ישיבת מליאה, כנסת 15, פרוטוקול מספר 190, 2001-03-26 00:00

אברהם בורג: רבותי חברי הכנסת, אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

אברהם בורג: היום יום שני, ב' בניסן התשס"א, 26 לחודש מרס שנת 2001.

אברהם בורג: זה יומא אריכתא, זו ישיבה שלא תינעל, ולכן זו פתיחה של הישיבה של ימים שני-שלישי.

אברהם בורג: הנושא הראשון:

אברהם בורג: הצעת חוק ההסדרים במשק המדינה (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב לשנת 2001) (תיקון, ביטול והתליה של חקיקה שמקורה בהצעות חוק פרטיות).

אברהם בורג: יציג את ההצעה שר האוצר.

אברהם בורג: בבקשה.

אברהם בורג: אין דוברים.

אברהם בורג: איפה כל הדוברים, אריה?

א' האן: תיכף.

אברהם בורג: אה.

אברהם בורג: יש.

אברהם בורג: עבד-אלמאלכ, שלום לך.

אברהם בורג: בבקשה.

סילבן שלום: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, קשה לעמוד כאן היום ולבקש מהכנסת, מחברי הכנסת, לדחות את הצעות החוק שהן פרי יוזמתם שלהם, אבל כדאי שהציבור ידע וגם חברי הכנסת ידעו, שבמהלך התקופה האחרונה התקבלו בכנסת חוקים שהם פרי יוזמתם של החברים כאן ועלותם למשק המדינה כ-3 מיליארדי שקלים.

תמר גוז'נסקי: אתה מוכן לפרט?

תמר גוז'נסקי: תפרט, בבקשה.

סילבן שלום: חוקים אלה התקבלו בתקופה של קריסת הממשלה הקודמת, שנשענה בסוף דרכה על 30 חברי כנסת בלבד.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: שכולנו תמכנו בהם.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: גם שר האוצר וגם – – –

סילבן שלום: חוקים אלה אינם משקפים מדיניות כלשהי, אלא הם תוצאה של המצב הפוליטי שהיה; מצב פוליטי שבו לא היה שלטון, לא היתה ממשלה, ובמצב שנוצר אז העבירו חברי הכנסת נושאים הקרובים ללבם –וגם ללבי, כמובן – אך לא מתוך ראייה כוללת של סדרי עדיפויות.

סילבן שלום: כפי שציינתי, הנושאים שחוקים אלה עוסקים בהם קרובים גם ללבי, ובפרט חוקי הנגב, אבל כדי לקדם נושאים אלה מוטלת עלינו החובה להציג אותם במסגרת מדיניות ממשלתית מגובשת, הכוללת את כל תחומי הפעילות הכלכלית.

סילבן שלום: אני פונה לכל חברי הכנסת, ובמיוחד לאלה שיזמו את החוקים, ומבקש להדגיש, כי למרות כל הכוונות הטובות של מציעי החוקים, ההוצאות האדירות הכרוכות ביישום חוקים אלה עלולות להביא לקריסת התקציב באופן חד-משמעי.

תמר גוז'נסקי: סליחה.

תמר גוז'נסקי: ילדים נכים, כמה זה עולה?

תמר גוז'נסקי: כמה זה עולה – ילדים נכים?

תמר גוז'נסקי: על איזה תקציב אתה מדבר?

אברהם בורג: חברת הכנסת גוז'נסקי, אני לתומי חשבתי שאת רשומה לרשות דיבור.

סילבן שלום: אם בשנה הראשונה תהיה העלות 3 מיליוני שקלים, בשנה הבאה עלות זו תוכפל ואף תשולש.

סילבן שלום: החקיקה הפרטית, ככלל, מרוקנת למעשה את התקציב מתוכן וסותרת את מסגרת התקציב, שהכנסת עצמה חוקקה אותה.

תמר גוז'נסקי: כמה עולה ילדים נכים?

אברהם בורג: חבר הכנסת תמר גוז'נסקי, את העשירית בדוברים.

סילבן שלום: החשוב מכל הוא, שלאוצר המדינה אין מקורות לממן את ההוצאות הכרוכות בחקיקה זו.

סילבן שלום: אל לנו לשכוח, כי המשק נקלע בתקופה זו למצב לא קל.

סילבן שלום: המיתון, המצב הביטחוני, ההאטה בשווקים בארצות-הברית ובאירופה, המשבר בנאסד"ק – כל אלה גרמו להידרדרות קשה מאוד.

סילבן שלום: הכנסות המדינה שמופיעות בספר התקציב לשנת 2001 בנויות על תחזית צמיחה של 4.5%, וכולנו יודעים שתחזית הצמיחה העכשווית היא 2% ואף למטה מכך.

סילבן שלום: מדובר על חוסר של 5 מיליארדי שקלים בהכנסות, לעומת הצפוי רק לפני כשבעה-שמונה חודשים.

סילבן שלום: אותם 5 מיליארדי שקלים שחסרים בצד ההכנסות לא מונעים גם את הגידול בהוצאות שנובעות ממצב החירום שאנו נמצאים בו.

סילבן שלום: דרישת מערכת הביטחון לתוספת תקציב של מיליארדי שקלים מביאה לכך שלא תהיה אפשרות לעמוד במסגרת ביצוע החוקים האלה, ואם נהיה במצב שניאלץ ליישם את החוקים, התוצאה הראשונה, חברת הכנסת גוז'נסקי, בעוד חודשיים, תהיה להביא קיצוץ של מיליארדי שקלים בתקציב המדינה.

תמר גוז'נסקי: שמענו.

סילבן שלום: כאשר יש קיצוץ של מיליארדי שקלים בתקציב, בפועל, הקיצוץ מתבצע תמיד בביטחון, בחינוך, בבריאות, ברווחה ובשיקום, כי אלה התקציבים החזקים והגדולים ביותר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: – – –

אליעזר זנדברג: סילבן, הילדים – – –

סילבן שלום: אני מבקש לציין, כי אין מדובר בביטול חוקים, אלא בדחייתם.

סילבן שלום: לגבי חוק מס הכנסה (תיקון מס' 125) (הוראת שעה), התשס"א–2001, הקובע מתן הטבות מס לתושבי באר-שבע והנגב, ברצוני להודיע, כי החוק הזה יופעל.

סילבן שלום: הוא יופעל החל מ-1 ביולי 2001, אבל יהיה בו תיקון שיתאים גם לרוח הזמן, גם לרוח המצב וגם לראייה שלי כראייה כוללת.

סילבן שלום: תקרת הזיכוי תוגבל ל-15,000 שקל, שהם פעמיים ההכנסה הממוצעת במשק, לעומת חמש פעמים השכר הממוצע, שהיינו עדים לה עד עכשיו.

סילבן שלום: התוצאה בפועל היא, ש-90% מתושבי הנגב, שמשתכרים עד 15,000 שקל, כלל לא ירגישו ויחושו בשינוי.

סילבן שלום: גם אלה שמשתכרים מעל 15,000 שקל בנגב – ואני רוצה שיהיו בנגב אנשים שמשתכרים גם מעל 15,000 שקל – יקבלו זיכוי ממס הכנסה.

סילבן שלום: הזיכוי הזה ממס הכנסה יינתן להם, אולם, כמובן, עם הגבלת תקרה של 15,000 שקל.

סילבן שלום: כך שיוצא מצב, שמי שמשתכר בדימונה או באופקים 20,000 שקל בחודש ושיעור הזיכוי עכשיו עומד על 20%, לפני התיקון היתה צריכה להיות לו תוספת של 4,000 שקלים לנטו, עכשיו תהיה לו תוספת של "רק" 3,000 שקלים לנטו.

סילבן שלום: אני חושב שהדבר הזה הוא דבר נכון, הוא דבר פרוגרסיבי, הוא דבר מחויב; ולעשות את זה לעומת חמש פעמים השכר הממוצע – אני חושב שזה דבר נכון.

סילבן שלום: אני גם דיברתי עם תושבי הנגב ושאלתי אותם לגבי החקיקה המוצעת.

סילבן שלום: כולם אמרו לי, שבראש סדר העדיפויות שלהם – מדובר בזיכוי במס הכנסה.

סילבן שלום: לא רק משום שזו תוספת נטו לכיס, אלא משום שזה באמת יכול לתת דחיפה לעסקים בנגב, למסחר בנגב, כאשר יש תוספת של הכנסה פנויה.

סילבן שלום: אנחנו מדברים על מצב שבו גם מעסיקים שעד היום, כאשר הם היו צריכים לשלם 5,000 שקלים שכר נטו, השכר ברוטו אולי עמד על 7,500-7,000 שקלים.

סילבן שלום: היום זה יהיה על הרבה פחות, כך שהם יוכלו או להעסיק יותר אנשים, או חלילה וחס, אם ירצו לפטר, הם לא יפטרו אותו מספר אנשים.

סילבן שלום: לכן אני חושב שהחוק הזה הוא חוק טוב, החוק הזה הוא חוק נכון, ואני חושב שהדבר הזה יאפשר לנו לעשות את הדברים בצורה יותר ראויה.

סילבן שלום: ברצוני להוסיף שני דברים.

סילבן שלום: כאשר עמדו לנגד עינינו החוקים – באו חוקים רבים שכולם חשובים.

סילבן שלום: אני יכול לומר, שחוק אחד, שמראש היתה בעיה קשה אתו, הוצג בפנינו עם עלויות הרבה יותר גבוהות מאשר העלויות בפועל, ולאחר מכן התקבל תיקון שאומר שעלות אותו חוק היא מחצית מהסכום המקורי.

סילבן שלום: ולכן החלטתי, שחוק הנכים, לגבי שני ילדים נכים שנמצאים בבית, כאשר נגיע לקריאה השנייה והשלישית, לא יופיע.

סילבן שלום: ולכן אני מודיע כאן, שהחוק הזה יוצא מהתחולה של אותה חקיקת ביטול.

יהודית נאות: למה הפכתם את זה, איזה חוסר רגישות?

אברהם בורג: חברת הכנסת נאות, המציאות היא כזאת, הכנסת היא אותה כנסת, התקציב הוא אותו תקציב, המחוקקים הם אותם מחוקקים, רק העמדות השתנו.

אברהם בורג: זה הכול, זו הפוליטיקה.

סילבן שלום: סליחה, אדוני היושב-ראש, עם כל הכבוד, ההערה שלך אינה במקומה כלל ועיקר.

סילבן שלום: אתה כאילו מרמז שהיו לפני כן כאלה שתמכו ועכשיו הם לא תומכים.

אברהם בורג: לא, זאת העובדה הפוליטית.

סילבן שלום: זו לא עובדה בכלל.

מוחמד ברכה: אתה נאמת נגד התקציב הזה, אתה בא לשווק אותו עכשיו?

סילבן שלום: העניין הוא פשוט, חבר הכנסת ברכה.

סילבן שלום: קודם כול, לא נאמתי נגד התקציב הזה ולא דיברתי נגד התקציב הזה.

סילבן שלום: גם לגבי החקיקה, כאשר פה אומרים: אבל היית – לא הייתי.

סילבן שלום: לגבי חוק הנגב, שהוא החוק שאני מביא היום, אני הבעתי בו תמיכה.

סילבן שלום: אומנם לא הצבעתי בעבורו, אבל הבעתי בו תמיכה, ואני מביע בו תמיכה גם עכשיו, כך שהמצב הזה מבחינתי לא השתנה.

אליעזר כהן: אדוני שר האוצר, מה שהיושב-ראש אמר זה נכון: התחלפה הממשלה, אבל היושב-ראש נשאר אותו יושב-ראש.

אברהם בורג: זה נכון, כי זה החוק.

אברהם בורג: זו רק עובדה, חבר הכנסת כהן, אתה יכול להתרגז כמה שאתה רוצה.

אליעזר כהן: אתה פועל למען העמדות של המפלגה שלך.

סילבן שלום: אולי צודק חבר הכנסת כהן, שגם כאשר הועלו הצעות החוק האלה והממשלה התנגדה, יכול להיות שגם יושב-ראש הכנסת הצביע נגדן אז, כמשמעת קואליציונית, כך שבכל מקרה אנחנו נמצאים כאן באיזה מצב חדש.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: זה שינוי סדר מקומות הישיבה.

