יהלום: שחרור.

תמר גוז'נסקי: כאילו לא עברנו שום דבר, כאילו לא למדנו שום דבר, כאילו אנחנו מתחילים עכשיו, היום, ברגע זה, את הסכסוך.

תמר גוז'נסקי: חברי הכנסת, הכוח, יש לו מגבלות קשות אפילו מאלה של החולשה.

תמר גוז'נסקי: החולשה מובילה אנשים למצבי ייאוש, ומצבי ייאוש מובילים לדברים איומים, כמו נניח להטמין מטען חבלה שמכוון לאוטובוס שמוביל ילדים.

תמר גוז'נסקי: אבל הכוח, האמינו, הוא חלש יותר אפילו מהחולשה.

תמר גוז'נסקי: כי מה זה הכוח?

תמר גוז'נסקי: נכון, לישראל יש כלי נשק מאוד משוכללים, היא יכולה להפציץ ולהרוס.

תמר גוז'נסקי: ראינו את זה בשטחים, ראינו את זה בלבנון, היו כבר מלחמות.

תמר גוז'נסקי: נו, ו...?

תמר גוז'נסקי: הכוח הוא מכשול משום שהוא חוסם את הראייה הבהירה של החלוקה הפוליטית.

תמר גוז'נסקי: מי שרגיל לפתור כל בעיה ב"זבנג וגמרנו" מתקשה להבין שצריך לפתור את הסכסוך מהשורש.

תמר גוז'נסקי: ניקח לדוגמה – מאחר שאירוע הדמים הזה קרה ברצועה, ניקח את המצב ברצועה.

תמר גוז'נסקי: רצועת-עזה, שמאז הסכמי אוסלו סגורה ומסוגרת, וכשנותנים, נותנים רק לכמה אנשים לצאת לעבוד, אבל בדרך כלל רוב האנשים נמצאים שם בפנים; מדובר בלמעלה ממיליון איש, המקום הכי צפוף בעולם, אחד המקומות הכי עניים בעולם, מקום שבו השירותים, החיים הם מה שאנחנו קוראים בלשון עממית, בזבל.

תמר גוז'נסקי: ובאותה רצועה, בערך שליש מהשטח, נמצא עדיין בשליטת ישראל ומשמש מקום מגורים ל-6,000 אזרחים ישראלים, גברים נשים וילדים.

תמר גוז'נסקי: אני רוצה לשאול כל אחד מחברי הכנסת וכל אחד מהישראלים אזרחי ישראל, מה התוחלת?

תמר גוז'נסקי: תגידו לי, מה התוחלת?

תמר גוז'נסקי: האם יש עתיד לאותם 6,000 ישראלים בתוך אוכלוסייה של מיליון פלסטינים?

תמר גוז'נסקי: האם מותר לנו לסכן את חייהם של ילדים אחרים?

תמר גוז'נסקי: בסך הכול החיילים שם הם בני 18, 19; בינינו לבין עצמנו, אנחנו חברי הכנסת ודאי נראה בהם ילדים.

תמר גוז'נסקי: האם מותר לנו לסכן חיי ילדים כדי להגן על הילדים האלה ונביא עוד ילדים שיגנו על הילדים וחייהם?

תמר גוז'נסקי: ומה הלאה?

תמר גוז'נסקי: מה הלאה?

תמר גוז'נסקי: אם ימית פונתה, מישהו מעלה על דעתו שנצרים לא תפונה?

שאול יהלום: ודאי שלא.

תמר גוז'נסקי: שכפר-דרום לא יפונה?

שאול יהלום: לעולם לא.

תמר גוז'נסקי: ולכן, מי שחושב שנצרים לנצח וכפר-דרום לנצח, בעצם הוא אומר שלנצח תאכל חרב, בעצם הוא אומר שאנחנו נמשיך להתקיים על הר געש שבכל רגע יתפוצץ.

תמר גוז'נסקי: ואני אומרת לכם, השאלה היא אותם 6,000 מתנחלים שבאו – נכון, הם נשלחו על-ידי הממשלה, נתנו להם רשות לשבת שם; על זה אני לא מתווכחת, לכן צריך לפצות אותם.

תמר גוז'נסקי: 6,000 המתנחלים – או עתיד מדינת ישראל, עתיד העמים.

תמר גוז'נסקי: ככה זה עומד כרגע.

תמר גוז'נסקי: ואני אומרת את זה במלוא ההבנה לאנשים שהולכו שולל או הלכו שולל.

תמר גוז'נסקי: מה זה משנה כרגע?

תמר גוז'נסקי: מה זה משנה כרגע?

תמר גוז'נסקי: מה שאנחנו צריכים היום זה להציל חיי ילדים, נשים וגברים, למנוע מצב שבו ילדים נוסעים כל יום באוטובוס שעלול – –

גדעון עזרא: תודה, תמר.

גדעון עזרא: תמר גוז'נסקי (חד"ש): – – לעלות על מטען.

גדעון עזרא: אני מסיימת, אדוני.

ראובן ריבלין: מה פירוש "עלול לעלות על מטען"?

תמר גוז'נסקי: ולכן – – –

ראובן ריבלין: מה פירוש "עלול לעלות על מטען"?

תמר גוז'נסקי: מה שאני רוצה לומר, חבר הכנסת ריבלין – – –

ראובן ריבלין: – – –

תמר גוז'נסקי: – – – אין שום דרך.

תמר גוז'נסקי: הניסיון של לבנון הוכיח.

תמר גוז'נסקי: בלבנון לא הצלחנו לעצור מטענים נגד חיילים חמושים מכף רגל עד ראש, ואין פתרון אחר חוץ מפתרון פוליטי שאומר: מדינה פלסטינית בצד ישראל.

גדעון עזרא: תודה.

תמר גוז'נסקי: בתוך המדינה הפלסטינית הזאת לא יהיו התנחלויות.

תמר גוז'נסקי: אולי יהיו ישראלים שירצו – – –

גדעון עזרא: תודה רבה.

תמר גוז'נסקי: – – – התנחלויות כפי שיש היום – – –

גדעון עזרא: סליחה, סליחה – – –

ראובן ריבלין: מה נעשה אז?

תמר גוז'נסקי: – – –

ראובן ריבלין: מה נעשה אז?

ראובן ריבלין: נפציץ אותם?

גדעון עזרא: סליחה, רובי.

תמר גוז'נסקי: ואז יהיה שלום ויהיה ביטחון, כמו השלום עם מצרים – –

גדעון עזרא: תודה רבה.

תמר גוז'נסקי: – – כמו השלום עם ירדן.

גדעון עזרא: תודה רבה.

גדעון עזרא: תודה, תודה.

גדעון עזרא: חבר הכנסת ראובן ריבלין, ואחריו – חבר הכנסת אלי בן-מנחם, ואחריו – חבר הכנסת רחבעם זאבי.

ראובן ריבלין: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, ואז, חברת הכנסת גוז'נסקי, ואז, כאשר ניאלץ לחזור לקווי 1967, יתחילו החבלות על מנת שנחזור לקווי 1948, ואז נמשיך ונלך לקווי 1947 – – –

תמר גוז'נסקי: אתה רואה שחורות.

ראובן ריבלין: אני לא רואה שום שחורות – כי זה גורלנו כאן – –

קריאות: – – –

ראובן ריבלין: – – וכל המלחמות עד היום נכפו עלינו.

ראובן ריבלין: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, זו היתה כרוניקה של פיגוע דמים ידוע מראש, והכרוניקה הזאת היא רק דוגמה למה שמתרחש כאן כבר קרוב לחודשיים.

ראובן ריבלין: ערפאת מכריז הכרזה, ושוב פושט הרגל הזה מקבל קרדיט נוסף ממדינת ישראל ומממשלת ישראל.

ראובן ריבלין: למחרת כמובן וכצפוי מתבצע פיגוע נוסף, הפעם בשבת היה.

ראובן ריבלין: המחבל, קצין במשטרה הפלסטינית, אפילו לא טרחו הפעם לטעון שהוא מטורף ידוע.

ראובן ריבלין: ישראל מאיימת להגיב, אבל הרשות הפלסטינית מבקשת: תנו לנו לחקור, אל תמהרו להטיל עלינו אחריות.

ראובן ריבלין: ושוב מעניקה ישראל קרדיט נוסף, ושוב מגלה את פניה הרופסות לעיני כול ראש ממשלתנו.

ראובן ריבלין: והרשות הפלסטינית?

ראובן ריבלין: היא מעלה את המחבל, קצין המשטרה, השהיד – היא מעלה אותו בדרגה, כנראה במסגרת החקירה שהיא ערכה.

שאול יהלום: שתי דרגות.

ראובן ריבלין: בינתיים מתארגן לו הפיגוע, אלא מה?

ראובן ריבלין: והפעם לא מסתפקים סתם בפיגוע ירי בחיילים, כי זה קל מדי, זה יומיומי מדי, זה לא מזיז לישראלים.

ראובן ריבלין: הפעם מנסים לשחוט כמה עשרות ילדים ומורות בפיגוע תופת על-ידי מטען חלול המיועד לפגוע ברכב קרבי משוריין, לא באוטובוסים אזרחיים המסיעים ילדים של בית-רבם ללימודיהם.

ראובן ריבלין: שני הרוגים, פצועים רבים, בהם ילדים רכים אשר יישארו נכים וקטועי גפיים לכל ימי חייהם.

ראובן ריבלין: ושוב הרשות הפלסטינית, גם היום, מבקשת מישראל שלא להגיב ומבטיחה עוד חקירה.

ראובן ריבלין: לא להאמין, אבל שוב ישראל מעניקה קרדיט נוסף, למי?

ראובן ריבלין: לרוצחים, לערפאת, לאותו פושט רגל מוסרי, לאותו חדל-פירעון שלא עמד אף באחת מהתחייבויותיו מעולם.

ראובן ריבלין: וכך מונחת התשתית המוסרית, שלא לדבר על זו הצבאית, לפיגוע התופת הבא.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, אנחנו חוששים לומר הרבה דברים מאז רצח רבין, ראש ממשלה בישראל, ראש ממשלה אהוב, אהוד לא רק על השמאל אלא גם על אנשי הימין.

ראובן ריבלין: אנו חוששים גם להצביע על עובדות כהווייתן, ואנחנו מפחדים לפעמים לכנות תופעות כאילו יש בכך משום שיתוף פעולה אולי לא מתוך רצון לפגוע בישראל, אבל הדרך לגיהינום רצופה בכוונות גם כאשר הכוונות אפילו לכאורה לא נראות טובות.

ראובן ריבלין: חברים מ"שלום עכשיו" מפרסמים מודעות, לא רק בעיתונים בארץ, אלא בעיתונים בפלסטינה, בעיתונים בעזה, המתירים למעשה את דמם של המתיישבים אשר נשלחו על-ידי כולנו לשבת באדמת ארץ-ישראל.

ראובן ריבלין: אין הבדל בין האימהות ובין יפו העתיקה ובין ירושלים לבין כל אותם מקומות לגבי אותם אנשים שנעקרו מבתיהם ב-1948 בגלל מלחמה שהכריזו עלינו.

ראובן ריבלין: עד מתי תעשו זאת?

ראובן ריבלין: עד מתי תשוו את המלחמה שלנו, מלחמת הציונים שאין מוסרית ממנה, להחזרת העם היהודי למולדתו ותבואו ותאמרו או תבחינו בין ישראלים לישראלים, בין יושבי יהודה שומרון וחבל-עזה לאותם תושבים הנמצאים באותם חלקים שהם בגבולותיה של מדינת ישראל?

ראובן ריבלין: תודה רבה.

גדעון עזרא: תודה רבה, חבר הכנסת ריבלין.

גדעון עזרא: השר רענן כהן, חמש דקות; אחריו – חבר הכנסת אלי בן-מנחם, אם לא יבוא עוד שר באמצע.

יולי יואל אדלשטיין: יש בסך הכול ארבעה.

רן כהן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הפיגוע של היום הוא פיגוע נפשע, המציג מחדש את פניו השקריות ואת דרכו הנפתלת של יאסר ערפאת כפי שהוא מציג אותה.

רן כהן: הדעת איננה סובלת את המציאות הזאת ולאן שאתם מובילים.

רן כהן: ואני אומר לפלסטינים, כוח והידברות, ואין דרך אחרת.

רן כהן: ייתכן מאוד שכל התהליך שאנחנו נתונים בו הוא תהליך שאיננו צריך לפעול בעתיד, ויש למצוא כל דרך כדי להביא את הביטחון ואת התחושה שאותה עוצמה צה"לית ואותו ביטחון שעומד לרשותנו אכן קיים.

רן כהן: אני קורא מפה ליאסר ערפאת להפסיק את השימוש בילדים כמטרות חיות במסע התעמולה שלו ולחדול ממעשי ההרג והרצח של אזרחים מכל סוג ומכל אזור, ילדים חפים מפשע.

רן כהן: זהו אירוע בלתי נסבל, ובסופו של דבר הפיכת הילדים לקורבנות העימות הזה לא עושה טוב, גם לפלסטינים; במקום זה, שידאגו לעתידם על-ידי ישיבה לשולחן המשא-ומתן.

רן כהן: זה הופך את יושב-ראש הרשות הפלסטינית לאחראי הישיר להרג ולהסלמה באזור כולו.

שאול יהלום: אתם מוכנים להמשיך לשבת אתו.

אליעזר כהן: בדיוק, מחר בבוקר.

רן כהן: אני אמשיך לשבת, משום שאני רוצה להגיע לשלום, למרות כל מה שאני אומר.

שאול יהלום: אתה אמרת – – –

רן כהן: אמרתי ואני אומר:

רן כהן: אני עושה שלום עם אויב.

רן כהן: אני רוצה להגיע להסדר, למרות כל מה שאני אומר.

שאול יהלום: עם מי?

רן כהן: הדרך שלכם היא דרך שמביאה להסתה.

רן כהן: תראו מה שאתם עושים ברחובות.

רן כהן: אנחנו חייבים להגיע להסדר, לא אותו הסדר.

שאול יהלום: הדרך שלכם מובילה לדם.

גדעון עזרא: חבר הכנסת יהלום, תודה.

רן כהן: שאול יהלום, אני אומר לך מתוך הערכה: אין דרך אחרת.

רן כהן: אתה יודע את דעותי ואת עמדותי.

שאול יהלום: עם מי?

שאול יהלום: עם רוצחי ילדים.

שאול יהלום: אתה אמרת – – –

גדעון עזרא: חבר הכנסת יהלום.

אליעזר כהן: אדוני השר, מי שהביא את המלחמה זה אתם, לא שאול יהלום ולא אני.

אליעזר כהן: אתם הבאתם את המלחמה.

רן כהן: אנחנו מגינים על מדינת ישראל, כי הדרך שלנו טובה יותר מהדרך שלכם.

רן כהן: הדרך שלכם לא תוביל בסופו של דבר למסלול הנכון.

אליעזר כהן: נעיף אתכם.

רן כהן: היום אנחנו צריכים להיות מאושרים שיש לנו כאן מערכת שיכולה לתפקד עם שיקול דעת אמיתי.

קריאות: – – –

רן כהן: אני כבר לא שומע.

גדעון עזרא: רבותי, יש עוד רשימת נואמים ארוכה, אני אצטרך להוסיף לו זמן על ההפרעות הללו.

גדעון עזרא: רבותי, נחזור לדיון מסודר.

יצחק גאגולה: אדוני השר, עד עכשיו חשבתי שאדוני השר – – –

גדעון עזרא: יצחק גאגולה, אני מוחק את השם שלך.

רן כהן: אני לא שומע.

רן כהן: אני ברצון מוכן להקשיב.

גדעון עזרא: רבותי.

רן כהן: אני מאוד מצטער, לא הצלחתי, עם כל יכולתי, להקשיב לכולם.

רן כהן: לא הצלחתי בעת ובעונה אחת להקשיב לכולם.

יצחק גאגולה: לא שמעתי אותך מדבר לגבי היום.

רן כהן: כבר אמרתי, וחבל שלא הקשבת.

רן כהן: אני מציע שתמשיך להקשיב לדברים.

רן כהן: אמרתי את מה שאמרתי על האירוע הנפשע, החמור ביותר, שהיה.

יצחק גאגולה: אין לך עם מי לדבר.

רן כהן: אתם מנסים למצוא דרך, ללא כיוון של תהליך מסוים, ולתאר אותו כמשבר הגדול ביותר של המזרח התיכון.

רן כהן: למרות הכול, אנחנו חייבים – – –

יצחק גאגולה: תדבר עם ה"חמאס"?

גדעון עזרא: חבר הכנסת גאגולה, לא מתאים לך.

רן כהן: אני רוצה להציע ליושב-ראש הרשות הפלסטינית, ליאסר ערפאת – –

שאול יהלום: הרמאי הזה?

שאול יהלום: רוצח הילדים הזה?

רן כהן: – – שלא לפרש – – –

שאול יהלום: תפסיק לדבר אתו.

גדעון עזרא: תן לו לגמור משפט.

רן כהן: שאול יהלום, יקירי, חברי חבר הכנסת, מכובדי, אני מעולם עוד לא נפגשתי עם יאסר ערפאת, אולי אתה ואחרים נפגשתם, אבל אני – –

אברהם הירשזון: לא הפסדת כלום.

רן כהן: – – בעד שלום, אני אעשה הכול למען השלום.

רן כהן: אני אעשה הכול, אנסה את כל האפשרויות שעומדות לרשותי כדי להפסיק את ההסלמה, כדי להפסיק את מרחץ הדמים – –

שאול יהלום: עם רוצח ילדים?

רן כהן: – – כדי להפסיק את כל מה שקורה כאן.

שאול יהלום: צריך להרוג אותו.

גדעון עזרא: רבותי, יש לו עוד דקה, זמן פציעות.

גדעון עזרא: עכשיו תנו לו לסיים את דבריו.

רן כהן: שיאסר ערפאת לא יפרש את הרצון הטוב שלנו למנוע שפיכות דמים והתלקחות באזור כחולשה, שכן תגובתנו עלולה להיות קשה וכואבת.

רן כהן: האחריות למתרחש היום ברצועת-עזה וביהודה ושומרון מוטלת כולה על יאסר ערפאת.

רן כהן: הגיע הזמן שיושב-ראש הרשות יעשה הכול – לא מאוחר – כדי למנוע הסלמה, להפסיק את הירי ולהתיישב לשולחן הדיונים, למען עתידם של הילדים הפלסטינים והילדים הישראלים.

רן כהן: הוא מוצא לנכון לעשות את הדבר הגרוע ביותר ואת הנזק הגרוע ביותר לאזור, והוא גורר את כל העולם הערבי למציאות נפשעת, שאין לה שום בסיס.

רן כהן: מכאן אני רוצה גם לפנות לחברי מהימין ולומר, שאני מבין את הכאב ואני שותף לכאב לגבי מה שקורה בכבישים ובצמתים.

רן כהן: אבל הססמאות, המציאות הזאת – – –

שאול יהלום: איזה ססמאות?

שאול יהלום: "תנו לצה"ל לנצח"?

גדעון עזרא: אדוני השר, סליחה, אתה צריך לסיים.

רן כהן: אני מסיים בעוד דקה.

גדעון עזרא: חבר'ה, אל תפריעו לו, הוא צריך לסיים, ויש עוד רשימה ארוכה.

אברהם הירשזון: אדוני היושב-ראש, שהשר לא יטיף לנו מוסר.

אברהם הירשזון: מה שהם עשו ברחובות, כשאנחנו היינו בשלטון – אז שלא יטיף לנו מוסר.

רן כהן: במערכת ההסתה שמתחילה היום, אנחנו חייבים לעשות הכול, גם להיות יותר סבירים, ואתם יודעים שאני בהחלט מוכן לקבל כל מערכת.

רן כהן: אני מבחין הבחנה ברורה בין ממשלת חירום לממשלת אחדות.

רן כהן: אני מצדד בהקמתה של ממשלת חירום לתקופת זמן מוגבלת.

רן כהן: השעה היא שעת-חירום והיא מחייבת התארגנות חירום.

רן כהן: זו שעת מבחן לכל המפלגות, לרבות מפלגת העבודה כולה.

רן כהן: העם ישפוט אותנו, את כולנו, את הפוליטיקאים במיוחד.

רן כהן: אם נדע להתעלות מעל אינטרסים פוליטיים צרים ולנהוג באחריות, נוכל להיות ביחד עם אחד, עוצמה אחת, אחדות אחת מול האויב הקשה שאנחנו צריכים להתמודד מולו, כדי שיראה בנו את הכוח המוביל, ואת צה"ל שמוביל בראשנו.

רן כהן: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

גדעון עזרא: תודה.

גדעון עזרא: יעלה ויבוא חבר הכנסת אלי בן-מנחם, אחריו – חבר הכנסת רחבעם זאבי, ואם הוא לא יהיה – חבר הכנסת יולי-יואל אדלשטיין.

אלי בן-מנחם: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, ראשית, אני רוצה לשלוח מכאן תנחומים למשפחות ההרוגים ואיחולי החלמה מהירה לפצועים.

אלי בן-מנחם: פיגוע באוטובוס המסיע ילדים אינו דבר נסבל שאפשר לעבור עליו לסדר-היום.

אלי בן-מנחם: מדיניות ההבלגה, לא רק גובה מאתנו קורבנות דמים ופוגעת בכושר ההרתעה של מדינת ישראל, אלא מעודדת את הפלסטינים להמשיך בדרכם האלימה.

אלי בן-מנחם: הדרג המדיני חייב לעשות חושבים ולמנוע ביד קשה והחלטית את הקלות הבלתי-נסבלת שבה מתקבלים הפיגועים.

אלי בן-מנחם: בימים האחרונים, לפני הפיגוע, נראה כאילו נכנסנו לשגרה שאינה מתרגשת עוד מהאינתיפאדה הפלסטינית ומהניסיונות החוזרים ונשנים לפיגועים.

אלי בן-מנחם: עוד יריות, עוד אבנים, עוד מטעני חבלה.

אלי בן-מנחם: כולנו רק חיכינו לאות, סימן מנחם, שיבשר את הרגיעה במצב.

אלי בן-מנחם: אבל לא.

אלי בן-מנחם: לפני שבוע הודעתי מעל במה זו כי אני מודאג.

אלי בן-מנחם: אני מודאג שנתעורר כאשר אחד הפיגועים יצליח ויגבה מחיר דמים.

אלי בן-מנחם: והנה, היום אנו מבכים את מותם של מרים אמיתי וגבי ביטון ומתפללים שחמשת הילדים, שלוש המורות ונהג האוטובוס, שנפצעו בפיגוע המזעזע הבוקר, יחלימו במהרה.

אלי בן-מנחם: זהו הפיגוע הקטלני החמישי באזור גוש-קטיף מאז תחילת הקרבות בשטחים; פיגוע שבא אחרי קריאתו של ערפאת לכאורה להפסיק את הירי.

אלי בן-מנחם: והנה, שוב אנחנו שומעים את הרשות הפלסטינית מתנערת מאחריות.

אלי בן-מנחם: שוב אנחנו שומעים את הרשות מדברת בשני קולות.

אלי בן-מנחם: מצד אחד היא קוראת להפסקת אש, ומצד שני מעודדת את הפיגועים.

אלי בן-מנחם: האחריות לפיגוע מוטלת באופן ברור על יאסר ערפאת והכפופים לו.

אלי בן-מנחם: ערפאת הוא שהחליט לשחרר את רבי-המרצחים מבתי-הכלא, אותם רבי-מרצחים שמסתובבים ברחובות ומתכננים ומארגנים פיגועים קטלניים.

אלי בן-מנחם: הרי ברור ששלושת ארגוני הטרור שלקחו על עצמם את האחריות לפיגוע: ה"חיזבאללה" הפלסטיני, השהידים של אל-אקצא ועומר אל-מוכתר, הם עלי תאנה, שמות קוד לארגונים המוכרים, ובהם ה"פתח" ו"הג'יהאד האסלאמי".

אלי בן-מנחם: המסקנה המתבקשת היא, או שערפאת אינו רוצה כלל להפסיק את הטרור, ואז המצב חמור ביותר, או שהוא אינו מסוגל להרגיע את השטח.

אלי בן-מנחם: בשני המקרים אנחנו לא יכולים להרשות לעצמנו לקדם עמו כל שיחה על המשך המשא-ומתן.

אלי בן-מנחם: ערפאת מבטיח שוב לפתוח בחקירה.

אלי בן-מנחם: אם לא היה מדובר בחייהם של אזרחי ישראל, זה היה אפילו מצחיק.

אלי בן-מנחם: כבר הספקנו ללמוד שהחקירות שערפאת מכריז עליהן מתגמלות את המפגעים, וראינו את הרוצח, הצדיק של אתמול, שעלה בשתי דרגות בצבא הפלסטיני.

אליעזר כהן: בחממה.

אלי בן-מנחם: הגיעה העת שנחריף את הצעדים נגד הרשות הפלסטינית.

אלי בן-מנחם: עלינו לגרום לפלסטינים להבין את מחיר האלימות ולבקש הפסקת אש.

אלי בן-מנחם: אני מאמין בכל לבי, שאין דרך אחרת מלבד דרך המשא-ומתן בין שני העמים.

אלי בן-מנחם: אך, עם זאת, אסור לנו לקיים משא-ומתן תחת שוט האלימות והפיגועים.

אלי בן-מנחם: אסור לנו להיכנע לתעמולה, לרציחות ולמניפולציות.

אלי בן-מנחם: ברגע שניכנע, נקרוס כעם, כמדינה וכחברה.

גדעון עזרא: תסיים, בבקשה.

אלי בן-מנחם: משפט אחרון, אדוני היושב-ראש.

אלי בן-מנחם: לסיום, אני קורא לראש הממשלה ללכד את העם והסיעות בכנסת ולהקים ממשלת חירום לאומית שתתמודד עם מצב החירום שבו נמצאת מדינת ישראל.

אלי בן-מנחם: אני גם פונה לחברנו, חבר הכנסת אריק שרון, יושב-ראש סיעת הליכוד, ומבקש ממנו, כאחד המנהיגים, כאחד שתרם שנים רבות לביטחון מדינת ישראל, ביחד עם אהוד ברק, ששניהם ביחד יקימו את ממשלת החירום, כי זה מה שהעם צריך היום וזה מה שהעם רוצה.

אלי בן-מנחם: בכוחות משותפים אולי נביא למצב שהפלסטינים יתפכחו.

אלי בן-מנחם: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

גדעון עזרא: תודה.

גדעון עזרא: יעלה ויבוא חבר הכנסת יולי אדלשטיין.

גדעון עזרא: אחריו – חבר הכנסת בני אלון.

רחמים מלול: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני היושב-הראש הנכנס, חברי חברי הכנסת, אני בוודאי לא מקורי.

יולי יואל אדלשטיין: גם אני רוצה לפתוח בתנחומי למשפחות הנופלים בפיגוע היום ולמשפחת החייל שנפצע בפיגוע בחממות ונפטר; נתבשרנו גם על מותו בבית-החולים "סורוקה".

יולי יואל אדלשטיין: בוודאי אני רוצה לאחל החלמה מהירה, עד כמה שאפשר, ופחות כואבת, עד כמה שאפשר, לכל הפצועים מהפיגוע, ובמיוחד במיוחד לבנו עם הילדים.

יולי יואל אדלשטיין: עם זאת, אדוני היושב-ראש, אני חייב לומר שנמאס לי לשמוע כל פעם: זה לא הזמן לחשבונות.

יולי יואל אדלשטיין: מתי, ריבונו של עולם, הזמן לחשבונות?

יולי יואל אדלשטיין: הרי כל יום יש פיגוע.

יולי יואל אדלשטיין: אז מתי אנחנו כן נתחשבן?

יולי יואל אדלשטיין: אני רוצה לשאול: מתי אנחנו נעשה חשבון עם כל אלה שמן הבוקר עושים פיגועים?

יולי יואל אדלשטיין: ושמענו עכשיו את חבר הכנסת ברכה ודומיו עושים פה השוואות ואומרים: הילדים האלה כואבים לכם, והילדים ההם לא כאבו לכם.

יולי יואל אדלשטיין: ריבונו של עולם, ילדים בכיתה א' שנוסעים עם התיק והמחברת לבית-הספר באוטובוס ממוגן מפני ירי, זה אותו דבר כמו בנדיט שזורק עליך בלוקים ונפגע מן הכדור?

יולי יואל אדלשטיין: זה בדיוק אותו דבר?

יולי יואל אדלשטיין: נכון, אני חייב עכשיו לומר, מות ילד זה מות ילד.

יולי יואל אדלשטיין: אני אומר: כן, מות ילד זה מות ילד.

יולי יואל אדלשטיין: אבל תפסיקו עם ההשוואות המזויפות האלה.

יולי יואל אדלשטיין: מתי אנחנו נעשה חשבון עם כל אלה שכבר ימים אחדים ושבועות – ויש כאלה שכבר שנים – מסבירים שהכול בגלל מתנחלים?

יולי יואל אדלשטיין: אתם יודעים מה?

יולי יואל אדלשטיין: נמאס לי גם מן המשפט שלפעמים אנחנו אומרים: נשלחנו על-ידי הממשלות.

יולי יואל אדלשטיין: לא נשלחתי.

יולי יואל אדלשטיין: הלכתי.

יולי יואל אדלשטיין: הלכתי לגור במקום שאני גר.

יולי יואל אדלשטיין: אז מותר להרוג אותי?

יולי יואל אדלשטיין: מותר להרוג את הילדים שלי?

יולי יואל אדלשטיין: אני רוצה לשאול אתכם: מתי נעשה חשבון עם כל אלה שמסבירים שדמנו מותר, ושמסרבים – כמו ברכה ואחרים – לומר בפה מלא שאסור להרוג מתנחלים?

יולי יואל אדלשטיין: כששואלים אותם – הם מסרבים.

יולי יואל אדלשטיין: כשמבקשים מהם להגיד זאת – לא.

יולי יואל אדלשטיין: מתי נעשה חשבון עם כל אלה שהביאו אותנו למצב הזה?

יולי יואל אדלשטיין: הכול נהדר?

יולי יואל אדלשטיין: איש איש מן הממשלה, מן הקואליציה המוזרה הזאת, קמים, עולים לדוכן הזה ואומרים: הכול נהדר, עשינו את הכול נהדר.

יולי יואל אדלשטיין: אז איך הגענו לכאן?

יולי יואל אדלשטיין: הדרך היחידה אולי לצאת מן החשבון הזה היא במה שאנחנו רואים סוף-סוף בשעה האחרונה.

יולי יואל אדלשטיין: סוף סוף יש איזו תגובה.

יולי יואל אדלשטיין: ומי ייתן – ואמרת זאת עכשיו, חבר הכנסת גאגולה – שיקרה מה שאמרו לנו היום אותם חברים ממפלגת העבודה, עם חיוך ציני, אותם חברי כנסת, חברים שלנו: ברק מציע ממשלת חירום, והפעם זה רציני, והם בעצמם צחקו.

יולי יואל אדלשטיין: מי ייתן שבאמת זה יהיה רציני ותקום ממשלת חירום רק כדי לטפל במצב שנוצר, תקום סביב תאריך בחירות מוסכם, כאשר בסופו של דבר העם יכריע בכל הנוגע לשאלות הקשות ששאלתי.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

רחמים מלול: תודה, חבר הכנסת אדלשטיין.

רחמים מלול: תודה גם על הדיוק.

רחמים מלול: חבר הכנסת בני אלון, בבקשה.

רחמים מלול: אחריו – חבר הכנסת יצחק גאגולה.

בנימין אלון: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, בדקות אלה מפגיזים מטרות בעזה.

בנימין אלון: שמענו קודם את סגן שר הביטחון כאילו הוא מרגיש צורך לומר: אנחנו רואים זאת בחומרה, זו ידו הארוכה של צה"ל.

בנימין אלון: כאילו אנחנו זקוקים לאיזו עצם שיזרקו לנו: הנה, קחו, תראו, יש "אקשן".

בנימין אלון: רואים מסך שחור בטלוויזיה ומדי פעם נקודות נותבות, והכתבים משדרים.

בנימין אלון: יכול להיות שהפעולה טובה ויכול להיות שהפעולה לא טובה.

בנימין אלון: אנחנו לא צמאים לנקמה ולא זקוקים ל"אקשן", אדוני ראש הממשלה.

בנימין אלון: אנחנו צמאים להנהגה של מדינה ריבונית, שיודעת לתת לאזרחים שלה את מה שכל מדינה דמוקרטית חייבת לתת – ביטחון אישי.

בנימין אלון: ועכשיו, 40,000 תושבים בעיר הבירה של המדינה הזאת חרדים בגילה, כי אולי יירו עליהם עכשיו.

בנימין אלון: ושוב ושוב נשאלת השאלה: מה אתה היית עושה?

בנימין אלון: ומה אתם רוצים שנעשה?

בנימין אלון: ולמה אתם אומרים "תנו לצה"ל לנצח"?

בנימין אלון: כן, למה אתם מרמים, רבותי שרי הממשלה?

בנימין אלון: כאילו צה"ל ידיו מותרות והוא יכול לעשות את מה שהוא רוצה.

בנימין אלון: קצינים בכירים אומרים לכם, שרק אם אתם מודיעים לצה"ל שהם רשאים לעשות גם פעולות בתוך תחומי אוסלו, ב-C-B-A – זה ימנע שפיכות דמים גם של יהודים וגם של ערבים.

בנימין אלון: אתם לא נותנים לצה"ל יד חופשית.

בנימין אלון: אתם לא נותנים לצה"ל לתפוס רצועות ביטחון שימנעו את האירוע הבא.

בנימין אלון: אני לא מחפש נקמה.

בנימין אלון: אני לא מחפש "אקשן" ואני לא מחפש להראות שאני חזק.

בנימין אלון: אני מחפש מניעת שפיכות דמים.

בנימין אלון: סביב גילה צריך להיות מרחק של קילומטר, טווח של נשק קל.

בנימין אלון: צריך לתפוס קרקעית את הבתים.

בנימין אלון: הנוצרים בבית-ג'אלה ינשקו את הידיים לצה"ל.

בנימין אלון: פורעים של ה"תנזים" לא יתפרצו לבתים.

בנימין אלון: ואחרי זה מגיבים על בתים של חפים מפשע, מפגיזים אותם ומתפלאים שהם מפגיזים חזרה.

בנימין אלון: לא מבקשים לראות יד חזקה.

בנימין אלון: לא מבקשים לראות "אקשן".

בנימין אלון: זה לא מרגש אותנו.

בנימין אלון: רוצים שכל.

בנימין אלון: רוצים הנהגה.

בנימין אלון: אלף פעמים ביקשו – אל תאמרו לצה"ל בכבישים המסוכנים של גוש-קטיף: מותר לכם רק 70 מטר מהכביש לשמור.

בנימין אלון: אם הם מחליטים שצריך לתפוס טווח של קילומטר עד שהאש תירגע – תנו רשות לצה"ל לחדור לשוליים של A.

בנימין אלון: אף אחד לא רוצה להיכנס למרכז עזה.

בנימין אלון: ואל תשקרו, ואל תפחידו את העם.

בנימין אלון: לא רוצה בכך גם לא ימין קיצוני, מטורף, נורא ואיום כמוני.

בנימין אלון: אף אחד לא ביקש זאת.

בנימין אלון: אנחנו מבקשים דברים הגיוניים.