סילבן שלום: ברצוני להודיע עוד הודעה אחת שקשורה בחוקי הנגב.

סילבן שלום: חוק עידוד השקעות הון, שהוגש על-ידי חבר הכנסת ויצמן שירי לכנסת ועבר בשלוש קריאות, לגבי החוק הזה – היום אנחנו עדים למצב קשה מאוד של אבטלה בנגב, אנחנו עדים למצב שבו יש בריחה של משקיעים ושל מפעלים, ולכן אני מודיע, שכאשר אנחנו נהיה בדיונים בוועדה, נעשה כמובן בדיקות מה ניתן לעשות בעניין.

סילבן שלום: קיימתי גם שיחות עם חבר הכנסת ויצמן שירי, גם עם השר שמעון פרס וגם עם היושב-ראש של סיעת העבודה אופיר פינס, ומובן שבעניין הזה אנחנו נביא את הדברים ונדון בהם בוועדת הכספים.

סילבן שלום: אני רוצה לציין ולומר דבר אחד נוסף, שיעמוד מול עיניהם של כל בעלי הצעות החוק.

סילבן שלום: אני מראש לא הלכתי לדרך שאולי ביקשו ממני ללכת בה, וזה לבטל את כל הצעות החוק, ולא עשיתי זאת בשל נוחיות קואליציונית, ולא עשיתי זאת בשל נוחיות תקשורתית, אלא רק בשל העובדה שחשבתי ומצאתי לנכון שאני אעשה כל מה שנדרש כדי לבחון את הצעות החוק האלה לקראת התחלת שנת הפעילות הבאה, 1 בינואר 2002.

סילבן שלום: אני מאוד מקווה שהמצב הכלכלי ישתנה; אני מאוד מקווה שתחזית הצמיחה תהיה יותר גדולה; אני מאוד מקווה שתחזית ההכנסות, שהיום נמצאת בחוסר כה גדול, תשתנה; אני מקווה שההוצאות לביטחון לא יהיו הוצאות כל כך גדולות – ולכן נצליח לבחון בצורה חיובית גם את הצעות החוק המדוברות.

סילבן שלום: הרי מדובר בהצעות חוק שלא רק לגבי כל אחד ממציעיהן הן הצעות חוק חשובות, אלא בכל אחת מהן יש ממד מסוים של חשיבות ושל אנושיות, אבל הן התקבלו ללא שום סדרי עדיפויות ברורים ומכוונים, הן התקבלו בתקופה שלא רק שלא היתה קואליציה, אלא גם מצב המשק נראה אז הרבה יותר טוב.

סילבן שלום: אנחנו חייבים להכיר במציאות החדשה שאליה הגענו.

סילבן שלום: ולכן, אני רוצה לומר, שהיום אנחנו מבקשים את אישור הכנסת – – –

אברהם הירשזון: האם את חוק נכי רדיפות הנאצים אישרת?

סילבן שלום: אמרתי, חבר הכנסת הירשזון, ואני אומר את זה בצורה הברורה – – –

אברהם הירשזון: אני לא בעד, אני נגד.

סילבן שלום: זה לא העניין שאתה בעד ומישהו אחר נגד, בוא לא נעשה חלוקה של מי בעד ומי נגד.

סילבן שלום: אני רק אומר, יש דברים שאנחנו יכולים אולי לנסות לדחות אותם בכמה חודשים, ויש דברים אחרים שאולי לא.

אברהם הירשזון: אם אתה תדחה, לא יהיה למי לשלם.

סילבן שלום: ולכן אני פונה לחברי הכנסת להצביע היום בעד הצעת החוק לדחיית החוקים הפרטיים, מעכשיו, סוף מרס, 1 באפריל, ל-1 בינואר 2002.

סילבן שלום: תודה רבה.

אבשלום וילן: זה כולל גם את חוק משפחות ברוכות ילדים.

אברהם בורג: רבותי, ראשונת הדוברות, חברת הכנסת תמר גוז'נסקי, בבקשה.

תמר גוז'נסקי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אדוני שר האוצר, ממשלה הולכת וממשלה באה, שר אוצר הולך ושר אוצר בא והמנגינה נשארת, אותה מנגינה ידועה שאומרת, שכל השקעה חברתית וכל פתרון של מצוקה חברתית – זה עול על המדינה, זה הרס התקציב, זה הרס החברה, וזה בכלל לא סוף העולם.

תמר גוז'נסקי: לעומת זאת, כל הטבה לבעלי ההון, למעבידים, כל הקלה במס – זה דבר מפואר ומופלא ונפלא שהכנסת צריכה לתמוך בו.

תמר גוז'נסקי: חברי הכנסת, אנחנו עומדים היום בפני הצעת חוק אנטי-חברתית, אנטי כל דבר מתקדם, הצעת חוק שיש לה דגש מיוחד נגד ילדים ונגד קשישים ונגד מקבלי הבטחת הכנסה.

תמר גוז'נסקי: בסופו של דבר, אנחנו עומדים היום מול הצעת חוק שאומרת, שאנחנו רק נדחה, נדחה בכמה חודשים, נדחה עד השנה הבאה.

תמר גוז'נסקי: אני רוצה להזכיר לחברי הכנסת, שחוק חינוך חינם מגיל שלוש התקבל בכנסת ב-1984, ונדחה אחת לשנתיים, במשך 15 שנה, ואם לא היו חברי כנסת שהיו לוחמים פה – ב-1999 סוף-סוף הוחל בביצוע החוק.

תמר גוז'נסקי: 15 שנה דחו את החוק החשוב הזה שאין עליו ויכוח.

תמר גוז'נסקי: לכן, אם מתחילים בדחייה, לא צריך להאמין שמדובר רק בכמה חודשים ולא מדובר בשנים.

יהודית נאות: הוא עצמו לא מאמין למלים של עצמו.

תמר גוז'נסקי: דבר שני, חברי הכנסת, לא היתה שום הכרעה ערכית ולא שום הכרעה כלכלית אמיתית בקביעת החוקים שנדחו.

תמר גוז'נסקי: החוקים שנדחו נקבעו לפי מידת החולשה של האוכלוסייה שבה מדובר.

תמר גוז'נסקי: אני מאוד שמחה, חבר הכנסת זנדברג, ששר האוצר הודיע שהוא לא מבטל את החוק שנותן קצבה וחצי לילדים נכים, למשפחות שיש בהן יותר משני ילדים נכים.

תמר גוז'נסקי: אני חושבת שזה הישג חשוב למאבק של אלה שהתגייסו לנושא הזה.

אליעזר כהן: 30 מיליון – – –

תמר גוז'נסקי: מדובר בקבוצה מאורגנת, אני אומרת את זה לזכותם, של הורים, של קבוצות של עמותות, שבאו ולחצו בנושא הזה.

תמר גוז'נסקי: אבל, למשל, כאשר מדובר בפעוטות בסיכון, בילדים שגדלים בהזנחה, בילדים שההורים שלהם חולי נפש או נרקומנים, או נמצאים במצוקה קשה, הילדים האלה לא יכולים להיאבק וגם ההורים שלהם לא יכולים להיאבק.

תמר גוז'נסקי: אז אין מאבק, אז אין צעקות, אז דוחים.

תמר גוז'נסקי: אז פה יש שיקול ממש עמוק, אתם מבינים?

תמר גוז'נסקי: ממש עמוק – הכול לפי הלחץ.

תמר גוז'נסקי: אותו דבר לגבי חוק משפחות ברוכות ילדים, שנשאר כמובן, כי יש לחץ של המפלגות.

תמר גוז'נסקי: לעומת זה, ילדים חולים זה לא חשוב, כי אם הם ילדים חולים אז גם שיקבלו עונש – שלא ילמדו – – –

מיכאל קליינר: – – –

תמר גוז'נסקי: אנחנו יודעים מה הן ההוצאות של משפחות לחינוך המכונה "חינם".

תמר גוז'נסקי: אני תומכת בחוק, לא זה הוויכוח.

אברהם בורג: צריך לסיים, חברת הכנסת גוז'נסקי.

תמר גוז'נסקי: כל חודש ספטמבר או אוגוסט עולה השאלה כמה ספרים קונים.

תמר גוז'נסקי: חברת הכנסת נאות הציעה חוק שמדבר על השאלה – דבר כל כך חשוב – ושרת החינוך אמרה שהיא חושבת שזה חוק מאוד חשוב, ובסופו של דבר, בלי בושה באים לבטל אותו.

תמר גוז'נסקי: לכן, חברי הכנסת, אני חושבת שהדבר הנדרש הוא להצביע נגד הצעת חוק ההסדרים הזאת ונגד כל הגישה האנטי-חברתית של הממשלה.

תמר גוז'נסקי: תודה.

אברהם בורג: תודה.

אברהם בורג: חבר הכנסת שאול יהלום – לא נמצא.

אברהם בורג: חבר הכנסת זבולון אורלב, בבקשה.

זבולון אורלב: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, בוקר טוב.

זבולון אורלב: אני מבקש להתייחס לאחד החוקים שנידונו על-ידי הממשלה לדחייה, וזה החוק בדבר השאלת ספרי לימוד.

זבולון אורלב: דיברנו עליו במליאה, והחוק הזה יכול להיות כמשל – מדוע הצעת החוק הממשלתית איננה ראויה.

זבולון אורלב: להורים עולה בממוצע 800-600 שקלים לרכוש ספרים לילד אחד לשנת לימודים.

זבולון אורלב: לפי תוכנית השאלת הספרים שהחוק מציע, הורים יצטרכו לשלם עבור ספרי לימוד 250-200 ש"ח לילד לשנה – כרבע או כשליש ממה שהיו צריכים לשלם על רכישת ספרים בלי התוכנית הזאת.

זבולון אורלב: למי התוכנית הזאת עוזרת?

זבולון אורלב: לאותם הורים שאין ידם משגת לרכוש ספרי לימוד.

זבולון אורלב: כידוע, כ-400,000 ילדים חיים מתחת קו העוני.

זבולון אורלב: היום יש ילדים שמגיעים לבית-הספר ואין להם כל ספרי הלימוד.

זבולון אורלב: יש ילדים שמגיעים לבתי-הספר וחסרים להם ספרי המתמטיקה, ספרי הספרות וספרי ההיסטוריה ועוד עזרים לימודיים שונים, ואין המערכת מסוגלת לעזור להם.

זבולון אורלב: בא המחוקק, ביוזמה של חברי כנסת, מהם נמצאים כאן חברת הכנסת יהודית נאות, חבר כנסת נודלמן, חבר הכנסת קליינר ועוד כמה, הם יזמו הצעת חוק שעברה בוועדת החינוך והתרבות, שאומרת ביסודה שתלמידים משאירים בסוף שנת הלימודים את הספרים על השולחן בבית-הספר, בקיץ משלימים את הספרים האלה באמצעות אגרה שההורים משלמים – 250-200 שקלים – ובראשית שנת הלימודים התלמיד מקבל בבית-הספר חבילת ספרים חדשה ומעודכנת.

זבולון אורלב: העלות לבית-ספר היא 40,000 שקל.

זבולון אורלב: עד היום, בתוכנית וולונטרית, משתתפים בתוכנית כ-1,000 בתי-ספר – גברתי שרת החינוך – ו-2,000 מוסדות חינוך עדיין לא נכללים בתוכנית.

זבולון אורלב: ביקשנו להחיל את התוכנית הזאת בהדרגה; לא קבענו איזו הדרגה.

זבולון אורלב: מדוע צריך לדחות את החוק?

זבולון אורלב: יכלו לומר: יש לנו מצוקה כספית, בשנת הלימודים הקרובה הבאה עלינו לטובה, תשס"ב, לא נפעיל את התוכנית במלואה, כ-30 מיליון שקלים, אבל נפעיל שליש ממנה, ב-10 מיליוני שקלים, ונלך לבתי-הספר שבהם יש מצוקה – בתי-הספר גם במגזר היהודי, גם במגזר הערבי – –

אברהם בורג: צריך לסיים.

זבולון אורלב: אני מייד מסיים.

זבולון אורלב: – – ולהם ניתן פתרונות.

זבולון אורלב: מדוע צריך לדחות?

זבולון אורלב: הרי מדובר פה בחיסכון של מיליארד שקל – ואני באופן עקרוני מסכים לדבר הזה – למה צריך לעשות את החיסכון על גבם של ילדים שאין יד הוריהם משגת לרכוש ספרי לימוד?

אברהם בורג: תודה רבה.

זבולון אורלב: לכן אני מציע, לקראת הקריאה השנייה והשלישית להוציא מהחוק את החלק הזה.

זבולון אורלב: תודה.

אברהם בורג: תודה רבה.

אברהם בורג: חבר הכנסת גפני – היה כאן עד לפני רגע.

אברהם בורג: נמצא חבר הכנסת גפני?

אברהם בורג: סליחה, חבר הכנסת לנגנטל – אני לא רואה אותו.

אברהם בורג: חבר כנסת משה גפני, בבקשה.

אברהם בורג: אחריו – חבר הכנסת אברהם רביץ, ובהיעדרו – חבר הכנסת מאיר פרוש.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אני רוצה להסכים עם מה שהערת כאן קודם, שהמחוקקים הם אותם מחוקקים והכנסת היא אותה כנסת, רק העמדות משתנות בהתאם לתפקידים שכל אחד נושא, וזה – – –

צבי הנדל: – – – "קול ישראל" – – –

מוחמד ברכה: – – –

משה גפני: תראה, ברכה, אם אתה היית שר האוצר, יכול להיות שגם אתה היית נוהג כך.

מוחמד ברכה: אין שום סיכוי.

משה גפני: אין שום סיכוי שתהיה שר האוצר או אין שום סיכוי שתשנה עמדות?

אברהם בורג: אלו ואלו.

מוחמד ברכה: אין סיכוי ששנינו נשנה עמדות בעניין הזה.

משה גפני: זה נכון.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, אגב, אני מאוד מעריך את אנשי האוצר, ואני סבור שהפעם הם טעו.

משה גפני: אנחנו מדברים על שבוע, שמכורח הנסיבות הפוליטיות – אנחנו נעשה מה שהמפד"ל עושה.

משה גפני: מה המפד"ל עושה?

זבולון אורלב: – – –

אברהם בורג: מה שהרשל'ה עשה – הולכת לישון רעבה.

נסים דהן: זה מזכיר לי את הרשל'ה, שאמר – – –

משה גפני: היושב-ראש אמר את זה – זה בדיוק כמו הרשל'ה.

נסים דהן: הולך לישון כשהוא רעב.

משה גפני: על כל פנים, אני רוצה לחזור ברצינות לעניין, מכיוון שאנחנו מדברים על דברים מאוד חשובים ואפילו די גורליים מבחינה כלכלית.

משה גפני: מכורח הנסיבות הפוליטיות אנחנו נמצאים בשבוע קשה שנכפה עלינו עקב התפטרותו של ראש הממשלה, וכל מה שנלווה לזה, וכולם יודעים ואין צורך לחזור, וצריך לאשר תקציב.

משה גפני: אני הייתי בין אלה שביקשו משר האוצר הקודם בדצמבר – בכל מקרה בסיטואציה הפוליטית צריך להעביר תקציב.

משה גפני: זאת פגיעה בכלכלת המדינה, זאת פגיעה בנושאים שונים, זאת פגיעה בהשקעות.

משה גפני: לאחר מכן גם התרגשה עלינו לצערנו האינתיפאדה, וזה לא הוסיף שום דבר לכלכלה, וצריך להעביר תקציב.

משה גפני: צריך לעשות שינויים כאלה ואחרים, אבל תקציב צריך לעבור.

משה גפני: אגב, אני שמח גם על חוק ההסדרים – לא על כולו, על מה שקרה אתמול בוועדת הכספים, אבל חלק גדול מהדברים שהוצאו מחוק ההסדרים, כמו ביטול טופס-17 ודברים מהסוג הזה, אני חושב שוועדת הכספים עשתה בזה עבודה טובה, ואת זה צריך להבהיר.

משה גפני: בא האוצר, ובתוך שבוע כזה, שצריך במסגרת זמן כל כך קצר – לפי דעתי, חסר תקדים מבחינת משך הזמן שצריך לדון על תקציב וחוק הסדרים – והוא בא ומכניס סעיפים שהכנסת חוקקה, כאשר היום, אגב, מי שמאזין לתקשורת – חבר הכנסת הנדל, אמרת קודם "קול ישראל" – אני מציע שתאזין לתקשורת, שפתאום עכשיו תוקפת את משרד האוצר ואת הממשלה ואת כל מי שתומך בביטול החוקים הפרטיים.

משה גפני: הם ניהלו נגדנו מסע של חודשים ארוכים, טענו שאלה חוקים פופוליסטיים ולא מועילים – ואני שמח ששר האוצר הודיע כבר עכשיו שהוא מבטל את ההקפאה של החוק לגבי שני ילדים נכים.

משה גפני: מה שהיה צריך לעשות – והממשלה אומרת את זה – אנחנו רוצים לקבוע את סדרי עדיפויות: אנחנו רוצים לתת עדיפות לנגב, אנחנו רוצים לתת עדיפות בחינוך, אנחנו רוצים לסייע למשפחות שנמצאות במצוקה – היה צריך להעביר השבוע את חוק ההסדרים ואת התקציב, להגיע להסכמה רחבה – –

אברהם בורג: צריך לסיים.

משה גפני: אני כבר מסיים.

משה גפני: – – ובהתאם למדיניות הממשלה, לאחר מכן לדון על הסעיפים האלה.

משה גפני: איזה מין דבר זה שמביאים את כל הנושא כמכלול אחד, מודיעים שמקפיאים אותו, כשכולנו יודעים מה המשמעות של הקפאה, ולאחר מכן יתחילו לדון על הכול מחדש, כשהיה צריך לעשות את ההיפך.

משה גפני: לכן, דווקא זה נראה לי מדיניות של הרשל'ה, שהיא מדיניות לא רצינית.

משה גפני: היה צריך לעשות ההיפך.

משה גפני: תודה רבה.

אברהם בורג: תודה רבה.

אברהם בורג: חבר הכנסת אברהם רביץ – לא נמצא.

אברהם בורג: חבר הכנסת מאיר פרוש – לא נמצא.

אברהם בורג: חבר הכנסת זאב בוים – כלום לא ראיתיו?

אברהם בורג: לא.

אברהם בורג: חברת הכנסת יהודית נאות, בבקשה.

אברהם בורג: חבר הכנסת יצחק כהן, חבר הכנסת אבשלום וילן, לא באולם בבקשה.

יהודית נאות: שם הלובי של הנגב?

יהודית נאות: אני חשבתי ששם הלובי הצפוני.

יהודית נאות: אדוני היושב-ראש, עמיתי חברי הכנסת, בוקר טוב.

יהודית נאות: זאת ממשלה שהעדיפוית הראשונה שלה היא החינוך – כך שמענו, כך הובטח לנו.

יהודית נאות: ומה עושה הממשלה הזאת, שהעדיפות הראשונה שלה היא החינוך?

יהודית נאות: הולכת וכורתת חוק, שעבדו עליו רבים מחברי הכנסת.

יהודית נאות: היזמים של הצעת החוק הם חברי הכנסת קליינר, חבר הכנסת נודלמן וחברת הכנסת נאות.

יהודית נאות: זה חוק שקיבל תמיכה.

אברהם בורג: חבר הכנסת יצחק כהן, זה מפריע.

יצחק כהן: אני עושה פה סדר.

אברהם בורג: אני בטוח, אבל תעשו את הסדר בחוץ.

אברהם בורג: לכאן תבואו כבר מסודרים.

יהודית נאות: מה עושה הממשלה, ששמה בראש סדר העדיפויות שלה את החינוך?

יהודית נאות: במחי קולמוס מבטלת חוק, שנועד להיות אחד הצעדים הראשונים וצעד הכרחי, גם אם לא מספיק, לסגירת פערים.

יהודית נאות: מה ביקשה נפשנו?

יהודית נאות: שילד לא יגיע לבית-הספר ללא ספרי לימוד, אם יד הוריו אינה משגת.

יהודית נאות: אני לא רוצה לפשפש בארכיוני העיתונים כדי להזכיר לכל הציבור כמה ילדים סירבו ללכת לבית-ספר, כי לאמא לא היה כסף לקנות ספרי לימוד.

יהודית נאות: אנחנו מדברים על חוק, שפקידי האוצר ניסו שוב ושוב לשכנע את ועדת החינוך שמדובר בחצי מיליארד שקל.

יהודית נאות: מצאנו והוכחנו שזה לא כך, מדברים על 30 מיליון שקלים לשנה, אם החוק יהיה במלוא היקפו.

יהודית נאות: ואומר לי שר האוצר: אל תדאגי, אנחנו רק מקפיאים לשנה.

יהודית נאות: זה הזכיר לי את הניסויים בהקפאת גופות.

יהודית נאות: אם שר האוצר יוכיח לי, שאפשר להחיות גופות שהוקפאו – יראה לי את המאמר המדעי הזה.

יהודית נאות: יותר מכך, אני חושבת שזאת בורות שלא לדעת, ששנת תקציב מתפרסת על שתי שנות לימוד, ולכן גם אם רוצים לעשות את זה בשינויים קלים, זאת אומרת לא להתחיל עוד ב-1,000 בתי-ספר בשנה הבאה, אדרבה, שיעשו ב-500 בתי-ספר בשנה הבאה.

יהודית נאות: אבל להקפיא חוק ולגזור עליו גזר-דין מוות, זאת לא ממשלה שהחינוך נמצא בראש סדר העדיפויות שלה.

יהודית נאות: בעניין ההבטחה שנתן לי שר האוצר, שהתקציב וחוק ההסדרים עוברים כלשונם, ללא שינויים: הצחקת אותי, אדוני שר האוצר.

יהודית נאות: הכול עניין של לחץ.

יהודית נאות: אני רוצה שכל הציבור ידע, שהחינוך לא נמצא בראש סדר העדיפויות שלך.

אברהם בורג: תודה רבה.

אברהם בורג: חבר הכנסת אליעזר זנדברג, ואחריו – חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה.

אליעזר זנדברג: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, רבותי השרים, ראשית אני רוצה לברך את שר האוצר.

צבי הנדל: אני רוצה לברך אותך על שהצלחת לכופף אותו.

צבי הנדל: אני גאה בך.

אליעזר זנדברג: תודה.

אליעזר זנדברג: אני רוצה לברך את שר האוצר על כך שבהחלטה אמיצה ונבונה הודיע כאן, מעל במה זו, שהצעת חוק, שלדעתי היא חשובה מאין כמוה ועלותה הכספית לא בשמים, הצעת החוק הזאת, שהוא התכוון לבטלה – הוא לא יבטל אותה והסעיף שעוסק בה ירד מהצעת החוק הזאת, יוסר ממנה במהלך הדיונים בוועדת הכספים לקראת הקריאה השנייה והקריאה השלישית.

אליעזר זנדברג: מדובר בהצעת חוק שאני יזמתי, ועברה כאן בכנסת לפני חודשים, שעניינה הגדלת התמיכה המשולמת על-ידי המוסד לביטוח לאומי למשפחות שיש להן יותר מאשר ילד נכה אחד; משפחות שהקושי שעמו הן נאלצות להתמודד מדי יום ביומו הוא עצום; משפחות שהתשלום שהמוסד לביטוח לאומי מעביר אליהן בזכות החוק הזה אולי איננו גדול במונחים מוחלטים, אבל עוזר להן רבות; משפחות שכבר לקחו על עצמן התחייבויות כתוצאה מהעניין הזה.

אליעזר זנדברג: אני חושב שעזרה למשפחות האלה היא דבר חשוב ביותר.

אליעזר זנדברג: כפי שאמר חבר הכנסת הנדל, ניסינו, ואולי גם הצלחנו בקמפיין, שהביא לכך שבעזרת לחץ ומחשבה נוספת של שר האוצר – ואני מברך אותו שהוא חשב באופן עצמאי ונפרד מפקידי האוצר – הגענו לכך שהחוק הזה הוסר.

אליעזר זנדברג: אני רוצה ללמד אתכם, רבותי חברי הכנסת, איך לקרוא את הצעת חוק ההסדרים במשק המדינה (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב לשנת 2001).