בנימין אלון: ואתם נותנים "אקשן" לטלוויזיה.

רחמים מלול: נא לסיים.

בנימין אלון: אנחנו מבקשים דברים חכמים, ואתם עונים לנו באמוציות.

בנימין אלון: אנחנו לא מבקשים נקמה, ולא מבקשים שהיד הארוכה של צה"ל תמצא את מי שעשה לפני חודש כך וכך.

בנימין אלון: היא תמצא בסופו של דבר ותעשה מה שהיא צריכה.

בנימין אלון: אבל היא צריכה למנוע מהלילה והלאה את החרדה של תושבי גילה.

רחמים מלול: תודה.

בנימין אלון: אני מסיים, אדוני היושב-ראש.

בנימין אלון: היא צריכה למנוע מהלילה והלאה את חרדתם של תושבי יהודה ושומרון שנוסעים בכבישים.

בנימין אלון: עליהם לדעת, שמרחק של קילומטר מהכביש, משני הצדדים, אין אפשרות חדירה של נשק קל, של ירי מנשק קל.

בנימין אלון: זה קל לביצוע, ואפשר לשנות זאת כשיהיה שקט.

בנימין אלון: ואתם יודעים שזה מה שצה"ל רוצה.

בנימין אלון: תנו לצה"ל לנצח ואל תרמו ותאמרו שאתם נותנים לו כל מה שהוא רוצה.

בנימין אלון: את זה אתם לא נותנים.

בנימין אלון: למה?

בנימין אלון: כי בשבוע הבא אתם רוצים לשבת עם ערפאת.

בנימין אלון: למה?

בנימין אלון: כי כמו שאמר אריק שרון, והדברים הם אמיתיים, הבטחתם לערפאת שבמוחמד דחלאן לא תיגעו.

בנימין אלון: למה?

בנימין אלון: כי אתם ממשיכים לראות בערפאת פרטנר לשלום.

בנימין אלון: שוכחים את השקרנות שלו.

בנימין אלון: שוכחים את הרציחות שלו.

בנימין אלון: שוכחים את כל מה שהוא עושה.

בנימין אלון: אתם לא יכולים לבלבל את העם: או שהוא רוצח ופושע, כמו שהשרים שלכם אמרו עכשיו, ואז הוא לא יהיה יותר פרטנר – ויהיה פרטנר אחר – או שהוא פרטנר לשלום.

בנימין אלון: אי-אפשר לנהל מלחמה באוהב שבשבוע הבא נדבר אתו.

בנימין אלון: תודה.

רחמים מלול: תודה.

רחמים מלול: חבר הכנסת יצחק גאגולה, בבקשה.

רחמים מלול: אחריו – חבר הכנסת אבשלום וילן.

רחמים מלול: אחריו – חברת הכנסת גלאון.

רחמים מלול: סליחה, אחרי חבר הכנסת גאגולה – חבר הכנסת יהושע מצא.

יצחק גאגולה: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בראשית דברי ברצוני לשלוח תנחומים למשפחות ההרוגים ואיחולי החלמה לפצועים.

יצחק גאגולה: היום באתי לומר לך, אדוני ראש הממשלה אהוד ברק – תתעורר.

יצחק גאגולה: תתעורר, כי אתה מוביל אותנו, את עם ישראל, לאסון בדרך שאתה מוביל.

יצחק גאגולה: כי ההגה בידיך, ובידך לשנות כיוון לכיוון ביטחון תושבי המדינה, שהתייאשו מדרכך.

יצחק גאגולה: כי אין שלום ואין ביטחון, אין פרטנר לשלום, וערפאת נשאר אותו ערפאת, רב-המרצחים, וחלום הבלהות שרצה השמאל נשאר בגדר חלום.

יצחק גאגולה: כי כבר נאמר בתורה בפרשת לך-לך, בהגדרה קולעת על ישמעאל, בהבטחה לאברהם אבינו: "והוא יהיה פרא אדם ידו בכל ויד כל בו".

יצחק גאגולה: פרא אדם – זוהי ההגדרה של ישמעאל.

יצחק גאגולה: וגם כאשר מדברים אתו שלום, הוא לא תופס את המושג הזה אלא ממשיך בפראותו, כי מהותו היא מהות הרחוקה כרחוק מזרח ממערב מהאנושות כולה.

יצחק גאגולה: ואתם אי-אפשר לעשות שלום, ואי-אפשר לדבר אתם.

יצחק גאגולה: כמה פעמים שינה ערפאת את עורו – בהבטחות שווא ובמשחקים מכוערים – שלא כפי שנהגו מדינת ישראל ומנהיגיה, שהמושג שלום אצלנו הוא ערך עליון, ואצלם – אצל הישמעאלים והפלסטינים היום – שלום הוא מלחמה.

יצחק גאגולה: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הגיע הזמן להחזיר את הביטחון לאזרחי המדינה ולכל יהודי באשר הוא יהודי – גם לאלה שהשמאל, לרבות התקשורת, מדגישים בוקר וערב, לאלה שהם קוראים להם מתנחלים.

יצחק גאגולה: כי כל יהודי הוא יהודי – בין ימין, בין שמאל, תושב תל-אביב ותושב מתנחל, כפי שהוא נקרא, דתיים וחילונים.

יצחק גאגולה: ואני מציע לך, אדוני ראש הממשלה, הגיע הזמן שתשנה כיוון, תתחיל לפעול לביטחון תושבי המדינה, לאחדות הכוחות בעם ישראל, להפסיק לדבר בססמאות שווא, נטולות כל בסיס מציאותי, והגיע הזמן לפעול נגד הטרוריסטים מעזה ומהרשות הפלסטינית, ולא רק לדבר.

יצחק גאגולה: ועדיין, עדיין זה אפשרי ולא מאוחר.

יצחק גאגולה: אני רוצה לומר, שאני מקווה רק שמה שאנחנו שומעים בשעה האחרונה על ההפצצות בעזה – אני רק מקווה שלא כפי שעשו לאחר הלינץ' ברמאללה, שלא הודיעו למטרות האלה שבאמת הולכים להפציץ אותן; זו היתה אחת הטעויות שעשינו, ויש לנו עוד הרבה מה לומר בנושא הזה.

יצחק גאגולה: הגיע הזמן באמת שנתעורר.

יצחק גאגולה: עם ישראל זקוק היום למנהיגות אחרת, ואני מקווה שבעזרת השם זו תבוא.

רחמים מלול: תודה לחבר הכנסת גאגולה.

רחמים מלול: חבר הכנסת יהושע מצא, בבקשה.

ראובן ריבלין: בעזרת השם וש"ס.

ראובן ריבלין: 17 קולות של ש"ס, ואין ממשלה.

ראובן ריבלין: אמרתי לכם – תצביעו, יהיה נשיא קצב – – – אתם תצביעו, אנחנו – – –

קריאות: – – –

יהושע מצא: אדוני היושב-ראש – – –

רחמים מלול: רבותי, חבר הכנסת מצא התחיל את דבריו.

יהושע מצא: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, לבנו עם הדם שנשפך היום בשעות הבוקר – דם יהודים, דם ילדים.

יהושע מצא: לבנו עם המשפחות השכולות – מאז החל הטרור הפלסטיני להשתולל, אנחנו משלמים מחיר יקר.

יהושע מצא: והממשלה הזאת עדיין בתוך קונכיית האשליות, הממשלה הזאת עדיין בתוך בועה, ואינה רואה לאן ולאיזו דרגת הידרדרות היא מובילה את מדינת ישראל.

יהושע מצא: נוח לשמאל לומר שאינתיפאדת אל-אקצא התחילה עם העלייה להר-הבית, שבה גם אני השתתפתי, העלייה של אריק שרון.

יהושע מצא: נוח להם, כפי שתמיד היה להם נוח לסלף דברים.

יהושע מצא: אני רוצה לומר לכם, לאנשי השמאל – אינתיפאדת אל-אקצא החלה למחרת ההסכמות של ברק בקמפ-דייוויד, שם החל אותו טרור של אל-אקצא, משום ששם, בקמפ-דייוויד, ברק הסכים להביא לחלוקת ירושלים.

יהושע מצא: בקמפ-דייוויד ברק נתן את הר-הבית, זה שהם קוראים לו אל-אקצא, לריבונות פלסטינית.

יהושע מצא: ומהרגע שחזרנו משם, ערפאת לא הפסיק לאיים ולתבוע ולומר: כולה שלי.

יהושע מצא: והם הגיעו עד לטרור שראינו היום, לדם הילדים שנשפך.

יהושע מצא: נכון שהלב דואב על שפיכות דמים של כל ילד, אבל אל תעזו להשוות בין דם של ילד שמרים אבן להרוג יהודי לדם של ילד שנוסע ללמוד בבית-הספר.

יהושע מצא: אל תעזו.

יהושע מצא: היום נפגעו ילדים תמים.

זהבה גלאון: למי אתה מפנה את זה בדיוק?

יהושע מצא: לכם, לך.

זהבה גלאון: אז תחזור בך ומייד.

יהושע מצא: לך.

זהבה גלאון: ואל תרים עלי אצבע מאיימת.

יהושע מצא: מכיוון שאתם מסיתים, מסיתים נגד המתיישבים, ובהסתה שלכם להוריד יישובים אתם גורמים לאש"ף להגביר את הטרור, ובהגברת הטרור אתם גורמים לשפיכות דמים.

יהושע מצא: שאני אחזור בי?

יהושע מצא: בושו והיכלמו.

רחמים מלול: נא לסיים.

יהושע מצא: התייצב היום סנה, בתמימות, כאשר אמרתי לו: אתה הבאת לוויתורים – וסנה הוא יד ימינו של ברק – ואני התייצבתי פה לפני חודשים אחדים על במת הכנסת וציטטתי לסנה דברים שהוא הציע לגבי ירושלים.

יהושע מצא: סנה הציע אקסטריטוריה, סטטוס מיוחד לירושלים, להר-הבית, מעמד דמוי הווטיקן להר-הבית.

יהושע מצא: שם החל האסון, ואת האסון הזה אימץ ברק בחוכמתו הרבה בקמפ-דייוויד.

יהושע מצא: ויש רק דרך אחת היום.

יהושע מצא: אני הייתי מהמצדדים בממשלת חירום, אך לצערי דרך אחת – כל אלה שהיו בקמפ-דייוויד והביאו לאסון הזה של הסכמות וויתורים על ירושלים צריכים לרדת מן הבמה הציבורית.

יהושע מצא: הם לא יכולים להיות שותפים לשום ממשלה – –

רחמים מלול: משפט מסכם, אדוני.

יהושע מצא: – – כדי שההסכמות האלה יהיו עפר ואפר, כלא היו, ואנחנו נוכל לנהל מדיניות אחרת של שלום.

יהושע מצא: בואו נדע לשמור קודם כול על ילדינו היהודים שהולכים לבתי-ספר – –

רחמים מלול: תודה, אדוני.

יהושע מצא: – – ומי שמרים יד – אל ייתמם אם הוא נפגע.

רחמים מלול: תודה רבה לחבר הכנסת מצא.

רחמים מלול: חבר הכנסת אבשלום וילן, בבקשה.

רחמים מלול: כמציע, לאדוני עומדות חמש דקות.

רחמים מלול: בינתיים, הודעה לסגנית מזכיר הכנסת.

רחמים מלול: בבקשה.

ר' קפלן: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית, הצעת חוק הרשויות המקומיות (בחירת ראש הרשות וסגניו וכהונתם) (תיקון מס' 22), התשס"א–2000, שהחזירה ועדת הפנים ואיכות הסביבה.

ר' קפלן: תודה רבה.

רחמים מלול: תודה.

רחמים מלול: בבקשה, חבר הכנסת וילן, חמש דקות.

אבשלום וילן: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, הבוקר אירע אירוע קשה מאין כמוהו.

אבשלום וילן: רק אנשים שפלים, חסרי צלם אנוש, שמים מטענים מתחת לאוטובוס של ילדים ותלמידים.

אבשלום וילן: זאת איננה מלחמת שחרור ולא מלחמת עצמאות, זהו פשע נתעב.

אבשלום וילן: ברגעים אלה אנחנו מתקיפים בעזה.

אבשלום וילן: אני אינני מבין פה את חבר הכנסת גאגולה, שמחפש קורבנות ומעגל דמים.

אבשלום וילן: אני מאוד מקווה, שהפעולות הצבאיות ההכרחיות שננקטות כרגע ייגמרו במינימום אבדות לכל הצדדים.

אבשלום וילן: אני אינני מבדיל, כפי שעשה כאן חבר הכנסת מצא, בין דם ילד לילד.

אבשלום וילן: כל ילד של המלחמה המיותרת הזאת, אם שלנו ואם של הפלסטינים, שנופל חלל במערכה הזאת, הוא חלל מיותר.

אבשלום וילן: את המאבק הזה צריך להכריע רק ליד שולחן המשא-ומתן.

אבשלום וילן: המאבק האלים שהפלסטינים נוקטים בשבעת השבועות האחרונים הוא בעייתי מאוד, הוא לא יוביל לשום מקום, וצריך לחפש כל דרך, כל מוצא, כל סמטה כדי לחזור לשולחן המשא-ומתן.

אבשלום וילן: אני אינני מבין פה דווקא ביום הקשה הזה את קריאות ה"עליהום" מצד הימין הישראלי בבית הזה.

אבשלום וילן: אנחנו עומדים במבחן מאוד מאוד לא פשוט.

אבשלום וילן: הצד השני מעוניין למשוך אותנו יותר ויותר פנימה לתוך מעגל אלימות, לתוך מעגל הנפגעים, כדי להגיע להישגים מדיניים בזירה המדינית העתידית.

אבשלום וילן: אנחנו צריכים לשחק לידיים?

אבשלום וילן: האם לנו, המדינה החזקה ביותר פה באזור, יש אינטרס בהגברת מעגל שפיכות הדמים?

ציפי לבני: במדינה חזקה לא מתים ילדים.

אבשלום וילן: האם אנחנו צריכים כל הזמן לשדר פה את תגובות הרפיסות האלה – תראו כמה אנחנו חזקים?

אבשלום וילן: זה נכון, אנחנו איבדנו הרתעה, אנחנו איבדנו בלבנון את כושר ההרתעה, זה נכון, נגיד את זה באומץ.

אבשלום וילן: לא בגלל השנה האחרונה, אלא בגלל מי שלא הבין שאת הבעיה הפלסטינית לא נפתור בשדה הקרב, אלא ליד שולחן המשא-ומתן.

אבשלום וילן: זה משך אותנו להרפתקה שנמשכה 18 שנה.

ראובן ריבלין: מה יהיה לשיטתך, אחרי שנחזור ל-1967, וניתן את כל ירושלים, ויתחיל ה"פדאיון" עוד פעם, מה תאמר על זה?

אבשלום וילן: לא שמעת ממני שאני מציע לתת את כל ירושלים, לא שמעת ממני שאני מציע באמת.

רחמים מלול: אדוני שואל, השאלה אם הוא מוכן לענות.

אבשלום וילן: השאלה היא רצינית מאוד.

ראובן ריבלין: – – –

מוסי רז: מה תאמר אם זה לא יהיה?

רחמים מלול: חבר הכנסת רז, חבר הכנסת וילן יסתדר בכוחות עצמו.

רחמים מלול: אם אדוני לא מוכן לענות, אני אפסיק אותו.

אבשלום וילן: לא, אני רוצה לענות.

רחמים מלול: בבקשה.

אבשלום וילן: אנחנו למדנו לאורך ההיסטוריה של מאות שנות ציונות, שיש גם מגבלות לכוח.

רחמים מלול: חבר הכנסת ריבלין, הוא עונה לך.

ראובן ריבלין: אני שומע.

אבשלום וילן: אולי ההוכחה הגדולה ביותר, שבאיפוק, וביכולת עמידה, הגענו להישגים הגדולים ביותר.

אבשלום וילן: דווקא כאשר נכנסנו אל תוך מגבלות הכוח – ראה מלחמת לבנון, ראה חוסר היכולת שלנו לנצל את הישגי מלחמת ששת הימים להישגים מדיניים, אז נעצרנו.

אבשלום וילן: אנחנו הגענו להסכם שלום עם מצרים כאשר מסרנו את כל פירות הניצחון בששת הימים.

אבשלום וילן: אנחנו הגענו להסכם שלום עם ירדן לאחר שפתחנו תהליך באוסלו.

אבשלום וילן: אנחנו נגיע להסכם גם עם סוריה וגם עם הפלסטינים לגבולות 1967, וכל מה שנצליח להשיג מעבר לזה, יבורך.

אבשלום וילן: מי שחושב שהוא יצליח לשמור על כיבושי מלחמת ששת הימים ולהגיע להסכם שלום בו זמנית – זה לא ילך.

עוזי לנדאו: על מה אתה מדבר?

אבשלום וילן: אני לא מציע להסיק את המסקנה ההפוכה, חבר הכנסת ריבלין.

אבשלום וילן: יש דברים שעליהם אנחנו חייבים להתעקש ולהילחם, ואני חושב שמה שאמרתי גם קודם, בלבנון, הפלסטינים מפרשים לא נכון – – –

ראובן ריבלין: איפה נתחיל לוותר?

ראובן ריבלין: אתה גיבור ישראל, אני לא מתריס נגדך, אבל איפה יהיה הקו האדום?

ראובן ריבלין: מה עם זכות השיבה?

ראובן ריבלין: אתה המנהיג שלי – תגיד לי.

אבשלום וילן: את הניסיון הלבנוני – ואני חושב שלשווא אתם מציירים קווים אדומים.

אבשלום וילן: עמד פה מנהיג הליכוד ודרש – למה לא הולכים אל דחלאן?

אבשלום וילן: מוחמד דחלאן אחראי לפיגועים בחודש האחרון, ויש לנו חשבון נוקב מאוד אתו, אבל להזכירכם, גם ביום הכיפורים – ודיברנו עם סאדאת, ודיברנו עם אסד, ודיברנו עם מנהיג מדינה שהרג בנו כ-2,800 חללים, ובסיומם של הקרבות האלה אנחנו נצטרך לדבר עם מנהיגי הפלסטינים.

אבשלום וילן: וכן, חבר הכנסת ריבלין, יש לנו קווים אדומים.

עוזי לנדאו: מה הם?

עוזי לנדאו: איפה הם?

אבשלום וילן: הקווים האדומים הם גבולות "הקו הירוק", וכל מה שנצליח להשיג מעבר לכך בשולחן המשא-ומתן.

ציפי לבני: זכות השיבה, מה אתה?

אבשלום וילן: אבותי הפוליטיים עמדו פה ב-1967, ועמדו פה חודש אחרי זה ואמרו את זה על בימת כנסת זו.

אבשלום וילן: לא רציתם להקשיב, נסחפתם, לא רק אתם, גם אנחנו, תנועת העבודה.

אבשלום וילן: אנחנו האבות החוקיים של קריית-ארבע ושל אלון-מורה ושל כל אותו מפעל התנחלות שעומד היום בפני שוקת שבורה.

אבשלום וילן: לא מתאים היום, לנוכח מעגל הדמים הזה, שאני אתקוף כרגע את מפעל ההתנחלות.

אבשלום וילן: אבל אם אתם מושכים אותי למעגל ההיסטורי, חברי הכנסת ריבלין ולנדאו, אז בסופו של דבר אולי אנחנו, ש-33 שנה אמרנו: אין ברירה אלא לדו-קיום, אין ברירה אלא לפשרה היסטורית סביב גבולות 1967, וכל מה שנצליח להשיג מעבר לזה – קראנו לזה אז תיקונים "לטרוניים"; ואין ברירה, אלא יש עם פלסטיני.

ראובן ריבלין: – – –

אבשלום וילן: וגם קראנו לזה – – –

ראובן ריבלין: – – –

רחמים מלול: אדוני, זמנו תם לפני דקה ו-30 שניות.

אבשלום וילן: גם היום אני חושב, שירושלים צריכה להיות שלמה, אבל יהיה בה חלק פלסטיני ויהיה לה חלק יהודי, והיא תהיה עיר מאוחדת, בהחלט.

ראובן ריבלין: העולם ישלם – – –

אבשלום וילן: אנחנו מספיק חזקים לעמוד על החיוני לנו באמת.

אבשלום וילן: יש לנו בעיה אמיתית, והצד השני מפרש התאפקות לפעמים כחולשה, ולכן נצטרך לעמוד באיתנות על הדברים החשובים באמת.

אבשלום וילן: יד אחת אוחזת בשלח, אבל יד אחת, גם היום בקושי הגדול, תחזיק את עלי הזית, כי אין אלטרנטיבה לשולחן המשא-ומתן.

רחמים מלול: חברת הכנסת זהבה גלאון, בבקשה.

רחמים מלול: אחריה – חבר הכנסת רחבעם זאבי.

רחמים מלול: גם לרשות גברתי חמש דקות כמציעה של אחת ההצעות.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, אין דבר נתעב יותר מפיגוע שמכוון כלפי אוטובוס של ילדים.

זהבה גלאון: כל פיגוע הוא פיגוע נתעב, אבל טרוריסטים, מפגעים, ששמים להם למטרה אוטובוס של ילדים, הם השפלים שברוצחים.

זהבה גלאון: אנחנו מגנים אותם, ואנחנו תובעים מיאסר ערפאת שיעשה כל אשר הוא יכול כדי למצוא את האנשים שאחראים לכך.

ציפי לבני: ואם לא?

זהבה גלאון: אנחנו לא מוכנים לתת לכך יד.

זהבה גלאון: אנחנו תובעים ממנו יד חזקה כלפיהם.

זהבה גלאון: אני מצטערת שגם ביום כזה יש מי שעומד כאן על הבמה, חבר הכנסת מצא – שלצערי הוא יצא מהאולם; אני מודה שאני עדיין נסערת, אחרי ששמעתי אותו, ולא שמעתי אף אחד שהגיב.

זהבה גלאון: עומד חבר הכנסת מצא ומבחין בין דם של ילד לדם של ילד?

זהבה גלאון: כמה אפשר לרקוד על הדם?

זהבה גלאון: כמה אפשר לנצל את הבמה הזאת?

זהבה גלאון: כמה אפשר ברגעים כאלה לבוא ולומר שדם של ילד לא שווה לדם של ילד?

ראובן ריבלין: איך כותבים בעיתונים – – –?

ציפי לבני: את משווה בין מי שגרם לקורבן הזה ומי שגרם לקורבן הזה?

זהבה גלאון: אל תפריעי לי, חברת הכנסת לבני.

זהבה גלאון: מי שמגנה פגיעה בילד כזה מגנה פגיעה בילד כזה.

זהבה גלאון: אין צידוק להריגה של ילדים.

זהבה גלאון: אנחנו לא צריכים להיות במעגל הדמים הזה.

ראובן ריבלין: – – –

זהבה גלאון: אני לא מנהלת אתך דו-שיח, חבר הכנסת ריבלין.

זהבה גלאון: חבר הכנסת ריבלין.

ראובן ריבלין: ילד שנשלח להרוג אותי – – –

ציפי לבני: אם זו היתה משוואה – – –

זהבה גלאון: ילדים שנפגעים הם ילדים שנפגעים, חבר הכנסת ריבלין.

ראובן ריבלין: אנחנו הולכים והורגים ילדים?

ראובן ריבלין: איזה דבר זה?

זהבה גלאון: אנחנו לא מצדיקים, אני לא מתכוונת לעמוד כאן ולהגן על ילדים שנשלחים להרוג.

זהבה גלאון: אנחנו נגד שימוש בילדים שילכו להרוג.

זהבה גלאון: אף אחד מאתנו לא צריך להצטדק כאן, ותפסיקו להעמיד אותנו במצב אפולוגטי כל הזמן.

זהבה גלאון: אנחנו לא צריכים להצטדק כאן.

ראובן ריבלין: – – –

זהבה גלאון: אל תפריע לי.

שאול יהלום: הם כמו שהידים.

שאול יהלום: הם מחנכים אותם להיות שהידים.

ראובן ריבלין: – – –

זהבה גלאון: אנחנו נגד הרג של ילדים.

ראובן ריבלין: אבל בכל זאת יש הבדל.

זהבה גלאון: אני לא אמרתי את זה, ואל תעוות את דברי.

ציפי לבני: – – –

ראובן ריבלין: – – –

רחמים מלול: חברת הכנסת לבני.

רחמים מלול: חבר הכנסת ריבלין.

זהבה גלאון: אני מעולם לא אמרתי את זה, חבר הכנסת ריבלין, ואל תעוות את דברי.

ראובן ריבלין: – – –

רחמים מלול: חבר הכנסת ריבלין.

שאול יהלום: – – –

ראובן ריבלין: – – –

אבשלום וילן: – – –

ציפי לבני: – – –

טלב אלסאנע: – – –

רחמים מלול: חבר הכנסת אלסאנע, נא לאפשר לה להמשיך.

שאול יהלום: – – –

רחמים מלול: חבר הכנסת יהלום, תודה.

רחמים מלול: חבר הכנסת אלסאנע, תודה.

רחמים מלול: בבקשה, גברתי.

זהבה גלאון: אבל מה לי כי אלין על חבר הכנסת מצא, כאשר עומד יושב-ראש המפלגה שלו ליד הדוכן, יושב-ראש הליכוד, שהכניס אותנו לבוץ הלבנוני?

זהבה גלאון: 18 שנים דשדשנו בגינו בבוץ הלבנוני, מחיר שגבה – – –

ראובן ריבלין: בגלל הבוץ הלבנוני ערפאת הסכים לדבר אתך.

רחמים מלול: חבר הכנסת ריבלין, חברת הכנסת גלאון אינה מוכנה להיכנס לדו-שיח, אז אנא, תאפשר לה לסיים.

טלב אלסאנע: – – –

שאול יהלום: תתבייש.

רחמים מלול: חבר הכנסת אלסאנע, אתה מנהל שם דו-שיח עם חבר הכנסת יהלום?

זהבה גלאון: חבר הכנסת אריק שרון הכניס אותנו לביצה הלבנונית, וראש הממשלה יצא משם באומץ גדול, אחרי מחיר דמים נורא, והשאלה היא, אדוני היושב-ראש, האם אנחנו רוצים להישאר במעגל הדמים הזה.

זהבה גלאון: כי יושבים כאן חברי כנסת במליאה, ועולים לדוכן, ורוצים שיהיה כאן מרחץ דמים.

זהבה גלאון: ואני אומרת: די.

זהבה גלאון: ואני אומרת – – –

יצחק וקנין: – – –

זהבה גלאון: אני אומרת, חבר הכנסת וקנין – גם ברגעים קשים, חבר הכנסת וקנין, גם ברגעים קשים – – –

ציפי לבני: מי רוצה את זה?

ציפי לבני: מרחץ דמים – – –

מאיר פרוש: מה יקרה אם ה"חיזבאללה" יתחיל עכשיו לתקוף מלבנון?

רחמים מלול: רבותי חברי הכנסת, נא לכבד גם את דבריה של חברת הכנסת גלאון.

זהבה גלאון: גם ברגעים קשים כאלה, רגעים איומים, כשאנחנו רואים תמונות של ילדים שנפגעים, תמונות שאי-אפשר לשאת, גם ברגעים קשים אלה צריך להפסיק לחשוב מהבטן, ולחזור לחשוב מהראש, ולהבין שאין דרך אחרת, זולת חזרה, עם כל הקושי בכך, למשא-ומתן מדיני.

זהבה גלאון: כי מי שסוגר אופציות למשא-ומתן מדיני, מזמין כאן התלקחות כוללת, של כל האזור.

זהבה גלאון: אנחנו רוצים למנוע את זה, אנחנו רוצים למנוע את מעגל הדמים.

זהבה גלאון: אנחנו רוצים שיהיה כאן שלום.

רחמים מלול: תודה.

רחמים מלול: חבר הכנסת רחבעם זאבי, בבקשה.

רחמים מלול: אחריו – חברת הכנסת ציפי לבני.

רחמים מלול: אחריה – חבר הכנסת יורי שטרן, ואם הוא לא יהיה – חבר הכנסת בשארה, שגם הוא אינו נוכח.

רחמים מלול: אם גם הוא לא יהיה – חבר הכנסת אחמד טיבי.

ראובן ריבלין: במקום יורי שטרן רצה דני נוה.

רחמים מלול: דני נוה נטש את המליאה.

רחבעם זאבי: אדוני היושב בראש, חברי הכנסת הנוכחים, זה שבעה שבועות משתוללים ומתפרעים שליחיו של ערפאת, הנקראים בשמות שונים: "פתח", "תנזים", שוטרים, ג'יבריל רג'וב, מוחמד דחלאן ודומיהם.

רחבעם זאבי: במהומות האלה נרצחו 27 יהודים, ולממשלת ברק זה לא מזיז.

רחבעם זאבי: הבוקר נרצחו שני יהודים באוטובוס עם ילדים ליד כפר-דרום.

רחבעם זאבי: בזמן הזה, בשבעת השבועות האלה, הספיק ראש הממשלה לצאת שלוש פעמים לחוץ-לארץ: לפריס, לשארם-א-שיח', לוושינגטון.

רחבעם זאבי: הוא לא הספיק לבקר בנצרים, בכפר-דרום, בפסגות, בחברון.

רחבעם זאבי: הוא קפץ אומנם לשעה קלה לגילה, אבל לא נפגש עם אנשי השכונה.

רחבעם זאבי: ברק הספיק לכנס אין-ספור ישיבות קבינט, כדי שבסיומן הוא יכריז על עוד אולטימטום לערפאת ויורה לצה"ל לנהוג באיפוק.

רחבעם זאבי: ברק מתחנן בכל צינור אפשרי לפני ערפאת, שיסכים לקבל לשליטתו 90% מיש"ע וחצי מירושלים, וערפאת "לא עושה לו טובה", ועומד בסירובו.

רחבעם זאבי: ברק הבטיח להגן על המקומות הקדושים, אבל הורה על נסיגה והפקרה של קבר יוסף בשכם, הפקרת ישיבת "שלום על ישראל" ביריחו, הסכמה להנפת דגל פלסטיני על הר-הבית בירושלים, ומחר יהיה גורל דומה למערת-המכפלה.

רחבעם זאבי: על איזה מקומות קדושים הוא מגן?

רחבעם זאבי: ברק הבטיח לפעול למען ביטחון ישראל, אבל הוא מוכן למסור לאויבינו את השטחים השולטים ביהודה ושומרון ואת בקעת-הירדן, שהיא חומת המגן המזרחית של ישראל.

רחבעם זאבי: הוא מאפשר את חיזוקו וחימושו של הצבא הפלסטיני.

רחבעם זאבי: הוא השליט מדיניות של הבלגה וכניעה למחבלים.

רחבעם זאבי: הוא ממשיך להאמין לערפאת השקרן, ששחרר מחבלי "חמאס" מהכלא והורה את ה"תנזים" להרוג ביהודים.

רחבעם זאבי: אז איפה ביטחון ישראל?

רחבעם זאבי: ברק מדבר על אחדות האומה, אבל ממשלתו נשענת רק על 25% מחברי הכנסת, רבע מהכנסת.

רחבעם זאבי: הוא פועל נגד הדתיים והחרדים ונגד המתיישבים.

רחבעם זאבי: אז איפה אחדות האומה?

רחבעם זאבי: ברק אומר דבר כלשהו וממהר לבטלו.

רחבעם זאבי: הוא הולך בזיגזג שאיננו מוביל לשום מקום.

רחבעם זאבי: כך היה עם רעיון המהפכה החילונית, שעבר מן העולם סמוך להולדתו; וכך היה עם חוק טל, שעכשיו הוא מחפש דרך להקפיאו; וכך הוא גורלם של כל האולטימטומים לערבים שיוצאים מפיו.

רחבעם זאבי: מיצחק רבין, זכרו לברכה, למדתי, שאסור להאמין לערפאת, כי הוא שקרן מטבעו.

רחבעם זאבי: הוא בוכה ומשקר, בוכה ויורה, ושוב – בוכה ומשקר.

רחבעם זאבי: זה לא מפריע לברק, הטוען להיות ממשיכו של רבין, להאמין לשקרן הזה ולהפקיר בכך את ביטחון ישראל.

רחבעם זאבי: מחד גיסא, ברק מנהל משא-ומתן מדיני בצינורות חסויים, ומאידך גיסא הוא טוען על מצב חירום ומבקש להקים ממשלת חירום.

רחבעם זאבי: האמת היא, שתכלית כל מעשיו היא הישרדותו שלו והישרדות ממשלתו.

רחבעם זאבי: אבל נפש העם נקעה מהממשלה הזאת, שגמרה את שליחותה המפוקפקת, והיא צריכה לעבור מן העולם.

רחבעם זאבי: תנו לצה"ל לנצח.

רחבעם זאבי: תנו לצה"ל להכות באויב, תנו הגנה וביטחון ליהודים בארצם, תנו לצה"ל לנצח במלחמה.

רחמים מלול: תודה לחבר הכנסת זאבי.

רחמים מלול: חבר הכנסת יורי שטרן, אם כן, איננו נוכח.

רחמים מלול: חבר הכנסת בשארה – איננו נוכח.

רחמים מלול: חבר הכנסת אחמד טיבי, בבקשה.

רחמים מלול: ואחריו – חבר הכנסת – – –

ציפי לבני: סליחה, מה אתי?

רחמים מלול: סליחה, סליחה, בבקשה.

רחמים מלול: חברת הכנסת לבני, אני מתנצל.

ראובן ריבלין: הוא כבר קרא לאחמד טיבי.

רחמים מלול: אדוני – אחריה.

ציפי לבני: אתה רוצה?

ציפי לבני: בבקשה.

אחמד טיבי: גם אם לא קרא לי, אני מוכן לוותר.

רחמים מלול: כך תוכל להגיב על הדברים.

ציפי לבני: תודה.

ציפי לבני: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אנחנו עולים היום בזה אחר זה לדוכן ומוסרים את תנחומינו בשל המתים, ולצערי, מהכנסת הזאת, ומבניין הממשלה שלידה, לא יוצא מסר של תקווה עבור החיים; ולא יוצא מסר של תקווה לילדים שהפכו היום נכים בשל מעשה מתוכנן בקפידה, פגיעה מתוכננת בילדים.

ציפי לבני: אני רוצה לומר לחברתי, חברת הכנסת זהבה גלאון: כשאתם דיברתם ושאלתם אם תפקידם של חיילים לשמור על ילדי הגן – זו התשובה.

ציפי לבני: כן, תפקידם של חיילים הוא גם להגן על ילדי הגן, ואני מזכירה את שאלתך שלך בשיחה בינינו.

ציפי לבני: וכשאת עושה את ההשוואה בין ילד לילד – הצער של מי ששיכל את בנו הוא כבד בלי קשר לשאלה אם הוא שייך לצד היהודי או לצד הפלסטיני, אבל אני רוצה שניזהר מהצד השני של המשוואה, כי כשאת עושה את המשוואה הזאת, ואת אומנם מציינת כאן על הבמה, ואומרת ששפל מי שעושה את זה – –

זהבה גלאון: את מאשימה את – – –

רחמים מלול: חברת הכנסת גלאון, את לא הסכמת שיפריעו לך.

רחמים מלול: אנא.

ציפי לבני: – – ושם במכוון מטען מתחת לאוטובוס עם הילדים – תיזהרי מהצד השני של המשוואה, אותם חיילים שנלחמים את המלחמה הזאת ומוצאים מולם ילדים, אותם חיילים שישאלו עכשיו יום יום, עד סוף ימי חייהם, את השאלה האם הם פגעו במקרה בילד.