אליעזר זנדברג: אם נתבונן בדברי ההסבר, נמצא שלא כל סעיף דומה לסעיף אחר.

אליעזר זנדברג: יש סעיפים שבהם האוצר אומר מפורשות כמה יעלה החוק.

אליעזר זנדברג: למשל סעיף 1, חוק השוואת זכויות פנסיה לאלמן ולאלמנה, אומר 100 מיליון; למשל הסעיף המתייחס לחוק עידוד השקעות הון, שעניינו שיעור מענק שיינתן למפעלים מאושרים בדרום, אומר שעלותו 300 מיליון; למשל הסעיף המתייחס לחוק הבטחת הכנסה מדבר על עלות של 180 מיליון, וחוק הלוואות לדיור – 160 מיליון.

אליעזר זנדברג: כשהאוצר רוצה, הוא יודע לחשב בדיוק כמה עולה הצעת החוק, כמה עולה ביצוע החוק, והוא כותב את זה.

אליעזר זנדברג: אבל יש חוקים אחרים, שכנראה העלות שלהם היא לא גדולה, ואם נקרא כמה הם עולים במספרים, אולי אפילו נתרשם שאין הצדקה לבטל אותם.

אליעזר זנדברג: למשל, חוק השאלת ספרי לימוד, שבו לא נאמר בכלל מהי העלות.

אליעזר זנדברג: נאמר, שבסופו של דבר, על-פי נוסח החוק, האחריות למימון תהיה בחלקה על משרד החינוך.

אליעזר זנדברג: או חוק חינוך חינם לילדים חולים, שבעניינו האוצר אומר שהחוק אמור לגרור הוצאות כספיות גבוהות שקשה לאמוד אותן.

אליעזר זנדברג: אבל מצד שני הוא אומר, כבר יש תוכנית לימוד.

אליעזר זנדברג: מה זה הוצאות כספיות גבוהות?

אליעזר זנדברג: למה כשמדובר בחוק הלוואות דיור או בחוק הטבות לעידוד השקעות הון בנגב או השוואת זכויות פנסיה לאלמן ולאלמנה והבטחת הכנסה וכדומה אפשר לכמת ולחשב, ודווקא בחוק הזה לא?

אליעזר זנדברג: אני חושב, אדוני היושב-ראש, שאם היו מכמתים ומחשבים, היו מגיעים למסקנה שמדובר בעלות נמוכה, ולא טוב לכתוב עלות נמוכה בחוק שמטרתו לבטל חוקים אחרים.

אליעזר זנדברג: אני מציע לכל אחד לקחת את הנייר הכחול הזה וללמוד אותו.

אליעזר זנדברג: אני מציע לאוצר הצעה נוספת, מעשית ועניינית.

אליעזר זנדברג: אם בפעם הבאה יבקשו לבטל חוקים, יביאו כל חוק בפני עצמו והכנסת תהיה אחראית מספיק להצביע לגופו של חוק.

אליעזר זנדברג: כך לא נימצא בדילמה של להצביע בעד דברים ראויים לביטול עם דברים בלתי ראויים לביטול, ולא ישפכו את התינוק עם מי האמבטיה.

אברהם בורג: זאת נקודה מצוינת לסיים בה את הדברים.

אברהם בורג: חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה, בבקשה.

אברהם בורג: אחריו – חבר הכנסת מוטי משעני, ובהיעדרו – חבר הכנסת שוחט.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כבוד היושב-ראש, כבוד שר הבריאות, חברי הכנסת, מה מבקש מאתנו שר האוצר?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: – לבטל את כל מה שאנחנו יודעים, את כל מה שחיינו, את כל מה שהרגשנו, את כל מה שהפנמנו במשך השנה האחרונה, ולהתחיל עכשיו כביכול במוח חדש ולהגיד שזה נכון וצריך לבטל את החוקים האלה ולהשעות אותם ולדחות אותם.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הם כבר לא חוקים חברתיים ולא חוקים שהצביעו בעדם גם הוא וגם סיעתו, עם רוב גדול בבית הזה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: על כל זה כאילו צריך לשים מסך ולהוציא מהזיכרון.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מה הסיבה?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: יש לנו עכשיו שר אוצר חדש, עם קואליציה חדשה וממשלה אחרת.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חוש האחריות של האנשים האלה – אם יש באמת אחריות, ואם אכן זה אחראי שלא לקבל כאלה חוקים ולא לחוקק אותם מלכתחילה – נרדם.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הוא הושם במקרר, הושם בקיפאון במשך כל החודשים, כאשר כולם הצביעו בעדם.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: איפה היתה האחריות אז?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: איפה היתה ההבנה הנכונה של החוקים?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: למה אז לא דאגו למשק?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: למה אז לא דאגו לכך שהתקציב לא יוכל לעבור ולא יוכל לתפקד?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כל הדברים האלה לא היו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: עכשיו התקציב לא יוכל ללכת נכון והמשק לא יוכל לתפקד, ואנחנו נלך לאנדרלמוסיה, ולכן צריך להשעות את החוקים האלה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כפי שלא צדקו אז, הם גם לא צודקים עכשיו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מה שיש לנו כאן זה משחק קואליציה, זה משחק ממשלות, זה משחק זול.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני חושב שהחוקים האלה היו צודקים, ואני בין אלה שסבורים שהיו צודקים אז והם עדיין צודקים היום, ולא צריך לא לדחות אותם ולא להשעות אותם ולא לבטל אותם בשום צורה ואופן.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: בכלל, כל העניין הזה של חוק ההסדרים הוא מכה ארורה של החקיקה ושל הדמוקרטיה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הרי בחוק ההסדרים באים בחטף, וכורכים את זה כביכול עם התקציב ומכריחים את הכנסת, דרך הקואליציה ודרך המניפולציות שהם עושים, לבטל חוקים שונים ולקבל חוקים חדשים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: והכול כאילו למען העברת התקציב, כדי לאפשר את התפקוד הכלכלי הנכון במשק.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני יודע שזה חוק עושק, חוק אנטי-דמוקרטי, חוק אנטי-חוקתי וחוק שאיננו חוק.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הגיע הזמן לשים קץ למשחקים האלה ולדרך הזאת.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אנחנו, כמובן, נצביע נגד חוק ההסדרים ונגד הכוונות שלו לבטל ולהשעות חוקים שונים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אדוני היושב-ראש, אני מבקש לומר כמה דברים בשפה הערבית.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: (נושא דברים בשפה הערבית; להלן תרגומם לעברית: בשם אללה הרחמן והרחום.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: רבותי המאזינים, הנושא על סדר-היום הוא חוק ההסדרים, שהינו חוק בלתי חוקתי וכוונתו לבטל חוקים רבים ולקבל חוקים אחרים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הנושא הוא האפשרות להעביר את תקציב הממשלה ולעשות תקציב זה קל לביצוע ולהשגה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הנני טוען, כי ממשלה זו, חבריה והקואליציה התומכת בה הם אלו שהצביעו בעד החוקים האלה שכעת הם רוצים לבטלם.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חוק ההסדרים הוא חוק מקפח, וביטולם של חוקים סוציאליים וחוקים אלו של רפורמה אף הוא בבחינת קיפוח.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אנו נתנגד לכך בכל כוחנו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: )

אברהם בורג: תודה רבה.

אברהם בורג: חבר הכנסת מרדכי משעני – לא נמצא.

אברהם בורג: חבר הכנסת אברהם בייגה שוחט – לא נמצא.

אברהם בורג: חבר הכנסת נחום לנגנטל, בבקשה.

נחום לנגנטל: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אני רוצה לומר לך, אדוני היושב-ראש, שבצער רב אצביע בעד ההצעה המונחת כרגע בפנינו, בעד ביטול החקיקה הפרטית.

נחום לנגנטל: חבר הכנסת הירשזון, חשוב מאוד שתעביר את זה לשר האוצר, שהוא ממפלגתך.

נחום לנגנטל: צריך להבין, שכל החקיקה הפרטית שהשתתפנו בחגיגות שלה בחודשים האחרונים לא הביאה כבוד גדול לכנסת ישראל.

אברהם הירשזון: נכי רדיפות הנאצים – זה חגיגה?

אברהם הירשזון: תסלח לי.

נחום לנגנטל: חלקם חגיגה.

נחום לנגנטל: יש חוקים שאני חושב שהם חוקים ראויים מאוד, למשל החוק שרוצים לבטל אותו, לגבי ילדים נכים.

נחום לנגנטל: אני חושב שאין בזה שום היגיון ואין בזה שום לב רחום לבטל כזה חוק.

נחום לנגנטל: אבל נסחטתי, חבר הכנסת הירשזון.

בנימין אלון: אתה לא בקואליציה.

נחום לנגנטל: נסחטתי, כי במדינת ישראל יש שיטה שאומרת, שאת כל המוסדות הדתיים מוציאים לפני התקציב מתקציבי הביצוע של מה שכבר נעשה בשנת 2000, כל שנה זה כך, ואז באים אלינו, חברי הכנסת הדתיים, ואומרים לנו, שזאת שיטת התקצוב במדינת ישראל.

נחום לנגנטל: אומרים לנו: זה מגיע לכם, נכון שסתם בשרירות לב קיצצנו לכם, נכון שנתנו לכם כל השנים את הדברים האלה, אבל אם אתם רוצים שנחזיר להם את מה שחתכנו לכם – הצביעו בשבילנו על כל שנבקש.

נחום לנגנטל: כך הם אומרים לנו.

נחום לנגנטל: כך אני צריך לעמוד כל שנה, אדוני היושב-ראש, ולהיות נסחט על-ידי שרי אוצר, להצביע בעבור חוקי הסדרים, בעבור תקציב מדינה, בעבור כל מיני דברים שאני לא מאמין בהם, שאני חושב שגם מצפונית הם לא נכונים.

נחום לנגנטל: אבל מה אני יכול לעשות?

נחום לנגנטל: קיצצו סתם.

נחום לנגנטל: אדוני היושב-ראש, ישיבות ההסדר, למשל.

נחום לנגנטל: שנים נותנים להן תקציב, ובכל שנה הריטואל חוזר.

נחום לנגנטל: הודיעו שהשנה קיצצו 14 מיליון מישיבות ההסדר.

נחום לנגנטל: שאלתי, האם יש פקיד באוצר שחושב שלא צריך את זה, והשיבו לי שמקצועית כולם מסכימים שמגיע לנו, אבל צריך לעטוף את התקציב – זה היה הביטוי של שר האוצר לשעבר – צריך לעטוף את התקציב בכל מיני דרישות שלנו כלפיכם, כדי שלכם לא יהיו דרישות מוגזמות כלפינו.

נחום לנגנטל: וכך אנחנו חוזרים, כמו קבצנים, לשר האוצר.

משה גפני: אתה מדבר גם בשם יהדות התורה?

נחום לנגנטל: אני מדבר גם בשם יהדות התורה.

נחום לנגנטל: כך כל שנה אנחנו צריכים לחזור ולהיסחט על-ידי שרי אוצר, לשלם להם טבין ותקילין בהצבעותינו בעבור חוקים שאנחנו לא כל כך מסכימים להם, אבל אין לנו ברירה, מה נעשה?

נחום לנגנטל: האם אנחנו נהיה אחראים לזה שלא יהיו ישיבות הסדר, מכינות קדם-צבאיות, גרעינים בעיירות פיתוח, בית-הספר לתקשורת "מעלה"?

נחום לנגנטל: האם אנחנו נעשה את זה?

נחום לנגנטל: לא נוכל לעשות את הדברים האלה.

נחום לנגנטל: אין לנו ברירה, וכדי שהביצוע שנעשה בשנה שעברה חלילה לא יפחת גם השנה, נסכים, לדאבוני, להצביע בעבור זה שילדים נכים לא יקבלו את מה שמגיע להם בחוק.

משה גפני: הוא הוריד את זה.

נחום לנגנטל: אלא מה?

נחום לנגנטל: לפעמים גם הלב של שר האוצר, ולא משנה מיהו, נהיה קצת רחום, ולכן הוא מסכים, כי יש תקשורת, ואנחנו פה מעזים למתוח עליו ביקורת.

נחום לנגנטל: לכן לפעמים גם לבו נכמר והוא אומר לפקידיו שיפסיקו לשגע אותו, כי גם הוא יצטרך יום אחד להיבחר.

נחום לנגנטל: כך אגף התקציבים מעביר שלטון פה בכל פעם ממפלגה למפלגה.

אברהם בורג: חבר הכנסת לנגנטל, הסאגה נפלאה, יהיו לך עוד הזדמנויות להשלים אותה במהלך השבוע.

נחום לנגנטל: אני אסיים, אדוני היושב-ראש, ואומר שאני מציע לשרי האוצר: אם אתם באמת רוצים גם להיות אי-פעם ראשי ממשלות, או שאתם רוצים שהמפלגות שלכם יישארו בשלטון יותר מאשר קדנציה אחת, תהיו גם אתם בעלי לב רחום ותבינו מהי חגיגה של חקיקה פרטית ומהי חקיקה פרטית ראויה.

נחום לנגנטל: לצערי, לא כל כך הבנתם, הבנתם את זה בדרך הקשה, דרך התקשורת ודרך ההתבזות על גבם של כל אותם נכים.

נחום לנגנטל: תודה רבה.

אברהם בורג: תודה.

אברהם בורג: חבר הכנסת אברהם הירשזון, ואחריו – חבר הכנסת צבי הנדל.

אברהם הירשזון: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אני בא היום לדבר לפני הכנסת בשם קבוצת אנשים לא חזקה במיוחד, שאיננה יכולה לחסום כבישים, שאיננה יכולה להשבית את המשק ואיננה יכולה לגרום לטרדות שהציבור לא יכול לעמוד בהן.

אברהם הירשזון: אני בא לדבר בשם קבוצת אנשים, שאולי היא לא כל כך חשובה, ואולי אפילו איננה כל כך רצויה במדינת ישראל.

אברהם הירשזון: אלה הם נכי רדיפות הנאצים.

אברהם הירשזון: אדוני היושב-ראש, במשך למעלה מ-40 שנה מדינת ישראל גזלה את נכי רדיפות הנאצים ולא שילמה להם את המגיע להם.

אברהם הירשזון: מבקרת המדינה, בישיבתה בוועדה לביקורת המדינה, אמרה: לא צריך ללכת לקראת נכי רדיפות הנאצים, צריך לרוץ לקראתם, לפני שיהיה מאוחר מדי.

אברהם הירשזון: הכנסת הזאת והכנסת הקודמת, בשנים האחרונות, השכילו להיטיב לאין שיעור את מצבם של נכי רדיפות הנאצים בחקיקת חוקים, ללא הבדל של סיעות, ללא הבדל של זרמים.

אברהם הירשזון: משום שחברי הכנסת, ברגישותם, הבינו שזכויותיהם של נכי רדיפות הנאצים הן מעל ומעבר לכל מחלוקת מפלגתית.

אברהם הירשזון: כאשר מדינת ישראל חתמה עם ממשלת גרמניה על חוק השילומים, היא מנעה מאותם נכים לתבוע את ממשלת גרמניה ואמרה: אני לוקחת על עצמי את כל המחויבויות של נכי רדיפות הנאצים שנמצאים במדינת ישראל, ולא כך היא נהגה.

אברהם הירשזון: במסגרת החוקים שהגשנו, אני עם קבוצה גדולה של חברי הכנסת – – –

צבי הנדל: גם אני.

אברהם הירשזון: – – – עם קבוצה גדולה של חברי הכנסת, וגם עם חבר הכנסת הנדל, התקבלה הצעת החוק בקריאה טרומית, בקריאה ראשונה, בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

אברהם הירשזון: זאת לא הצעת חוק פופוליסטית, זאת אפילו לא הצעת חוק שאפשר לקבל באמצעותה תקשורת, זאת אפילו לא הצעת חוק שאתה יכול לעשות ממנה הון פוליטי כלשהו.

אברהם הירשזון: אבל זאת הצעת חוק שיש בה הרבה מוסריות של מי שבא לכנסת הזאת ומצליח לא להישאר ציני וגם לדעת מה חשוב לתושבי המדינה.

אברהם הירשזון: והנה הצעת החוק הזאת נכללה בהצעות החוק שהיום בא שר האוצר ומבקש לבטל אותן.

אברהם הירשזון: אדוני שר האוצר, פניתי אליך לא פעם אחת ולא פעמיים ואמרתי לך, שההבדל בין הצעת החוק הזאת להצעות חוק אחרות הוא, שאם אתה דוחה את ביצועה בשנה אתה יכול לדחות אותה, אבל לא יהיה למי לשלם.

אברהם הירשזון: נכי רדיפות הנאצים, לצערנו הרב, נפטרים יום-יום בהמוניהם.

אברהם הירשזון: חשוב שבשנותיהם האחרונות מדינת ישראל תיתן להם ליהנות מקצת מזכויותיהם.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה.

אברהם הירשזון: עוד כמה דקות, זה נושא יותר מדי חשוב.

אברהם הירשזון: אדוני היושב-ראש, בשנים האחרונות ניהלנו מערכה קשה מאוד נגד ממשלת גרמניה כדי שהגרמנים ישלמו פיצויים לאלה שעבדו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: יהיה לך עוד הרבה זמן לדבר.

אברהם הירשזון: אדוני היושב-ראש, אני תיכף מסיים.

אברהם הירשזון: אתה יודע שאני באמת לא מאריך בדרך כלל ואני מבקש מאדוני היושב-ראש, הפעם הזאת, לסיים את דברי.

אברהם הירשזון: תודה.

אברהם הירשזון: אדוני היושב-ראש, ניהלנו משא-ומתן ומאבק נגד ממשלת גרמניה, כדי שישלמו פיצויים לעובדי עבודות כפייה ולעובדי עבדות.

אברהם הירשזון: הצלחנו, ולמרות הכול ממשלת גרמניה היום לא רוצה לשלם.

אברהם הירשזון: כיצד ייראה הדבר בעולם אם גם מדינת ישראל תסרב לשלם לנכי רדיפות הנאצים?

אברהם הירשזון: אדוני היושב-ראש, אני לפעמים תוהה לעצמי אם אכן יש אנשים עם לב של אבן.

אברהם הירשזון: אני קורא לחברי הכנסת מכל הסיעות וליושב-ראש להתאחד בתביעה, שאת החוק הזה צריך להוציא.

אברהם הירשזון: לכבוד יהיה הדבר למדינת ישראל.

אברהם הירשזון: תודה רבה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה לחבר הכנסת הירשזון.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת צבי הנדל, בבקשה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אחריו – חברי הכנסת אבשלום וילן, יובל שטייניץ ואחמד טיבי.

צבי הנדל: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, חברי ואני ניהלנו מאבק בצמתים ובכבישים, אף שהתוצאה היתה כאילו ידועה, אבל על מנת שלא ליטול סיכון, לבחירתו של אריאל שרון לראשות הממשלה.

צבי הנדל: הגענו ליום זה, שבועיים אחרי כניסתה של הממשלה לתפקיד, השרים למשרדיהם, וכשאני קם בבוקר וחברי פוגשים אותי, השאלה הראשונה היא: מה השתנה?

צבי הנדל: תגיד לנו, צבי, כמות הפגזים פחתה?

צבי הנדל: היעדים שמופצצים פחתו?

צבי הנדל: הירי בלילות נגמר?

צבי הנדל: האם אנחנו נוסעים על הכבישים בשקט גדול יותר, או אולי אריאל שרון עדיין לא יכול לטפל בבעיות הביטחון, ואז שר האוצר, לפחות, מטפל בבעיות הכלכליות?

צבי הנדל: האם יש שינוי בתקציב?

צבי הנדל: האם התקציב של החטיבה להתיישבות, למשל, שהיה לה 250 מיליון וירד ל-90 מיליון, יחזור ל-250 או יימשך הייבוש שהתווה שר האוצר הקודם?

צבי הנדל: האם התקציב של המדרשות הציוניות, שהיה 19 מיליון ועכשיו אפס יישאר אפס?

צבי הנדל: האם הרופאים העולים אכן יפוטרו?

צבי הנדל: מה השתנה?

צבי הנדל: מה קרה?

צבי הנדל: העולים החדשים אומנם לא הצביעו לאהוד ברק, אז אנחנו מבינים למה הוא העניש אותם, אבל למה עכשיו צריך להעניש?

צבי הנדל: אני עומד כאן בוש ונכלם.

צבי הנדל: זאת הממשלה שלה פיללתי.

צבי הנדל: אין ממשלה יותר טובה שרציתי.

צבי הנדל: רציתי גם ממשלת אחדות לאומית, רציתי גם שברגע מסוים העם יתאחד.

צבי הנדל: אין יותר חילוקי דעות, כולם יודעים שאוסלו מת.

צבי הנדל: כולם מבינים שהפרטנר שלנו, כביכול, לשלום, הוא זה שמטווח את היישובים, הוא זה ששולח את הצלפים לירות.

צבי הנדל: לא בזה ולא בזה ולא בזה.

צבי הנדל: אני נבוך ומתבייש ואני לא יודע מה לעשות, אבל יגיע הרגע שבו אצטרך כנראה לעשות הפסקה של חוסר הישע הזה, ולא אוכל, לא אני ולא חברי – אולי יצחקו ממני – אבל לא אוכל להיות שותף בממשלה הזאת, לא אוכל לתמוך בקואליציה כזאת, כי תחת הכותרת של ימין ותחת הכותרת של שר אוצר קרוב ללבבי וראש ממשלה שוודאי מקובל עלי, אי-אפשר להישאר בממשלה כשכמעט כל מה שהיא עושה מנוגד לעמדתי ומסכן בצורה מוחשית יום יום ושעה שעה את חיי חברי.

צבי הנדל: גם את תקציב הייבוש להתיישבות היא מאמצת מהממשלה הקודמת.

רחמים מלול: תודה רבה לחבר הכנסת הנדל.

רחמים מלול: חבר הכנסת אבשלום וילן, בבקשה.

רחמים מלול: אחריו – חבר הכנסת יובל שטייניץ.

אבשלום וילן: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, לצערי, אם ממשלה אחראית, שטוענת שהחוקים הפרטיים עולים כל כך הרבה למשק, היתה מביאה כמקשה אחת את ביטול כל החוקים, הייתי מבין את ההיגיון.

אבשלום וילן: אבל פה יש מערכת שיקולים שקטונתי מלהבינה.

אבשלום וילן: לדוגמה, את החוק של נכי רדיפות הנאצים, שעלותו סמלית במונחים לאומיים, החליטו לבטל, כי אין לובי מספיק חזק, אבל את חוק משפחות ברוכות ילדים, שהוא חוק אנטי-סוציאלי במוצהר, את החוק הזה משאירים.

אבשלום וילן: ויותר מזה, החמור מכול, הבוקר יושבים שמעון פרס ואופיר פינס עם אריק שרון ראש הממשלה וסילבן שלום שר האוצר ומגיעים לפשרה ומפלגת העבודה מתקפלת.

אבשלום וילן: תמורת חוק שירי ויצמן – מענק השקעות לנגב, במקום 38%, יהיה 32% – היא מוכנה לתמוך בחוק משפחות ברוכות ילדים, שהוא הרסני מבחינה סוציאלית, כי הוא לא תומך במשפחות ברוכות ילדים.

אבשלום וילן: הוא לא נותן לילד הראשון, ובילד השני הקצבה עולה ובשלישי הקצבה עולה – בצורה שעוזרת באמת מבחינה סוציאלית למשפחה.

אבשלום וילן: זהו חוק אנטי-סוציאלי במוצהר, והוא היה צריך לעבור מן העולם.

אבשלום וילן: הוא עבר כטריק פוליטי, כניסיון של הליכוד דאז כאופוזיציה לנגח את הממשלה, וסופו שאיש לא רוצה בו זולת המציעים.

אבשלום וילן: אבל משום שלראש הממשלה הזה יש התחייבויות קודמות, רוקחים עסקה מסריחה עם מפלגת העבודה ובא לציון גואל.

אבשלום וילן: טוב לפחות שיש עיתון "הארץ" עם מודי זנדברג, והחוק למשפחות עם יותר מנכה אחד, לאחר הפרסום שהיה היום בעיתון עומד היום שר האוצר ואומר: אה, כן, עשיתי חושבים ואני משאיר אותו בספר החוקים.