ראובן ריבלין: המחבלים קראו את המודעה של "שלום עכשיו" בעיתונות הפלסטינית.

ציפי לבני: ולנו אין שום עניין במרחץ דמים, ואין יום ואין לילה שאני לא שואלת את עצמי מה נכון לעשות כדי לסיים את הסכסוך הזה בשלום.

ציפי לבני: והעובדה שאין מבניין הממשלה תקווה לעם, מביאה את המסקנה, שהתקווה היחידה שיכולה להיות היום היא בפתק הבחירות.

ציפי לבני: ואנחנו אלה שחשבו שצריך להציל את המדינה עם אהוד ברק, והגענו למסקנה שצריך להציל את המדינה מאהוד ברק.

ציפי לבני: אותה יהירות, שהוא לא מוכן לשמוע את מה שיש לצד הזה של הבניין להגיד, היא אותה יהירות שמכשילה אותו מלהבין את מה שאומר הצד הפלסטיני.

ציפי לבני: אנחנו קוראים, הדברים נאמרים.

ציפי לבני: למה אנחנו לא מאמינים למה שאומר יאסר ערפאת – והוא לא מוכן לוותר, לא על ירושלים ולא על זכות השיבה.

ציפי לבני: אז לאיזה משא-ומתן אנחנו חוזרים?

ציפי לבני: ואני מדברת עכשיו בהיגיון, לא ברגש: משמעות זכות השיבה היא לאבד ולשלול את הקיום של מדינת ישראל כמדינה יהודית.

ציפי לבני: חברי מן השמאל, ששנים נלחמו בשביל שתי מדינות לשני עמים, בין הים לירדן, לפני שחוזרים לשולחן המשא-ומתן, אני רוצה לדעת אם ערפאת, נציגיו ושלוחיו מוכנים לקבל את הקיום של אחת מהמדינות האלה כמדינה יהודית.

ציפי לבני: רק אז אולי אפשר לדבר.

ציפי לבני: אם הם אינם מקבלים את הקיום של מדינה אחת כמדינה יהודית, רבותי, זה עצוב, זה רע, אין בזה הרבה מן התקווה, אבל אנחנו צריכים לדעת שנצטרך להילחם על הקיום שלנו.

רחמים מלול: תודה לחברת הכנסת ציפי לבני.

רחמים מלול: חבר הכנסת אחמד טיבי, בבקשה.

רחמים מלול: אחריו – חבר הכנסת שאול יהלום, אחריו – חבר הכנסת ויצמן שירי, ואחריו – חברי הכנסת לנגנטל, ביבי וטלב אלסאנע.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת שירי ויצמן דיבר.

רחמים מלול: הוא עדיין רשום.

רחמים מלול: נמחק אותו מהרשימה.

רחמים מלול: בבקשה, אדוני.

אחמד טיבי: תודה, אדוני.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, בכל פעם שאני שומע על ילד שנפגע, צמרמורת עוברת בגופי.

אחמד טיבי: אני מרגיש נבוך, כועס וזועם, כאשר מדובר בילד באשר הוא ילד, ללא שייכות אתנית, ללא שייכות לאומית.

אחמד טיבי: על כן אני מרגיש צורך להשתתף בצערן של משפחות האבלים ולאחל החלמה לכל הפצועים באשר הם.

ראובן ריבלין: מה עם הפושעים ששמו את מטען החבלה, האם אנחנו מגנים אותם?

ראובן ריבלין: מה עם הפושעים ששמו את מטען החבלה?

אחמד טיבי: אתה רוצה לתת לי להמשיך?

אחמד טיבי: תשמע אותי עד הסוף.

רחמים מלול: כנראה הוא רוצה לדבר – – –

ראובן ריבלין: אפשר לדבר על ילד ולא לגנות את הפושע?

ראובן ריבלין: קשה לי להבין.

רחמים מלול: בבקשה, חבר הכנסת טיבי.

ראובן ריבלין: אפשר להצטער על ילד ולא לגנות את הפושע?

אחמד טיבי: באופן מוסרי, אני יכול להביא דוגמאות רבות בצורה סיסטמתית לכך שאני וחברי מגנים באופן מוסרי ופוליטי פגיעה בילדים, גם בילדים ישראלים.

אחמד טיבי: עד לרגע זה לא שמעתי אחד מכם, חברי הכנסת בבית הזה מהצד הימני, אחד שיקום ויגנה – לא יביע צער – פגיעה בילד פלסטיני.

אחמד טיבי: אני לא משווה בין דם לדם, אני לא מבדיל בין דם לדם: ילד שנפגע הוא ילד.

ציפי לבני: זה בדיוק הצד השני של המשוואה.

אחמד טיבי: אבל יש רושם, חבר הכנסת ריבלין, שהיום נפגע הילד הראשון בסכסוך הזה.

אחמד טיבי: זה הרושם שאתה מנסה ליצור.

אחמד טיבי: ואני אומר לך, שאמהות רבות בצד השני שכלו את בניהן.

סופה לנדבר: הילדים האלה זרקו אבנים, בעוד הילדים האחרים נסעו לבית-הספר.

סופה לנדבר: זה בכלל לא אותו דבר.

ראובן ריבלין: זו לא כל האמת, לכן זהו שקר.

ראובן ריבלין: סופה לנדבר (ישראל אחת) זה בכלל לא אותו דבר.

אחמד טיבי: תשמעי, חברת הכנסת לנדבר, ולפנייך גם יהושע מצא, מה זה לא אותו דבר?

אחמד טיבי: גם המפגע הזה יכול להגיד לך שלא התכוון לפגוע בילד, בדיוק כמו שאת אומרת.

סופה לנדבר: זה לא אותו דבר.

אחמד טיבי: מה זה לא אותו דבר?

אחמד טיבי: כאשר ילד נורה, והוא נישא על כפי אנשים והילקוט על גבו, הוא נורה כאשר הלך להרוג ילד אחר?

אחמד טיבי: זה נורא או לא נורא?

סופה לנדבר: אם אמא ואבא שלו יושבים בבית בזמן שהם זורקים אבנים, זו האחריות שלהם.

אחמד טיבי: אמא שלו שלחה אותו למות?

אחמד טיבי: אמא שלו מאוד אוהבת אותו.

אחמד טיבי: אמא שלו לא שולחת אותו למות, היא מחפשת אותו, היא רוצה שיחזור מבית-הספר ישר הביתה.

אחמד טיבי: גם אם הוא הולך להפגין, גם אם הוא הולך לזרוק אבן.

אחמד טיבי: אני רוצה להטיח בפני כולכם את הריאיון המרתק של עמירה הס היום ב"הארץ" עם צלף מצה"ל.

רחמים מלול: אם אפשר, אדוני, בלי להציג את המוצג.

אחמד טיבי: הצלף אומר – חבר הכנסת טלב אלסאנע, תקשיב – ההוראות שלנו אומרות:

אחמד טיבי: אסור לפגוע בילדים, אבל מגיל 12 ומעלה מותר לירות אש צלפים.

אחמד טיבי: היא אומרת לו: ואש צלפים הורגת.

אחמד טיבי: והוא אומר לה: כן, אבל מעל 12 זה לא ילד.

אחמד טיבי: ואני רואה את הבת שלי בגיל הזה – – –

ראובן ריבלין: מה הילד עושה שם, הוא הלך לבית-הספר?

אחמד טיבי: רובי ריבלין, מה זה חשוב מה הוא עושה, הוא ילד בן 13.

אחמד טיבי: 42 ילדים בגיל הזה נהרגו.

אחמד טיבי: זה נורא ואיום.

אחמד טיבי: אתה תצטרף אלי כמו שאני מוקיע בצורה הברורה ביותר באופן מוסרי פגיעה בילד יהודי – – –

ראובן ריבלין: אם היה חייל ישראלי הורג – – –

אחמד טיבי: תקשיב טוב.

אחמד טיבי: הוא אומר שיש לו הוראות לפגוע בירי צלפים.

אחמד טיבי: זה חייל שאומר שאלה הוראות צה"ל.

אחמד טיבי: מישהו צריך להתבייש.

אחמד טיבי: הוראות צה"ל לפגוע בילד מעל גיל 12, כי הוא לא ילד.

שאול יהלום: מה הוא עושה?

אחמד טיבי: הוא משתתף בהפגנה.

רחמים מלול: חבר הכנסת טיבי, זמנך תם.

אחמד טיבי: מותר לי לדבר חמש דקות, כי אני אחד המציעים.

רחמים מלול: אם כך, אני מתנצל, יש לאדוני עוד דקה.

אחמד טיבי: גם הפריעו לי.

רחמים מלול: בבקשה, אדוני ימשיך.

אחמד טיבי: אני אומר, חבר הכנסת ריבלין, אם יש פלסטיני שהתכוון לפגוע בילד, הוא ראוי להוקעה מוסרית ופוליטית.

אחמד טיבי: אני לא מצליח לשמוע את הסימטריה הזאת מאף אחד בבית הזה, לכן יש לי זכות מוסרית לתבוע ממך לגנות.

ראובן ריבלין: אם יהיה חייל שיירה על גן-ילדים או על ילדים שהולכים לתומם לבית-הספר, אכניס אותו לבית-סוהר ואגנה אותו.

אחמד טיבי: סליחה, אלה ההוראות של צה"ל.

עוזי לנדאו: ומה אתם עושים?

אחמד טיבי: הרי יש תוצאות בשטח.

אחמד טיבי: כאן מדובר בריאיון עם צלף.

ראובן ריבלין: אל תצטט מעיתון "הארץ".

אחמד טיבי: עכשיו עיתון "הארץ" לא בסדר, כי הוא הביא את דברי החייל.

אחמד טיבי: אני רוצה להגיד לך, שצה"ל ניסה אתמול למנוע את פרסום הכתבה הזאת.

אחמד טיבי: במקום למנוע פרסום כתבה, צריך למנוע ירי על ילדים.

אחמד טיבי: בושה וחרפה, מותר לירות בילד מעל גיל 12?

אחמד טיבי: הוא אומר: אלה ההוראות.

אחמד טיבי: אומר החייל: אנחנו צלפים, אנחנו יורים על מנת לפגוע.

אחמד טיבי: וזה חייל צלף בן 19.

אחמד טיבי: לכן צריך לפנות להורים של החייל הזה ולהגיד להם: כדאי לכם מאוד לשוחח עם הילדים שלכם.

אחמד טיבי: אתם טוענים שהאמא הפלסטינית שולחת את הילד שלה למות, והילדים שלכם יורים בילדים שלנו, וזה דבר נורא.

אחמד טיבי: אסור שיקרה דבר כזה.

אחמד טיבי: אלה ההוראות, אדוני חבר הכנסת ריבלין.

ראובן ריבלין: אם יהיה חייל ישראלי שיעמוד מול גן-ילדים ויירה עליו, או יירה על אוטובוס שבו ילדים ערבים שנוסעים לבית-הספר, אני עצמי אדאג להכניס אותו לבית-סוהר.

רחמים מלול: אדוני נואם?

רחמים מלול: חבר הכנסת ריבלין, עם כל הכבוד, זה נאום ארוך.

רחמים מלול: חבר הכנסת טיבי, אתן לך לסיים.

רחמים מלול: תסכם בבקשה.

אחמד טיבי: רבותי חברי הכנסת, הרי אנחנו מסכימים להוקיע פגיעה בילדים.

אחמד טיבי: אני מקווה שזה יהיה באותה מידה.

אחמד טיבי: אני עדיין לא חש את האמפתיה שלכם.

ציפי לבני: זו לא אותה משוואה.

ציפי לבני: ילד שנהרג, חס וחלילה, בתאונת דרכים, המוות שלו הוא נוראי.

ציפי לבני: השאלה היא אם בא מישהו במכוון כדי לרצוח ילד – – –

אחמד טיבי: החייל הזה ירה במתכוון כדי להרוג ילד.

אחמד טיבי: הדבר הנורא הוא לחפש משוואה במוות של ילדים.

אחמד טיבי: זה דבר נורא, זה דבר לא מוסרי.

רחמים מלול: חבר הכנסת טיבי, נא לסיים.

אחמד טיבי: אדוני, אתה מפריע לי, הם מפריעים לי.

רחמים מלול: עם כל התוספות, אדוני כבר מדבר תשע דקות.

אחמד טיבי: איזה תוספות?

אחמד טיבי: אני אומנם לא נסיך, אבל מותר לי לדבר חמש דקות.

רחמים מלול: נא לסכם.

אחמד טיבי: מותר לי לדבר חמש דקות.

רחמים מלול: בבקשה, אדוני.

רחמים מלול: אני מבקש משפט מסכם.

שאול יהלום: האמת כואבת.

אחמד טיבי: האמת מאוד כואבת.

אחמד טיבי: יכולת עד לרגע זה להתכסות מאחורי אי-חשיפת העובדות, אבל פתאום קם צלף, מתראיין ואומר: אלה ההוראות שלנו – מעל גיל 12 מותר.

ראובן ריבלין: ילד בן למעלה מ-12 שזורק אבנים, יורים בו.

שאול יהלום: הם מאמנים אותם להיות שהידים.

אחמד טיבי: עד לרגע זה אני לא יודע על מקרה של ילד שהרג חייל.

עוזי לנדאו: הטמטום שלנו הוא לתת לחבר כנסת כמו טיבי את הבמה הזאת, כדי לדבר.

אחמד טיבי: מה זה, הבית של אבא שלך?

אחמד טיבי: מה, אתה עושה לי טובה?

רחמים מלול: חבר הכנסת טיבי, אני אנתק לך את המיקרופון.

רחמים מלול: אני מנתק את המיקרופון, חבר הכנסת טיבי.

אחמד טיבי: למה אתה מנתק לי את המיקרופון?

רחמים מלול: ביקשתי לסיים.

רחמים מלול: ביקשתי לא לנהל דיאלוג.

אחמד טיבי: או.

אחמד טיבי: קיי.

אחמד טיבי: אני מסיים.

נסים זאב: – – –

רחמים מלול: חבר הכנסת זאב.

אליעזר כהן: – – –

רחמים מלול: חבר הכנסת אליעזר כהן, תודה.

רחמים מלול: רבותי חברי הכנסת, חבר הכנסת טיבי נהנה מזה.

רחמים מלול: הוא מנהל דיאלוג ארוך כבר עשר דקות, והוא לא מסיים את נאומו.

רחמים מלול: אני מבקש מאדוני משפט לסיום.

עוזי לנדאו: הוא אוכל על חשבוננו, משמיץ אותנו – – –

אחמד טיבי: אני אוכל על חשבונו?

רחמים מלול: חבר הכנסת טיבי, האם אדוני רוצה שאני אנתק את המיקרופון?

אחמד טיבי: שמעת מה שהוא אמר?

אחמד טיבי: שאני אוכל על חשבונו.

רחמים מלול: אבקש ממך משפט סיום.

אחמד טיבי: אני אסיים ואומר, שיכול להיות שהתוכנית ששמתי בפניכם הראתה לכם – – –

רחמים מלול: חבר הכנסת טיבי, תודה רבה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

רחמים מלול: חבר הכנסת שאול יהלום, בבקשה.

רחמים מלול: אחריו – חבר הכנסת נחום לנגנטל, ואחריו – חבר הכנסת יגאל ביבי; ואם הוא לא יהיה – חבר הכנסת טלב אלסאנע.

שאול יהלום: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני חוזר אליכם עכשיו מהלווייתה של מרים אמיתי, השם ייקום דמה, בעופרה.

שאול יהלום: אמא לילדים, רעיה, מורה באולפנת נווה-דקלים.

שאול יהלום: המספידים הספידוה והעלו על נס את מידותיה היפות, את מידותיה הנפלאות, את טוב לבה, את מסירותה, את דאגתה, את חלוציותה, את הגשמתה.

שאול יהלום: היא מצאה את מותה היום בלוותה ילדים באוטובוס הדמים, יחד עם גבריאל ביטון, והיום התבשרנו שגם סמל שרון שיטובי, שנפצע אנושות כאשר חדר הקצין הפלסטיני לכפר-דרום, נפח את נשמתו.

שאול יהלום: השם ייקום דמם.

שאול יהלום: אולי נאמר עליהם את הפסוק: "הרנינו גוים עמו כי דם עבדיו יקום ונקם ישיב לצריו וכפר אדמתו עמו".

שאול יהלום: אם יש את נפשנו לדעת מנין העוצמה של המתיישבים החלוצים ביהודה ושומרון, ובפרט במקום הקשה ביותר בחוף עזה, ובמקומות הקשים ביותר בחוף עזה – היה צריך להיות היום בהלוויה ולראות את העוצמה של הבעל, את העוצמה של ההורים נעמי וזבולון בונה, את העוצמה של המשפחה.

שאול יהלום: מי שרוצה לדעת מנין העוצמה יקרא את דבריו של שמואל שיטובי, אביו של שרון, שמעודד ועודד בבית-החולים את כל עם ישראל בדברי עוצמה על מסירות הנפש של עם ישראל.

שאול יהלום: מהעוצמה הזאת, אני אומר כאן, אנחנו המתיישבים ואלה שיבואו בעקבותינו נהיה ביישובים האלה לנצח נצחים.

שאול יהלום: לצערנו הרב, אנחנו יודעים שהמקום קשה, אנחנו יודעים שארץ-ישראל נקנית בייסורים, אנחנו יודעים את מחיר הדמים; אבל מחיר הדמים, שאנו כל כך שואפים לצמצמו, לא ירתיענו.

שאול יהלום: אנחנו נהיה שם לנצח נצחים במלוא העוצמה.

שאול יהלום: בכל מקום ובמקומות הקשים ביותר, ברוך השם יושבים החלוצים הנועזים ביותר, החזקים ביותר, וזה כוחנו.

שאול יהלום: אבל העם לא יסלח לאנשי השמאל שעומדים על במת הכנסת ועל במות התקשורת בטלוויזיה וברדיו, ובימים הקשים ביותר, כאשר נהרגים ילדים, כאשר נהרגים מתיישבים, עומדים כאן ואומרים: מה אתם רוצים?

שאול יהלום: מזמן הם לא היו צריכים לשבת במקומות האלה.

שאול יהלום: הם מתירים את הדם; הם אלה שמוסרים עוצמה ומוסרים הצדקה לאויבינו.

שאול יהלום: הם מצוטטים על-ידי אויבינו בתקשורת שלהם.

שאול יהלום: אנחנו רואים עד כמה הם מעריכים את דבריהם ומסתמכים עליהם.

שאול יהלום: שלא יחשבו שהם רק מפריחים דברים כלפי פנים.

שאול יהלום: אוי לשמאל הישראלי שכך הידרדר.

שאול יהלום: אוי לשמאל הישראלי שלתחתית כזאת הוא הגיע.

שאול יהלום: דווקא בימים הקשים ביותר, כשכולנו צריכים להתאחד ולעמוד עם המתיישבים, עם החלוצים, הולכים ומתקיפים אותם.

שאול יהלום: במלוא הכנות אני צריך להגיד גם מלה אחת בנושא הילדים.

שאול יהלום: ילד הוא ילד הוא ילד, זה נכון, אבל יש הבדל תהומי.

שאול יהלום: ראינו תוכנית בטלוויזיה איך הפלסטינים מאמנים ילדים קטנים להיות שהידים.

שאול יהלום: הם מאמנים אותם להיות מתאבדים עם פצצות, הם מאמנים אותם לשים חומרי נפץ על עצמם.

שאול יהלום: נניח שאותו צלף יהרוג ילד כזה.

שאול יהלום: הלוואי שהצלף ימנע התקרבותו של ילד עם חומר נפץ ליישובים ישראליים.

שאול יהלום: אז את זה להשוות לאוטובוס שלתומו מסיע ילדים לבית-ספר שמכוונים אליו מטען שמטרתו להרוג ילדים או להפוך אותם לנכים לכל ימי חייהם?

שאול יהלום: זו אותה השוואה?

שאול יהלום: יש מישהו שמעז בכלל מבחינה מוסרית לעשות אותה השוואה?

שאול יהלום: אין בכלל מה לדבר על אותה השוואה.

טלב אלסאנע: זה לא מוסרי, מה שאתה עושה, הבחנה בין דם לדם, בין ילד לילד.

טלב אלסאנע: זה לא מוסרי.

עוזי לנדאו: יש הבחנה בין דם לדם – – –

רחמים מלול: חבר הכנסת יהלום, נא לסיים.

שאול יהלום: אם היושב-ראש עומד על כך, עדיין יש הרבה דברים שאני רוצה לומר, ואני מניח שחברי, חבר הכנסת לנגנטל, שידבר אחרי, ידבר על הקצין שנשלח על-ידי הפלסטינים – – –

רחמים מלול: רשימת הדוברים עדיין ארוכה.

שאול יהלום: – – – עם מי יש לנו עסק – עם ערפאת.

שאול יהלום: אבל אני רוצה להגיד רק משפט אחד לשמאל.

שאול יהלום: הרי אתם רואים, ברק, עם כל התנגדותנו – בכל רע יש גם נצנוץ של טוב.

שאול יהלום: הרי אהוד ברק, עם כל התנגדותנו המוחלטת למה שהוא רצה לתת בקמפ-דייוויד, בכל זאת יש טיפ-טיפה של טוב, שאתם צריכים ללמוד לקח.

שאול יהלום: לאחר שהוא נתן את כל חוף עזה היהודי, חילק את ירושלים, 95% מיהודה ושומרון, גם אז הם לא הסכימו.

שאול יהלום: אז עם מי יש לנו עוד עסק להמשיך?

רחמים מלול: תודה רבה, אדוני.

רחמים מלול: חבר הכנסת נחום לנגנטל, בבקשה.

נחום לנגנטל: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, היום עבר עלי בוקר שאני חושב שהרבה מאוד שנים ייקח לי לשכוח אותו.

נחום לנגנטל: 07:55, 08:00, הודיעו לי על הפיגוע בגוש-קטיף.

נחום לנגנטל: מובן שמייד הרמתי טלפון, אני חושב באופן אנושי, לאחי, הרב שמואל טל, שגר שם – יש לו שמונה ילדים, מן הסתם חלק מילדיו גם כן בהסעות – ושאלתי אותו: מה קורה?

נחום לנגנטל: והוא אמר:

נחום לנגנטל: גם אני שמעתי את זה רק הרגע ואני מנסה לאתר את הילדים ואני לא יודע איפה הם.

נחום לנגנטל: אחרי 20 דקות הוא אומר לי: תשמע, לגבי שניים אני כבר יודע שזה בסדר, אני לא יודע מה לגבי השאר.

נחום לנגנטל: רק ב-08:45 קיבלתי ממנו את ההודעה: אצלנו במשפחה ברוך השם כולם חיים.

נחום לנגנטל: מבחינת עם ישראל, הרוגים הם אותם הרוגים.

נחום לנגנטל: אבל אדם קרוב אצל עצמו, אדם קרוב למשפחתו.

נחום לנגנטל: כשאתה מתחיל כך את הבוקר, שאתה שואל: האם משפחתך חיה או לא – ומה הם עשו?

נחום לנגנטל: רצו לנסוע לבית-הספר.

נחום לנגנטל: לא שלחו אותם לזרוק אבנים, לא שלחו אותם על מנת לירות, לא כלום; שלחו אותם ללמוד.

נחום לנגנטל: כשאמא היום צריכה לשלוח את הילד שלה בהסעות לבית-הספר והיא לא יודעת איך היא תקבל בחזרה את הבן שלה – זו מדינה שאי-אפשר לחיות בה כך.

טלב אלסאנע: אני מגנה את האירוע חד-משמעית, כדי שיהיה ברור.

טלב אלסאנע: יש לי שאלה פשוטה.

טלב אלסאנע: יש הרבה אוטובוסים במדינת ישראל שמסיעים ילדים, בתל-אביב, בכל מקום.

טלב אלסאנע: האוטובוסים האלה לא מוגנים ולא משוריינים.

טלב אלסאנע: האוטובוסים בגוש-קטיף מוגנים ומשוריינים.

טלב אלסאנע: מדוע האבחנה הזאת בין האוטובוסים שם לאוטובוסים בתל-אביב, למה זה?

נחום לנגנטל: ודאי, כי עדיין במדינת ישראל יש מחיר לדם.

נחום לנגנטל: כי אם פוגעים במישהו בגוש-קטיף, מה אומרים חלקים בבית הזה?

נחום לנגנטל: מה הם צריכים להיות שם, בשביל מה הם נמצאים שם, הם לקחו את הסיכון עליהם.

טלב אלסאנע: למה האוטובוסים ממוגנים?

נחום לנגנטל: כי יש אנשים שיורים בהם ודמם הפקר.

טלב אלסאנע: למה יורים בהם?

נחום לנגנטל: כי יש אנשים שלא רוצים שנהיה בארץ הזאת.

נחום לנגנטל: כרגע הם מתחילים כלפי התנחלויות.

נחום לנגנטל: וראינו את זה באום-אל-פחם.

נחום לנגנטל: זה חלק מהתהליך.

נחום לנגנטל: אם יש בי התפכחות בשבועות האחרונים – היא זו.

נחום לנגנטל: אנחנו צריכים לדעת, היום זה נצרים, אחרי זה גוש-קטיף, אחרי זה פסגות, אחרי זה בית-אל, עופרה וגילה, ולאחר מכן זה יהיה יפו.

נחום לנגנטל: זאת הסיבה.

נחום לנגנטל: אני אומר לך, חבר הכנסת טלב אלסאנע, היום היתה עליית מדרגה.

נחום לנגנטל: לא רק שפגעו באוטובוס שהסיע ילדים, אלא בטיל פגעו בו; לא באיזה כלי ירייה.

נחום לנגנטל: פה היתה מטרה מכוונת לפגוע בו על מנת להרוג את כולם, את כל הילדים.

נחום לנגנטל: יש אנשים שאומרים, שצריך לפנות התנחלויות במדינת ישראל, כי קשה להגן עליהן.

נחום לנגנטל: ואני אומר, זו עמדה נפסדת, שבעצם באה ואומרת: יש שכר לטרור, תמשיכו נגדנו, תפעלו נגדנו, תקשו עלינו, ואם תעשו את זה, אנחנו נעניק לכם בכבוד את כל השטחים שאתם רוצים; נפנה אותם, ניקח את המתנחלים הביתה.

נחום לנגנטל: נתחיל בנצרים, נמשיך בגילה, ובסופו של דבר זה יגיע לכל מקום בארץ-ישראל.

נחום לנגנטל: זאת הבעיה.

נחום לנגנטל: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, יש בממשלה הזאת, בממשלתו של ברק, רק הישג אחד שאני יכול כרגע למנות אותו.

נחום לנגנטל: היום ישבתי, אדוני היושב-ראש, באוהל של סיעת הליכוד, של כל סיעות האופוזיציה.

נחום לנגנטל: אם מישהו היה אומר לי לפני שנה, כשנכנסתי להיות חבר כנסת בבית הזה, שאני אשב עם חבר הכנסת גנדי באותו אוהל ואני ארגיש, כשהוא מדבר על טרנספר – אני חשבתי וחלמתי שאולי יום אחד יהיה פה בסדר, שאולי יום אחד נגיע לשלום, היום הרגשתי נוח מאוד עם גנדי, הרגשתי נוח מאוד.

נחום לנגנטל: ואם יש הישג אחד לאהוד ברק במדינת ישראל, זה שאם היינו ממשיכים באותו סינדרום שהם הביאו אותנו אליו, ההתפכחות אולי כבר היתה מאוחרת.

נחום לנגנטל: לפחות בדבר אחד הוא הצליח, שהפיכחון שלי, של אנשים כמותי, הגיע בזמן כזה שהמצב עדיין יכול להיות הפיך.

נחום לנגנטל: בסך הכול הוא הצליח לאחד את כולנו, את הרוב בבית הזה, להתנגדות סוחפת לממשלתו.

נחום לנגנטל: תודה רבה.

רחמים מלול: תודה לחבר הכנסת לנגנטל.

רחמים מלול: חבר הכנסת יגאל ביבי, בבקשה.

רחמים מלול: אחריו – חבר הכנסת טלב אלסאנע.

יגאל ביבי: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, בשעות אלה הוסרו חלקית האזיקים מעל ידיו של צה"ל.

יגאל ביבי: מעל דוכן זה אני מחזק את ידי חיילינו, בנינו, במלחמת המצווה שהם מנהלים בשעות אלה, מלחמה המגינה על הבית.

יגאל ביבי: בימים האחרונים ראינו ססמאות באזור ובכל חלקי הארץ: תנו לצה"ל לנצח.

יגאל ביבי: הניצחון שאנחנו מתכוונים אליו הוא ניצחון נגד הרשע.

יגאל ביבי: הניצחון שאנחנו מתכוונים אליו הוא נגד רוצחי ילדים, ניצחון למען ביטחון, ניצחון להשבת כבוד ישראל, ניצחון כדי שיהיה טוב לכל תושבי ישראל, יהודים וערבים, הנמצאים במשבר נורא, באווירה עכורה.

יגאל ביבי: עם ישראל שמע הבוקר את דברי ממלא-מקום שר החוץ מר בן-עמי.

יגאל ביבי: יצא לי להסתובב כאן בגן-הוורדים.

יגאל ביבי: פנו אלי אנשים ואמרו, שכשהם שמעו את דברי ממלא-מקום שר החוץ, הם התביישו.

יגאל ביבי: גיבוב של דברים: אז מה אם יורים?

יגאל ביבי: אומרים לי: הפסקת אש מוחלטת?

יגאל ביבי: לא, אז יירו קצת, יזרקו אבנים קצת, יש רגיעה יחסית.

יגאל ביבי: הוא אומר את זה שעתיים לאחר שדם נשפך.

יגאל ביבי: טמטום כזה של שר חוץ במדינת ישראל?

יגאל ביבי: אני רוצה לומר לאלה שפנו אלי היום וחושבים שאני בממשלה: אני לא בממשלה, אבל בשם הבית הזה אני רוצה להתנצל על הרמה, על הטון, על האטימות ששמעו היום משר החוץ.

יגאל ביבי: אני מאוד מתפלא על אלה שאומרים: רגיעה חלקית.

יגאל ביבי: הלילה ירו רק חמש פעמים וזה הישג גדול – לא ירו 15 פעם.

יגאל ביבי: ממשלה עם ערכים יהודיים צריכה לדאוג ששום שערה משערות ראשו של כל אזרח לא תיפול.

יגאל ביבי: מה הדבר הזה?

יגאל ביבי: אין לנו רגישות לדם, לא של יהודי ולא של ערבי.

יגאל ביבי: אני רוצה לומר, שאם ביום הראשון של האינתיפאדה הזאת, של המהומות האלה היו נוקטים יד קשה, לא היו נהרגים 200 פלסטינים.

יגאל ביבי: ההתמשכות הזאת לא טובה לאף אחד.

יגאל ביבי: יש אלפי פצועים.

יגאל ביבי: ממשלה צריכה למשול.

יגאל ביבי: היא לא יכולה להשאיר את ההפקרות.

יגאל ביבי: אני עומד ונדהם, ריבונו של עולם, אין היגיון, אין היגיון.

יגאל ביבי: אהוד ברק נתן 94%, חלקים מירושלים הוא רוצה לתת, ובכל אופן אינתיפאדה שלא היתה, לא בתקופת שמיר, לא בתקופת נתניהו, לא בתקופת רבין.

יגאל ביבי: סימן שאין פה היגיון.

יגאל ביבי: יכול להיות שבמזרח התיכון צריך לשחק בהיגיון של המזרח התיכון.

יגאל ביבי: אני קורא לממשלה הזאת, שאני לא תומך בה – ואני רוצה שאהוד ברק לא ישמע את האופוזיציה, שישמע את החברים שלו שאומרים שאין היגיון, שהם לא מבינים את ההחלטות – אני מתפלל שהממשלה תפעיל את השכל הישר ותשלוט, שמצעד האיוולת ייפסק, שנוכל לחיות כאן גם יהודים גם ערבים, כל האזרחים, עם ביטחון אישי, כלכלי, חברתי, ונוכל לחזור למסלול הנורמלי שמדינה צריכה להתנהל בו.

רחמים מלול: תודה לחבר הכנסת ביבי.

רחמים מלול: חבר הכנסת טלב אלסאנע, בבקשה.

רחמים מלול: אחריו – חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה, ואחריו – חבר הכנסת מוחמד כנעאן.

רחמים מלול: רבותי, רשימת הדוברים עוד ארוכה.

רחמים מלול: תשתדלו לדייק ולדבר במסגרת שלוש דקות.

טלב אלסאנע: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, ילדים נולדו כדי לחיות.

טלב אלסאנע: זכותם לחיות, וחובתנו להגן על זכותם לחיות.

עוזי לנדאו: למה מחנכים אותם להיות שהידים?

עוזי לנדאו: למה מחנכים אותם – – –

טלב אלסאנע: חבר הכנסת לנדאו, זאת הצביעות שלך, שאתה אומר שמחנכים אותם.

טלב אלסאנע: זכותם של הילדים הפלסטינים לחיות בעצמאות ובחירות כמו הילד שלך.

עוזי לנדאו: אתה כמו טיבי, כמו הפלסטינים.

עוזי לנדאו: גיס חמישי במדינה.

טלב אלסאנע: זכותם שלא יסבלו מהכיבוש שלך וזכותם להתנגד לכיבוש שלך, אבל אתם רוצים לחיות בנשמה שלהם, אתם רוצים לדכא אותם ואתם רוצים שישתחוו לכם.

טלב אלסאנע: זאת הבעיה.

עוזי לנדאו: אל תזילו דמעות על ילדים שאתם שולחים למוות.

רחמים מלול: תודה, חבר הכנסת לנדאו.

טלב אלסאנע: האם מישהו חושב, שאותו ילד פלסטיני בן 10 או בן 13 שיוצא עם אבן ועומד מול טנק ישראלי יכול לפוצץ את הטנק עם האבן שלו?

עוזי לנדאו: חבורה של גיס חמישי.

טלב אלסאנע: האם זה מצדיק שצלף ממרחק של 300 מטר או 200 מטר יכוון לכיוון הראש או החזה ויירה בו ויהרוג אותו?

טלב אלסאנע: האם יש הוצאה להורג בגין החזקת אבן?

טלב אלסאנע: אנחנו צריכים להיות בני-אדם ולחשוב גם בתקופה המטורפת הזאת בצורה מוסרית.

טלב אלסאנע: אני חושב שהדרישה הזאת קצת קשה לחלק מהאנשים הנמצאים כאן.

טלב אלסאנע: הם יכולים להשמיע קול צעקה כשנהרג ילד יהודי – ואני נגד רצח ילדים יהודים ופלסטינים.

טלב אלסאנע: אני מביע צער רב על המעשה שנעשה, ואני מאחל החלמה מהירה לפצועים, אבל אני רוצה לראות שגם מגנים את הרצח של הילד מוחמד א-דורה.

עוזי לנדאו: אתה מוכן לגנות את ערפאת?

עוזי לנדאו: תגיד משהו על ערפאת ששלח אותם.

עוזי לנדאו: תגנה אדם, תגנה ארגון.

עוזי לנדאו: הצביעות הזאת שלך.

עוזי לנדאו: הוא מגנה באופן כללי את הטרור.

עוזי לנדאו: הכנסת הופכת לבמה של צביעות.