אבשלום וילן: אני חושב שכל ה"ברגנינג" הזה, כל המיקח וממכר הזה, כל השמור לי ואשמור לך מבחינה פוליטית, שבו מתנהל ביטול החוקים הפרטיים, הוא לא לכבודה של הממשלה ולא לכבודה של הכנסת.

אבשלום וילן: רצו לבטל חקיקה פרטית?

אבשלום וילן: היה צריך לבטל את כולה, או לדחות את כולה.

אבשלום וילן: לא רצו?

אבשלום וילן: אדרבה, תתחילו מהדגים השמנים, מהחוק היקר ביותר, הא-סוציאלי ביותר והלא-צודק ביותר, שבו מילד חמישי ואילך מתחילה העקומה לנוע כלפי מעלה.

אבשלום וילן: זה דבר שאין לו תקדים בשום מדינת רווחה, זה דבר שאין לו תקדים בשום מדיניות רווחה.

אבשלום וילן: אבל למה פה?

אבשלום וילן: צריך את התמיכה של יהדות התורה, צריך את התמיכה של ש"ס.

אבשלום וילן: ומי מוביל את הפשרה?

אבשלום וילן: שמעון פרס ואופיר פינס.

אבשלום וילן: לאנשי ש"ס ויהדות התורה אין לי תלונות.

אבשלום וילן: זאת אמונתם, זאת השקפתם, ואנחנו מתמודדים אתם פוליטית.

אבשלום וילן: אבל אני פונה מפה לחברי במפלגת העבודה – אם ידכם תתרומם בעד המשך החוק הזה, זאת תהיה תעודת עניות לכם ותעודת עניות לבית הזה.

אבשלום וילן: תודה, אדוני היושב-ראש.

מיכאל קליינר: זה גם חוק אנטי-יהודי ואנטי-ציוני.

רחמים מלול: תודה לחבר הכנסת וילן.

רחמים מלול: חבר הכנסת יובל שטייניץ – איננו.

רחמים מלול: חבר הכנסת אחמד טיבי, בבקשה.

רחמים מלול: רבותי חברי הכנסת, אני נועל את הרשימה ויש הזדמנות אחרונה למי שעדיין רוצה להירשם.

רחמים מלול: נא לגשת למזכיר, כי אני מייד נועל את הרשימה.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, חוק ההסדרים נותן תוקף להקפאת הצעות החוק והחוקים הפרטיים שהתקבלו, בטענה שאין להם מקורות מימון.

אחמד טיבי: מדובר בהצעות חוק שהיטיבו עם האוכלוסייה, הן בנגב, למשל, לכלל האוכלוסייה, וכן חוק ילדים נכים.

אחמד טיבי: הצעד הזה של האוצר יש בו התנכרות לצרכים מאוד מאוד חיוניים של שכבות חלשות.

אחמד טיבי: על כן ההתנגדות שלי לביטול הזה היא ברורה וחד-משמעית.

אחמד טיבי: לא רק זה, אלא שהביקורת שלי היא על התקציב שמתעלם התעלמות סיסטמתית מתמשכת משכבות חלשות, לא רק במגזר הערבי, אלא שכבות חלשות בכלל בציבור הישראלי.

אחמד טיבי: זהו תקציב אנטי-חברתי, אין בו בשורה, ולכן, אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, יש לעשות הכול כדי להביא לשינוי בתקציב המדינה, על מנת שיענה על צרכים של שכבות נזקקות, שכבות חלשות, ילדים במצוקה, ילדים נכים, מוסדות חינוך ומוסדות רווחה.

אחמד טיבי: הדברים האלה אינם באים על סיפוקם בתקציב הזה, ולכן אני אצביע נגד הביטול של החוקים האלה.

רחמים מלול: תודה רבה לחבר הכנסת טיבי, במיוחד על כך שהוא לא ניצל את כל מכסת זמנו.

רחמים מלול: רפואה שלמה.

רחמים מלול: חבר הכנסת חיים רמון – אינו נוכח.

רחמים מלול: חבר הכנסת מיכאל קליינר, בבקשה.

מיכאל קליינר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, באופן עקרוני צריך היה חוק כזה ואין ברירה; צריך לבטל את כל החוקים, וזה לא יספיק.

מיכאל קליינר: הכנסת הולכת היום להצביע על תקציב לא ריאלי, תקציב שכל קשר בינו לבין המציאות הוא מקרי בלבד.

מיכאל קליינר: ההכנסות, על-פי עדות משרד האוצר, יהיו קטנות בכ-5 מיליארדים מההכנסות הצפויות בתקציב, כי אין צמיחה וכי ירדה גביית המסים.

מיכאל קליינר: לדעתי, זאת הערכה ממעיטה ולהערכתי החור בצד ההכנסות יהיה 7 מיליארדים.

מיכאל קליינר: ההוצאות הרבה יותר גדולות – תקציב הביטחון, תקציב ביטחון הפנים, מה שכתוב בספרים, שהיום הכנסת תאשר, פשוט לא קשור למציאות.

מיכאל קליינר: יש לנו חור של 15 מיליארד.

מיכאל קליינר: אם שר האוצר בא להקטין את החור הזה ב-3 מיליארדים, זה חשוב, כי הרי המשמעות, אדוני היושב-ראש, היא לא משמעות תיאורטית ולא רק יהיו מאמרים בעיתונים.

מיכאל קליינר: המשמעות של החור הזה היא, שאנחנו הולכים לאבטלה גדלה והולכת, שאנחנו הולכים לאינפלציה, שאנחנו הולכים לפיחות והממשלה עושה מעט.

מיכאל קליינר: לכן החוק הזה, הייתי אומר, הוא אפילו מעט מדי ומאוחר מדי.

מיכאל קליינר: אבל ראה זה פלא, גם החוק הזה, עושים ממנו צחוק, ואת החלק הכי יקר בו, והוא החוק לעידוד הילודה הפלסטינית, מה שידוע בציבור כחוק הלפרט, את החוק הזה שעולה 5 מיליארדים וכל כולו תמריץ לאמא הפלסטינית להביא עוד ילדים ולקבל ביטוח לאומי, שהחרדים תומכים בו מתוך אינטרס צר אופק – הם המציאו אותו, הלפרט – את החוק הזה לא מבטלים.

מוחמד ברכה: תמות נפשי עם פלישתים.

מוחמד ברכה: נדפוק את היהודים – – –

מיכאל קליינר: מה כן מבטלים?

מיכאל קליינר: כן, חוק לעידוד הילודה הפלסטינית.

מיכאל קליינר: לצערי הליכוד תמך בו והאיחוד הלאומי – ישראל ביתנו תמך בו, כי מסתכלים על חצי הגרוש של החרדים, במקום למצוא דרכים לעזור לחרדים דרך הסוכנות היהודית.

מוחמד ברכה: אתה מוכן להעניש את היהודים, רק לדפוק את הערבים.

מיכאל קליינר: אני רוצה לנצל את הזמן שלי.

מיכאל קליינר: היות שהחוק הזה לא כלול בחוקים שמבטל סילבן שלום, אין שום סיבה לתמוך בחוק.

מיכאל קליינר: מתוך אחריות צריך בכל זאת להצביע בעדו, למעט שני חוקים, שבוועדת הכספים נעשה הכול כדי להוריד אותם מהרשימה.

מיכאל קליינר: האחד הוא החוק להשאלת ספרים, שהוא חוק סוציאלי, חשוב, מהמדרגה הראשונה; חוק חוסך לכל המשפחות שקשה להן, יהודיות וערביות כאחת, כמה מאות שקלים בשנה, ולגבי הרבה משפחות זה סכום קריטי.

מיכאל קליינר: החוק הזה, היתה לי הזכות להיות המציע הראשון שלו, עוד בכנסת הקודמת, והוא עבר כאן בכל הקריאות.

מיכאל קליינר: החוק השני, אדוני היושב-ראש, הוא החוק שדיבר עליו חבר הכנסת אברהם הירשזון.

מיכאל קליינר: לא יכול להיות שמשאירים את החוק לעידוד הילודה הפלסטינית, חוק הלפרט, ומצד שני ימחקו את החוק שבא להיטיב עם קשישים, עם ניצולי שואה שסבלו.

מוחמד ברכה: אלה חוקי גזע.

מוחמד ברכה: תתבייש.

מיכאל קליינר: דווקא מהזקנים האלה באים לקחת את הכסף.

מיכאל קליינר: אם לא יתוקן החוק בעניין שני החוקים האלה, חוק השאלת ספרים וחוק ניצולי השואה, לא אתמוך בחוק.

רחמים מלול: תודה.

רחמים מלול: הודעה לסגן מזכיר הכנסת.

ד' לב: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיע, כי הונחה על שולחן הכנסת החלטה בדבר חלוקת הצעת חוק ההסדרים במשק המדינה (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב והמדיניות הכלכלית לשנת הכספים 2001), התשס"א–2001, לפי סעיף 121 לתקנון הכנסת, שהביאה ועדת הכספים.

ד' לב: תודה.

רחמים מלול: תודה.

רחמים מלול: (קריאה ראשונה)

רחמים מלול: חבר הכנסת מוחמד ברכה, בבקשה.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, יש גבול ליכולת של הכנסת הזאת להרשות לעצמה לשתוק על תורת הגזע של קליינר.

מיכאל קליינר: תשתוק, אני לא מסכים.

מוחמד ברכה: אתה תשתוק.

מוחמד ברכה: מה זה "חוק עידוד הילודה"?

מיכאל קליינר: אני לא מסכים.

מוחמד ברכה: תורת הגזע.

רחמים מלול: אני מבקש, אני מבקש.

מוחמד ברכה: תורת הגזע של קליינר.

מיכאל קליינר: תקרא אותו לסדר, אדוני היושב-ראש.

מיכאל קליינר: מה זה תורת הגזע?

מוחמד ברכה: מה זה?

מוחמד ברכה: איך אתה מסביר חוק לעידוד הילודה הפלסטינית?

מוחמד ברכה: חוק משפחות ברוכות ילדים הופך לחוק לעידוד הילודה הפלסטינית?

מיכאל קליינר: אני לא מסכים לזה.

מיכאל קליינר: הטרוריסט הזה שרוצה להחריב את המדינה ישב בביר-זית, איך הוא לא מתבייש?

רחמים מלול: חבר הכנסת קליינר, אני מבקש ממך לאפשר לו לדבר.

מיכאל קליינר: תקרא אותו לסדר.

מוחמד ברכה: אני במקומו כבר הייתי בחוץ.

רחמים מלול: כל הדרכים לפניך להלין על דבריו.

מיכאל קליינר: ואתה לא מגיב?

רחמים מלול: אפשרתי לך לדבר.

רחמים מלול: אני לא מגיב.

רחמים מלול: בבקשה.

מוחמד ברכה: לא ייתכן, חברי הכנסת, שהחוק למשפחות ברוכות ילדים, שהוא חוק למשפחות ברוכות ילדים של אזרחים במדינת ישראל, יהודים וערבים, ערבים ויהודים, חרדים וחילונים, הופך על-פי משנתו של קליינר החוק לעידוד הילודה הפלסטינית.

מוחמד ברכה: זה נקרא תורת גזע.

מוחמד ברכה: אי-אפשר לכנות את זה אחרת.

מיכאל קליינר: ואתה טרוריסט.

מיכאל קליינר: אתה מחבל, אתה מחבל.

מוחמד ברכה: אי-אפשר לכנות את זה אחרת.

מוחמד ברכה: אחד כמוך צריך לשים אותו מאחורי סורג ובריח.

מיכאל קליינר: אש"ף, תומך באש"ף.

מוחמד ברכה: סורג ובריח, אתה צריך להיות מאחורי סורג ובריח.

רחמים מלול: חבר הכנסת קליינר, אנא תירגע.

רחמים מלול: חבר הכנסת קליינר, אני שוב מבקש, אנא תירגע.

רחמים מלול: שעת בוקר מוקדמת.

מיכאל קליינר: אתה טרוריסט, רוצח, תומך ברוצחים.

רחמים מלול: אדוני סיים?

רחמים מלול: אנא תן לו לדבר.