טלב אלסאנע: חבר הכנסת לנדאו, אתה אומר שיש מי ששלחו אותם ואתה אומר שצריך לגנות את ערפאת ששלח אותם – אני אתייחס לדברים האלה.

טלב אלסאנע: ראיתי בכל אמצעי התקשורת הבין-לאומיים את הילד מוחמד א-דורה שעמד והתחבא מאחורי אביו.

טלב אלסאנע: הוא לא החזיק לא כלי נשק, לא סכין ואפילו לא אבן.

טלב אלסאנע: הוא צעק לעזרה והוא צעק להגנה.

טלב אלסאנע: אביו גם כן היה לידו; הוא לא החזיק אבן ולא איים על שום חייל.

טלב אלסאנע: אביו גונן על בנו בגופו, ואז ראינו את החיילים מכוונים ויורים על אותו ילד.

טלב אלסאנע: למה אתה לא מגנה את המקרה של מוחמד א-דורה?

טלב אלסאנע: הוא איים על מישהו?

טלב אלסאנע: הוא סיכן מישהו?

טלב אלסאנע: למה אתה לא מגנה את זה?

טלב אלסאנע: איפה המוסריות שלך?

טלב אלסאנע: מדוע הצביעות שלך?

עוזי לנדאו: תסלח לי, אתה בחיים לא היית בקרב ואין לך מושג מה קורה בקרב.

טלב אלסאנע: זה קרב?

טלב אלסאנע: קרב מול ילדים.

טלב אלסאנע: מדינה שאומרת על עצמה מעצמה בין-לאומית, יש לה קרב מול ילדים.

טלב אלסאנע: זאת משוואה?

טלב אלסאנע: זאת הנוסחה?

עוזי לנדאו: מי שולח ילדים למקום שיש בו קרבות?

מיכאל נודלמן: זאת המטרה של ערפאת.

רחמים מלול: חבר הכנסת לנדאו, אתה מאריך את הנאום שלו.

טלב אלסאנע: אם זה מזכיר לי משהו, זה מזכיר את המקרה של דוד.

טלב אלסאנע: הילד הפלסטיני הוא המלך דוד שיצא עם אבן מול גוליית.

טלב אלסאנע: ילד מאמין בחירותו, מאמין בזכותו.

עוזי לנדאו: שלא יהיו לך רגשי גדלות.

טלב אלסאנע: אתה יכול להרוג את הילד, אבל לעולם לא תהרוג את החלום שלו, לא תהרוג את השאיפה שלו, כי הבעיה שלך ושל המדינה איננה עם אחד, לא עם דחלאן ולא עם מוחמד א-דורה, כי אם עם עם שלם.

רחמים מלול: חבר הכנסת אלסאנע, תודה, תודה רבה.

טלב אלסאנע: ברשותך, אני אומר משפט אחד.

טלב אלסאנע: נשאלתי למה לא מגנים את שולחיהם.

טלב אלסאנע: אף אחד לא יודע מי הניח את המטען שהתפוצץ הבוקר, אבל כולנו יודעים שהקבינט הישראלי התכנס וקיבל החלטה לשלוח מסוקים כדי לירות באזרחים שלא עומדים בחזית.

טלב אלסאנע: הם יושבים בבתים שלהם.

טלב אלסאנע: לדעתי, ההפגזה הזאת היא טרור ממוסד שנתקבל על-ידי קבינט שהתכנס, וכאן הדבר החמור מאוד – שמדינה נגררת אחרי קבוצה מתלהמת, אחרי קבוצה הרוקדת על דם, אחרי קבוצה שמנצלת רגעים קשים כדי להסית.

רחמים מלול: תודה.

רחמים מלול: תודה רבה.

טלב אלסאנע: אם רוצים לסיים את שפיכות הדמים, וכולנו רוצים בזה, צריך לסיים את הכיבוש, שהוא שורש הרע.

טלב אלסאנע: כל עוד יש כיבוש, תהיה אינתיפאדה ויהיו עימותים כאלה.

רחמים מלול: תודה לחבר הכנסת אלסאנע.

טלב אלסאנע: מי שמעוניין לשים קץ, יחזיר את כל המתיישבים, שיחזרו לבתים שלהם, שיחזרו למדינת ישראל.

טלב אלסאנע: אין להם מה לעשות לא בגוש-קטיף, לא בגדה ולא ברצועה.

טלב אלסאנע: אין להם מה לעשות, והם מסכנים את הילדים שלהם.

רחמים מלול: אדוני ממשיך לדבר למרות הערותי.

רחמים מלול: תודה.

רחמים מלול: חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה, בבקשה.

רחמים מלול: ביקשתי, רשימת הדוברים עדיין ארוכה.

רחמים מלול: נא לדייק ולשמור על מסגרת הזמן של שלוש דקות.

רחמים מלול: גם סדר-היום עדיין ארוך.

רחמים מלול: בבקשה, חבר הכנסת דהאמשה.

רחמים מלול: אחריו – חבר הכנסת כנעאן, ואחריו – חבר הכנסת מחאמיד, אלא אם תוותר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כבוד היושב-ראש, כבוד השר, חברי הכנסת, יום קשה ואירועים קשים ודם ואש והרג.

רחמים מלול: ותמרות עשן.

רחמים מלול: זה המשך הפסוק.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ותמרות עשן.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: גם זה קיים, ראינו את זה רק לפני כמה רגעים.

עוזי לנדאו: לא ראינו מספיק.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לא ראינו מספיק?

עוזי לנדאו: לא ראינו מספיק.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אוי ואבוי.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אוי ואבוי לדרך הזאת, חבר הכנסת לנדאו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: די להתלהמות הזאת.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לא ראית מספיק?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מה אתה רוצה עוד לראות?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: שישה ילדים פלסטינים נפצעו רק לפני שעה, ואתה אומר שאתה לא רואה מספיק.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: שישה נפצעו בהפגזות של הערב, וזה לא מספיק.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: עשרות נהרגו, וזה לא מספיק.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מול כל ישראלי שנהרג, עשרה פלסטינים או 20 פלסטינים נהרגו, זה לא מספיק?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מול 6,000 מתנחלים בעזה, מיליון פלסטינים סובלים עכשיו מאש, מירי ומהרג.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: זה לא מספיק?

אופיר פינס-פז: אתה גינית את הפיגוע?

יהודית נאות: אז למה לא מפסיקים את האלימות?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני גיניתי את הפיגוע, ואני רוצה לשמוע אותך מגנה גם את הרג הילדים עכשיו ואת הבשורות האלה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כולנו חייבים לגנות את זה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כשאנחנו מגנים אתם לא שומעים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני גיניתי בבוקר, ב-10:00, אבל אני מגנה גם את מה שנעשה הערב.

עוזי לנדאו: אתם לא מגנים.

עוזי לנדאו: אני רוצה לשמוע אותך מגנה את ערפאת.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני מגנה את הרג הילדים הפלסטינים ואתה חייב לגנות.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני רוצה לשמוע אותך מגנה את זה.

אופיר פינס-פז: אני מגנה רק את ערפאת, אתה שומע טוב?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אתה רואה?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הנה, זה המוסר הכפול שלכם.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: רק את ערפאת, למה רק את ערפאת?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: למה לא את הקבינט שברגע זה הורס בתים באופן ממוסד במטוסים ובטנקים?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אתה ראית פעם כשהורסים בית?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ניסית לראות בית שהורסים אותו ואת המשפחה זורקים לרחוב?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ראית את זה פעם בחיים?

אופיר פינס-פז: החוליה שיצאה היום – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: עכשיו מגלחים שם בתים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: רק הרס וחורבן, בשביל מה?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ההנאה הזאת מהרס וחורבן לא תגיע לשובע, לא תגיע לרוויה אף פעם.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: רק השפיות תוכל להחזיר את המצב לקדמותו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: להיות צמאים לדם וצמאים להרס ולהרג ולעקירת יישובים ולעקירת פרדסים ולהריסת בתים, לחוש הזה אין סוף.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: השפיות אומרת, שחייבים לשים קץ לכול, ויש רק דרך אחת.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: 6,000 מתנחלים חייבים לצאת מעזה לטובת מדינת ישראל ושלא יהיה יותר הרג.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מה עושים שם 6,000 מתנחלים?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הרי מדברים על פשרה, מה בסך הכול ערפאת אומר?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ערפאת אומר: אני מסתפק ב-20% מאותה פלסטין, ארץ-ישראל או איך שתקראו לה; מסתפק ב-20%, אבל תנו לי אותם שלמים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ואנחנו אומרים: ערפאת לא רוצה, ברק הציע לו יותר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מה הציע לו ברק?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הוא הציע לו יותר מהליכוד?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אולי.

עוזי לנדאו: לפי ההסכם הוא לא צריך להיות.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הוא הציע לו יותר מארץ-ישראל השלמה?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אולי.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הציע לו יותר ממה שהציעו קודם?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: זה נכון.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אבל לא הציע לו אפילו את ה-20% שהוא מוכן לקבל.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אתם רוצים את הכול.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אנחנו גינינו את כל הפציעות ואת כל המעשים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חפים מפשע ואזרחים חייבים לחיות בביטחון, אבל כולם חייבים לחיות בביטחון, כולם ילדים, כולם בני-אדם, כולם יש להם זכות לחיות, ואת כל ההרג, את כל הפציעות ואת כל ההריגות כולנו חייבים לגנות מכל צד.

מיכאל נודלמן: ערפאת לא קיבל מה שנתנו לו.

מיכאל נודלמן: לא צריך לדבר עם ערפאת.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אנחנו עושים את זה ועשינו את זה ולא מתוך חולשה, אלא מתוך אנושיות ומתוך ראיית הדברים כהווייתם.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הייתי רוצה לראות את אלה, אבירי הימין, אבירי ההתלהמות, המוסר הכפול.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: זה רק הורס ורק פוגע, וקודם כול בכם, במה שאתם מייצגים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: העולם כבר רואה והצדק רואה והמציאות טופחת על פני כולנו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: יש רק פתרון אחד – לשים קץ לכיבוש ולהוציא את המתנחלים קודם כול.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הם מונעים כל אפשרות לשלום, כל אפשרות לשקט, כל אפשרות לשימת קץ לשפיכות הדמים הזאת.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אותם צריך להוציא משם, ואז אולי אפשר יהיה לחשוב על דברים אחרים.

נסים זאב: ערפאת לא רוצה משא-ומתן.

נסים זאב: ראש הממשלה מוכן לעשות משא-ומתן.

רחמים מלול: חבר הכנסת זאב, הוא כבר סיים את הנאום.

נסים זאב: אתה מייצג טוב את ערפאת.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הוא חייב לתת לעם הפלסטיני את המדינה שלו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: בלי זה לא יהיה שלום, לא יהיה המשך למשא-ומתן.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אתה עושה טובה שאתה עושה משא-ומתן?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תן לו את הזכויות שלו, את המינימום שהוא מוכן לקבל, ואחר כך תתחיל להאשים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: יש הסכמים חתומים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מי מפר את ההסכמים?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ישראל מקיימת את אוסלו?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: היא מקיימת את 242?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: את 338?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מי מפר את ההבטחות שלו?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: קיימו אותן, נקיים אותן קודם כול, ואחר כך תגיד מי רוצה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה ליושב-ראש.

רחמים מלול: תודה.

רחמים מלול: חבר הכנסת מוחמד כנעאן, בבקשה.

רחמים מלול: מה שקורה היום הוא, שכל נואם נואם שלוש דקות ומתרגז עוד שלוש דקות.

מוחמד כנעאן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הקשבתי למרבית הדוברים, אבל מה שהפליא אותי בדברי ההבל שחוזרים ונשנים, של חבר הכנסת גדעון עזרא, שהוא מפנה אצבע מאשימה כלפי חברי הכנסת הערבים.

מוחמד כנעאן: לא שמעתי אותו מזכיר, שהסיבה לכל מה שמתרחש זה חודשיים היא כניסתם של אריק שרון ושל גדעון עזרא וחבריו למסגד אל-אקצא.

נסים זאב: זאת בדיחה.

מוחמד כנעאן: אמרנו גם לחבר הכנסת יהושע מצא, שדיבר כאן דברי הבל מעל הדוכן הזה, שהוא יודע שצדקנו לאורך כל הדרך כשאמרנו שהישארות צה"ל בלבנון תביא ליותר הרג וליותר הרס.

מוחמד כנעאן: עובדה, מאז שצה"ל יצא, הגבול הצפוני נרגע.

מיכאל מלכיאור: מה עם החטיפה?

עוזי לנדאו: איפה החטופים?

עוזי לנדאו: איפה מטעני הצד?

עוזי לנדאו: מה נרגע?

מיכאל מלכיאור: מותר לחטוף חיילים?

מוחמד כנעאן: והיום אנחנו אומרים, שכל זמן שההתנחלויות קיימות, הארץ לא תירגע.

מוחמד כנעאן: כל זמן שלא מיישמים את החלטות מועצת הביטחון 242 ו-338, לא יהיה שקט באזור.

מוחמד כנעאן: צריך לשים קץ להרג, לשכול, להרס, לאלימות ולשפיכות הדמים, שגובה יותר ויותר הרוגים ויותר סבל של אמהות, של משפחות פלסטיניות, ערביות ויהודיות.

מוחמד כנעאן: כי לנו יש אחריות, יש לנו מוסר.

מוחמד כנעאן: אנחנו לא מבדילים בין דם לדם.

מוחמד כנעאן: לא משנה באילו נסיבות ולא משנה איך ומתי ולמה.

מוחמד כנעאן: לכן אני חושב היום, שעל מנת לעצור את מה שמתרחש באזור שלנו, יש לחזור באופן מיידי לשולחן המשא-ומתן, לשפיות, לאחריות המדינית והכוללת.

עוזי לנדאו: משא-ומתן עם מי?

מוחמד כנעאן: כי כוח לא יעזור לאף אחד.

מוחמד כנעאן: המשך הכיבוש לא יעזור.

מוחמד כנעאן: יש החלטות שצריך לכבד אותן.

מוחמד כנעאן: לא ייתכן שנדרוש ממועצת הביטחון ליישם החלטות על מדינות אחרות, ואנחנו לא מיישמים את ההחלטות של אותה מועצה שהחליטה על הקמתה של מדינת ישראל.

מוחמד כנעאן: זכותו של העם הערבי-הפלסטיני שתהיה לו מדינה משלו, עצמאית, חופשית, בגבולות 1967, לצדה של מדינת ישראל, ולא במקומה.

מוחמד כנעאן: על כן, אדוני היושב-ראש, אנחנו לא צריכים כל יום ליילל ולבכות ולשפוך את הכעס שלנו, כאן, בבית הזה, זה על זה, ולהאשים מנהיג זה או אחר בדברי הבל, בדברים לא אחראיים, כי למחרת צריך לנהל אתו משא-ומתן.

מוחמד כנעאן: אני רוצה להגיד לכל מי שקשקש כאן מעל הדוכן הזה: ערפאת הוא אכן הפרטנר של ממשלת ישראל.

עוזי לנדאו: פרטנר לטרור, פרטנר לאלימות.

מוחמד כנעאן: לא יעזור לך שום דבר, הוא יושב-ראש הרשות הפלסטינית.

מוחמד כנעאן: הוא המנהיג של אש"ף, הוא מנהיגו של העם הערבי-הפלסטיני.

עוזי לנדאו: מי בחר בו?

אליעזר זנדברג: הוא מחבל, הוא טרוריסט.

מוחמד כנעאן: אתה לא תקבע לעם הפלסטיני, כמו שהוא לא קובע לך מי המנהיגים שלך.

מוחמד כנעאן: הוא מנהיג אחראי, והעולם הכיר בזה.

מוחמד כנעאן: ארצות-הברית והאיחוד האירופי מכירים בזה.

מוחמד כנעאן: זאת עובדה קיימת, ולכן הפסיקו להתנשא, התנהגו באחריות, כי בסופו של דבר יצטרכו מנהיגי ישראל לשבת עם מנהיגי העם הפלסטיני ולקבוע את הגבולות של שתי המדינות – מדינת פלסטין ומדינת ישראל.

מוחמד כנעאן: כי לא ישכון שלום על חשבון דמו של עם אחר.

מוחמד כנעאן: תודה.

רחמים מלול: תודה רבה, אדוני.

רחמים מלול: חבר הכנסת האשם מחאמיד, בבקשה.

רחמים מלול: אחריו – חבר הכנסת שלמה בניזרי; ואם הוא לא יהיה נוכח – חבר הכנסת זנדברג.

האשם מחאמיד: אדוני היושב-ראש, אני חייב להזכיר לך שאני בעל ההצעה ולכן מגיע לי מספר דקות גדול מלקודמי.

רחמים מלול: לאדוני זכות לדבר חמש דקות.

עוזי לנדאו: חוץ מזה, הוא חבר ועדת החוץ והביטחון.

עוזי לנדאו: ברק מינה אותו.

עוזי לנדאו: זו מדיניות ה"לקק" של ראש הממשלה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הוא חבר כנסת בדיוק כמוך.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כולם שווים, או צריכים להיות שווים.

האשם מחאמיד: אני מבקש לא להיגרר אחרי כל מיני דברים שלא שייכים לעניין.

האשם מחאמיד: ודאי שאני חבר כנסת כמו כל חבר כנסת, ואינני מבקש אישור או הכשר ממישהו כאן.

האשם מחאמיד: אדוני היושב-ראש, אני לא בטוח שאפשר לומר את הדברים האלה בכנסת הזאת, או בנוכחות הקיימת כאן.

האשם מחאמיד: אבל אנחנו צריכים יותר יושר מוסרי, אינטלקטואלי, מדיני, אנושי, שלא קיים פה.

האשם מחאמיד: אף אחד מאתנו לא טען שלא כואב לו רצח ילדים או אנשים חפים מפשע.

האשם מחאמיד: אף אחד לא טען פה, אבל כמו שאמרו חברי – אף אחד לא רוצה לשמוע.

יהודית נאות: חכה, אני פשוט אחריך.

האשם מחאמיד: אף אחד לא אמר שלא כואב לו שילדים חפים מפשע נהרגים או הופכים לנכים.

האשם מחאמיד: דרוש יושר מוסרי ואינטלקטואלי, ולכן אני אומר שכן כואב לי.

האשם מחאמיד: אבל כשאני אומר יושר מוסרי, אני גם אומר שכואב לי על כל קורבן חף מפשע, ובוודאי כאשר הוא ילד.

האשם מחאמיד: ואני לא מבדיל בין ילד לילד, ואני לא מבדיל בין דם לדם.

האשם מחאמיד: ילד הוא ילד, ואני לא מבדיל בין ילד ישראלי-יהודי לבין ילד פלסטיני.

האשם מחאמיד: ראו מה שקורה עכשיו.

האשם מחאמיד: לפני כמה דקות הפציצו מסוקים את עזה.

האשם מחאמיד: גם שם נפלו ילדים.

יצחק כהן: למה?

יצחק כהן: פגעו באוטובוס עם 50 ילדים, רצו לשחוט אותם.

יצחק כהן: למה לשחוט אותם?

יצחק כהן: למה?

יצחק כהן: למה לשחוט 50 ילדים?

יצחק כהן: 50 ילדים הולכים לבית-ספר, מה פשעם?

האשם מחאמיד: אין שכל ישר, אין יושר בכנסת.

האשם מחאמיד: דיברתי על זה.

האשם מחאמיד: כבוד הרב, אם ילד נהרג על-ידי מסוק או על-ידי פיצוץ, זה אותו ילד.

האשם מחאמיד: הרג הוא הרג.

רחמים מלול: חבר הכנסת כהן.

רחמים מלול: נא להירגע, רבותי.

האשם מחאמיד: – – פיצוץ – זה אותו ילד.

רחמים מלול: חבר הכנסת כהן, שב, שב.

האשם מחאמיד: הרג הוא הרג – – –

רחמים מלול: רק רגע, אדוני – – –

האשם מחאמיד: תקשיבו פעם אחת.

רחמים מלול: חבר הכנסת דהאמשה.

קריאות: – – –

רחמים מלול: חבר הכנסת דהאמשה, חבר הכנסת יצחק כהן, נא לשבת.

קריאות: – – –

רחמים מלול: סדרן – –

האשם מחאמיד: חבר הכנסת כהן, מה קרה לך?

רחמים מלול: – – נא להושיב את יצחק כהן.

האשם מחאמיד: מה קרה לך?

קריאות: – – –

רחמים מלול: חבר הכנסת כהן, נא להירגע.

האשם מחאמיד: מה קרה לך?

רחמים מלול: שבו, שבו.

רחמים מלול: רבותי, נא להירגע.

קריאות: – – –

האשם מחאמיד: אני חוזר ואומר – – –

רחמים מלול: נא להירגע.

רחמים מלול: חבר הכנסת כהן.

רחמים מלול: סדרן.

קריאות: – – –

רחמים מלול: חבר הכנסת כהן.

האשם מחאמיד: חבר הכנסת כהן, איך לא מוצא חן בעיניך – – –

רחמים מלול: חבר הכנסת כהן, נא להירגע.

רחמים מלול: לשבת.

קריאות: – – –

האשם מחאמיד: אז אני חושב – – –

רחמים מלול: סדרנים, אני מבקש עוד סדרן שיושיב אותם.

האשם מחאמיד: ילד הוא ילד, דם הוא דם, ואסור לרצוח ילדים – – –

רחמים מלול: חבר הכנסת כנעאן, נא לשבת.

האשם מחאמיד: – – – אסור לרצוח ילדים גם על-ידי הליקופטרים.

רחמים מלול: חבר הכנסת כהן, נא לשבת.

רחמים מלול: נא להפסיק רגע.

קריאות: – – –

רחמים מלול: חבר הכנסת אלסאנע.

רחמים מלול: רבותי חברי הכנסת.

האשם מחאמיד: אדוני היושב-ראש – – –

קריאות: – – –

רחמים מלול: חבר הכנסת כהן, נא להירגע.

רחמים מלול: שב.

האשם מחאמיד: חבר הכנסת כהן – – –

רחמים מלול: תודה רבה.

האשם מחאמיד: חבר הכנסת כהן, תירגע קצת.

קריאות: – – –

יצחק כהן: – – –

רחמים מלול: חבר הכנסת כהן.

יצחק כהן: איך להירגע?

יצחק כהן: איך?

האשם מחאמיד: חבר הכנסת, גם עכשיו – – –

רחמים מלול: חבר הכנסת כהן, חבר הכנסת כהן – – –

האשם מחאמיד: גם עכשיו נהרגים ילדים – – –

רחמים מלול: חבר הכנסת כהן, תודה רבה.

האשם מחאמיד: ואצלי – – –

טלב אלסאנע: – – –

רחמים מלול: חבר הכנסת אלסאנע, תודה רבה.

האשם מחאמיד: – – – לא אכפת להם.

טלב אלסאנע: – – –

רחמים מלול: חבר הכנסת אלסאנע, תודה רבה.

האשם מחאמיד: – – – נהרגים – – –

רחמים מלול: חבר הכנסת אלסאנע, תודה רבה.

רחמים מלול: שב.

האשם מחאמיד: אותי לא מעניין איך הם נהרגים.

האשם מחאמיד: הם נהרגים, נפצעים, אותו דם, אותו צבע.

רחמים מלול: תירגע.

האשם מחאמיד: אתם חושבים שהרג על-ידי מסוק זה יותר נקי, יותר נעים מאשר בפיצוץ?

האשם מחאמיד: זה אותו הרג; אותו דם.

האשם מחאמיד: לכן, אדוני היושב-ראש, דיברתי על יושר מוסרי – –

קריאות: – – –

האשם מחאמיד: – – ואמרתי – – –

קריאות: – – –

האשם מחאמיד: אין.

האשם מחאמיד: אין יושר.

האשם מחאמיד: אדוני היושב-ראש, אני מציע, באים ואומרים, תקשיבו, איפה היושר?

האשם מחאמיד: ערפאת אמר שיפסיקו לירות משטח A.

האשם מחאמיד: באים אנשים מכאן, גם אקדמאים, שלמדו באוניברסיטאות, ואומרים: למה רק שטח

קריאה: – – –

האשם מחאמיד: מדוע לא משטח A?

האשם מחאמיד: אז אני אגיד לך מה – – –

קריאות: – – –

האשם מחאמיד: תנו לערפאת את שטח B ו-C והוא יהיה אחראי.

האשם מחאמיד: אי-אפשר להגיד לו – – –

רחמים מלול: נא לסיים.

רחמים מלול: בבקשה.

האשם מחאמיד: – – – ואתה אחראי למה שקורה ב-B וב-C.

האשם מחאמיד: זה לא אינטלקטואלי, זה לא יושר – – –

רחמים מלול: נא לסיים, אדוני.

האשם מחאמיד: אדוני היושב-ראש, אני רוצה – – –

רחמים מלול: הוספתי לך עוד דקה בגלל ההפרעות.

האשם מחאמיד: – – – נתנו לי לדבר, אגב.

האשם מחאמיד: אני, אדוני היושב-ראש, הבטחתי לדבר בשקט.

האשם מחאמיד: מה שאני מציע, היה פעם דבר כזה, עזה ויריחו תחילה.

האשם מחאמיד: אדוני, אני מציע, בנוסף להצעה ההיא למסור את הכול לערפאת כדי שהוא יהיה אחראי, פשוט מאוד להוציא את כל ההתנחלויות בעזה ובחברון תחילה, אז אולי זאת תהיה תחילתו של תהליך – – –

יעקב ליצמן: אנחנו אומרים – – –

האשם מחאמיד: – – – להוציא את כל ההתנחלויות – – –

רחמים מלול: תודה רבה.

האשם מחאמיד: אני רוצה להגיד לכם, שמה שקורה הוא – – –

רחמים מלול: תגיד לנו את זה במשפט אחד.

האשם מחאמיד: – – – זה לבנון, ומתי היתה הנסיגה מלבנון?

ראובן ריבלין: – – –

רחמים מלול: תודה.

האשם מחאמיד: מלבנון, אדוני היושב-ראש – – –

רחמים מלול: חבר הכנסת ריבלין, הישיבה עוד ארוכה.

רחמים מלול: אנא.

האשם מחאמיד: – – – היתה הנסיגה, לצערי הרב, לצערי הרב מלבנון היתה הנסיגה – –

רחמים מלול: תודה רבה.

האשם מחאמיד: – – אחרי הרבה קורבנות בלבנון מהישראלים – – –

רחמים מלול: תודה רבה.

האשם מחאמיד: לא צריך לחכות לעוד ארונות מתים – –

רחמים מלול: תודה רבה.

האשם מחאמיד: – – צריך לצאת משם, כי זה הופך ללבנון, ומלבנון נסוגים ומהשטחים הכבושים גם כן תהיה נסיגה – – –

רחמים מלול: אני מודה מאוד לחבר הכנסת מחאמיד.

רחמים מלול: חבר הכנסת שלמה בניזרי, בבקשה.

האשם מחאמיד: למה לחכות?

האשם מחאמיד: למה לחכות?

רחמים מלול: תודה רבה.

האשם מחאמיד: תודה, אדוני.

שלמה בניזרי: כמה זמן?

רחמים מלול: אדוני, שלוש דקות.

שלמה בניזרי: אני ישבתי פה עשר דקות רק על – – –

רחמים מלול: אולי עם פריווילגיה של שר לשעבר – עוד דקה.

שלמה בניזרי: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, להזכירך, חבר הכנסת מחאמיד, בהסכמי אוסלו לא נאמר, שכדי שאנחנו נקבל שלום ושקט וערפאת ישלוט על אנשי עזה – עלינו לסגת מ-B ומ-C.

שלמה בניזרי: נאמר שאנחנו נותנים לו את A, והוא זה שיקבל מאתנו גם כן את הנשק והוא ידאג לביטחון האזרחים שלנו ב-B וב-C; הוא ידאג לטרפד את כל מנגנוני ה"פתח" והחבלה וה"חמאס" שנמצאים בתוך עזה ובתוך A.

שלמה בניזרי: ולא דיברנו על כך שכדי שהוא ייתן לנו ביטחון בכל המדינה, אנחנו צריכים לוותר על A ועל B ועל C.

שלמה בניזרי: אז תעשו טובה, לפחות אל תסלפו את המציאות.

טלב אלסאנע: – – –

שלמה בניזרי: דרך אגב – – –

קריאות: – – –

שלמה בניזרי: אה, אז הוא לא יכול לעשות את זה?

שלמה בניזרי: בסדר.

קריאות: – – –

טלב אלסאנע: – – –

שלמה בניזרי: תודה רבה שאתה אומר את האמת.

שלמה בניזרי: אז בואו ננתק כל מגע, רבותי, עם אש"ף.

שלמה בניזרי: בשביל מה?

שלמה בניזרי: הרי אתה אומר שהוא לא שוטר והוא לא מג"ב והוא לא מסוגל לעשות סדר – – –

קריאות: – – –

שלמה בניזרי: – – – הרי כל הסכמי אוסלו – –

טלב אלסאנע: – – –

רחמים מלול: חבר הכנסת אלסאנע, תודה.

שלמה בניזרי: – – נבנו על יסוד אחד, שהוא מסוגל – – –

רחמים מלול: חבר הכנסת מחאמיד, תודה.

שלמה בניזרי: – – – שהוא מסוגל להשתלט על השטח.

רחמים מלול: חבר הכנסת אלסאנע.

שלמה בניזרי: אם הוא לא מסוגל – – –

טלב אלסאנע: – – –

רחמים מלול: חבר הכנסת אלסאנע, הרגע ירדת מהדוכן.

טלב אלסאנע: – – –

רחמים מלול: תאפשר לחבר הכנסת בניזרי, בבקשה, לדבר.

רחמים מלול: תודה.

שלמה בניזרי: אם הוא לא מסוגל להשתלט על השטח, חבל על הזמן להמשיך לדבר אתו – – –

קריאה: – – –

שלמה בניזרי: לא רק שהוא לא משתלט, אלא הוא גם כן נותר את ההיתרים.

שלמה בניזרי: כי שים לב מי הם המפגעים בזמן האחרון.

שלמה בניזרי: אלה קצינים, אלה חיילים מכוחותיו של דחלאן, של ערפאת, וכל האנשים הללו הם אנשים שלכאורה אמונים לפקח על החוק ועל הסדר ולשמור על הביטחון.

שלמה בניזרי: הנה היום אתם נתתם את האו.

שלמה בניזרי: קיי.

שלמה בניזרי: האחרון לכך שאין לנו פרטנר.

שלמה בניזרי: אנחנו צריכים לדעת את העובדה הזאת, שאין לנו, רבותי, עם מי לדבר – – –

קריאות: – – –

שלמה בניזרי: מה אמרתם?

שלמה בניזרי: רגע, רגע, סליחה – – –

קריאות: – – –

טלב אלסאנע: – – –

רחמים מלול: רבותי, תודה רבה.

רחמים מלול: חבר הכנסת אלסאנע, תודה רבה.

שלמה בניזרי: – – – תאמין לי, חיכית הרבה זמן לדבר.

רחמים מלול: חבר הכנסת מחאמיד, הרגע ירדת מהדוכן.

רחמים מלול: להזכירך, בניזרי לא הפריע לך קודם.

רחמים מלול: תודה רבה.

רחמים מלול: האווירה די מתוחה כדי להתחיל בקריאות לסדר.

רחמים מלול: אנא.

שלמה בניזרי: ישבתי בצד ושמעתי, אלה המסקנות הפשוטות.

שלמה בניזרי: דרך אגב, אמרתם, שניתן את B ,A ו-C ואת כל ההתנחלויות – יהיה שקט.

שלמה בניזרי: להזכירכם, אני תושב באלד-אל-שיח', עיר קבורתו של עז א-דין אל-קסאם.

שלמה בניזרי: אין לי שום ספק, שברגע שנגמור את A ואת B ואת C – אתם חשפתם את הטלפיים שלכם.

שלמה בניזרי: בהתחלה חשבנו שפניכם לשלום, אבל אנחנו רואים שפניכם לא לשלום, לצערנו הרב.

שלמה בניזרי: אנחנו נתנו רשת ביטחון, אנחנו השתדלנו, באמת, לאורך כל השנים, לבוא ולנסות להידבר.

שלמה בניזרי: אני אדבר שלום, אומר הפסוק, והמה למלחמה.

שלמה בניזרי: ולכם אני אומר: אני הרמתי ידיים אתכם, אז תאמין לי – – –

האשם מחאמיד: – – –

שלמה בניזרי: אתה יודע מה?

רחמים מלול: רבותי.

שלמה בניזרי: אתכם יש לי פחות עניין עכשיו.

שלמה בניזרי: יש לי יותר עניין עם הליכוד.

שלמה בניזרי: יש לי יותר עניין עם רובי ריבלין ועם אחרים, אחרים שהסיתו נגדנו, אנשים שהסיתו במשך כל השבוע, ואני שמח מאוד שאתה נמצא פה, חבר הכנסת ריבלין.

שלמה בניזרי: אתה יושב ואתה מסית בכל כלי התקשורת וגם כאן בכנסת ומנסה, לכאורה, להטיל את האשמה בפיגועים על ש"ס.

שלמה בניזרי: אני חושב שאתה צריך להתבייש.

שלמה בניזרי: בושה וכלימה תכסה את פניך – – –

ראובן ריבלין: אתה יצאת מדעתך.

שלמה בניזרי: הגיע הזמן – – –

ראובן ריבלין: – – – החטא רובץ לפתחך.

שלמה בניזרי: כן, מה אתה חושב, שאני חטייאר כמוך ואיבדתי את דעתי?

ראובן ריבלין: – – –

שלמה בניזרי: על מה?

שלמה בניזרי: על מה אתה מדבר?

ראובן ריבלין: אתה יצאת מדעתך.

שלמה בניזרי: אני ברוך השם צעיר, ועדיין אני איתן בדעתי – – –

ראובן ריבלין: אני הסתתי?

שלמה בניזרי: אתה כן הסתת.

שלמה בניזרי: אתה יותר גרוע מהם, תדע לך, בהתנהגות שלך.

ראובן ריבלין: – – –

שלמה בניזרי: מהם אני לא מצפה לכלום, כי הם מגינים על עמם, אבל אתה, בתור חבר כנסת – –

ראובן ריבלין: – – –

שלמה בניזרי: – – שלכאורה יש לך ברית עוד אתי, אתה לא מתבייש להסית נגדנו מכל במה?

שלמה בניזרי: אני הולך ברחוב – הנה ריבלין אמר, זה אמר, מיכאל איתן אמר.

ראובן ריבלין: – – –

שלמה בניזרי: אתה אומר שאנחנו אשמים בפיגועים, אתה לא מתבייש?

ראובן ריבלין: – – –

שלמה בניזרי: אתה לא מתבייש?

ראובן ריבלין: – – –

שלמה בניזרי: כן, אתה צריך להתבייש בהסתה שלך.

ראובן ריבלין: מה הסתתי?

ראובן ריבלין: – – –

שלמה בניזרי: מהם אני לא מצפה לכלום.

ראובן ריבלין: – – –

שלמה בניזרי: אתה מתבייש בי?

רחמים מלול: תודה רבה, חבר הכנסת ריבלין.

ראובן ריבלין: – – –

שלמה בניזרי: – – – כמה כמוני.

שלמה בניזרי: אתה צריך להתפלל שיהיו כמה אנשים כמוכם.

שלמה בניזרי: אין לכם בושה, אתם – – –

ראובן ריבלין: – – –

שלמה בניזרי: בושה אין לכם טיפ-טיפה.

שלמה בניזרי: ברוך השם, אני מייצג את ש"ס בכבוד – – –

ראובן ריבלין: אתה בכלל זר לש"ס.

רחמים מלול: חבר הכנסת ריבלין, די.

שלמה בניזרי: אני מאחל לליכוד שיהיה לו אחד כמוני.

רחמים מלול: תודה רבה, חבר הכנסת – – –

שלמה בניזרי: אני מאחל לך שיהיה לכם אחד כמוני – –

רחמים מלול: בבקשה, חבר הכנסת – – –

שלמה בניזרי: – – ולא תיראו תנועה צולעת שכמותכם, לא מסוגלים לנהל אופוזיציה אפילו.

שלמה בניזרי: אין לכם אפילו אפשרות לנהל אופוזיציה.

שלמה בניזרי: ראש הממשלה עם 24 חברי כנסת מקרקס אתכם – – –

האשם מחאמיד: – – –

רחמים מלול: חבר הכנסת מחאמיד, אתה מפריע.

ראובן ריבלין: – – –

שלמה בניזרי: ראש הממשלה מקרקס אתכם – – –

רחמים מלול: חבר הכנסת ריבלין, ענית די.

שלמה בניזרי: – – – קואליציה של 24 חברי כנסת – יש לך באמת מה לשבת ללמוד ממנה, אז אתן לך בית-ספר, איך ב-24 חברי כנסת מנהלים ממשלה שלמה.

ראובן ריבלין: בור ועם הארץ.

שלמה בניזרי: מנהלים ממשלה שלמה, ואתם – – –

ראובן ריבלין: – – –

רחמים מלול: חבר הכנסת ריבלין, מי הנואם?

ראובן ריבלין: אוי לה לש"ס – – –

רחמים מלול: חבר הכנסת ריבלין.

שלמה בניזרי: תתבייש לך, מצטט פסוקים מדי פעם לשחק אותה – – –

רחמים מלול: חבר הכנסת ריבלין.

ראובן ריבלין: – – –

רחמים מלול: חבר הכנסת ריבלין – – –

שלמה בניזרי: בוא, תשב לידי – – –

ראובן ריבלין: – – –

רחמים מלול: חבר הכנסת ריבלין, זה נאום או קריאות ביניים?

שלמה בניזרי: אני מוכן – – –

רחמים מלול: אדוני, מפריעים לו לדבר.

ראובן ריבלין: – – –

שלמה בניזרי: אני אתמודד אתך – – – ואני אקח אותך; תאמין לי.

רחמים מלול: חבר הכנסת ריבלין, אנא.

שלמה בניזרי: מה אתה חושב את עצמך?

שלמה בניזרי: אתה לא מתבייש?

שלמה בניזרי: אתה יודע איזו הסתה עשית ברחוב?

שלמה בניזרי: תאמין לי, אם יפגעו במישהו מאתנו ברחוב, זה יהיה בגללך.

רחמים מלול: בבקשה, חבר הכנסת בניזרי, נא לסכם.

שלמה בניזרי: זה הכול עליך, תדע לך, אם יפגעו במישהו מאתנו.

שלמה בניזרי: איזו חוצפה?

שלמה בניזרי: הרי אתם שיקרתם לפתחו של ראש הממשלה.

שלמה בניזרי: אתם התחננתם, התחננתם לבוא להיכנס לתוך הממשלה.

שלמה בניזרי: כמה?

שלמה בניזרי: שמונה, תשעה שרים, כדי שגם אתה, לעת זיקנתך אולי תקבל איזה תפקיד של שר.

שלמה בניזרי: זה מה שאתה חיפשת, ואתם באים לדבר עלינו?

ראובן ריבלין: בור ועם הארץ.

שלמה בניזרי: אתה בא לדבר עלינו?

ראובן ריבלין: – – –

רחמים מלול: נא לסיים, בבקשה.

ראובן ריבלין: – – –

שלמה בניזרי: – – – חבר הכנסת שיחזור בו מדבריו.

רחמים מלול: חבר הכנסת ריבלין, אני מציע – – –

ראובן ריבלין: – – –

שלמה בניזרי: אני כל כך שמח שבאת, לפחות תשמע מה שאתה באמת.

רחמים מלול: חבר הכנסת ריבלין, אני מציע שאדוני יחזור בו מן הביטויים האישיים.

ראובן ריבלין: אני חוזר מכל ביטוי שאדוני רוצה.

רחמים מלול: תודה רבה.

רחמים מלול: אני מאוד מודה לך, נא לסיים.

ראובן ריבלין: חרפה ובושה.

שלמה בניזרי: אני אמרתי "בור", אני אמרתי "עם הארץ", אני אמרתי "שוטה ומשטה"?

שלמה בניזרי: מה אמרתי?

ראובן ריבלין: – – – אינני מתבייש.

רחמים מלול: חבר הכנסת ריבלין, בתום דבריו של חבר הכנסת בניזרי אבקש גם ממנו, אם נאמרו דברים אישיים, שהוא יחזור בו.

ראובן ריבלין: לא רוצה שיחזור בו.

רחמים מלול: אני רוצה.

רחמים מלול: חבר הכנסת בניזרי, נא לסיים.

שלמה בניזרי: עוד לא התחלתי להגיד משפט אחד.

רחמים מלול: רבותי, לא אפשרתם לו לומר משפט אחד שלם.

אליעזר זנדברג: למה?

אליעזר זנדברג: הוא אמר הרבה דברים.

שלמה בניזרי: דברים טובים ונכוחים ואמיתיים, שכואבים – –

רחמים מלול: חבר הכנסת זנדברג, אני קורא לך שתחשוב על כך.

שלמה בניזרי: – – וגם הם יודעים שאמרתי אמת, וגם הוא יודע שאמרתי את האמת.

שלמה בניזרי: רבותי, לאורך כל הדרך היינו עקביים, אמרנו שאנחנו מוכנים לרשת ביטחון, כי חשבנו שאולי בהידברות, אף שכבר לא האמנו בהידברות, נצליח למנוע את המראות הנוראים שהיו היום.

שלמה בניזרי: לא הצלחנו.

שלמה בניזרי: אנחנו מודים בכך.

שלמה בניזרי: אבל לפחות ניסינו.

שלמה בניזרי: לבוא ולטעון כנגדנו, להגיד שאנחנו אלה שגורמים, מפני שנתנו, ולהגיד: רשת מול רשת וכסף מול כסף – איזה כסף קיבלנו?

שלמה בניזרי: לאורך כל השנים קופחנו.

שלמה בניזרי: אנחנו באים לבקש את מה שמגיע לנו, ואף פעם לא הפקרנו את ביטחון המדינה וביטחון האזרחים עבור כסף; ועל זה אני כואב ועל זה אני כועס, ולכן נשארתי פה.

שלמה בניזרי: האמן לי, הייתי מוותר על הנאום הזה, אבל הדברים כל כך כואבים.

שלמה בניזרי: ואתה מסתובב ברחוב ושומע מה אנשים אומרים, מה הם מצטטים; "ריבלין אמר" – הפכת להיות פתאום לאורים ותומים.

רחמים מלול: אני מציע לא לחזור לזה.

ראובן ריבלין: על-ידך אני גאון הדור.

רחמים מלול: חבר הכנסת בניזרי, אנא ממך.

שלמה בניזרי: אתה גאון הדור.

ראובן ריבלין: אני כלום, אני עפר, אבל על-ידך אני גאון הדור.

רחמים מלול: חבר הכנסת ריבלין, לא נחזור לזה.

רחמים מלול: אני מבקש גם מחבר הכנסת הרב בניזרי.

קריאות: – – –

רחמים מלול: חבר הכנסת אלסאנע, לא די בוויכוח בין חבר הכנסת ריבלין לבניזרי?

רחמים מלול: אתה רוצה להוסיף שמן למדורה?

שלמה בניזרי: אני רוצה להוסיף משפט לסיום.

רחמים מלול: אני מבקש משפט מסיים, ואם אפשר שגם חבר הכנסת בניזרי יחזור בו מהביטויים האישיים, בבקשה.

שלמה בניזרי: אין לי מטרה להתנגח אישית עם ריבלין – –

אליעזר זנדברג: לסיום – עשר דקות.

שלמה בניזרי: – – אלא המטרה היא אחת.

שלמה בניזרי: מה יש לך, חבר הכנסת זנדברג?

שלמה בניזרי: אתה לא היית פה, לא נתנו לי לומר משפט אחד.

שלמה בניזרי: המטרה היא, רבותי, שתפסיקו להפיל תיקים על אחרים.

שלמה בניזרי: אנחנו מותקפים משמאל, מימין.

שלמה בניזרי: ריבונו של עולם, מתירים את דמנו.

איוב קרא: אתה משחק בין שמאל לימין, אז אתה חוטף.

שלמה בניזרי: אני אומר את האמת: אני יודע שכואב לכם.

שלמה בניזרי: אולי חברי קצת פוחדים להגיד את האמת לפעמים.

שלמה בניזרי: אני אגיד את האמת, אף שהיא תכאב לכם.

רחמים מלול: תודה רבה, חבר הכנסת בניזרי.

רחמים מלול: חבר הכנסת אליעזר זנדברג, בבקשה.

אליעזר זנדברג: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אני חייב לומר, שהתכוננתי לדבר על דברים מסוימים, אני אקצר אותם ואתייחס לכמה הערות ששמעתי, ואולי אפתח בהן.

אליעזר זנדברג: אבל לפני הפתיחה, איחולי החלמה לפצועים, תנחומים למשפחות וברכות לצה"ל, שסוף סוף נותנים לו קצת להתחיל ולנצח.

אליעזר זנדברג: אדוני היושב-ראש, אני חייב לומר לך, שדברים חמורים כמו שאמר חבר הכנסת בניזרי כאן מעל הדוכן כלפי חבר הכנסת ריבלין לא נשמעו זה הרבה זמן.

אליעזר זנדברג: אני מתפלא עליך, אדוני היושב-ראש, קודם כול, שלא עצרת אותו באמצע הדברים.

נסים זאב: הוא כבר נרגע, למה אתה מחמם אותו?

אליעזר זנדברג: אף אחד לא נרגע.

אליעזר זנדברג: חבר הכנסת זאב, העובדה שהאדם שעמד כאן והשמיץ את חבר הכנסת ריבלין במשך כמה דקות ירד מהדוכן, לא הרגיעה.

ראובן ריבלין: הוא לא יכול להשמיץ אותי.

אליעזר זנדברג: ניסה להשמיץ את חבר הכנסת ריבלין.

אליעזר זנדברג: לא ניכנס לוויכוח הזה, אבל עדיין לא הבנתי מה ש"ס לא קיבלו מהליכוד.

אליעזר זנדברג: הלוא הליכוד עושה כל מה שהם רוצים, אז על מה יצא קצפו?

אליעזר זנדברג: אדוני היושב-ראש, אני סבור, שכאשר חבר כנסת משתמש בדוכן הזה על מנת להשמיץ ולפגוע באופן אישי ולהסית נגד חבר כנסת אחר, אתה צריך להתערב ולעצור אותו.

רחמים מלול: תודה רבה.

רחמים מלול: תמשיך.

אליעזר זנדברג: אדוני היושב-ראש, אני חושב, שהתגובה של אהוד ברק היום, של ממשלתו של ברק הערב, היא בבחינת מעט מדי ומאוחר מדי, ואולי מעידה יותר מכול דווקא על לחץ.

אליעזר זנדברג: אני חייב לומר לך, שעד היום הרגשתי מאוד מאוכזב.

יעקב ליצמן: הוא לא לחיץ.

אליעזר זנדברג: הוא לא לחיץ, אבל הוא כנראה לחוץ.

אליעזר זנדברג: התאכזבתי מהדרך שהממשלה נהגה בה עד היום, ואני חושב שהדרך שהממשלה בחרה להגיב בה על הפעולות כנגד מדינת ישראל, כנגד אזרחי ישראל עד היום, לא העידה על איפוק שיש בו משום הגבורה, אלא על רפיסות שרק פגעה במורל הציבורי, רק החלישה את התדמית שלנו בעיני האויבים, בעיני אומות העולם, ורק עודדה המשך של פעולות נגדנו.

אליעזר זנדברג: אני נזכר, חבר הכנסת ריבלין, ב"גשש החיוור" ב"קפיטריה בטבריה".

אליעזר זנדברג: שם נאמר: שמעתי ששר הביטחון אמר, שאם תוך חודש-חודשיים המצב המדיני לא משתנה, אז תוך שלושה-ארבעה חודשים הוא יחליט אם תוך חמישה חודשים או שישה חודשים לפעול בעוד שבעה-שמונה חודשים.

אליעזר זנדברג: אז הם אמרו את זה בהומור.

אליעזר זנדברג: זה מאוד מזכיר את הרפיסות של ממשלת אהוד ברק.

אליעזר זנדברג: הרפיסות הזאת היא לא רק בתחום המדיני, היא גם בתחום הניהולי של המדינה, בענייני תקציב וכספים.

אליעזר זנדברג: היום שר האוצר משך את הרפורמה, אותה רפורמה שכל כך הרבה עצים נכרתו ביער על מנת להכין את הניירות שעליהם היא תודפס, שכל כך הרבה זמן שידור בטלוויזיה וכל כך הרבה אנרגיה הושקעו סביב ההסברה שלה.

אליעזר זנדברג: היום היא נמשכה, כי יש כאן רפיסות שלטונית.

אליעזר זנדברג: כאן, בכנסת, מי פה בכלל בקואליציה?

אליעזר זנדברג: כבר לא מצליחים להבין.

אליעזר זנדברג: בעצם הרוב פה הוא נגד הממשלה.

אליעזר זנדברג: היא לא נופלת, וזה באמת עניין של קסם ועניין למדענים לחקור.

אליעזר זנדברג: אבל בתכל'ס, אין כאן קואליציה, ויש כאן רפיסות פרלמנטרית של הממשלה.

אליעזר זנדברג: ראש הממשלה נוהג ברפיסות, הממשלה שלו רופסת.

אליעזר זנדברג: אני חושב, שהדבר הנכון ביותר, שפשוט יפנה את הדרך, וילכו לבחירות חדשות, על מנת שתקום כאן ממשלה שתשלוט.

אליעזר זנדברג: והנחישות שממשלה כזאת תפגין היא עניין חיוני למדינת ישראל.

אליעזר זנדברג: אנחנו צריכים ממשלה החלטית, ממשלה שפועלת, ממשלה שיכולה לנהל את המדינה במצב הקשה שהיא נמצאת בו.

אליעזר זנדברג: הגענו למצב כל כך מסובך, שגם כאשר ראש הממשלה קורא להקים ממשלת חירום, כמו בסיפור "זאב, זאב", אף אחד לא מאמין לו שהוא באמת מתכוון לכך, וכל אחד מסתכל לצדדים לראות עם מי במקביל ראש הממשלה נושא ונותן בסתר, על מי הוא עובד, למי הוא אומר אמת הרגע, כי האמת שלו היא אמת זמנית.

אליעזר זנדברג: אני מסתכל על הדברים האלה ושואל, מה המשמעות לציבור, איזו תחושה קשה יש לציבור, שאין ביטחון ואין ניהול כלכלי ואין מי שמוביל את המדינה הזאת לאיזה מקום והכול תקוע ועומד, ואף אחד לא מאמין לראש הממשלה.

אליעזר זנדברג: אני רוצה לסיים בקריאה אחת, אדוני היושב-ראש.

אליעזר זנדברג: אני חושב, שראש הממשלה צריך למנות שר ביטחון במשרה מלאה.

אליעזר זנדברג: לדעתי, ראש הממשלה עסוק בהבטחת ההישרדות האישית שלו, וצריך שיהיה בישראל אדם שיהיה עסוק בהבטחת ההישרדות האישית של אזרחי מדינת ישראל.

אליעזר זנדברג: ראש הממשלה כנראה לא יכול לעשות את שני הדברים יחדיו.

אליעזר זנדברג: הגיע הזמן שימונה שר ביטחון – עד לבחירות הבאות.

רחמים מלול: תודה רבה, אדוני.

רחמים מלול: חבר הכנסת נסים דהן – אינו נוכח.

רחמים מלול: חבר הכנסת מיכאל נודלמן, בבקשה.

רחמים מלול: אחריו – חבר הכנסת עוזי לנדאו, ואחריו – חברת הכנסת יהודית נאות.

מיכאל נודלמן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, כמעט חודשיים אנחנו נמצאים במצב החירום שבו הכול מקובל, כל האבסורדים מתקבלים.

מיכאל נודלמן: לאחר ההודעה על הפסקת האש מצד השלטון הפלסטיני, בכפר-דרום נהרג חייל צה"ל מירי חבלני של קצין המנגנון המסכל הפלסטיני.

מיכאל נודלמן: השלטון הפלסטיני פנה לשלטון הישראלי וביקש שלא תהיה תגובה.

מיכאל נודלמן: הם אמרו, שזה מחבל, שעשה את הכול לבד.

מיכאל נודלמן: אבל בערב ערפאת והממשלה הפלסטינית העלו את הקצין בדרגה לאחר מותו.

מיכאל נודלמן: איך להתייחס לזה?

מיכאל נודלמן: זה מקרי, או זו מדיניות?

מיכאל נודלמן: מעדיפים אדם שביצע רצח, שהוא מחבל, כולם מבינים שהוא מחבל, ופתאום הוא הועלה בדרגה, אומרים אפילו בשתי דרגות.

מיכאל נודלמן: היום, באותה שביתת נשק, אירע פיגוע קשה בכפר-דרום, שהיה מכוון נגד אוטובוס המסיע ילדים.

מיכאל נודלמן: בפיגוע נהרגו שני תושבים ועשרה ילדים נפצעו.

מיכאל נודלמן: ופה יש ויכוחים על איזה דם הוא דם, איזה דם הוא לא דם.

מיכאל נודלמן: פה היה אירוע חבלני.

מיכאל נודלמן: יהודים נסעו לבית-ספר ופתאום הופעל מטען עם כוח אדיר שפגע באוטובוס.

מיכאל נודלמן: אבל פה רוצים להגיד, שגם זה בסדר, שלקראת השלום אפשר הכול.

מיכאל נודלמן: האם אלה הם גם קורבנות של שלום?

מיכאל נודלמן: אני לא מקבל שלום עם קורבנות כאלה.

מיכאל נודלמן: למרבה הצער, נראה לי שאנחנו מתרגלים לכול.

מיכאל נודלמן: אנחנו מתרגלים לזה שטרוריסטים הפכו לפרטנרים שלנו במשא-ומתן.

מיכאל נודלמן: אנחנו התרגלנו ליידויי אבנים ולבקבוקי תבערה, לאי-שקט בכבישי המדינה, לפיגועים, לנזקים ולחוסר אונים מצד הממשלה.

מיכאל נודלמן: כנראה הממשלה התרגלה גם ליריות לעבר שכונת גילה, כמו שהיא התרגלה לאירועים הקטלניים האחרונים, כי אין הסבר אחר למדיניות ההבלגה של הממשלה.

מיכאל נודלמן: אני רוצה להגיד כמה מלים לחברי הכנסת שנתנו פה הגנה לערפאת.

מיכאל נודלמן: אני צריך להדגיש לגבי מה שראש הממשלה היה מוכן לתת לפלסטינים – שאף אחד, לא מהצד הזה ולא מהצד הזה, לא יכול להסכים עם זה.

מיכאל נודלמן: אבל פתאום התחילה מלחמה.

מיכאל נודלמן: מי התחיל במלחמה הזאת?

מיכאל נודלמן: אנחנו?

מיכאל נודלמן: לא אנחנו, אלא השלטון הפלסטיני.

מיכאל נודלמן: אני צריך להגיד, שבכל העולם לא מדברים ולא עושים משא-ומתן עם מחבלים.

מיכאל נודלמן: אנחנו החלטנו שאנחנו צריכים לעשות משא-ומתן כזה.

מיכאל נודלמן: ולמה אנחנו הגענו?

מיכאל נודלמן: לממשלה שמתפשרת ולכל הדברים שאנחנו מדברים עליהם עכשיו.

מיכאל נודלמן: אי-אפשר לסבול דברים כאלה עוד.

מיכאל נודלמן: אני חושב, שראש הממשלה צריך לשקול מה הוא רוצה ואיזו מדינה הוא רוצה.

מיכאל נודלמן: אני בטוח שבמדיניות העכשווית הוא מוביל אותנו לאסון גדול.

מיכאל נודלמן: הוא צריך להחליט: או שהוא משנה את המדיניות שלו, או שהוא צריך לשלוט בבית שלו.

רחמים מלול: תודה לך, חבר הכנסת נודלמן.

רחמים מלול: חבר הכנסת עוזי לנדאו, בבקשה.

רחמים מלול: אנא סכם את כל קריאות הביניים שהיו לך עד עכשיו.

עוזי לנדאו: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אולי אעשה סיכום אחד לחלק מקריאות הביניים.

עוזי לנדאו: מדינת ישראל היא מדינה במצור, דמוקרטיה שנלחמת על נפשה ועל שמירת ערכיה הדמוקרטיים, וסביבה מיליונים של ערבים המבקשים את נפשנו.

עוזי לנדאו: וגם בתוכנו יש כאלה פלסטינים ברשות, ולצערי גם נציגים המייצגים חלקים קטנים, שלצערי הם גדלים והולכים, של ערביי ישראל, הקוראים תיגר על קיומה של המדינה.

עוזי לנדאו: בכנסת זו, כשהננו מקיימים ויכוח, יש ליאסר ערפאת שגרירים.

עוזי לנדאו: שמענו כאן היום את חבר הכנסת טיבי, את חבר הכנסת טלב אלסאנע, את חבריהם וידידיהם, סוסים טרויאנים, העושים בתוכנו כבתוך שלהם, משתלטים על במת הכנסת והופכים אותה במת תעמולה לאויבינו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: גם להסתה יש גבול.

עוזי לנדאו: אדוני היושב-ראש, צריך למצוא דרך לסלק מהבית את מי שקוראים תיגר על המדינה.

עוזי לנדאו: זאת איננה דמוקרטיה.

עוזי לנדאו: זאת אנרכיה.

עוזי לנדאו: זה צחוק מן העבודה.

עוזי לנדאו: לעצם הדיון – אתמול נפגעו ונפלו החיילים ברוך שניר-פלום ושרון שיטובי, השם ייקום דמם.

עוזי לנדאו: נפילתם היא על רקע אוזלת-יד גמורה של צה"ל בחבל-עזה, בהנחיית הממשלה.

עוזי לנדאו: פעולות הצבא עד היום בחבל-עזה עלובות, לא רציניות, ללא דמיון, ללא תעוזה, ומפקדי צה"ל בחבל-עזה פועלים ברוח הנחיות הממשלה.

עוזי לנדאו: אין לי אליהם יותר מדי טענות.

עוזי לנדאו: והנחיות הממשלה הן הבלגה, איפוק, זהירות, שיקול דעת, כל המלים הגבוהות שנועדו להסתיר מאחוריהן קש וגבבה.

עוזי לנדאו: אני חייב לומר, שיש משהו טוב בפעולה הנוכחית של צה"ל.

עוזי לנדאו: היא טובה מבעבר, משום שמתחילים לתקוף בסיסים של הצבא הפלסטיני, תשתיות הכוח של הרשות הפלסטינית, לא בתשלומים קטנים, אלא במנה שמתחילה להיות נורמלית – שמונה-תשע מטרות ביום.

עוזי לנדאו: אני מוכרח לומר, שבתור התחלה זה טוב.

עוזי לנדאו: אבל אני צריך לשאול: הרי כך צריך היה לנקוט כבר בהתחלה, לפני שבעה שבועות.

עוזי לנדאו: למה רק היום?

עוזי לנדאו: למה חיכינו?

עוזי לנדאו: אילו נקט אלוף פיקוד הדרום דרכים אלו לפני שבעה שבועות, יום-יום ולא רק פעם אחת, בהנחיות הממשלה ובהנחיות אחרות, הכול היה נראה אחרת.

עוזי לנדאו: ואם כמותו היה פועל גם אלוף פיקוד המרכז, ואם גם בצפון, נוכח פעילות ה"חיזבאללה", היתה מדינת ישראל נוקטת פעולות אחרות – – –

קריאה: כמו בלבנון בדיוק.

עוזי לנדאו: ובכל אופן, מה רע בפעולה הזאת שנעשית היום?

עוזי לנדאו: מה שרע הוא, שהממשלה מדברת על הפעולה הזאת כתגובה.

עוזי לנדאו: אני חושב, שיש להפסיק עם תגובות, לא להמתין לפיגועים שלהם כדי להגיב, אלא לנקוט מדיניות יזומה של מאבק שיטתי ומתמיד נגד הטרור, שיגבה מחיר דיספרופורציונלי מאויבינו, לא בפגיעה בנשים ובילדים, זאת לא המטרה, ולא בעוברי אורח תמימי דרך.

עוזי לנדאו: חבר הכנסת דהאמשה, אני מתנגד לעשות מנשים, מילדים ומתמימים מטרות בלי לפגיעה.

עוזי לנדאו: במה כן צריך לפגוע?

עוזי לנדאו: צריך קודם כול לפגוע בתשתיות הכלכליות של חותכי קופונים מושחתים מן הרשות הפלסטינית, שנהנים מזה.

עוזי לנדאו: אם בקזינו שותף ג'יבריל רג'וב, אני לא חושב שזאת סיבה שדווקא בקזינו לא נפגע.

עוזי לנדאו: אם ברמאללה יש מלונות, ואומרים לי שטיראווי הוא חלק מן הבעלים, למה דווקא שם הם צריכים להישאר על תילם?

עוזי לנדאו: אם דחלאן חותך קופונים מכל מכלית דלק שנכנסת, עכשיו צריך דווקא להגיע דלק בכמויות גדולות לרצועה?

עוזי לנדאו: אני לא מבין את הראש הזה של ממשלת ישראל.

עוזי לנדאו: צריך גם לפגוע כלכלית בפלסטינים.

עוזי לנדאו: למה להעביר להם כספים?

עוזי לנדאו: הלוא זה טמטום גמור.

עוזי לנדאו: מדובר במאות מיליונים.

עוזי לנדאו: אלה מאות מיליונים שמשתמשים בהם להסתה, שמשתמשים בהם לרכישת תחמושת, לייצור נשק, לתשלום לשוטרים הפלסטינים שיורים עלינו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: האם הכספים האלה הם מתנה, או שהם כספים שלהם?

עוזי לנדאו: אדוני, אנחנו צריכים להתנהג עם העובדים הפלסטינים ועם הכספים שאנחנו מעבירים להם בדיוק כמו שאנחנו מתנהגים עם רומנים שעובדים בארץ ועם תאילנדים שעובדים בארץ.

עוזי לנדאו: האם אנחנו מעבירים לממשלות שלהם כל מיני כספים, למשל, מס ערך מוסף שהם משלמים?

עוזי לנדאו: מה פתאום?

עוזי לנדאו: אבל כשיש מול הפלסטינים טיפשים, אווילים, כחברי ממשלת ישראל, שעושים זאת, אזי אנחנו מעבירים להם כספים.

עוזי לנדאו: מה לעשות?

רחמים מלול: נא לסיים.

עוזי לנדאו: אדוני היושב-ראש, אני סבור, שממשלת ישראל צריכה לעשות מטרה מכל מה שמשקף את תשתיות הכוח של הרשות הפלסטינית, את הפרסטיז'ה שלה.

עוזי לנדאו: אם זה בסיסים – אז בסיסים.

עוזי לנדאו: יש הרבה תחנות משטרה.

עוזי לנדאו: אני לא מבין למה פוגעים רק בשמונה-תשע, יש הרבה יותר.

עוזי לנדאו: למה שדה התעופה בדהנייה מוסיף לעמוד על תילו?

עוזי לנדאו: יש כלי רכב של המשטרה הפלסטינית.

עוזי לנדאו: יש בניין הטלוויזיה.

עוזי לנדאו: יש בניין רשות השידור שלהם.

עוזי לנדאו: יש מערכת כבישים בתוך הערים.

רחמים מלול: מה אדוני צריך?

האשם מחאמיד: אני רוצה לומר משהו.

רחמים מלול: האם אדוני מוכן להתייחס?

עוזי לנדאו: אני כבר מסיים.

עוזי לנדאו: המדיניות של ישראל צריכה להיות פשוטה: ערפאת, בעשותו את המאזן מדי יום, צריך לדעת שישראל גבתה ממנו גבוה מחיר פי כמה יותר מן הרווח שקיווה להשיג בתחום הבין-לאומי ובכל התחומים האחרים; שהוא יראה שזה לא כדאי.

עוזי לנדאו: כשהוא משלם מחיר כבד, יש סיכוי שיהיה שקט.

עוזי לנדאו: אם לא – מדיניות הממשלה מובילה באופן בלתי נמנע להסלמה לא רק עם ערביי יהודה ושומרון, אלא עם ערביי ישראל וחלילה עם מדינות ערב מסביב.

עוזי לנדאו: תודה, אדוני היושב-ראש.

רחמים מלול: אני מסכים שאדוני יתייחס להערתו של חבר הכנסת מחאמיד, אבל בקצרה.

האשם מחאמיד: ברשותך, אדוני היושב-ראש, קודם, כשחבר הכנסת בניזרי אמר כמה מלים שפגעו בחבר הכנסת ריבלין, ביקשת שימחקו את הדברים מהפרוטוקול.

האשם מחאמיד: עכשיו נאמרו פה כמה מלים, ואתה כיושב-ראש שתקת.

האשם מחאמיד: נאמר פה שאנחנו גיס חמישי.

האשם מחאמיד: גם היו איומים ונאמר שאנחנו צריכים להיות מסולקים מהכנסת.

עוזי לנדאו: נכון.

עוזי לנדאו: אני מוכן להסביר.

האשם מחאמיד: אני מבקש ממך כיושב-ראש להגן על חברי הכנסת שנבחרו על-ידי מספר אנשים.

רחמים מלול: שמעתי את ההערה שלך.

עוזי לנדאו: אני מתנגד למחיקת הדברים מהפרוטוקול, אדוני היושב-ראש.

רחמים מלול: חבר הכנסת לנדאו אינו מוכן למחוק את הדברים מן הפרוטוקול.

עוזי לנדאו: ולא רק זה, אביא סימוכין – – –

רחמים מלול: זכותך להגיש קובלנה לוועדת האתיקה.

רחמים מלול: בזה סיימנו את הוויכוח.

רחמים מלול: תודה, אדוני.

האשם מחאמיד: הוא מסית וגזען.

האשם מחאמיד: הוא לא יודע מה הוא מדבר.

רחמים מלול: בבקשה, חברת הכנסת יהודית נאות.

האשם מחאמיד: הוא מסית וגזען.

האשם מחאמיד: אני אומר זאת לפרוטוקול.

רחמים מלול: חבר הכנסת מחאמיד, אמרת את הערתך.

רחמים מלול: נסתפק בזה.

רחמים מלול: הצעתי לך הצעה פרודוקטיבית.

רחמים מלול: בבקשה.

האשם מחאמיד: – – –

מוחמד כנעאן: – – – לא תשפיע עלינו – – – תעוף מכאן לפנינו – – –

רחמים מלול: רבותי.

רחמים מלול: חברת הכנסת נאות.

רחמים מלול: תודה רבה.

רחמים מלול: חבר הכנסת כנעאן, תודה רבה.

יהודית נאות: כבוד היושב-ראש, עמיתי חברי הכנסת, כבוד השר – – –

מוחמד כנעאן: – – –

יהודית נאות: חבר כנסת כנעאן, ברשותך.

רחמים מלול: במה חטאה חברת הכנסת נאות?

רחמים מלול: אפשרו לה לדבר.

יהודית נאות: אני רוצה לומר, שלבי כבד עלי, שמונה שבועות.

יהודית נאות: האם ישבתם פעם וחשבתם מה בעצם מרכיב אדם, איזו מורכבות אנושית יש לאדם שהולך בחשכת לילה או ביום ומטעין מטען חבלה, וכל מה שנותר לו זה לצפות ולדעת כמה ילדים ונשים הוא פוצץ?

יהודית נאות: אני לא מבינה אותו אדם.

יהודית נאות: כמה שנאה צריכה להיות טמונה בו – אני אינני מבינה את זה.

יהודית נאות: אני גם אינני מבינה – – –

נסים זאב: את מתייחסת – – –

יהודית נאות: תן לי להשלים את נאומי, חבר כנסת זאב.

יהודית נאות: תנאם אתה את דעותיך אחר כך.

יהודית נאות: אני גם אינני מבינה מדוע ילדים אינם בבית-הספר.

יהודית נאות: אני לא מבינה למה משלחים ילדים כבשר תותחים.

יהודית נאות: אני גם אינני מבינה באותה עת את כל אלה שקוראים לצה"ל, להפסיק לרסן את צה"ל.

יהודית נאות: מבחינתי, לאהוד ברק מגיע הצל"ש הנוסף שלו – על האיפוק והריסון.

יהודית נאות: בהחלט לא חובה לשסות את כל האריות – גם את החייל הצעיר שאנחנו משלחים, אנחנו פוגעים בו, באותה מידה.

יהודית נאות: ואני מהרהרת בכל אלה שאומרים – תרפו מצה"ל.

יהודית נאות: רבותי, אחת הבעיות שאני מאוד מתלבטת בהן היא לגבי התחושה שיש לי, שמישהו איבד את הרסן ברשות הפלסטינית, ומי ששחרר את המנגנון ההרסני והפוגעני הזה, היום, גם אם הוא רוצה, איננו יכול להחזיר את השד הזה לבקבוק.

יהודית נאות: מאידך גיסא, מה אנחנו רוצים?

יהודית נאות: שבצה"ל תהיה פלוגה של "תנזים", חטיבה של "תנזים"?

יהודית נאות: הרי גדולתנו היא בדמוקרטיה שבה ממשלת ישראל קובעת מהי מידת הריסון והאיפוק של צה"ל.

יהודית נאות: אני קובלת וכואבת שיאסר ערפאת אולי איננו שולט בשטח – ואני לא מומחית למודיעין אבל אני כן קוראת עיתונות – אז אני רוצה לאבד את הרסן על הצבא שהוא בעצם כפוף לממשלתי?

יהודית נאות: מה אלה הקריאות האלה לשחרר את צה"ל?

יהודית נאות: מה זה, כל פלוגה תחליט אם היא מבצעת בלילה או לא מבצעת?

יהודית נאות: יש ממשלה ריבונית, והדרך להחליף ממשלה היא רק באמצעות בחירות, ולא לעשות את הדברים האלה שעושים לחיילי צה"ל – לשחרר אותם.

יהודית נאות: מה זאת אומרת?

יהודית נאות: צה"ל פועל על-פי החלטות ממשלה, נקודה.

יהודית נאות: ואני רוצה לומר לחבר הכנסת האשם מחאמיד: אל ייתן לשוחרי השלום את דוגמת לבנון, משום שגם היום מנסים דרך לבנון להרוג בנו.

יהודית נאות: ולכן, אני אישית חושבת, שסערת הרוחות היום בכנסת בעצם היתה צריכה להיות מאוחדת בקריאה אחת – אנחנו כולנו בסערת נפש.

יהודית נאות: אני על ילדים קטועי הרגליים ועל אלה שנפגעים שם יום-יום.