מוחמד ברכה: הוא אמר רוצח, מה זה?

מוחמד ברכה: מה זה?

מוחמד ברכה: מה זה?

מקסים לוי: אני מבקש שימחק לפרוטוקול את המלה רוצח.

רחמים מלול: חבר הכנסת קליינר, אדוני מוכן לחזור בו מדבריו?

מיכאל קליינר: שימחק את המלים תורת הגזע.

מוחמד ברכה: התמזל מזלי ומעולם לא נשאתי ולא החזקתי נשק, לכן אני גם לא יכול להיות רוצח.

מיכאל קליינר: רק בביר-זית אמרת – – –

רחמים מלול: חבר הכנסת קליינר, אני מבקש ממך להפסיק, אחרת אתחיל לקרוא אותך לסדר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: יש גבול.

מוחמד ברכה: רוצחים הם אלה שנותנים הצדקה, רוצחים הם אלה שרוצחים באמת, שמגבים את הרצח, שמגבים את ההרעבה ומגבים את המצור.

מוחמד ברכה: אלה הרוצחים האמיתיים.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, לגופו של עניין, אני הייתי מקווה שהדבר שנקרא חוק ההסדרים לא יהיה לו מקום בכנסת ישראל.

מוחמד ברכה: אבל תראו את הפרדוקס שקורה פה בעידן של הממשלה הזאת והממשלה הקודמת.

מוחמד ברכה: ממשלה יכולה להוציא על ימין ועל שמאל להתנחלויות.

מוחמד ברכה: היא יכולה לגבות ולתת לבעלי הון ולשלם תשלומים במקומם.

מוחמד ברכה: אבל הממשלה הזאת אינה יכולה לתת לחוק לעידוד השקעות בנגב ולתמיכה באנשי הנגב ואנשי הדרום שום דבר, אלא באה כדי לקעקע את יסודות הדמוקרטיה ואת החקיקה בישראל בעקיפתה על-ידי חוק ההסדרים, חוק עוקף חקיקה, החוק שעוקף את הכנסת, החוק הדרקוני שקיים בידי הממשלה.

מוחמד ברכה: אבל נניח שנושא חוק ההסדרים מתחייב או מתבקש.

מוחמד ברכה: ב-22 באוקטובר אישרה הממשלה הקודמת תוכנית לפיתוח היישובים הערביים בעלות של 4 מיליארדי שקלים לארבע שנים.

מוחמד ברכה: 2 מיליארדים קיימים בתקציב של שנת 2000; זאת אומרת, אין שום תוספת.

מוחמד ברכה: מיליארד, צריך לעשות העברה בתוך המשרדים השונים.

מוחמד ברכה: זאת אומרת, כל התוכנית לארבע שנים זה מיליארד שקל, כל שנה 250 מיליון שקל.

מוחמד ברכה: 250 מיליון שקל זה 0.1% מתקציב המדינה, שצריך להוציא אותו על 20% מהאזרחים.

מוחמד ברכה: הממשלה לא יכולה לתת סכום כזה, לא יכולה אפילו להכניס את התוכנית לפיתוח היישובים הערביים כנספח לתקציב במסגרת חוק ההסדרים.

מוחמד ברכה: זו ממשלה אטומה.

מוחמד ברכה: כל התושבים, כל האזרחים שסובלים ממצוקה, אנשים שמקבלים הבטחת הכנסה, גוזלים מהם כל מיני הטבות במעון יום, בחינוך, או בארנונה.

מוחמד ברכה: ממשלה כזאת היא ממשלה שמנהלת מדיניות של פשע כלפי האזרחים החלשים והשכבות החלשות, במיוחד כלפי האוכלוסייה הערבית.

רחמים מלול: תודה רבה.

רחמים מלול: שמור על קולך להמשך הדיונים.

רחמים מלול: חבר הכנסת יוסף לפיד – אינו נוכח.

רחמים מלול: חבר הכנסת בני אלון – אינו נוכח.

רחמים מלול: חבר הכנסת יוסף פריצקי, בבקשה.

יוסף יצחק פריצקי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני רוצה לפתוח, שלא כמנהגי, ולומר משפט קשה.

יוסף יצחק פריצקי: הממשלה הזאת, בתקציב שלה, בדרך שבה היא נוהגת, שולחת את מדינת ישראל לקטסטרופה כלכלית, לאבדון כלכלי מוחלט.

יוסף יצחק פריצקי: ראשית, אנחנו הולכים למיתון.

יוסף יצחק פריצקי: מי שלא יודע את זה, טחו עיניו מראות.

יוסף יצחק פריצקי: הקטר שהניע את המשק, תעשיית ההיי-טק הישראלית, שהיתה פחות מ-1% מהתוצר אבל הביאה כמעט 6% מתקבולי המסים, נכנסה למיתון; הקטר נעצר וכל הקרונות מאחוריו עומדים.

יוסף יצחק פריצקי: הממשלה, במקום להשקיע בתשתיות לאומיות, משקיעה בתשלומי העברה.

יוסף יצחק פריצקי: הוצאות הביטחון הולכות ועולות.

יוסף יצחק פריצקי: אפשר להתווכח איך לפתור את בעיות הביטחון, באיזו דרך, אבל אין חולק על כך שההוצאות הביטחוניות הולכות ועולות והתקבולים הולכים ויורדים.

יוסף יצחק פריצקי: ומה עושה הממשלה?

יוסף יצחק פריצקי: במקום להשקיע פעם ראשונה, כממשלת אחדות, בתשתיות לאומיות ראויות, בחינוך בראש ובראשונה, ביום לימודים ארוך לכל ילדי ישראל, בתשתיות תחבורה, ברכבות, שסוף סוף יביאו את הפריפריה אל מרכז הארץ ואת מרכז הארץ אל הפריפריה, משקיעה בתשלומי העברה לסקטורים.

יוסף יצחק פריצקי: זוהי הבשורה של התקציב.

יוסף יצחק פריצקי: תשלומים סקטוריאליים לרצות סקטור כזה ולרצות סקטור אחר ולתת תשומות ייצור זולות לסקטור זה ולסקטור אחר.

יוסף יצחק פריצקי: זו ממשלה שמובילה את מדינת ישראל לאבדון.

יוסף יצחק פריצקי: אני מסתכל אל סיעת העבודה הריקה ואל סיעת הליכוד.

יוסף יצחק פריצקי: תדעו לכם, על ראשיכם הדבר הזה.

יוסף יצחק פריצקי: הביאו כאן חוק ביטול חוקים.

יוסף יצחק פריצקי: כנסת שהשתגעה והוציאה חוקים פופוליסטיים משוגעים מתחת ידה.

יוסף יצחק פריצקי: עכשיו באה הממשלה, וחלק עיקרי שלה, סיעת הליכוד, שהצביע בעד חלק מן החוקים הפופוליסטיים האלו, מבין עכשיו את הטעות האיומה שהוא עשה.

יוסף יצחק פריצקי: אבל את החוק הכי פופוליסטי, חוק משפחות ברוכות ילדים, לא הביאו לביטול.

יוסף יצחק פריצקי: אני רוצה לומר לך, אדוני היושב-ראש, למה החוק הזה הוא חוק פופוליסטי.

יוסף יצחק פריצקי: יש טענה, שהיא נכונה, שיש חצי מיליון ילדים מתחת לקו העוני במדינת ישראל; וזו בושה, חרפה וכלימה לחברה הישראלית שהמצב הזה קיים.

יוסף יצחק פריצקי: אין ויכוח בכלל על הדבר הזה.

יוסף יצחק פריצקי: אבל, אדוני היושב-ראש, חצי מיליון הילדים האלה הם אלה שמצויים במשפחות שבהן חמישה ילדים ויותר?

יוסף יצחק פריצקי: שטות, שקר וכזב; לא היה ולא נברא.

יוסף יצחק פריצקי: ילדים עניים במשפחות שבהן חמישה ילדים ויותר מהווים פחות משליש.

יוסף יצחק פריצקי: אני אומר לך, אדוני היושב-ראש, איפה יש ילדים עניים.

יוסף יצחק פריצקי: יש ילדים עניים, קודם כול במגזר הערבי בישראל, אם יש שם ילד אחד או שניים או שלושה או ארבעה.

יוסף יצחק פריצקי: שם יש עוני, ועוני מובנה.

יוסף יצחק פריצקי: הדבר השני, איפה יש משפחות עניות?

יוסף יצחק פריצקי: משפחות חד-הוריות, בעיקר מקרב העולים.

יוסף יצחק פריצקי: העניין של משפחות ברוכות ילדים אין לו זיקה ושייכות בכלל לעוני.

יוסף יצחק פריצקי: אבל הוא בא להיטיב עם מגזר מאוד מסוים, שרואה ב"פרו ורבו" מצווה, והמדינה, כחלק מההבנה הסקטוריאלית, נותנת למגזר הזה עוד כסף.

יצחק כהן: אין שם עניים?

יוסף יצחק פריצקי: אלה עניים מבחירה.

יוסף יצחק פריצקי: לכו לעבוד.

יוסף יצחק פריצקי: לך לעבוד ואל תתבטל בישיבה.

יצחק כהן: אתה עובד?

יוסף יצחק פריצקי: אני עבדתי, אני עובד.

יצחק כהן: אתה בטלן, אתה משתמט.

יוסף יצחק פריצקי: המנהיג שלך הוא עבריין מורשע.

יוסף יצחק פריצקי: זה ההבדל בינך וביני.

יוסף יצחק פריצקי: גנב בן גנב, המנהיג שלך, לא שלי, גנב שיושב בבית-סוהר.

יוסף יצחק פריצקי: זה המנהיג שלך.

יוסף יצחק פריצקי: אל תבוא ותטיף לי מוסר עבודה.

יוסף יצחק פריצקי: בטלן.

יצחק כהן: תסתום את הפה.

יצחק כהן: חצוף.

רחמים מלול: חבר הכנסת פריצקי, זמנך תם.

יוסף יצחק פריצקי: לכן, אדוני היושב-ראש, אנחנו נצביע בעד ביטול החוקים הללו.

יוסף יצחק פריצקי: אנחנו נגיש הסתייגות שנאמר בה שיש גם לבטל את חוק משפחות ברוכות ילדים.

יוסף יצחק פריצקי: תודה רבה.

רחמים מלול: תודה רבה.

רחמים מלול: חבר הכנסת ויצמן שירי – אינו נוכח.

רחמים מלול: חבר הכנסת גדעון עזרא – אינו נוכח.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, ועדת האתיקה עובדת בכנסת?

רחמים מלול: כן.

יצחק כהן: אני אגיש תלונה.

רחמים מלול: חבר הכנסת נסים זאב, ואחריו – חבר הכנסת מקסים לוי.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני פשוט המום עד כמה אפשר להטיף פה שנאה נגד משפחות ברוכות ילדים, כמה אפשר להטיף שנאה נגד הציבור החרדי.

יוסף יצחק פריצקי: ההומניסט הגדול התחיל לדבר.

רחמים מלול: חבר הכנסת פריצקי, דיברת ארבע דקות וחצי.

רחמים מלול: אנא, אפשר גם לנסים זאב לדבר.

נסים זאב: לחבר הכנסת קליינר, ידידי ומכובדי, זה לא חוק לעידוד ילודה פלסטינית.

נסים זאב: מה לעשות, במדינה הזאת חיים גם ערבים וגם יהודים.

נסים זאב: חבר הכנסת פריצקי אמר כרגע, שאם יש מגזר עני שצריכים לטפח אותו ולתמוך בו זה המגזר הערבי.

יוסף יצחק פריצקי: אין ויכוח.

נסים זאב: מה הבעיה שלך, שבאותו חוק נהנים 40% ערבים?

נסים זאב: מה מפריע לך?

נסים זאב: רק משום שיש חרדים?

נסים זאב: העיני האנשים האלה תנקר?

נסים זאב: מה יש לך?

נסים זאב: מה כואב לך?

נסים זאב: מה פוגע בך?

נסים זאב: פשוט בושה.

יוסף יצחק פריצקי: תיקח את הכסף הזה ותיתן אותו למי שמגיע לו, למי שעני, לא למי שמרבה בילדים.

נסים זאב: בושה לדבר כל כך בשנאה.