יהודית נאות: ואנחנו לא יושבים וחושבים איך אנחנו עוצרים את זה בכוחות משותפים, ועל כך אני מצרה.

יהודית נאות: לא שיש לי הפתרון.

יהודית נאות: אני תמיד מתמלאת קנאה בחברי כנסת – יש להם אמת, ורק האמת שלהם.

יהודית נאות: אני באה ממוסד אקדמי, ששם אתה יודע כמה אתה לא יודע – אבל בצוות מוחות הכנסת הזאת יכלה למצוא פתרון.

יהודית נאות: לכן סברתי שאכן זה הזמן לקבינט ביטחוני.

יהודית נאות: אכן הדברים צריכים להיות בקונסנסוס, אבל אין אף אחד פה שהאמת שלו היא האמת הבלעדית.

רחמים מלול: תודה לחברת הכנסת נאות.

רחמים מלול: חבר הכנסת שלום שמחון – אינו נוכח.

רחמים מלול: חבר הכנסת נסים זאב, בבקשה.

רחמים מלול: אחריו – חבר הכנסת מוחמד ברכה.

רחמים מלול: אם הוא לא יהיה נוכח – חבר הכנסת גדעון עזרא.

קריאה: הוא כבר דיבר.

רחמים מלול: סליחה, אצלי הוא עדיין מופיע ברשימה.

רחמים מלול: אחריו – חבר הכנסת אליעזר כהן.

רחמים מלול: בבקשה, חבר הכנסת נסים זאב.

יובל שטייניץ: ואחריו?

רחמים מלול: אחריו אמרתי – חבר הכנסת אליעזר כהן.

רחמים מלול: אם הוא לא יהיה נוכח – חבר הכנסת וקנין, אחריו – חבר הכנסת פינס-פז, אחריו – חברי הכנסת שטייניץ, חוגי, ליצמן, איוב קרא.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, לבנו עם המשפחות השכולות, עם אותם ילדים השוכבים על ערש דווי.

נסים זאב: קשה לנחם, קשה לרצות.

נסים זאב: אומר את הפסוק של הנביא ירמיה: "מה אעידך מה אדמה לך הבת ירושלים, מה אשוה לך ואנחמך בתולת בת ציון כי גדול כים שברך מי ירפא לך".

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, האדמה בוערת, דם בנינו, חיילינו ואזרחינו זועק מן האדמה – "עד מתי ה' יחרף צר ינאץ אויב שמך לנצח".

נסים זאב: האויב ממשיך להתל.

נסים זאב: הממשלה, לצערנו הרב, ממשיכה להיות פתי, וראש הממשלה כליצן – "עד מתי פתים תאהבו פתי ולצים לצון חמדו להם".

נסים זאב: עד מתי ימשיך ראש הממשלה להוביל את מדינת ישראל לאסון ואבדון?

נסים זאב: אני שמעתי קודם את סגן שר הביטחון מר אפרים סנה, שאמר שהפיגוע היה פיגוע אסטרטגי, והמחבלים, המפגעים, רצו לרצוח את השלום.

נסים זאב: חייבים להתפייס כי אין אלטרנטיבה לשלום.

נסים זאב: מי שחושב ומאמין, לשיטתו, שמשום שאין אלטרנטיבה לשלום אפשר להפקיר את הביטחון ולהבליג על שפיכת דמם של ילדים, של אזרחים חפים מפשע – חבר כנסת פינס – וכמו שאמר פה חבר הכנסת, הוא מכנה את הממשלה הזאת והוא אומר שהממשלה הזאת זה טרור ממוסד שנגרר אחרי הקבוצה המתלהמת.

נסים זאב: חבר כנסת קורא לממשלת ישראל "טרור ממוסד", והוא יושב בקבינט הזה.

אופיר פינס-פז: מי אמר את זה?

נסים זאב: חבר כנסת.

אופיר פינס-פז: תגיד את שמו.

נסים זאב: תעיין בפרוטוקול.

נסים זאב: עכשיו אני רוצה לומר לגופו של עניין לגבי המצב הנקודתי הזה, ההסעה שחייבים לעשותה מדי בוקר ומדי ערב, בין כיסופים לגוש-קטיף – מהכניסה לכיסופים עד גוש-קטיף יש כמעט 2 קילומטרים, ועיקר הבעיה זה קטע הכביש הזה.

נסים זאב: מה שקורה בעצם, משמאל ומימין יש שליטה של הרשות הפלסטינית, של המחבלים, ורק הכביש עצמו נמצא בשליטה ישראלית.

נסים זאב: אז תבינו, אם משני צדי הכביש יושבים מחבלים, שהם אמורים לשמור על ביטחונם ושלומם של הנוסעים, של הילדים, איך אפשר להשאיר את התינוקות האלה, את הילדים האלה, בידי האויב?

נסים זאב: הכביש לא מאובטח 24 שעות.

נסים זאב: מה שקורה – גם הפלסטינים נוסעים באותו ציר.

נסים זאב: צריך להפסיק לאפשר לפלסטינים לעבור בכביש הזה.

נסים זאב: יש דרישה נוספת – ואני אומר את זה על דעתם של רבים – עד להסכם שלום לפחות יש כביש עוקף, הכביש הישן, ואנשי גוש-קטיף וכפר-דרום מוכנים היום לסלול את הכביש הזה בעצמם, על חשבונם.

נסים זאב: אני מבקש לאפשר להם את זה.

נסים זאב: תראו מה שקורה.

נסים זאב: כיוון ששוטר פלסטיני יכול לגשת חופשי לעמדה של צה"ל, וכל עוד הוא לא יורה לא יורים בו – זה מה שאפשר את הפיגוע וההרג של שני החיילים לפני ימים מספר; אחד מהם נפטר היום.

נסים זאב: אין דבר כזה, אדוני היושב-ראש.

נסים זאב: צריך להפסיק להתיר להם ללכת חופשי עם נשק; להפסיק את הטיסות של ערפאת שמובילות נשק, וגם כל המטוסים שמובילים את האספקה.

נסים זאב: אנחנו חייבים ליצור פה לחץ כלכלי.

נסים זאב: צריך ללכת ביוזמות שכוללות פגיעה בראשי המפגעים על מנת לחסל אותם.

נסים זאב: יש גם טענה קשה לגבי המיגון של הרכבים של צה"ל והאזרחים שם, שעדיין הממשלה לא עושה מספיק למענם.

שמואל הלפרט: נא לסיים.

נסים זאב: אני כבר מסיים, אדוני היושב-ראש.

נסים זאב: אני מקווה, שראש הממשלה יסיק כבר את המסקנה שהוא לא מסוגל לתפקד, ויתפטר בהקדם.

שמואל הלפרט: תודה לחבר הכנסת נסים זאב.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת אליעזר כהן – אינו נוכח.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת יצחק וקנין – אינו נוכח.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת אופיר פינס-פז, בבקשה.

שמואל הלפרט: אחריו – חבר הכנסת יובל שטייניץ.

אופיר פינס-פז: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הפיגוע היום הוא מעשה ברברי של אנשים שאיבדו צלם אנוש והחליטו שהמטרות שלהם מקדשות את כל האמצעים.

אופיר פינס-פז: לירות, או להצמיד מטען חבלה לאוטובוס של ילדים – והם יודעים שמדובר באוטובוס של ילדים חפים מפשע, חסרי ישע – זה מעשה נפשע שאין די במלים כדי לגנותו.

אופיר פינס-פז: ערפאת אחראי לאירוע משום שהוא יושב-ראש הרשות הפלסטינית, ואם הוא יושב-ראש הרשות הפלסטינית הוא אחראי, לטוב ולרע, לכל מה שקורה.

אופיר פינס-פז: אני שומע היום את דוברי הרשות הפלסטינית שבורחים מאחריות ומגלגלים אותה לפתחנו; הם אומרים שהאירוע קרה באזור שלנו, וכוחות הביטחון שלנו כשלו באבטחת אוטובוס הילדים.

אופיר פינס-פז: זאת שערורייה, זו בריחה מאחריות.

אופיר פינס-פז: יותר מזה – אנחנו יודעים היום בוודאות, שמי שאחראי לביצוע פיגוע הטרור הזה, זה לא "הג'יהאד האסלאמי", זה לא ה"חמאס", זה ארגון צללים, שאין לו ידיים ורגליים, שקשור קשר ישיר ל"פתח", שהוא באחריותו הישירה של ערפאת.

אופיר פינס-פז: ערפאת, לצערי הרב, משטה בנו ובעולם במשך שבעת השבועות האחרונים.

אופיר פינס-פז: אני אומר את זה לצערי הרב, משום שאני איש מחנה השלום.

אופיר פינס-פז: אבל ככה לא עושים שלום, ככה מביאים מלחמה.

אופיר פינס-פז: כנראה אין שום דרך לבלום את מה שקורה אלא בנחישות ובכוח, משום שאחרת הדברים גורמים לפגיעות קשות מאוד, בנו ובילדינו.

אופיר פינס-פז: אני מצטער לשמוע, הייתי עד כאן להתלהמות הקשה בין חבר הכנסת בניזרי לחבר הכנסת ריבלין.

אופיר פינס-פז: אני אומר שאני מצטער עליה, כי היא מיותרת.

אופיר פינס-פז: אני אומר לכם, שבימים האלה אין שום טעם ואין שום סיבה, לא להאשים איש את רעהו ולא להתלהם איש כנגד רעהו.

אופיר פינס-פז: צריך לשתף פעולה, להתלכד, ולא לעסוק בהטחת אשמות מי אשם במה ומי אחראי למה.

אופיר פינס-פז: צריך לשתף פעולה.

אופיר פינס-פז: שמעתי פה את חבר הכנסת ליברמן – אני פשוט מתבייש שהוא ואני חברים באותו פרלמנט.

אופיר פינס-פז: פשוט מתבייש.

אופיר פינס-פז: דברי בלע, הסתה ושטנה נגד ראש הממשלה ושרי הממשלה.

אופיר פינס-פז: פשוט בושה וחרפה.

אופיר פינס-פז: אדם שהוא ראש מפלגה וראש סיעה בכנסת מתנהג בהפקרות מוחלטת.

אופיר פינס-פז: ואני קורא היום לכל ראשי המפלגות וראשי הסיעות: ראש הממשלה פונה אליכם כדי לשתף פעולה, כדי לעצור את הטרור, להילחם בו, ולא לתת לאירועים לגרום להסלמה, לאסקלציה שתגרור עוד ועוד נפגעים בנפש.

אופיר פינס-פז: אני מבקש מכולם להתעלות מעל כל שיקול אישי, ואפילו מעל כל ויכוח אידיאולוגי – ויש ויכוחים אידיאולוגיים; לשים את הדברים האלה בצד, להתאחד היום במסגרת ממשלת חירום, קבינט חירום – תקראו לזה איך שאתם רוצים.

אופיר פינס-פז: זו התשובה שמדינת ישראל זקוקה לה, זו התשובה שעם ישראל רוצה, ובצדק.

אופיר פינס-פז: אני מקווה מאוד, שקבינט או ממשלה מהסוג הזה יקומו כבר הלילה, ואם לא – מחר.

שמואל הלפרט: תודה לחבר הכנסת אופיר פינס-פז.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת יובל שטייניץ, ואחריו – חבר הכנסת עופר חוגי.

שמואל הלפרט: אם הוא לא יהיה – חבר הכנסת יעקב ליצמן, ואם גם הוא לא יהיה – חבר הכנסת איוב קרא, שישנו.

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אמר לפני שלוש דקות חברי, חבר הכנסת אופיר פינס, ליאסר ערפאת, ואני מצטט מלה במלה: "ככה לא עושים שלום.

יובל שטייניץ: ככה מביאים מלחמה".

יובל שטייניץ: ואני רוצה לחזור על הדברים האלה, ידידי אופיר פינס, אבל אני אינני מאשים את ערפאת, אני מאשים אותנו.

יובל שטייניץ: ואני אומר לך, אופיר: ככה לא עושים שלום.

יובל שטייניץ: בדרך הזאת, של הסכמי אוסלו – ככה לא עושים שלום, ככה מביאים מלחמה.

יובל שטייניץ: וזה בדיוק הדבר שאנחנו נוכחים בו היום, ונוכחנו בו בפיגועים הגדולים של 1996-1994, עם 220 אזרחים ישראלים הרוגים ברחבי הארץ, שערפאת עמד מאחוריהם גם אז.

יובל שטייניץ: ככה לא עושים שלום, ככה מביאים מלחמה.

יובל שטייניץ: יש אנשים בישראל שמרגישים היום, חשים היום תחושה של התחזקות, גאווה.

יובל שטייניץ: סוף-סוף צה"ל הגיב, גבירותי ורבותי.

יובל שטייניץ: סוף-סוף רואים משהו, חשים אזרחים בישראל.

יובל שטייניץ: סוף-סוף צה"ל מכה חזרה.

יובל שטייניץ: כלאם פאדי.

יובל שטייניץ: כלום.

יובל שטייניץ: זה יועיל כמו כוסות רוח למת.

יובל שטייניץ: הרושם שלי הוא, והלוואי שאני טועה, שאלה הן התקפות יותר לצורכי הרגעה, תעמולה והסברה בתוככי מדינת ישראל, ושאין מאחורי ההתקפה הספורדית הזאת של צה"ל שום ניסיון אמיתי לשקם את ההרתעה, שום ניסיון אמיתי לשנות את המצב, שום אמונה אמיתית של ראש הממשלה ושריו שאפשר בכלל להרתיע את האויב בצורה רצינית.

יובל שטייניץ: ואם לא, אז שטוחה שאלתי לממשלה הזו: רבותי, מהיכן תבוא ההרתעה?

יובל שטייניץ: האם הצבתם, ידידי השר, איזה קווים אדומים?

יובל שטייניץ: אני הייתי מבין, אם נוסף על הפעילות הלילה, היתה באה ממשלת ישראל ואומרת: מעתה והלאה, נגמר.

יובל שטייניץ: מעתה והלאה, יש קווים אדומים.

יובל שטייניץ: מכאן והלאה נגיב עשרת מונים.

יובל שטייניץ: מכאן והלאה לא נפחד כל כך מהסלמה, וכשיפגעו בנו – נגיב.

יובל שטייניץ: מעתה והלאה תפחדו אתם, הפלסטינים, מהסלמה.

יובל שטייניץ: מכאן והלאה, למשל, לא יורים על ירושלים, וגם אם יורים ורק פוצעים אנשים בעיר הבירה, חייהם של ערפאת וחבר מרעיו לא יהיו חיים, ויסודות הכוח שלהם יום אחרי יום יתערערו וייפגעו כמו היום.

יובל שטייניץ: אז, הצעד של היום היה אפקטיבי.

יובל שטייניץ: אז היה לו סיכוי להצליח.

שמואל הלפרט: נא לסיים, חבר הכנסת שטייניץ.

יובל שטייניץ: אני כבר מסיים.

יובל שטייניץ: אבל אני לא שומע שום דבר כזה.

יובל שטייניץ: אני רואה פעולה שעשויה להיות אפיזודה חולפת.

יובל שטייניץ: אני לא רואה שהממשלה חוזרת בה מהססמה האווילית, האידיוטית, שאין פתרון אלא פתרון מדיני, בסוף נשב ונדבר, ולכן לא חשוב מי ירתיע את מי, אם הם ירתיעו אותנו או אנחנו נרתיע אותם.

יובל שטייניץ: ולכן, מפעולות ספורדיות שאין מאחוריהן קו תקין של שיקום ההרתעה, של הליכה ברורה בדרך אחרת, לא תצמח שום תועלת.

יובל שטייניץ: ואני אסכם במה שפתחתי, חבר הכנסת אופיר פינס, ואומר, אדוני ראש הממשלה, רבותי השרים, ככה לא עושים שלום, ועוד יותר מכך ככה גם לא עושים מלחמה.

יובל שטייניץ: תודה.

שמואל הלפרט: תודה, חבר הכנסת שטייניץ.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת עופר חוגי – אינו נוכח.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת יעקב ליצמן, בבקשה.

שמואל הלפרט: אחריו – חבר הכנסת איוב קרא, אחרון הדוברים.

יעקב ליצמן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, יש לנו היום מצב קשה מאוד בארץ.

יעקב ליצמן: ראש הממשלה מנהל מתן ומתן ומשא ומשא, רק מה, הם שני חלקים נפרדים.

יעקב ליצמן: למשל, עם ערפאת הוא מנהל מתן ומתן.

יעקב ליצמן: ערפאת נותן מכה וברק מוותר עוד יותר.

יעקב ליצמן: עוד מכה של ערפאת ויש עוד ויתור.

יעקב ליצמן: אז יש לנו כל הזמן מתן ומתן.

יעקב ליצמן: לעומת זאת, עם החרדים הוא מנהל משא ומשא.

יעקב ליצמן: מבטיח, נושא משא, ורוצה שהחרדים יתמכו בו.

יעקב ליצמן: עוד פעם מבטיח, והחרדים עוד פעם צריכים לתמוך בו.

יעקב ליצמן: למשל על חוק טל, שאנחנו כבר מזמן שילמנו לו, עכשיו פתאום רוצים להביא את זה בצורה כזאת או אחרת, והוא רוצה גם שניתן לו עוד רשת ביטחון.

יעקב ליצמן: אני חושב שהגיע הזמן להחליף את הדברים.

יעקב ליצמן: אני חושב שהגיע הזמן לנהל מתן ומתן עם החרדים ומשא ומשא עם ערפאת.

יעקב ליצמן: דבר ראשון אני חושב, למשל, הוא צריך להפסיק את התשלומים לערפאת.

יעקב ליצמן: כבר הרבה זמן בוועדת הכספים דרשנו את זה; אני מבין שמחר יש דיון על זה עם מנכ"ל משרד האוצר.

יעקב ליצמן: אבל לא יעלה על הדעת שהציבור בארץ יסבול בגלל אי-כיסוי תשלומים של הרשות הפלסטינית ואנחנו נעביר לו תשלומים שכביכול מגיעים לו; אני לא יודע אם זה מגיע לו, אבל אפילו בהנחה שמגיע לו, שאנחנו צריכים לתת להם, להעביר להם את הכסף.

יעקב ליצמן: אנחנו אומרים את הפסוק: "יהי שלום בחילך שלוה בארמנותיך".

יעקב ליצמן: אם יהיה שלום בחילך, חילך יהיה עם הציבור, חיילים של תורה, והוא יתמוך בבני הישיבות, אז אני בטוח שיתקיים המשך הפסוק, שתהיה שלווה בארמנותייך.

שמואל הלפרט: תודה לחבר הכנסת יעקב ליצמן.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת איוב קרא, אחרון הדוברים.

איוב קרא: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, ראשית כול אני משתתף בצער המשפחות ומאחל כמובן איחולי החלמה לפצועים.

איוב קרא: אני רוצה להתייחס בראשית דברי לדבריו של ידידי חבר הכנסת שלמה בניזרי ולומר לו, שרובי ריבלין אולי דיבר, אולי לא דיבר – אני לא נכנסתי בדיוק למה שהוא אמר ועל מה כעסת.

איוב קרא: מה שמעניין אותי הוא דבר אחד – שאתה מדבר יום אחד בעד ויום אחרי זה נגד הממשלה הזאת.

איוב קרא: הממשלה הזאת לא עשתה שום דבר שאפשר להתפאר בו.

איוב קרא: הממשלה הזאת כושלת.

איוב קרא: ראש הממשלה אטום.

איוב קרא: הציבור מאוד מודאג – הוא לא שומע.

איוב קרא: אתה נותן רשת ביטחון לממשלה, שלכל הדעות, יש היום קונסנסוס ברחוב הישראלי שהיא מיצתה את עצמה.

איוב קרא: ואתה בא בטענות שאתה, שבעצם הציבור שלך, שיום-יום, שעה-שעה מתקשר, ורוצה לחזור בתשובה, בתשובה אני מתכוון לחזרה לליכוד, הציבור שלך רוצה חזרה, ואנחנו שומעים את הקולות, בגלל הדבר שאתה מדבר עליו, והוא שאתה מגבה ממשלה שלא לה התכוון הציבור שלך שבחר בך.

איוב קרא: אני רוצה לומר לך, ממשלה, שהיום גיבתה חוק, הקורא בעצם, בצורה זו או אחרת, לפגוע בחיילי צה"ל או באוהדי ישראל, חוק שהיא מנעה ממנו לעבור היום במליאה הזאת, זו הממשלה שיש לנו היום.

איוב קרא: החוק הזה, אדוני היושב-ראש, שהעליתי להצבעה, שבא בעצם לעשות סדר, לא נגד איש, אלא לשמור על חיילי צה"ל, על אנשים שעובדים למען ישראל, והוא נתקל בהתנגדות הממשלה.

איוב קרא: איפה נשמע הדבר הזה?

איוב קרא: איפה יכולתי להעלות על דעתי דבר כזה?

איוב קרא: מי שתומך ב"חיזבאללה" אין לו מקום בבית הזה, וזה לא חשוב מי, ואין לי נגד איש כהוא זה, אם הוא חבר כנסת שנשבע אמונים לבית הזה ולמדינה הזאת והוא מתנהג נכון.

איוב קרא: אבל אם מישהו קורא תיגר ושמח וקורא ל"חיזבאללה" ארגון חופש, ואני מגבה אותו בעצם בזה שאני מפיל חוק כזה, זה דבר שלא יעלה על הדעת.

איוב קרא: כשאני רואה ביום שישי, אדוני היושב-ראש, שחייל נהרג ברפיח, והממשלה לא מזכירה אותו בשום מקום, וקובעים הלוויה בכפר בית-ג'ן בשעה 14:30, ושיירת ההלוויה מגיעה שעה אחרי הזמן ואף אחד לא מדבר על זה, אף אחד לא מזכיר את זה; גולגולת של חייל מתרסקת, אין דובים ואין יער.

איוב קרא: השיירה חולפת והכלבים נובחים.

איוב קרא: ככה מתנהג ראש הממשלה, לכך אנחנו עדים.

איוב קרא: זו עוד טראומה אחרי הטראומה של קבר יוסף.

איוב קרא: אנחנו לא גומרים את הטראומות הללו.

איוב קרא: ראש הממשלה, לדעתי לא יודע מה שהוא רוצה, אבדה לו הדרך, ואדון שלמה בניזרי עדיין בא בטענות שאנחנו מבקרים אותו על שהוא נותן מטריית ביטחון.

שמואל הלפרט: תודה לחבר הכנסת איוב קרא.

שמואל הלפרט: חברי הכנסת, תם הדיון.

שמואל הלפרט: הצעות סיכום והצבעות יתקיימו במועד אחר.

שמואל הלפרט: אנחנו עוברים לנושא הבא בסדר-היום: הודעת ועדת הפנים ואיכות הסביבה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק הרשויות המקומיות (גמלאות לראש רשות וסגניו) (תיקון מס' 2) (צירוף תקופות לעניין גמלה), התשנ"ח–1997, קריאה ראשונה – הצעת הממשלה והצעת סיעות האיחוד הלאומי – ישראל ביתנו, שינוי, יהדות התורה, חרות ותע"ל שלא להחיל דין רציפות.

שמואל הלפרט: ינמקו את הערעורים שר הפנים חיים רמון – איננו.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת מטעם האיחוד הלאומי – איננו.

שמואל הלפרט: חברת הכנסת מטעם שינוי יהודית נאות, בבקשה, שלוש דקות.

יהודית נאות: כבוד היושב-ראש, חברי כנסת, ברשותכם, למרות השעה המאוחרת, אני רוצה שתנסו להקשיב לנימוקים שאני רוצה להעלות בפניכם, מדוע לא צריך לתמוך בהצעת החוק הזאת, שמקורה בעצם בכנסת הארבע-עשרה ומבקשים היום להחיל עליה דין רציפות.

יהודית נאות: אני רוצה להסביר מדוע, ואל יצא קצפכם: לדעתי, אין הצעת חוק סקטוריאלית יותר מההצעה הזאת.

יהודית נאות: ממה נפשך?

יהודית נאות: יושבים עשרה עובדי רשת החינוך העצמאי ורשת "מעיין החינוך התורני".

יהודית נאות: גורלם שפר, והם נעשו סגני ראשי ערים או ראשי רשויות.

יהודית נאות: על אותם עשרה רוצים להחיל את דין רציפות הכהונה בעניין קצבאות וגמלאות.

יהודית נאות: רחמים מלול, אתה רוצה לשמוע למה זה לא צריך לחול, או שאתה משוכנע שזה צריך לחול?

רחמים מלול: זה מה שאני מסביר לו.

אליהו סויסה: אולי תסבירי למה זה חל על החינוך הממלכתי-דתי.

יהודית נאות: חלילה וחס, לא מציעים להחיל אותו דבר על כל בית-ספר יסודי מוכר, שממומן ומתוקצב מקופת המדינה, כמו למשל – – –

אליהו סויסה: זה קיים.

יהודית נאות: לא קיים.

יצחק כהן: זה קיים.

יהודית נאות: לא נכון, לא קיים.

יהודית נאות: זה לא קיים בבית-הספר היסודי "ליאו בק", לא קיים בבית-הספר היסודי הריאלי.

נסים דהן: את לא יודעת.

יהודית נאות: לא נכון.

נסים דהן: את לא יודעת על מה את מדברת.

יהודית נאות: אני יודעת על מה אני מדברת, וזה לא קיים.

יהודית נאות: חבר הכנסת דהן, לא אתווכח אתך.

יהודית נאות: תרשמו בפרוטוקול, שחבר הכנסת דהן אמר שאני לא יודעת, ואני גורסת שאני כן יודעת.

שמואל הלפרט: זמנה של חברת הכנסת נאות כמעט ותם.

שמואל הלפרט: יש לה עוד 40 שניות.

נסים דהן: אני מבקש שיירשם בפרוטוקול שהיא לא יודעת.

יהודית נאות: הוא צועק קריאות ביניים, אני לא אוותר.

יהודית נאות: אתה תקשיב פעם בנימוס.

נסים דהן: תדברי בנימוס.

יהודית נאות: אני לא מדברת אליך, או.

יהודית נאות: קיי.?

יהודית נאות: אני מדברת אל מי שסבור שהצעות חוק שנוגעות לפרטים בודדים אינן ראויות.

יהודית נאות: לא ראוי שחוק זה לא יחול על כל מורה בבית-ספר על-יסודי, על כל מי שעובד בגוף המתוקצב על-ידי המדינה והופך לסגן ראש רשות.

יהודית נאות: לא "פייר" שזה לא יחול על כל עובד אוניברסיטה וכל עובד במוסד אקדמי, או על גננות, למשל.

יהודית נאות: זהו חוק שנועד לפתור בעיה, ואני רוצה להסביר למה זו לא העת הנכונה לכך: המגמה היום איננה פנסיה תקציבית.

יהודית נאות: גם חברי כנסת חדשים, שזה מקרוב באו, לא חלה עליהם פנסיה תקציבית.

יהודית נאות: זוהי החלטה מדינית כלכלית נכונה.

יהודית נאות: ואנחנו, מה אנחנו רוצים?

יהודית נאות: להחיל עליהם פנסיה תקציבית, כאשר על סגנים חדשים הדבר לא חל.

יהודית נאות: זו אפליה בוטה, זו אפליה סקטוריאלית, והיא לא צריכה להיות כלולה בספר החוקים של המדינה.

שמואל הלפרט: תודה רבה לחברת הכנסת יהודית נאות.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת הרב יעקב ליצמן.

שמואל הלפרט: אחריו – חבר הכנסת מיכאל קליינר.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת ליצמן מוותר, חבר הכנסת קליינר איננו, חבר הכנסת אחמד טיבי איננו.

שמואל הלפרט: ישיב יושב-ראש ועדת הפנים ואיכות הסביבה.

דוד אזולאי: אני מוותר.

דוד אזולאי: כולם מוותרים.

שמואל הלפרט: חברי הכנסת, ניגש להצבעה.

יובל שטייניץ: על מה אנחנו מצביעים?

יובל שטייניץ: מצביעים בעד או נגד?

שמואל הלפרט: חברי הכנסת, נא לשים לב לפני ההצבעה: מי שמצביע בעד, מצביע בעד ההתנגדות.

שמואל הלפרט: מי שמצביע נגד, מצביע בעד התיקון, כלומר בעד הרציפות.

דוד אזולאי: תסביר לנו בעד מה אנחנו מצביעים.

שמואל הלפרט: חברי הכנסת, אמרתי קודם, מי שמצביע בעד, מתנגד לתיקון.

שמואל הלפרט: מי שמצביע נגד, הוא בעד הרציפות.

שמואל הלפרט: נא להצביע.

שמואל הלפרט: הצבעה מס' 11 בעד הודעת הוועדה – 20 נגד – 3 נמנעים – 2 הודעת ועדת הפנים ואיכות הסביבה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק הרשויות המקומיות (גמלאות לראש רשות וסגניו) (תיקון מס' 2) (צירוף תקופות לעניין גמלה), התשנ"ח–1997, נתקבלה.

שמואל הלפרט: 20 בעד, שלושה נגד, שני נמנעים – הרציפות תחול על החוק.

שמואל הלפרט: סגירת מועדוני החירשים

שמואל הלפרט: חברי הכנסת, אנחנו עוברים לנושא הבא בסדר-היום: סגירת מועדוני החירשים, הצעות לסדר-היום מס' 3326 ו-3333.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת זבולון אורלב, בבקשה.

שמואל הלפרט: אחריו – חברת הכנסת ענת מאור.

זבולון אורלב: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני שמח שוועדת הכנסת אישרה את הדיון בדבר הסכנה של סגירת מועדוני חירשים, אף-על-פי שנשיאות הכנסת לא מצאה לנכון לאשר את הנושא הזה כנושא דחוף, בגלל שפע האירועים.

זבולון אורלב: אני חושב, שדווקא משום שאנחנו עטופים באירועים מדיניים וביטחוניים, הכנסת צריכה לשמור פינה רצינית ומקום ראוי לטפל גם בנושאים החברתיים.

זבולון אורלב: בראשית השבוע שעבר התפרסמה ידיעה, שיש סכנה של סגירת מועדוני החירשים.

זבולון אורלב: במדינת ישראל כ-25 מועדוני חירשים פעילים.

נסים זאב: לא שומעים, אני מבקש לשמוע.

זבולון אורלב: יש כנראה כאלה שנושאים חברתיים קצת רחוקים מלבם, מה אני יכול לעשות.

זבולון אורלב: כ-25 מועדונים מופעלים עבור אוכלוסייה של כ-1,200 איש.

זבולון אורלב: חשוב לומר בראשית דברי, שמועדונים עבור חירשים-אילמים הם מועדונים שמספקים את כל עולמם התרבותי.

זבולון אורלב: חירש, בשונה מכל בעלי הנכויות האחרות, איננו יכול לקחת חלק פעיל בשום פעילות חברתית ותרבותית, באשר הוא חירש-אילם.

זבולון אורלב: לכן יש חשיבות עצומה לקיומם של מועדונים אלה, שמקיימים פעולות חברתיות, פעולות תרבותיות, פעולות עם נוער, פעולות לנשים, פעולות לקשישים והרצאות שבהן החירשים והאילמים יכולים לספק את הצרכים התרבותיים שלהם.

זבולון אורלב: דא עקא, שהתקציב העומד לרשות המועדונים האלה איננו מספיק ואיננו עונה על הצרכים.

זבולון אורלב: כמיליון שקל הוקצבו בתקציב משרד העבודה והרווחה, ועוד כ-200,000 שקלים נותנים להם מכל מיני מקורות שלא מתוקצבים בבסיס.

זבולון אורלב: בעבר, כאשר פעל הלובי החברתי בכנסת, הוא דאג להעביר אליהם תקציבים, אבל מאז הפסיק הלובי לעבוד ואין תקציבים ייחודיים גם לא לצרכים חברתיים, הם אינם מקבלים את התקציבים האלה.

זבולון אורלב: לכן נוצרו גירעונות ויש חשש שהמועדונים האלה אינם יכולים להמשיך ולפעול כתקנם.

זבולון אורלב: לכן אני חושב שמן הראוי לקיים דיון כיצד אפשר למצוא את הפתרונות כדי שבבסיס התקציב של משרד העבודה והרווחה ייתוספו עוד 300,000, 400,000 שקלים, ואלה לא סכומים בשמים, על מנת להבטיח שהמועדונים האלה יוכלו להתקיים כראוי.

זבולון אורלב: אני חושב שזאת חובה בסיסית של חברה בריאה – בריאה תרתי משמע – בריאה במוסריותה, בריאה בנפשה, בריאה בגישתה לאנשים נכים שהיא מבינה.

זבולון אורלב: הואיל ולא מדובר בסכומים שמגיעים לשמים, ניתן ללכת לקראתם.

זבולון אורלב: צריך גם לומר, שדווקא בימי אירועים קשים אלה, כשהחירשים-אילמים מנותקים מהחדשות הטלוויזיוניות, כי הם לא שומעים את החדשות, אלא רק רואים, פניתי כמה וכמה פעמים גם לרשות השידור וגם למועצת הרשות השנייה, ואומנם נענינו באופן חלקי, להוסיף יותר תרגומים גם לשפת החירשים, וגם כתוביות בתחתית המסך, אבל אין הקומץ משביע את הצרכים, ואני מנצל במה נכבדה זו לקרוא בשנית לרשות השידור ולמועצת הרשות השנייה להתחשב באוכלוסיית החירשים-אילמים ולהוסיף להם עוד ועוד כתוביות כדי שהם יוכלו להבין את החדשות.

זבולון אורלב: אם כולנו ראינו הערב את החדשות והתרגשנו לראות את ההפצצה של צה"ל, עם כל ההסברים, מאחר שלא היו כתוביות, תדעו שהיתה אוכלוסייה שלמה שאינה יכולה להבין ולדעת, הואיל ומדובר, בין היתר, גם באנשים קשישים ומבוגרים שגרים לבדם, ובדרך כלל שני בני הזוג חירשים – חירש-אילם נוטה להתחתן עם חירשת-אילמת – אזי שני בני הזוג אינם מבינים, ואין להם את מי לשאול.

זבולון אורלב: אני חושב, שעל החובות הבסיסיות האלה ניתן לדבר גם בימים הרי-עולם כאלה של מלחמה.

זבולון אורלב: זה כוחה של חברה, שבצד כל הפעולות הגדולות של מלחמה, היא יכולה לייחד מאמץ ולטפל בקשישים.

זבולון אורלב: אני מאוד מקווה שהכנסת תתמוך במתן הסיוע הזה לקשישים.

זבולון אורלב: תודה רבה.

שמואל הלפרט: תודה לחבר הכנסת זבולון אורלב.

שמואל הלפרט: שר העבודה והרווחה איננו באולם.

שמואל הלפרט: אדוני חבר הכנסת אורלב, מה אדוני מציע?

זבולון אורלב: ועדת העבודה והרווחה.

תמר גוז'נסקי: ועדת העבודה והרווחה.

ראובן ריבלין: ביקשתי הצעה אחרת.

שמואל הלפרט: בבקשה, חבר הכנסת ראובן ריבלין.

ראובן ריבלין: אדוני היושב-ראש, אני מנצל את ההצעה האחרת רק לצורך חיזוק ידיו של חבר הכנסת אורלב.

ראובן ריבלין: אני מוכרח לומר, היום יש ישועה לכבדי השמיעה.

ראובן ריבלין: היום האפשרויות להכניס את כבדי השמיעה לתוך המערכת של החברה כולה הן דבר נפלא ומופלא, ואכן התחלנו להתקדם בעניין זה.

ראובן ריבלין: מניעת הכספים האלה ממוסדות חוץ ומוסדות חינוך פנים שעוסקים בעניין הזה מונעת מאנשים להשתלב בחברה, וחברה שאינה עוזרת לחסרי ישע כאלה אינה ראויה להיקרא חברה, ואני מחזק את ידיו של חבר הכנסת אורלב.

שמואל הלפרט: תודה לחבר הכנסת ראובן ריבלין.

שמואל הלפרט: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה.

שמואל הלפרט: מי בעד?

שמואל הלפרט: מי נגד?

שמואל הלפרט: הצבעה מס' 12 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 18 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

שמואל הלפרט: חברי הכנסת, ברוב של 18 בעד, אין מתנגדים ואין נמנעים, ההצעה לסדר-היום עוברת לוועדת העבודה והרווחה.

שמואל הלפרט: (קריאה ראשונה)

שמואל הלפרט: חברי הכנסת, אנחנו עוברים לנושא הבא בסדר-היום: הצעת חוק צער בעלי חיים (הגנה על בעלי חיים) (תיקון מס' 3) (איסור חיתוך ברקמה חיה), התשס"א–2000, של חבר הכנסת זבולון אורלב.

שמואל הלפרט: יציג את ההצעה חבר הכנסת זבולון אורלב, בבקשה.

זבולון אורלב: רבותי, בקצירת האומר – הצעת החוק מציעה לאסור חיתוך רקמה חיה של בעלי חיים למטרות נוי.

זבולון אורלב: לצערנו, במדינת ישראל לא ברור, אף-על-פי שיש חוק צער בעלי חיים, שהוא חוק מוסרי, שהוא חוק יהודי, שהוא חוק נחוץ – אין ברור מן החוק שיש איסור לחתוך אוזניים של כלבים לצורך תערוכות, לא ברור שאסור לחתוך זנבות של בעלי חיים לצורך נוי ולצורך ספר יוחסין.

זבולון אורלב: מאחר שאנחנו אמונים על דברי חכמים שאמרו – אנחנו קוראים בקריאת שמע "ונתתי עשב בשדך לבהמתך ואכלת ושבעת", ומכאן פסקו חז"ל שקודם שאדם אוכל הוא צריך לדאוג לתת עשב לבהמתו.

זבולון אורלב: היחס לבעלי חיים במקורות הוא יחס שאפשר ללמוד ממנו הרבה מאוד.

זבולון אורלב: על הפסוק בתהילים "ורחמיו על כל מעשיו" אנחנו גם לומדים, שהקדוש-ברוך-הוא מרחם על כל בריותיו, וראוי שבספר החוקים של מדינת ישראל נוסיף גם את החוק הזה.

זבולון אורלב: תודה רבה.

שמואל הלפרט: תודה לחבר הכנסת זבולון אורלב.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת עוזי לנדאו, בבקשה.

עוזי לנדאו: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, צער בעלי חיים לראות היום את אזרחי מדינת ישראל תחת ממשלה זו.

עוזי לנדאו: מה לעשות?

אליהו סויסה: חבר הכנסת לנדאו, כבר אמר מישהו שפני הדור כפני הכלב.

עוזי לנדאו: כן, אבל הפירוש הזה הוא טיפה שונה, אם אתה יודע מה טיבו האמיתי.

עוזי לנדאו: אדוני היושב-ראש, ראש הממשלה אומר שהפך כל אבן בדרך לשלום.

עוזי לנדאו: אנחנו נכנסנו לניסוי אוסלו, מוותרים ויתורים מפליגים, מעבירים לידיהם נשק.

עוזי לנדאו: אנחנו ניתן להם רובים, והם ישמרו עלינו.

עוזי לנדאו: איך אמר מר פרס?

עוזי לנדאו: – ישראל ואש"ף ייאבקו יחד ב"חמאס".

עוזי לנדאו: תמו 100 שנות טרור, יחלו 100 שנות שלום.

עוזי לנדאו: לילות ללא פחד, ימים של תקווה.

נסים דהן: והאמנת לו.

נסים דהן: אנחנו לא האמנו לו.

עוזי לנדאו: אני בוודאי האמנתי לו.

עוזי לנדאו: אנחנו הזהרנו לאן הדברים מובילים.

עוזי לנדאו: אבל, אדוני היושב-ראש, אמרו לנו: ניסוי, מוכרחים לנסות הכול למען השלום.

עוזי לנדאו: ומה שיש כאן לפנינו, עבור מדינה שלמה, שפן ניסיונות.

עוזי לנדאו: תהליך אוסלו, אדוני היושב-ראש, הוא ניסוי שעשו חסידי אוסלו ואוסלואידים למיניהם בבני-אדם, במדינה שלמה, ופה מדובר לא רק על צער בעלי חיים, פה מדובר על צער אנשים, ואנחנו משלמים על מדיניות הממשלה מחיר כבד.

עוזי לנדאו: אני קורא לממשלה לחשוב מחדש אנה הביא אותנו התהליך החמור והמסוכן הזה – טרגדיה לעם ישראל.

עוזי לנדאו: ורק דבר אחד טוב יש, שהמהומות פרצו עכשיו, אדוני השר.

עוזי לנדאו: אילו פרצו בעוד חצי שנה, בעוד שנה, לאחר שמר ברק היה הולך לעוד סדרת ויתורים מפליגים והיה מעביר לידי הפלסטינים עוד נשק, עוד שטחים, עוד כסף ועוד הכרה בין-לאומית, המהומות היו מתחילות מכאן, אנה אנו באים?

עוזי לנדאו: תודה רבה, אדוני היושב-ראש,

שמואל הלפרט: תודה רבה לחבר הכנסת עוזי לנדאו.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת מאיר פרוש.

קריאות: מוותרים.

שמואל הלפרט: כולם מוותרים.

שמואל הלפרט: גם חבר הכנסת ריבלין?

שמואל הלפרט: טוב.

שמואל הלפרט: כולם מוותרים.

שמואל הלפרט: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה.

שמואל הלפרט: מי בעד, מי נגד – אפשר להצביע.

שמואל הלפרט: הצבעה מס' 13 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 23 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק צער בעלי חיים (הגנה על בעלי חיים) (תיקון מס' 3) (איסור חיתוך ברקמה חיה), התשס"א–2000, לוועדת החינוך והתרבות נתקבלה.

שמואל הלפרט: חברי הכנסת, 23 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

שמואל הלפרט: הצעת חוק צער בעלי חיים (הגנה על בעלי חיים) (תיקון מס' 3) תעבור לוועדת החינוך להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

שמואל הלפרט: תודה.

שמואל הלפרט: (קריאה ראשונה)

שמואל הלפרט: חברי הכנסת, אנחנו עוברים לנושא הבא בסדר-היום: הצעת חוק הנכים (תגמולים ושיקום) (תיקון מס' 21) (פגיעה נפשית מפוסט טראומה), התשס"א–2000, קריאה ראשונה – של חברת הכנסת זהבה גלאון.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, אני רוצה להודות ליושב-ראש ועדת העבודה והרווחה, חבר הכנסת דוד טל, על הבאת החוק הזה לקריאה ראשונה.

זהבה גלאון: מדובר בחוק שמתייחס לאנשים שסובלים מהלם קרב.

זהבה גלאון: החוק הזה מבחין בפעם הראשונה בין הפרעות נפשיות מכל סוג לבין פגיעות נפשיות הנובעות מפוסט טראומה, לרבות מהלם קרב.

זהבה גלאון: אני מודה לכם.

שמואל הלפרט: תודה.

שמואל הלפרט: כולם מוותרים על זכות הדיבור.

שמואל הלפרט: נא להצביע.

שמואל הלפרט: הצבעה מס' 14 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 23 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הנכים (תגמולים ושיקום) (תיקון מס' 21) (פגיעה נפשית מפוסט טראומה), התשס"א–2000, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

שמואל הלפרט: חברי הכנסת, 23 בעד, אין מתנגדים ואין נמנעים.

שמואל הלפרט: הצעת חוק הנכים (תגמולים ושיקום), של חברת הכנסת זהבה גלאון, אושרה בקריאה ראשונה והיא תועבר לוועדת העבודה והרווחה להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

שמואל הלפרט: (קריאה ראשונה)

שמואל הלפרט: אנחנו עוברים לנושא הבא בסדר-היום: הצעת חוק שריון שלילת זכות השיבה, התשס"א–2000, קריאה ראשונה – של חבר הכנסת ישראל כץ וקבוצת חברי הכנסת.

שמואל הלפרט: יציג את ההצעה חבר הכנסת ישראל כץ, בבקשה.

ישראל כץ: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני מבקש את תמיכת חברי וחברות הכנסת בהצעת החוק בקריאה ראשונה – לשריין את שלילת זכות השיבה של פליטים ערבים לתוך מדינת ישראל.

ישראל כץ: הצעת החוק עברה ברוב גדול בקריאה הטרומית ואושרה בוועדת החוקה.

ישראל כץ: אני חושב, שראוי דווקא בימים האלה להגן על צביונה היהודי הדמוקרטי של מדינת ישראל באמצעות חקיקת החוק.

ישראל כץ: אני מודה לחברי הכנסת על התמיכה.

שמואל הלפרט: תודה.

שמואל הלפרט: כולם מוותרים על זכות הדיבור.

תמר גוז'נסקי: מה פתאום?

תמר גוז'נסקי: אני לא מוותרת.

האשם מחאמיד: אדוני היושב-ראש, הצעה לסדר.

שמואל הלפרט: כן, בבקשה.

האשם מחאמיד: לאחר התייעצות בין חברי סיעת רע"ם, בשם הסיעה אנחנו רואים בהצעת החוק הזאת הצעת אי-אמון בראש הממשלה.

נסים דהן: נגמר לכם המלאי.

נסים דהן: אתם לא יכולים להגיש אי-אמון.

נסים דהן: יש לכם שתי הצעות במושב.

נסים דהן: נגמרו שתי ההצעות שלכם בשבוע שעבר.

נסים דהן: תחפש במקום אחר.

האשם מחאמיד: יש לנו, ואני אחראי למה שאני אומר.

האשם מחאמיד: אני מבקש מש"ס לא לקבוע לי אם יש לי או אין לי.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת האשם מחאמיד, בודקים עכשיו במזכירות הכנסת אם יש לכם אפשרות לבקש הצעת אי-אמון.

תמר גוז'נסקי: בינתיים נמשיך את הדיון.

שמואל הלפרט: זה הנושא האחרון בסדר-היום.

תמר גוז'נסקי: מה עם דיון?

שמואל הלפרט: אין דיון.

שמואל הלפרט: כולם ויתרו.

תמר גוז'נסקי: אני לא ויתרתי.

שמואל הלפרט: את רשומה בכלל?

שמואל הלפרט: חברי הכנסת, חבר הכנסת האשם מחאמיד ביקש לראות בהצבעה הצעת אי-אמון, ולכן ההצבעה לא תתקיים היום.

שמואל הלפרט: ההצבעה תתקיים בשבוע הבא.

שמואל הלפרט: (קריאה ראשונה)

שמואל הלפרט: אנחנו עוברים לנושא הבא בסדר-היום: הצעת חוק לתיקון פקודת בריאות העם (מס' 17) (הגבלת תקופת כהונה של מנהלי מחלקות בבתי-חולים ציבוריים), התש"ס–2000, של חבר הכנסת אחמד טיבי וקבוצת חברי הכנסת.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת אחמד טיבי, בבקשה.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הצעת החוק שמונחת לפניכם לקריאה ראשונה מדברת על הגבלת משך הכהונה של מנהלי מחלקות בבתי-חולים.

אחמד טיבי: ההצעה התקבלה בקריאה טרומית.

אחמד טיבי: מטרתה להגביל את משך כהונת מנהלי המחלקות לא באופן רטרואקטיבי, אלא מנהלי מחלקות חדשים, המתמנים בבתי-חולים בארץ לשתי תקופות, כל תקופה של שש שנים.

ראובן ריבלין: אם תמהר נצביע בעד.

אחמד טיבי: אני מבקש שאף אחד לא ישתתף בדיון, כי זה חוק שמקובל על כל חברי הבית, ואני אודה לכם.

רחמים מלול: אם הוא מגיע לגיל 50, מה אתה רוצה שהוא יעשה בגיל 50?

אחמד טיבי: בדרך כלל זה לא קורה בגיל 40.

אחמד טיבי: זה קורה בגיל 45, 46, 47.

אחמד טיבי: שתי תקופות זה 12 שנה, ולאחר מכן, אם יש מקרה חריג שאתה מכיר אותו באופן אישי, עילוי למשל, יש אפשרות של ועדה מיוחדת, או שהוא ייכנס עוד פעם למכרז ואז הוא יתקבל.

אחמד טיבי: כל הסייגים האלה נדונו, עמיתי חבר הכנסת מלול, בוועדה והתקבלו על-ידי ההסתדרות הרפואית בישראל.

אחמד טיבי: יש כאן ניסיון להזרים דם חדש למערכת, כשרונות צעירים, למנוע הסתיידות עורקים במערכת הרפואית, חבר הכנסת מלול.

אחמד טיבי: זה רק יעזור לזרימה טובה יותר וסירקולציה מצוינת בבתי-החולים.

אחמד טיבי: אני שמח שאתה מחייך.

אחמד טיבי: זה מפעיל כמה שרירים אצלך בפנים.

אחמד טיבי: פרופסור יהודית נאות שותפה פעילה לחוק הזה, גם חבר הכנסת אליעזר כהן וגם חברת הכנסת זהבה גלאון וכל חברי הבית מכל הסיעות הצביעו בעד החוק הזה.

אחמד טיבי: לכן אני לא אאריך, ואני מבקש, על מנת להקל על כולכם, אנחנו בשעה מאוחרת, אם נוכל לגשת מייד להצבעה אני אודה לכולכם.

אחמד טיבי: תודה רבה.

תמר גוז'נסקי: אני לא מוותרת.

שמואל הלפרט: בסדר גמור.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת משה גפני – אינו נוכח.

שמואל הלפרט: חברי הכנסת בנימין אלון, זבולון אורלב, מיכאל קליינר, ישראל כץ, אברהם רביץ, מאיר שטרית, נחום לנגנטל, עזמי בשארה, אופיר פינס-פז, סאלח טריף.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת יובל שטייניץ, בבקשה.

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לפתוח ולשבח את הצעת החוק, אבל המציע לא מאפשר לי את זה.

אחמד טיבי: אתם ביקשתם לקצר את הדיון.

יובל שטייניץ: אני לא ביקשתי לקצר את הדיון ואני עומד על זכותי לדבר כמו שאתה עשית פעמים רבות במקרים אחרים ולא תסתום לי את הפה.

יובל שטייניץ: בבקשה, הסכת ושמע.

יובל שטייניץ: אני תומך בחוק הזה, זה חוק נכון, זה חוק חשוב, אני מברך אותך על החוק הזה, ואני גם אצביע בעדו בלי היסוס, כיוון שהחוק הזה מונע קיבוע מוגזם של עמדות ומאפשר יותר תחלופה בעמדות ניהול.

יובל שטייניץ: זה דבר בריא למערכת, ואני משוכנע שהחוק הזה רק יועיל למערכת הבריאות הישראלית.

יובל שטייניץ: בהזדמנות זאת אני רוצה להתייחס לפעולה של צה"ל היום בעזה, הפעולה שבאה בעקבות הפיגוע המחריד, ואני מוכרח להגיד לך, חסר התקדים לפחות בסבב הזה של האירועים, כי אם זיכרוני אינו מטעה אותי, בסבב האלימות של החודשיים האחרונים נפגעו הרבה ויותר מדי ילדים, גם פלסטינים וגם ישראלים, גם ערבים וגם יהודים, אבל זה הפיגוע הראשון שכוון מלכתחילה כנגד ילדים, שכוון בצורה מרושעת כנגד אוטובוס של מועצה אזורית, אוטובוס שמזוהה כאוטובוס שמסיע ילדים.

יובל שטייניץ: פעולת רשע כזאת אינני זוכר בגל האלימות האחרון, ומהבחינה הזאת המפגעים ואלה ששלחו אותם, ובראשם האדון יאסר ערפאת – – –

שמואל הלפרט: חבר הכנסת שטייניץ, אני רוצה להזכיר לך, שכבר היה ניסיון כזה לפני שבועות מספר, אבל הילדים ניצלו בנס.

יובל שטייניץ: וכאן פגעו בילדים, ובכוונה תחילה בילדים.

יובל שטייניץ: הדבר הזה חוצה את כל גבולות האלימות והאכזריות שהיינו עדים להן בחודשיים האחרונים.

שמואל הלפרט: תודה, זמנך תם.

יובל שטייניץ: אני רק רוצה לומר, ובזה אני אסיים, שיש הרבה אזרחים בישראל שמרגישים היום אולי איזו תחושה של גאווה, איזו תחושה של החזרת הגאווה.

יובל שטייניץ: סוף-סוף צה"ל עושה משהו התקפי ולא רק מתגונן באופן פסיבי.

נסים זאב: זה רק כדורי הרגעה.

יובל שטייניץ: אני רוצה לומר לכם, שאלה כוסות רוח למת.

יובל שטייניץ: אם אין שינוי אמיתי במדיניות הממשלה, באסטרטגיה של המאבק ושל התגובה; אם אין החלטה שמרגע זה והלאה לא יירו על ירושלים, אחרת החיים של ערפאת ושל חבר מרעיו יהפכו לבלתי נסבלים; אם אין החלטה ברורה המגובה בדיבורים ובמעשים, שזאת לא תגובה ספורדית, חד-פעמית, אלא שמעתה והלאה מי שיירה עלינו ישלם מחיר עשרת מונים – הפעולה הלילה היא כוסות רוח למת.

יובל שטייניץ: היא רק לצורכי תעמולה והסברה בתוך הציבור.

יובל שטייניץ: ככה לא עושים שלום, אבל ככה גם לא מנהלים ולא עושים מלחמה.

יובל שטייניץ: תודה רבה.

שמואל הלפרט: תודה.

שמואל הלפרט: חברת הכנסת תמר גוז'נסקי.

שמואל הלפרט: בהזדמנות זאת אני מתנצל על שלא אפשרתי לך לדבר בנושא הקודם.

שמואל הלפרט: אחריה – חבר הכנסת מוחמד ברכה.

תמר גוז'נסקי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני אתמוך בהצבעה בהצעת החוק של חבר הכנסת אחמד טיבי, ואני רוצה להגיד משהו על הדמוקרטיה בכנסת ועל הדרך שבה הבית צריך להתנהל.

תמר גוז'נסקי: הייחודיות של כנסת היא, שלכל חבר כנסת יש זכות לדעה ולהביע דעה, ולא יעלה על הדעת, שבאיזה רוב מקרי שיש פה תתקבל איזו החלטה, שלא כל חברי הכנסת הנוכחים יהיו שותפים לה.

תמר גוז'נסקי: זה פשוט לא יעלה על הדעת.

תמר גוז'נסקי: בכלל לא מעניין אותי אם יושב-ראש סיעת הליכוד ויושב-ראש סיעת העבודה יחליטו ביניהם כל מיני החלטות.

תמר גוז'נסקי: השיטה הזאת לא יכולה לעבוד.

תמר גוז'נסקי: לכל אחד יש נושאים שהם חשובים לו.

תמר גוז'נסקי: לאחד חשוב מאוד אם יקצצו או לא יקצצו את הזנב לכלב, וזה בסדר גמור, זה נושא חשוב.

תמר גוז'נסקי: אני מסכימה אתך, חבר הכנסת אורלב, בתור מי שמאוד אוהבת כלבים.

תמר גוז'נסקי: אבל זה לא אומר שאפשר כך בהינף יד להחליט שלמישהו אחר הנושא לא חשוב.

תמר גוז'נסקי: כל הזעקות וכל הצעקות שלי וכלום, זה בכלל לא מעניין, יש פה איזו הילולה כזאת.

תמר גוז'נסקי: מי החליט?

תמר גוז'נסקי: מה החליט?

תמר גוז'נסקי: מישהו לא רוצה לשמוע דיון?

תמר גוז'נסקי: הוא יכול לצאת, הוא יכול ללכת הביתה, הוא יכול לעשות מה שהוא רוצה.

תמר גוז'נסקי: בהקשר זה – חבר הכנסת עוזי לנדאו, שלדאבוני אני רואה שהוא יצא, שב וקרא היום לסלק את חברי הכנסת הערבים שלא מוצאים חן בעיניו מהכנסת.

תמר גוז'נסקי: אני רוצה לשאול את חברי הכנסת, האם אנחנו יכולים ככנסת לעבור לסדר-היום על קריאה לסלק אחד מחברינו?

ראובן ריבלין: ברכה קורא כל יום לסלק את ישראל כץ.

תמר גוז'נסקי: אני חושבת, שמי שמשמיע קריאה כזאת, לא חשוב לי כרגע מאיזו סיעה הוא, לא מבין אלף-בית בדמוקרטיה.

תמר גוז'נסקי: נבחרנו כדי לייצג דעות שונות, לפעמים מנוגדות, לפעמים מרגיזות ולפעמים מעצבנות, אבל למה אתם רוצים להביא את הבית הזה?

יובל שטייניץ: ומה עם סילוק כהנא?

תמר גוז'נסקי: אנחנו מדברים על קריטריונים שישנם בחוק.

תמר גוז'נסקי: הקריטריונים שישנם בחוק מדברים על התמודדות בבחירות לכנסת, הם לא מדברים על חברי כנסת בפועל.

אליעזר זנדברג: זה נכון לגבי הרב כהנא, מה שאת אומרת?

תמר גוז'נסקי: כן.

תמר גוז'נסקי: חבר הכנסת מודי זנדברג, כאשר חבר הכנסת כהנא היה חבר כנסת, הוא לא סולק מחברותו.

תמר גוז'נסקי: החוק שהתקבל אמר איזו רשימה יכולה להתמודד ואיזו רשימה תיפסל, אבל מי שכבר נבחר, ואני אומרת שגם אם הדעות שלו מתועבות בעיני, זה לא שייך לעניין, כי אחרת אין כנסת, אין דמוקרטיה ואין שום דבר.

תמר גוז'נסקי: אני אומרת לכם, חבר הכנסת ריבלין, אתה ואני קצת יותר ותיקים אולי מאחרים, ואני חיה בהרגשה שיש פה מי שחושב, שאם נחסל את הבית הזה ונסתום את הפה לכמה חברי כנסת, נוכל לסדר את העניינים במדינה.

תמר גוז'נסקי: הסוף של זה יהיה איש חזק, והסוף של זה יהיה שיירמסו כל החירויות הדמוקרטיות.

תמר גוז'נסקי: מי שלא מבין את חומרת הרגע הזה ומי שנותן לעבור על דברים כאלה, כמו שאמר חבר הכנסת עוזי לנדאו, לסדר-היום, וחברי סיעתו לא קמים ולא אומרים: דברי נבלה כאלה לא ייאמרו בבית הזה – – –

ראובן ריבלין: ומה עם מה שאומר חבר הכנסת ברכה, שקורא לסלק את חבר הכנסת כץ?

תמר גוז'נסקי: העניין הוא לא במה שאומרים ובדעות.

תמר גוז'נסקי: העניין הוא לא בדעות.

תמר גוז'נסקי: חבר כנסת הוא חבר כנסת הוא חבר כנסת, ואין דרך אחרת.

תמר גוז'נסקי: אני אומרת לכם, שכל מי שיעשה דברים כאלה – אנחנו כורתים את הענף שעליו אנחנו יושבים.

יובל שטייניץ: למה את לא קמת?

שמואל הלפרט: חבר הכנסת שטייניץ, אני מבקש לא להפריע.

תמר גוז'נסקי: ואל נתפלא כשלא יהיו רק הססמאות האלה שכתובות על הקיר, "אהוד בוגד", לא רק הן.

תמר גוז'נסקי: היום חבר הכנסת ליברמן השווה את אהוד ברק למרשל פטן, משתף הפעולה עם הנאצים.

תמר גוז'נסקי: כך נלך הלאה ונלך הלאה ונלך הלאה ובסוף לא תהיה דמוקרטיה ומדינת ישראל לא תוכל להתקיים.

תמר גוז'נסקי: תודה.

שמואל הלפרט: תודה.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת מוחמד ברכה.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת טלב אלסאנע, ואחריו – חבר הכנסת שאול יהלום.

ראובן ריבלין: חברייך ברכה ואחרים קוראים לאריק שרון רוצח, גם זה דמוקרטיה?

יובל שטייניץ: למה זה שונה מהמרשל פטן?

יובל שטייניץ: גם את לפעמים אולי קראת, אולי אחרים.

טלב אלסאנע: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, אני תומך בהצעת החוק.

טלב אלסאנע: אני רוצה להוסיף שני משפטים על הדברים שאמרה חברת הכנסת תמר גוז'נסקי, שאני, בצדק, מסכים אתם.

טלב אלסאנע: אנחנו שומעים לאחרונה גם את הססמה: תנו לצה"ל לנצח.

טלב אלסאנע: בעצם בואו נפזר את הכנסת והמטה הכללי ינהל את המדינה, זאת בעצם המשמעות.

טלב אלסאנע: יש כאלה שמבינים, שבמקום להתמודד עם דעות, צריך לירות באנשים ולהרוג אותם.

טלב אלסאנע: זאת שיטה פסולה.

יובל שטייניץ: מחסלים את האויבים, לא את הדעות.

טלב אלסאנע: במקום להתמודד עם הדעות שנשמעות, אתם חושבים שאם מחסלים – אתם מתמודדים עם הדעה ואתם פותרים אותה.

טלב אלסאנע: לפני 20 שנה ולפני עשר שנים היינו אומרים שתכירו באש"ף, והייתם משיבים שאנחנו גיס חמישי.

טלב אלסאנע: בסוף הכירו באש"ף.

טלב אלסאנע: כשאמרנו שתצאו מלבנון אמרתם שאנחנו בוגדים, ויצאתם מלבנון.

טלב אלסאנע: בסופו של דבר, כל מה שאנחנו אומרים זה מה שיהיה, כי זה הצדק.

טלב אלסאנע: זה בסופו של דבר יביא לפתרון ולשקט ולשלום באזור הזה.

טלב אלסאנע: תודה רבה.

שמואל הלפרט: תודה.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת ראובן ריבלין.

שמואל הלפרט: אחריו – חבר הכנסת האשם מחאמיד.

ראובן ריבלין: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברת הכנסת גוז'נסקי, מה שאומר חבר הכנסת עוזי לנדאו הוא, שכל חבר כנסת שנבחר הוא חבר כנסת בישראל.

האשם מחאמיד: את זה אתה אומר.

ראובן ריבלין: קל וחומר.

ראובן ריבלין: אין אדם שהוא חבר כנסת יותר טוב או פחות טוב, או בעל זכויות יותר או בעל זכויות פחות.

ראובן ריבלין: כאשר רואים את ההצבעה, כולם נחשבים.

ראובן ריבלין: עם זה, מהרהר עוזי לנדאו לתומו ואומר כמשכיל הבא להתעסק בהלכות הדמוקרטיה לעומקן.

ראובן ריבלין: הוא אומר, שכהנא לא נבחר לכנסת משום שהיו לו תעצומות הנפש, התעוזה ויש יאמרו החוצפה לומר בדיוק למה הוא רוצה ללכת לכנסת.

ראובן ריבלין: לכן בית-המשפט העליון פסל אותו.

ראובן ריבלין: לעומת זאת, אומר עוזי לנדאו, יש כאן חברי כנסת שאמרו דבר אחד לבית-המשפט העליון ודבר אחר כאשר הם כאן, בכנסת הזאת.

ראובן ריבלין: אם, למשל, לאנשים אשר הגנו על ביטחון ישראל הם קוראים "משתפי פעולה" ומתירים את דמם, כמו למשל אותם בעלי ברית שלנו מבין אנשי צד"ל, יש כאן משום כפירה בעיקר.

ראובן ריבלין: אם בכל אדם אשר רואה בציונות את אחד מהדברים העיקריים של מדינת ישראל, שהיא מדינת היהודים הדמוקרטית, אם הם רואים בכך איזו כפירה בעיקר, יכול להיות שהם מטיפים לדבר, שאם היו אומרים אותו מראש והיו מתבטאים כך מראש בפני בית-המשפט העליון, היה בית-המשפט העליון אומר שייתכן שבמדינה היהודית הדמוקרטית הם אינם יכולים להיבחר לכנסת.

ראובן ריבלין: אנחנו צריכים להרהר באמת, כמצוות אנשים מלומדה, איפה היא הדמוקרטיה.

ראובן ריבלין: האם האדם האומר את האמת ונפסל הוא השרץ, או שהשרץ הוא אדם שאומר כך כדי להיבחר ועושה אחרת כדי להיבחר פעם נוספת על-ידי צאן מרעיתו, או על-ידי אותו קהל יעד שאליו הוא מכוון.

ראובן ריבלין: אלה שאלות רציניות ביותר.

ראובן ריבלין: האם בעלי בריתה של מדינת ישראל יכולים להיחשב כמשתפי פעולה שדמם הותר?

ראובן ריבלין: האם אויבי ישראל הם לוחמי חופש?

ראובן ריבלין: זאת שאלה גדולה – האם בדמוקרטיה שלנו הם יכולים להתמודד?

ראובן ריבלין: ואני אומר לעוזי לנדאו: יכולים גם יכולים.

ראובן ריבלין: יכולים להתמודד, ונוכיח לעולם כולו, שמדינת היהודים, מדינת ישראל, היא גם דמוקרטית, והפער שצריך לגשר בין מדינה יהודית למדינה דמוקרטית – לפעמים בנשיכת שפתיים צריך לעשות זאת, ונעשה זאת, ונמשיך לעשות זאת, וכך נקיים את הדמוקרטיה הישראלית, ולא יעזור שום דבר לאף אחד, ונילחם כל אחד על דעותיו.

ראובן ריבלין: אני תומך בחוק.

ראובן ריבלין: אף שהחוק ערוך ומסודר ומנוסח על-ידי אחמד טיבי, אני חושב שזה אחד החוקים הנכונים, הצודקים, הטובים.

ראובן ריבלין: צריך לשמוע את בעלי המקצוע, אבל אין לי כל ספק שרבים מאתנו לא הסכינו להגיע כדי אותה דרגה שאומרת:

ראובן ריבלין: כל כך ברור היה החוק הזה, מדוע לא עשינו אותו עד היום.

ראובן ריבלין: תודה.

יהודית נאות: תאר לעצמך שראש הממשלה היה לנצח ולא היה מתחלף אף פעם.

שמואל הלפרט: תודה.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת האשם מחאמיד.

שמואל הלפרט: אחריו – חבר הכנסת דני נוה.

האשם מחאמיד: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לברך את חברי אחמד טיבי על הצעת החוק.

האשם מחאמיד: כמובן, אנחנו נתמוך בהצעה הזאת, היא הצעה נכונה.

האשם מחאמיד: אדוני היושב-ראש, קורה פה דבר מאוד מאוד מסוכן.

האשם מחאמיד: אם אני אומר דברים שריבלין או עוזי לנדאו אומרים, אז אני בסדר, אז זאת דמוקרטיה.

האשם מחאמיד: אם אני אומר דברים הפוכים ממה שהוא אומר, אז זה משהו שאסור לומר ואני גיס חמישי.

האשם מחאמיד: אני מבקש לומר, אדוני היושב-ראש, שאם הכנסת היתה מכבדת את עצמה, לא ייתכן היה שחבר כנסת בא כלפי עשרה או תשעה או חמישה חברי כנסת ערבים, או אחד, ואומר שהם גיס חמישי.

האשם מחאמיד: למה השתיקה הזאת?

האשם מחאמיד: מדוע לא מסירים את החסינות של האיש הזה?

האשם מחאמיד: מדוע לא מעמידים אותו למשפט על הסתה ואולי המרדה ואולי גזענות?

האשם מחאמיד: יש פה כמה סעיפים שאפשר להעמיד בהם למשפט אדם כזה.

האשם מחאמיד: והכנסת שותקת.

יובל שטייניץ: כי אולי הוא צודק.

יובל שטייניץ: אולי יש צדק מסוים.

יובל שטייניץ: אולי יש חבר כנסת שפועל כגיס חמישי.

האשם מחאמיד: אני יכול להגיד, שחבר הכנסת שטייניץ הוא גיס חמישי במדינת ישראל, הוא בוגד במדינה.

האשם מחאמיד: כמו שאתה יכול להגיד לי, אני יכול להגיד לך שאתה נגד האינטרסים של העם היהודי, אתה בועט באינטרסים האלה.

יובל שטייניץ: אתה יכול להגיד כל דבר, השאלה היא אם זה אמת או שקר.

יובל שטייניץ: אתה לא חושב שזאת האמת.

יובל שטייניץ: כל דבר אפשר להגיד.

האשם מחאמיד: זאת האמת.

האשם מחאמיד: חבר הכנסת שטייניץ, תמיד היינו כמו אותו ילד בסיפור של אנדרסן, שאמר שהמלך הוא עירום.

האשם מחאמיד: והמלך הזה עירום.

האשם מחאמיד: תודה.

יובל שטייניץ: השאלה רק מי המלך.

ראובן ריבלין: תודה לחבר הכנסת האשם מחאמיד.

ראובן ריבלין: יעלה ויבוא חבר הכנסת איוב קרא.

ראובן ריבלין: אני לא קורא את שמות חברי כנסת שאינם נמצאים בבניין.

יהודית נאות: אולי כל אחד ידבר פעם אחת ביום?

ראובן ריבלין: חברת הכנסת נאות, אולי אינך יודעת, אבל בקריאה ראשונה כל חבר כנסת יכול – – –

יהודית נאות: אני מנסה לעשות לחץ חברתי.

ראובן ריבלין: אני מוכרח לומר, שזכותם של חברי הכנסת הנשארים מאוחר בנשף, על מנת לבצע את עבודת החקיקה, ואפילו פעמים לא רק מבצעים את שליחותם לפי שהם תופסים אותה אלא מדברים לגופו של עניין על חוק כזה או אחר – זכותם לדבר.

ראובן ריבלין: אני מברך את כל חברי הכנסת, ולא היה עוד אף פעם מצב שבו ב-22:15 היו כאן 27 חברי כנסת.

נעמי חזן: אדוני היושב-ראש, לגופו של עניין.

ראובן ריבלין: ולגופו של עניין, אנחנו תומכים בחוק.

ראובן ריבלין: גברתי ממלאת-מקום יושב-ראש הכנסת, את צריכה להיות גאה שביום שאת אחראית לכנסת, בשעה 22:30 נמצא מספר כזה של חברי כנסת.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני.

איוב קרא: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני חושב שהחוק טוב, הוא מאוד מתאים לאווירה ולתקופה, ואני אתמוך בו.

איוב קרא: בקשר לדבריה של ידידתי תמר גוז'נסקי – אני מקווה שדבריה ישוננו אצל רבים בבית הזה.

איוב קרא: הלוואי שכל אחד יחשוב על כל מלה ממה שהיא אמרה, כדי להבין את המשמעות של הדברים.

איוב קרא: הבעיה היא, שהרבה אנשים בבית הזה חושבים, שהדמוקרטיה היא מה שנוח להם, ואם לא נוח להם, אז מי שאינו חושב כמותם הוא לא בסדר ואפשר לקרוא עליו תיגר והוא לא קיים מבחינתם, כי הדעות שלו אינן לרוחם.

איוב קרא: לא פעם שמעתי בבית הזה "אריק רוצח" ומלים שאני לא אוהב להעלות מעל דוכן זה, כי זה לא מתאים.

איוב קרא: אני תמיד מכבד, ואינני סבור שזאת הבמה שמעליה צריך לקטלג אנשים או לקרוא עליהם תיגר.

איוב קרא: כל אחד באמונתו יחיה.

איוב קרא: כך האמנתי וכך חשבתי.

איוב קרא: הייתי רוצה לראות, למשל, אם אריק שרון או ביבי נתניהו היו היום בשלטון, כיצד היתה נראית כיכר מלכי-ישראל.

איוב קרא: אני אומר לכם חד-משמעית, אני זוכר את המראות של 1982, כשבעצם עדות שונות טבחו האחת בשנייה, ואני הייתי באזור הזה, וקראו למישהו אחר: רוצח.

איוב קרא: אנחנו יודעים את האמת, כי מפלגה אחת התנסתה בפעם הראשונה בכך שהיא לא בתוך המלחמה הזאת, והיא, אותה מפלגה, התנסתה פעם ראשונה במלחמה בלי להיות חלק מקברניטיה.

איוב קרא: זו המלחמה היחידה שאותה מפלגה לא ניהלה.

איוב קרא: זו המלחמה היחידה שאותה מפלגה, מפלגת שלום או מחנה שלום, לא ניהל אותה.

איוב קרא: בכל זאת, כשהיה יום כיפור, אותו אדם לא היה רוצח, באמת, ולא קראו לו כל מיני מילות גנאי.

איוב קרא: אי-אפשר לעשות איפה ואיפה, ואנחנו יודעים בדיוק את מלחמות ישראל, מי ניהל אותן.

איוב קרא: זה שלא נוח לאותם אנשים להתפאר בזה – זה משהו אחר, גם לא נעים לשמוע דברים כאלה, אבל גם צריך לכבד ולומר את האמת ורק את האמת בכל מקום, בכל שעה, כי זה טוב לבית הזה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת קרא.

ראובן ריבלין: תעלה ותבוא חברת הכנסת תמר גוז'נסקי.

נעמי חזן: היא כבר דיברה.

ראובן ריבלין: כבר דיברה?

ראובן ריבלין: ובכן, חבר הכנסת מאיר פרוש, בבקשה.

קריאה: מי אחריו?

ראובן ריבלין: אחריו – חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה, ואחריו – חבר הכנסת זנדברג.

ראובן ריבלין: לא, חבר הכנסת מוחמד כנעאן, סליחה, נמצא כאן, וחבר הכנסת זנדברג, חבר הכנסת נסים זאב וחברת הכנסת זהבה גלאון.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת יהודית נאות גם.

ראובן ריבלין: סליחה.

זבולון אורלב: אני לא רשום?

מאיר פרוש: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת – –

ראובן ריבלין: בבקשה.

מאיר פרוש: – – אני כמובן עם חבר הכנסת טיבי, מבקש לתמוך בהצעת החוק שלו, שהוא חושב שהיא ראויה, אז מי אני שאבוא ואחלוק עליו.

מאיר פרוש: אבל כן הייתי רוצה לחלוק על חבר הכנסת טיבי, כי אני לא הייתי פה בשעתיים האחרונות; הייתי בניחום אבלים אצל משפחת רבין, ושמעתי שחברי הכנסת מהסיעות הערביות ביקשו להפוך את הצעת החוק של חבר הכנסת ישראל כץ בעניין זכות השיבה לשאלה של אמון ואי-אמון בממשלה, ובעניין זה בוודאי אני חולק על חבר הכנסת אחמד טיבי או חברים אחרים שביקשו לעשות את הצעד הזה.

מאיר פרוש: אני גם אגיד מדוע.

מאיר פרוש: אחרי שאנחנו היינו בקמפ-דייוויד, ישראל היתה בקמפ-דייוויד, חבר הכנסת טיבי, ואני מבין שהיו שם הבנות; ראש הממשלה קורא לזה לא שהיו הבנות, הוא לא התנגד להצעות שארצות-הברית הציעה, הוא רק אמר:

מאיר פרוש: אני רוצה לשמוע מה הפלסטינים יאמרו.

מאיר פרוש: בכל זאת קרה מה שקרה.

מאיר פרוש: מה זאת אומרת קרה מה שקרה?

מאיר פרוש: יש אלימות, יש אינתיפאדה, ואני לא רוצה להיכנס כרגע לוויכוח, זה בגלל זה וזה בגלל זה, אבל יש אינתיפאדה, אף-על-פי שהיו הבנות מרחיקות לכת מצד ישראל.

מאיר פרוש: אני בכל אופן מצפה ממך, חבר הכנסת טיבי, שתעלה לבמה כאן ותרצה בפנינו משנה סדורה, מאחר שאתם ביקשתם להפוך את זה לאי-אמון בעניין זכות השיבה: מה היא משנה סדורה של ערביי ישראל לגבי פתרון הסכסוך הזה בין הישראלים לפלסטינים?

מאיר פרוש: כמשנה סדורה.

מאיר פרוש: זכות השיבה, כן, אחרת לא הייתם מציעים את זה לאי-אמון.

מאיר פרוש: בזכות השיבה, כמה מותר שיחזרו לפה, מיליון, 2 מיליונים, 4 מיליונים?

מאיר פרוש: זה בנושא זכות השיבה.

מאיר פרוש: עד כמה אתם מוכנים לעשות ויתורים פה ושם בעניין של קרקעות?

מאיר פרוש: התיישבויות?

מאיר פרוש: אני מבין שיש הבדל אצלכם בין גילה לנצרים, יש הבדל.

מאיר פרוש: לא שאני חושב שיש הבדל בין דם לדם, בין אחד שגר בנצרים – אבל לשיטתכם, אני חושב שאתם צריכים לעלות אל הדוכן, ואם אתם יכולים לקחת את נושא זכות השיבה ולהפוך אותו לשאלה של אמון או אי-אמון, זאת אומרת שאתם מבקשים להביא לפה את כל הפליטים.

מאיר פרוש: יכול להיות שזאת זכותכם, אבל אני חושב שעם ישראל צריך לדעת עד היכן ומה היא המשנה הסדורה שלכם; מה אתם מבקשים לעשות כאן, בארץ-ישראל.

מאיר פרוש: כמו שאמרתי קודם: כמה פליטים?

מאיר פרוש: כמה אתם רוצים?

מאיר פרוש: האם אתם רוצים את יפו – אני זוכר שפייצל חוסייני, לפני עשר שנים, פחד לומר שירושלים תהיה בירת פלסטין, אבל לאט לאט ביום – – – השאלה היא כך: בירושלים, האם בקעה, האם קטמון, בתל-אביב, יפו, חיפה – זו השאלה שאני חושב שאם אתם הייתם נותנים לנו משנה סדורה, היינו יודעים בדיוק מה קורה פה ועם מה אנחנו צריכים להתמודד ולמה אנחנו צריכים להיערך.

מאיר פרוש: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה לחבר הכנסת פרוש.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת עוזי לנדאו – הוא נמצא.

ראובן ריבלין: ברגע שבא אדם והוא נמצא, חבר הכנסת עוזי לנדאו הוא ברשימתנו, מקום 34.

ראובן ריבלין: ב-35 – חבר הכנסת דהאמשה.

ראובן ריבלין: אם היית מדבר והוא היה בא אחרי כן – הוא היה מאבד את תורו.

ראובן ריבלין: הוא בא לפני כן – מגיע לו.

עוזי לנדאו: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, שמעתי שבהיעדרי עשו לי "מי שבירך" גדול על שום שסברתי שחברי כנסת המבקשים לקעקע את יסודותיה של המדינה, מקומם לא בכנסת; מקומם מחוץ לכנסת.

עוזי לנדאו: אני גם רוצה להזכיר לחלק מחברי הכנסת – טיבי, טלב אלסאנע ואחרים שאינם נמצאים פה – שהללו בהיותם בסוריה, היום נמצא שם בשארה, מפליגים בשבחו של האיש הזה.

עוזי לנדאו: מדברים על האיש הגדול הזה, אני מתכוון לאסד האבא; איש של חאפז, חאפז ידידנו המשותף.

עוזי לנדאו: הפמיליאריות שלנו – חאפז.

עוזי לנדאו: איש שטבח עשרות אלפי אנשים, איש שבלי להניד עפעף היה מוציא להורג אנשים בלי למסור דין-וחשבון לאיש; גיבור שלכם.

עוזי לנדאו: איש שלא היה מעז איש לדבר ברחוב בסוריה משהו נגדו, שלא לדבר על סוריה, ולא היה מושלך אחר כבוד לאחד מהצינוקים באותה מדינה, שלא לדבר אם היה אחד מהם מעז לדבר בפרלמנט הסורי, להניד עפעף, להניד כנף נגד סוריה, נגד סוריה ונגד אסד.

אחמד טיבי: בגלל אסד רצית להוריד אותי מהדוכן?

אחמד טיבי: – – –

עוזי לנדאו: אני לא מדבר עליך ועל אסד, אני מדבר על מה שהיה קודם, ולכן אתם אומרים לנו ליטול קיסם מבין שינינו – טלו קורה מבין עיניכם וברכו שלוש פעמים הגומל שאתם חיים במדינה דמוקרטית ובה אתם יכולים לדבר באורח חופשי.

עוזי לנדאו: באף מדינה ערבית, ואתם שייכים לעם הערבי שאני מעריך אותו מאוד, יש לי אליו כבוד גדול – בתחום הדמוקרטי, רבותי, אתם מנצלים את הרוח כאן, החופש כאן, כדי לקעקע את יסודות המדינה.

עוזי לנדאו: חברי כנסת כאלה אינם יכולים, לטעמי, לשרת בכנסת, ואזכיר לכם, אם אתם יודעים זאת, היה ראש ממשלה ליברלי, סוציאליסט, ידוע בעולם כולו, פייר מנדס-פראנס.

עוזי לנדאו: האיש הזה יצא לנהל משא-ומתן על הוצאת כוחות צרפת מהודו-סין וצריך היה להקים ממשלה, והוא אמר שהוא לא יקים ממשלה עם הקומוניסטים.

עוזי לנדאו: הנימוק שלו היה פשוט: אני לא אנהל משא-ומתן עם אויבי הקומוניסטים בחוץ ואעשה זאת בחסדי הקומוניסטים אצלי בבית, המשתפים פעולה עם אויבי צרפת.

עוזי לנדאו: ואיש לא אמר עליו שהוא אנטי-דמוקרט ואיש לא אמר עליו שהוא ליברל, זה ההיגיון הפשוט; זה הצדק האנושי.

עוזי לנדאו: רק קצרי דעת ורק חלושי שכל, לצערי בשמאל, וגם בימין יש כאלה שאינם מבינים לעתים את העניין, פתאום מדברים שכל אחד זכותו לומר כל דבר בכנסת.

עוזי לנדאו: יש דברים, רבותי, שאין לומר.

עוזי לנדאו: אנחנו דמוקרטיה מתגוננת גם מפניכם, וצריך להתחיל לומר דברים ברורים.

עוזי לנדאו: לעצם הצעת החוק של אחמד טיבי, חבר הכנסת, אני חושב שהצעת החוק היא טובה, היא מצוינת.

עוזי לנדאו: אני הייתי ער לה, זאת אומרת לא הייתי ער לה, הגשתי הצעת חוק דומה, מונחת נדמה לי בקריאה טרומית, אבל משעולה הצעת החוק הזאת אני בוודאי אתמוך בה.

עוזי לנדאו: אני סבור, שצריך להציב חומה בפני מי שהם מנהלי מחלקות.

עוזי לנדאו: אני חושב, שעשר שנים בקדנציה אחת זה זמן רב מדי.

עוזי לנדאו: מספיקות חמש שנים.

עוזי לנדאו: אחרי חמש שנים צריך לראות אם ניתן להאריך את זה, אבל אי-אפשר בשום פנים שהדבר הזה יימשך לאין סוף.

עוזי לנדאו: חמש שנים ועוד חמש שנים – אצביע בעד.

עוזי לנדאו: תודה רבה, אדוני.

ראובן ריבלין: אני רוצה שחברי הכנסת ישימו לב שאני לא נותן להם להאריך בדברים כאשר הם לא מדברים לגופו של עניין.

ראובן ריבלין: זה דבר שיכול לשמש תקדים גרוע מאוד.

ראובן ריבלין: בבקשה.

ראובן ריבלין: מילא, אם מדברים על עניין אחר אז אפשר להאריך את הזמן.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה.

ראובן ריבלין: אחריו – חבר הכנסת מוחמד כנעאן.

ראובן ריבלין: אחריו – חבר הכנסת אליעזר זנדברג.

ראובן ריבלין: אחריו – חברת הכנסת יהודית נאות.

ראובן ריבלין: אחריה – חבר הכנסת נסים זאב, ואחרון חביב – חבר הכנסת זבולון אורלב.

ראובן ריבלין: בבקשה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כבוד היושב-ראש, כבוד השר, חברי הכנסת, מלכתחילה לא רציתי לדבר בעניין בכלל, כי כולנו בהסכמה כללית, אפשר להגיד כמעט כללית, רוצים לחסוך את הדיון הממושך הזה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כמובן, לגופו של עניין, כולנו תומכים בהצעת החוק.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני חושב, ותגיד לי אם אני טועה, שאתה, חבר הכנסת ריבלין, מאוד מצטער עכשיו שחבר הכנסת לנדאו חזר ודיבר עוד פעם.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לימדת עליו סניגוריה כל כך טוב, וכמעט שכנעת אותנו שהוא לא פוסל אותנו מבחינת העמדות שלנו וכחברי כנסת וכן הלאה, אלא שהוא אומר, שאם העמדה הזאת מרמה, הוא צריך להביא אותה בפני בית-משפט שהוא יחליט.

ראובן ריבלין: זה מה שהוא אומר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הוא לא אומר את זה, הוא גם לא אמר את זה עכשיו.

ראובן ריבלין: אם היה בא חבר כנסת, שאומר דבר לפני בית-המשפט – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת ריבלין, תן לי לדבר, אל תתווכח אתי, תן לי להבין מה שהבנתי, ואני הבנתי טוב מאוד.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני יכול להגיד לך יותר מזה, ובאופן הבוטה ביותר: אתה לפעמים חוזר לשפיות ולליברליות, אבל בחודשיים האחרונים נסחפת כמו כולם.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: יש פה מסע של דה-לגיטימציה, אדוני.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אם אתה לא יודע את זה, הגיע הזמן שתדע על זה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת לנדאו, טול קורה מבין עיניך.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אתה יוצא מהנחת יסוד, שחברי הכנסת פה אינם שווים, ושחברי כנסת ערבים הם מלכתחילה פסולים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: זה כל מה שמוליך אותך ומוליך חלק גדול בבית הזה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אתה לא מוכן להכיר בזכותנו להיות שונים גם בדעות פוליטיות, ואם במקרה או שלא במקרה אנחנו גם שייכים לאותו עם, זה לא אומר שאנחנו פסולים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אם יש פה דמוקרטיה, ואם יש פה חשיבה לגופו של עניין, אתה לא יכול לפסול אותי מפני שאני פלסטיני.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני יכול להיות פלסטיני וגם חלק מהבית הזה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: זה המבחן, קודם כול, שלך ושלנו כולנו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: במבחן הזה אתה נופל.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת ריבלין לימד עליך סניגוריה כל כך טוב, אבל אם אתה מאמץ שוב את הדברים שלו, לפי מה שהולך בבית הזה בחודשיים האחרונים, אני חושב שבמבחן הזה כולכם נופלים ונכשלים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אוי ואבוי לכנסת אם היא תיכשל במבחן הזה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אני מאוד מודה לחבר הכנסת דהאמשה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מוחמד כנעאן, ואחריו – חבר הכנסת אליעזר זנדברג.

מוחמד כנעאן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, בדיוק כמו חברי, חבר הכנסת דהאמשה, חשבתי גם אני לוותר על זכות הדיבור, אבל לפעמים אתה יושב, אתה מקשיב, מנסה להתעמק, מנסה לשנות את האווירה, לשנות את הסגנון, אבל באים אנשים, אדוני היושב-ראש, שאתה מסנגר עליהם, ואמרת בישיבה הקודמת שזכותו של כל חבר כנסת להגיד מה שהוא רוצה, ובא חבר הכנסת עוזי לנדאו, חבר כנסת ותיק, אבל כנראה הוא לא למד מחבריו בעבר, שהיו חברי כנסת מהליכוד.

מוחמד כנעאן: חבר כנסת מחיפה, שזכור בקיצוניות הנוראה שלו, חשב שהוא ייבחר על-ידי הבעת עמדות קיצוניות יותר, אבל המציאות היתה אחרת.

מוחמד כנעאן: אני רוצה להגיד כאן בפשטות: מי שחושב לסלק אותנו מהבית הזה, אני מבטיח לו שהוא יסתלק לפנינו.

מוחמד כנעאן: אין שום כוח בעולם הזה שיכול לסלק חברי כנסת ערבים מהבית הזה.

מוחמד כנעאן: כל זמן שאנחנו חיים במדינת ישראל ואנחנו אזרחי המדינה, לא נאפשר התלהמות כזאת, חסרת אחריות, שאין בה שום מוסריות ושום אחריות, דווקא ביום כזה ובימים שכאלה.

בנימין אלון: זה גם מחייב אתכם.

מוחמד כנעאן: מי שאומר שאנחנו מקעקעים את יסודות המדינה – אני חושב שעוזי לנדאו וחבריו שמדברים בסגנון הזה הם מקעקעים את יסודותיה של מדינת ישראל, הם שמהווים סכנה לקיומה של מדינת ישראל, והוא שמהווה גיס חמישי לארצות-הברית ולמדינות אחרות, ולא אנחנו.

מוחמד כנעאן: כאשר חברי הכנסת מדברים, אולי מישהו מהחברים מתבטא בצורה זו או אחרת כתוצאה מוויכוח כזה או אחר, ואז עושים הכללה.

מוחמד כנעאן: היום היתה התלהמות היסטרית של יצחק כהן כאן, בבית הזה.

מוחמד כנעאן: אני לא יודע מה הוא רוצה להגיד לציבור ששומע אותנו ורואה אותנו.

מוחמד כנעאן: אנחנו הרגנו?

מוחמד כנעאן: מה הוא רצה להגיד?

מוחמד כנעאן: אנחנו רוצחים?

מוחמד כנעאן: את זה לא נאפשר, לא ליצחק כהן ולא לאף אחד בבית הזה.

מוחמד כנעאן: לא ייתכן דבר כזה.

מוחמד כנעאן: תודה, אדוני.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת כנעאן.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אליעזר זנדברג.

ראובן ריבלין: אחריו – חברת הכנסת יהודית נאות; מוותרת.

ראובן ריבלין: אחריה – חבר הכנסת נסים זאב.

אליעזר זנדברג: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אני רוצה לומר כמה מלים לגופו של החוק.

אליעזר זנדברג: ראשית כול, אני חושב שהצעת החוק טובה ונכונה, ואני מברך את חבר הכנסת טיבי על היוזמה.

אליעזר זנדברג: אני חייב להעיר, שבמדינה מתוקנת, סביר להניח שלא היינו נזקקים להצעת החוק הזאת.

אליעזר זנדברג: בעצם הצעת החוק אומרת, שאנחנו מנסים באמצעות חקיקה להכריח מינהלה לבצע התייעלות ולחדש במקומות שיש בהם קיפאון.

אליעזר זנדברג: זה צריך להיות טבעו של כל מנגנון, שמתייעל, מתחדש, משנה ומשתנה, ולכן גם הצעת החוק נכונה בעיקרון לכל המישורים, לכל התחומים שיש בהם מנגנון גדול, ציבורי, שקופא על השמרים.

אליעזר זנדברג: לצערי, הגענו למצב שאנחנו צריכים לחוקק חוק במדינת ישראל על מנת לאכוף את השינויים המינהליים-הארגוניים האלה, שהיה מקום שמנהל נכון וסביר, מי שעומד בראש המערכת הבריאותית, לצורך העניין שבפנינו, יאמץ אותם בלי שהוא יטריח את הכנסת לעבור את כל המסלול של יוזמה פרטית של הצעת חוק והעברת הצעת חוק בקריאות ראשונה, שנייה ושלישית.

אליעזר זנדברג: אבל משהגיע העניין בפנינו, ומשלא שמענו את נציגי הממשלה מודיעים על שינוי מדיניות, אין ספק שיש מקום לתמוך בהצעת החוק הזאת.

אליעזר זנדברג: אדוני היושב-ראש, משפט אחד נוסף במסגרת הזמן.

אליעזר זנדברג: שמעתי כאן דוברים רבים, והיום היינו עדים לשינוי בסגנון, לא רק למאבקים המסורתיים, ראיתי גם את חברי הכנסת של ש"ס, שהתנהגו היום בלחץ גדול מאוד, לא רק כלפיך, חבר הכנסת כנעאן, גם חבר הכנסת בניזרי התנהג בצורה מחפירה, לדעתי, ואני מאוד מקווה שסגנון כזה לא יחזור, לא ממנו, שכבר הספיק גם להיות שר במדינת ישראל, ולא מאחרים.

אליעזר זנדברג: יש לחץ מסוים, ואני מציע שכולנו ניקח את הצעד ונבדוק את הדברים פנימה.

אליעזר זנדברג: אמר חבר הכנסת לנדאו דברים שאני חושב שהם מעידים גם על סוג של לחץ, של דרך ההתמודות או הראייה של הדברים בקרב הציבור היהודי במדינת ישראל.

אליעזר זנדברג: אנשים שומעים דברים, בין היתר מתרגמים להם דברים שנאמרים בערבית, גם על-ידיכם, חברי הכנסת הערבים, והתוצאה היא תחושה של אי-נוחות עצומה מהמצב הזה.

אליעזר זנדברג: אני לא חסיד של השיטה של הרחקת חברי כנסת לאחר שנבחרו, אבל אני ער לדילמה ולבעיה של היבחרות על רקע מצע אחד והתנהגות בצורה אחרת, ואם היינו שופטים אותם במסננת של כן או לא להתיר לרשימה כזאת להתמודד לכנסת, יכול להיות שאותו חבר כנסת לא יכול היה להתמודד כלל.

אליעזר זנדברג: אני חושב, שכולנו מחויבים, גם מן הצד הימני של המפה הפוליטית, גם מן הצד החרדי וגם מן הצד של חברי הכנסת הערבים, לבוא ולראות במה מדובר, כי אני בפירוש חושב, ורואה את זה כאן, שיש גם השפעה על עוצמת הדרך שבה תוקפים את חברי הכנסת הערבים על הדברים שהם אומרים, גם על התגובות שלהם.

אליעזר זנדברג: להערכתי, מניסיוני כאן, שמעתי אתכם פחות מדברים בגנות פיגועים בקדנציות קודמות, כך אני זוכר לפחות, ואם היו גינויים הם היו בשפה רפה יותר ממה שאתם אומרים היום, ואני אומר את זה לחיוב.

אליעזר זנדברג: אבל חייבים להבין, שאם דבר נאמר בעזה או בשכם או בביר-זית בערבית, בסוף הוא מתגלגל לכאן דרך התקשורת הישראלית, והתחושות הן קשות מאוד, כי הימים הם ימים קשים.

אליעזר זנדברג: יש סוג של אחריות שכל אחד צריך לקחת על עצמו, כמובן במגבלות.

אליעזר זנדברג: זה לא אומר שצריך לסתום פיות אחד לשני, אבל צריך תמיד לקחת נשימה אחת לפני שאתה אומר את הדברים.

אליעזר זנדברג: אני מקווה שהכללים האלה יגיעו גם לחבר הכנסת בניזרי.

אליעזר זנדברג: לא יזיק לו בתור מי שהיה שר הבריאות לאמץ את הטקטיקה של עוד נשימה אחת מרגיעה, לפני שאתה מתפרץ.

אליעזר זנדברג: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת זנדברג.

ראובן ריבלין: אני אף פעם לא ראיתי את חבר הכנסת זנדברג עובר זמן, לכן לא מדדתי לו זמן.

ראובן ריבלין: כמובן, בפעם הראשונה שלא מדדתי לו זמן הוא עבר את הזמן, אבל הוא עשה כן בדברי טעם.

ראובן ריבלין: אני מזמין את חבר הכנסת הבא, חבר הכנסת נסים זאב.

ראובן ריבלין: אחריו – אחרון הדוברים, חבר הכנסת זבולון אורלב.

ראובן ריבלין: לאחר מכן נצביע.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, קודם כול, לגבי הצעת החוק – אני לא מסכים עם הצעת החוק.

נסים זאב: אני לא חושב שהמוצע בה טוב.

נסים זאב: לא צריך להיכנס יותר מדי לעורקים.

נסים זאב: עד שמנהל מחלקה מגיע למצב שהוא מנהל מחלקה ועד שהוא קולט את ההתמחות שלו – אני לא חושב שיש צורך להחליף אותו.

נסים זאב: אני מכיר מקרים חריגים שבהם מנהלי מחלקה שירתו כ-20 שנה ומעלה, וכאשר הסגנים שלהם ניסו להתחרות בהם הם מצאו עצמם, אולי על כורחם, במצב שהם הלכו להיות מנהלי מחלקות בבתי-חולים אחרים.

נסים זאב: אבל לבוא ולהכתיב מראש שמנהל מחלקה יהיה רק עשר שנים בתפקיד, ואם הוא מנהל המחלקה הטוב ביותר שרק יכול להיות לבית-החולים, לבוא ולהדיח אותו רק בגלל הצעת החוק של אחמד טיבי – אני לא רואה שזה דבר שנכון לעשותו.

ראובן ריבלין: אין הצעה להדיח אותו.

ראובן ריבלין: יש הצעה להגביל את זמנו.

ראובן ריבלין: גם נשיא הכי טוב בארצות-הברית יכול להיות שמונה שנים רצוף בתפקיד.

נסים זאב: נכון, אבל זה לא נשיא.

נסים זאב: מדובר פה בנושא מקצועי.

ראובן ריבלין: אבל למה להדיח?

נסים זאב: מדובר בנושא מקצועי.

נסים זאב: אם מנהל המחלקה הוא כל כך מצליח, כל כך יעיל ונותן שירות טוב לציבור, אני לא רואה למה אני צריך להגביל אותו לעשר שנים.

יובל שטייניץ: מנהל מחלקה באוניברסיטה מוגבל לשלוש שנים, ומקסימום לשתי שנים נוספות, אפילו אם הוא הטוב בעולם.

נסים זאב: באוניברסיטה כן, אבל לא בבתי-חולים.

נסים זאב: אם זה האינטרס של החולים, אם זה האינטרס של בית-החולים, ואם ברמה המקצועית מנהל המחלקה הוא עדיין צעיר לימים, הוא רק בן 50 או בן 45 – אני לא רואה לנכון מדוע אני צריך להזיז אותו הצדה.

נסים זאב: הפציינטים רגילים אליו, בית-החולים רגיל אליו ונותן בו את האמון.

נסים זאב: אני לא רואה מדוע הצעת החוק צריכה להגביל אותו לעשר שנים, אלא אם כן היינו קובעים עשר שנים ואם ניתן להאריך היינו מאריכים עוד בחמש שנים ועוד בחמש שנים, עד 20 שנה.

נסים זאב: איך אומרים?

נסים זאב: – דור ישרים יבורך.

נסים זאב: אני רוצה להתייחס לדברים ששמעתי פה.

נסים זאב: מצד אחד, אפשר לחסל את המדינה בשוט הדמוקרטיה.

נסים זאב: מי שקורא להמשך האינתיפאדה ומעורר את האינתיפאדה, מי שקורא לקבינט של מדינת ישראל קבינט של טרור – באמת יש בעיה, איך הוא יכול לשרת את האינטרסים של מדינת ישראל?

נסים זאב: איך חבר כנסת ערבי יכול לעמוד ליד הדוכן הזה ולהסית נגד המדינה ואנחנו נכבד אותו רק בזכות הדמוקרטיה?

נסים זאב: זו דמוקרטיה של שוטים.

נסים זאב: קיבלתי היום תלונה בעניינו של חייל צד"ל בשם עבדאללה – – –

ראובן ריבלין: עליך לסיים.

נסים זאב: ברשותך, משפט אחד.

נסים זאב: אני רוצה שזה יהיה בפרוטוקול.

נסים זאב: זה חייל צד"ל שאשתו נמצאת בלבנון יחד עם הבת הקטנה.

נסים זאב: הוא נמצא פה עם שלושת ילדיו.

נסים זאב: הממשלה הזאת לא עושה מאמץ כדי לאחד את המשפחה פה.

נסים זאב: בהזדמנות זו אני פונה לשר חיים רמון.

נסים זאב: באמת צד"ל עשה רבות למען מדינת ישראל, והאינטרסים היו משותפים.

נסים זאב: אני מבקש מהשר לבדוק את העניין הזה וללכת לקראת המשפחה הזאת.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת נסים זאב.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת זבולון אורלב, בבקשה, אחרון הנואמים.

ראובן ריבלין: לאחר מכן נפנה להצבעה.

זבולון אורלב: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני תומך בהצעת החוק, ולו גם מהטעם הפשוט, שאני אחד מחותמיו ומגישיו.

זבולון אורלב: הנימוקים שאמר נסים זאב הם נימוקים שעומדים בפני עצמם, אבל מולם יש נימוקים כבדי משקל, שמחייבים רוטציה, החלפה, הזרמת דם טרי וצעיר, מתן הזדמנות ואי-התאבנות של הניהול המקצועי של בתי-החולים.

זבולון אורלב: אני רוצה להתייחס בכמה מלים לוויכוח שהיה כאן ביחס למערכת היחסים עם חברי הכנסת הערבים, שאני מכבד אותם.

זבולון אורלב: מי שמכיר אותי גם יודע, שאין לי כל בעיה בהבנה ובהפנמה עמוקה שהדמוקרטיה כוללת גם את האפשרות שבכנסת יהיו אנשים עם דעות קוטביות, מרגיזות, מאוד מרוחקות אחת מהשנייה.

זבולון אורלב: זו נשמת אפה של הדמוקרטיה, שאנחנו נחיה בכנסת אחת ונקבל הכרעות על-פי רוב.

זבולון אורלב: אני חושב שהדברים כאן הם מאוד מאוד ברורים.

זבולון אורלב: הבעיה העיקרית היא, שדמוקרטיה אסור לה להיות מתאבדת.

זבולון אורלב: הרי בסופו של דבר דמוקרטיה היא אמצעי, היא כלי, היא מכשיר.

זבולון אורלב: היא לא מטרה כשלעצמה.

זבולון אורלב: המטרה היא קיום מדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית.

זבולון אורלב: זאת המטרה.

זבולון אורלב: אנחנו משתמשים בדמוקרטיה כדי לקיים את המטרה הזאת.

זבולון אורלב: כל עוד לא חוצים את הגבול שמהווה איום על קיום מדינת ישראל כמדינה דמוקרטית – אני חושב שהדברים הם לגיטימיים, ואנחנו צריכים לסבול איש את דעת רעהו.

טלב אלסאנע: מי זה אנחנו?

טלב אלסאנע: אתה רוצה להגיד: אנחנו, היהודים, נסבול אתכם, הערבים.

זבולון אורלב: לא, לא, אני מדבר גם על מחלוקת בקרב היהודים.

זבולון אורלב: טלב אלסאנע, לי יש מחלוקת עם אותם יהודים שפרסמו את המודעה האיומה בעיתונים הפלסטיניים.

זבולון אורלב: אתם יש ויכוחים יותר גדולים מאשר אתך, כי התביעות שלי כלפי בני העם היהודי הן תביעות שונות, כי אנחנו בני עם אחד.

זבולון אורלב: לכן, לא כל הוויכוחים חוצים רק יהודים וערבים.

זבולון אורלב: לצערי, הם קיימים גם בתוך העם היהודי.

זבולון אורלב: אבל אני אומר, שבמערכת היחסים הזאת – ואני אינני מתכוון לאדם מסוים, אלא אני אומר זאת בתור שיעור לעצמי – כשיש תופעות של שלילה, או פסילה, או דה-לגיטימציה של מוסדות שלטון על רקע לאומי, יש בעיה חמורה מאוד.

זבולון אורלב: כשניתן להבין שחברי כנסת מעודדים אויב דוגמת ה"חיזבאללה", או דוגמת ה"תנזים" – יש בעיה קשה מאוד, ואפשר לראות בזה איום.

זבולון אורלב: כשיש עידוד אוכלוסייה אזרחית במדינת ישראל להצטרף לפעולות אלימות על רקע לאומי – יש בעיה.

זבולון אורלב: לכן אני אומר, חובה על כולנו, יהודים וערבים כאחד, להיות יותר זהירים ולהסכים על דבר אחד – יהיו הוויכוחים בינינו אשר יהיו, ככל שיהיו נוקבים עד הסוף, ובלבד שכולנו נסכים על דבר אחד, על קיום מדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת אורלב.

ראובן ריבלין: ובכן, חברי הכנסת, אנחנו ניגשים להצבעה בקריאה ראשונה על הצעת חוק לתיקון פקודת בריאות העם (מס' 17) (הגבלת תקופת כהונה של מנהלי מחלקות בבתי-חולים ציבוריים), התש"ס–2000, של חבר הכנסת אחמד טיבי.

ראובן ריבלין: נא להצביע.

אחמד טיבי: זו הצעת חוק שלי ושל קבוצת חברי הכנסת.

ראובן ריבלין: זו הצעת חוק של חבר הכנסת אחמד טיבי וקבוצת חברי הכנסת.

ראובן ריבלין: בבקשה.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 15 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 13 נגד – 1 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק לתיקון פקודת בריאות העם (מס' 17) (הגבלת תקופת כהונה של מנהלי מחלקות בבתי-חולים ציבוריים), התש"ס–2000, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

ראובן ריבלין: בהצבעתם של 13 חברי כנסת ובהתנגדותו של חבר כנסת אחד, הנני להודיע שהצעת חוק לתיקון פקודת בריאות העם (מס' 17) (הגבלת תקופת כהונה של מנהלי מחלקות בבתי-חולים ציבוריים), התש"ס–2000, אושרה בקריאה ראשונה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת טיבי, לאיזו ועדה אתה מציע להעביר את הצעת החוק?

אחמד טיבי: אני מציע את ועדת העבודה והרווחה.

ראובן ריבלין: הצעת החוק תועבר לוועדת העבודה והרווחה להכנתה לקריאה שנייה ושלישית.

ראובן ריבלין: חברי הכנסת, תם סדר-היום.

ראובן ריבלין: ישיבת הכנסת תתחדש מחר, יום שלישי, כ"ג בחודש מרחשוון, 21 בחודש נובמבר 2000 למניינם, בשעה 15:00.

ראובן ריבלין: שימו לב, חברי הכנסת, הישיבה מחר היא בשעה 15:00 ולא בשעה 16:00 כרגיל.

ראובן ריבלין: תם סדר-היום.

ראובן ריבלין: הישיבה נעולה.