נסים זאב: גם אנחנו חלק מעם ישראל, ואתה צריך לראות גם את המגזר החרדי כחלק מעם ישראל.

נסים זאב: מה לעשות.

יוסף יצחק פריצקי: המגזר החרדי, רובו הגדול שונא ציונות, שונא את מדינת ישראל.

יוסף יצחק פריצקי: זה מה שאתה אומר.

רחמים מלול: חבר הכנסת פריצקי, אתה נושא עוד נאום?

רחמים מלול: מתחילת דבריו אתה קורא קריאות ביניים.

רחמים מלול: אנא.

נסים זאב: הציבור החרדי יותר ציוני ממך.

נסים זאב: מי שבא להתיישב בארץ-ישראל מתוך אידיאולוגיה, מתוך אמונה בארץ-ישראל, מתוך זיקה לעם ישראל, זה הציבור החרדי והדתי – מתוך אמונה בארץ-ישראל; כי לציבור החילוני לא היה אכפת להיות באוגנדה, כמו שהרצל הציע בזמנו.

יוסף יצחק פריצקי: קח ספר היסטוריה מנוקד, תקרא אותו, ואחרי זה – – –

נסים זאב: כאשר אני אראה אותו מנוקד, אקרא אותו.

רחמים מלול: יש גבול לציניות.

יוסף יצחק פריצקי: יש גבול לדברי ההבל.

מקסים לוי: למה אתה מעליב?

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, המצב שלנו בכנסת הזאת הוא שאנו מעלים חוקים – – –

מקסים לוי: אל תתייחס אליו.

נסים זאב: הוא כבר לא נמצא פה, מה יש לי להתייחס אליו.

מקסים לוי: אל תתייחס לדברים שלו.

נסים זאב: זה ודאי שלא.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, כל הצעת חוק שמובאת על-ידי חבר כנסת, גם הצעת חוק פרטית, ברגע שהיא עוברת קריאה שנייה וקריאה שלישית, היא הצעת הכנסת.

נסים זאב: היא כבר לא הצעת חוק פרטית.

נסים זאב: אני מבין שהממשלה לא יכולה לשאת בנטל, אולי בגלל הצורך באיזון תקציבי, בגלל הגירעון התקציבי, אבל יש אפשרות להתלות את החוק ולא לבטלו.

נסים זאב: אני רוצה לדבר על התליה ולא על ביטול.

נסים זאב: ייתכן מאוד שתהיינה הצעות חוק שלא יהיה אפשר לממשן בחודשים הקרובים, אבל לא יעלה על הדעת שנבטל את כל הצעות החוק ונתנהג כאן בהפקרות מוחלטת.

נסים זאב: אני חושב שזוהי פגיעה בכנסת ובבית הזה, כאשר מביאים לכאן הצעות חוק שעמלו עליהן כל כך הרבה ואחר כך מבטלים אותן.

נסים זאב: למשל, בנושא הנגב.

נסים זאב: באיזו התלהבות, באיזו התרוממות רוח הצבענו כולנו פה-אחד למען הנגב – ופתאום אנחנו באים ומבטלים את הצעת חוק הנגב.

נסים זאב: האם אנחנו רוצים לעודד אנשים לעלות לנגב, או שאנחנו רוצים לייבש את הנגב כפי שהוא יבש היום, בלי אנשים ובלי מים?

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, אני חושב שאנחנו צריכים לעשות כל מאמץ, עד ההצבעה, כדי לשנות בנוגע לכמה חוקים.

נסים זאב: גם אם אי-אפשר לממש אותם בכל מאת האחוזים, אולי נאמץ חלק מהם, אבל לא נבטל אותם.

נסים זאב: צריך להתלות, אבל לא לבטל.

נסים זאב: הביטול הוא בעצם אסון לחברה הישראלית.

רחמים מלול: אני מודה מאוד לחבר הכנסת נסים זאב.

רחמים מלול: חבר הכנסת מקסים לוי, בבקשה.

רחמים מלול: אחריו – חבר הכנסת אליעזר כהן.

רחמים מלול: אם הוא לא יהיה – חבר הכנסת יגאל ביבי.

רחמים מלול: אם הוא לא יהיה – חברת הכנסת ענת מאור.

רחמים מלול: אם גם היא לא תהיה – חבר הכנסת מוחמד כנעאן.

מקסים לוי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, היתה זו המדיניות של הממשלה הקודמת שהכינה את התקציב, אבל הממשלה הזאת נבחרה כדי להחליף את הממשלה שכשלה בנושאים החברתיים.

מקסים לוי: ציפיתי שהממשלה הזאת וראש הממשלה שנבחרו בזכותם של למעלה מ-90% מבני עיירות הפיתוח, למעלה מ-90% מבני הנגב, אותו ראש ממשלה שנמנה עם הליכוד שאנשיו גרים בדימונה, במצפה-רמון, בבאר-שבע ובאופקים, אלה אשר הביאו למהפך ב-1977 – ייתנו להם הזדמנות במסגרת החוק שנקבע בקדנציה הקודמת, למרות התנגדותה של הממשלה הקודמת.

מקסים לוי: אני זוכר שישבתי כאן כאשר חברי הכנסת מספסלי הליכוד תמכו בחוק הזה, והנה היום פקידי האוצר אומרים שהחוק הזה יפגע בתקציב המדינה.

מקסים לוי: מה אומר החוק הזה?

מקסים לוי: הוא בא לפתור את בעיית אותה מצוקה על-ידי העברת תעשייה לדימונה, למצפה-רמון, לבאר-שבע, לאופקים ולנתיבות.

מקסים לוי: זה היה צריך להיות חוק של הממשלה, זה היה צריך להיות חוק לעידוד הנגב.

מקסים לוי: והנה הממשלה הזאת רוצה לבטל חוק שיאפשר קצת התרוממות מאותה מצוקה במצפה-רמון ובדימונה.

מקסים לוי: תראו מה עשתה ההסתדרות: היא החזיקה מתפרה במשך שישה חודשים, והמתפרה הזאת נסגרה.

מקסים לוי: מה יעשה ראש עיריית באר-שבע, עם שכונות מצוקה, עם אותם סטודנטים שלומדים באוניברסיטה ועוזבים אחר כך למרכז?

מקסים לוי: זו מדיניות אטומה.

מקסים לוי: אולי ממשלת השמאל יכלה לפגוע ופגעה במשך 50 שנה בעיירות הפיתוח, בזמן שנתנה לקיבוצים להיות אלה שמקימים את התעשייה ואת ההיי-טק.

מקסים לוי: במרוצת הזמן המושבים והקיבוצים הפכו למעין גורם כלכלי, אבל עיירות הפיתוח הלכו ודעכו.

מקסים לוי: וכאשר רצו להוציא את האליטות מבאר-שבע, הקימו את עומר.

מקסים לוי: לא סיפחו את עומר לשם אינטגרציה לשכונה ד' בבאר-שבע, אלא עשו הפרדה.

מקסים לוי: ממשלה זו, שקיבלה למעלה מ-90% מקולות המצביעים בעיירות הפיתוח, תבטל חוק שבא לעודד אותם אנשים שתמכו בה?

מקסים לוי: זו בושה וחרפה.

מקסים לוי: היא עדיין לא התחילה בעבודתה.

מקסים לוי: אינני יודע איך שרים יכולים להצביע עבור החוק הזה.

מקסים לוי: הייתי מדבר בהיגיון – שהחוק הזה יתפרס על-פני שנתיים.

מקסים לוי: זו יכולה להיות התשובה.

מקסים לוי: מדוע לא יינתן לאותם אנשים במצפה-רמון, בדימונה ובבאר-שבע להרים ראש, מדוע לא יאפשרו להביא את התעשייה לשם, אף שמאז שנות ה-50 התעסקו שם רק בטקסטיל.

מקסים לוי: עם כל הכבוד לאוניברסיטה הגדולה, היא מכשירה סטודנטים – ומוציאה אותם אחר כך למרכז ולחוץ-לארץ, אותם סטודנטים שיכלו להשתקע בדימונה, בבאר-שבע ובמצפה-רמון ולתת את התשובה למקומות אלה.

מקסים לוי: יש חוקים מסוימים שאין הדעת יכולה לסבול שממשלה שרוצה לסייע לאנשים אלה שהעלו אותה, תבטלם.

מקסים לוי: אוי ואבוי לנו אם נצביע על נטרולו של חוק שהתקבל.

מקסים לוי: אם כך נעשה, נבטל את הדמוקרטיה ואת חשיבותה של הכנסת הזאת.

רחמים מלול: אני מודה מאוד לחבר הכנסת מקסים לוי.

רחמים מלול: חבר הכנסת יגאל ביבי – אינו נוכח.

רחמים מלול: חברת הכנסת ענת מאור – אינה נוכחת.

רחמים מלול: חבר הכנסת מוחמד כנעאן, ואחריו – חבר הכנסת טלב אלסאנע.

רחמים מלול: אחרי חבר הכנסת אלסאנע – חבר הכנסת מאיר פרוש, ואחרון הדוברים – חבר הכנסת פורז.

מוחמד כנעאן: אדוני היושב-ראש, כאשר אנחנו מתייחסים להצעת הממשלה, כל בר-דעת בבית הזה צריך להיות המום ונדהם: אותם שרים שמאיישים היום את כורסאות הממשלה, כאשר ישבו באופוזיציה תמכו בצורה נלהבת בחוקים שבאים לבטלם היום, אדוני שר הבריאות.

מוחמד כנעאן: אני חושב שהממשלה הזאת צריכה להתבייש, כאשר היא באה לבזות היום את הבית הזה, את הדמוקרטיה של הבית הזה.

מוחמד כנעאן: חוקים כלכליים וחברתיים, שבאו לתקן עיוותים, שבאו לאפשר למשפחות מרובות הילדים להתקיים, בלי כל קשר אם אלו משפחות יהודיות או ערביות – עומדים לבטל.

מוחמד כנעאן: אני חושב שצריך לגנות את הדברים הנבזיים שנאמרו מעל הדוכן הזה בגנות חוק משפחות ברוכות ילדים כיוון שהוא מיטיב עם הילדים הערבים.

מוחמד כנעאן: אני חושב שצריך לשים קץ לדברי הגזענות בבית הזה.

מוחמד כנעאן: מעבר לכך, אדוני היושב-ראש, הממשלה הזאת והממשלה הקודמת התעלמו ומתעלמות מהחלטות שאותה ממשלה קיבלה, על מנת לאפשר שיפור המצב ברשויות המקומיות במגזר הערבי, על מנת לשפר את התשתית הגרועה ביותר במגזר הערבי.

מוחמד כנעאן: הוחלט להוסיף מיליארד שקל בתקופה של ארבע שנים למגזר הערבי, אבל הממשלה מתעלמת היום מהחלטת ממשלה שהתקבלה, לא מהחלטת הכנסת.

מוחמד כנעאן: הממשלה הקודמת אמרה שיש צורך דחוף לשפר את המצב, יש לשפר את האווירה.

מוחמד כנעאן: יש לשפר את מצבה של האוכלוסייה הערבית כפי שהיה לאורך כל השנים, אבל היום הממשלה לא רק שאינה מקשיבה לדברים אלה, אלא היא אטומה לגמרי.

מוחמד כנעאן: אדוני היושב-ראש, הבנתי שהממשלה הזאת תפעל על מנת להיטיב עם העם, עם השכבות השונות של האוכלוסייה במדינת ישראל, אבל המדיניות של הממשלה הזאת היא נגד האוכלוסייה, נגד השכבות החלשות, נגד האוכלוסייה הערבית.

מוחמד כנעאן: מי שעיין בדוח של הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה ראה עד כמה האבטלה הולכת וגוברת דווקא ביישובים הערביים.

מוחמד כנעאן: אני שואל, איפה ממשלת ישראל ומה התשובות שלה?

מוחמד כנעאן: האם אלה הדברים שהיינו שומעים גם קודם לכן מאותם שרים וחברי כנסת, כאשר ישבו במקום אחר?

מוחמד כנעאן: על כן אני חושב, אדוני היושב-ראש, שצריך פשוט להצביע נגד בקשת הממשלה.

מוחמד כנעאן: תודה.

רחמים מלול: תודה, אדוני.

רחמים מלול: חבר הכנסת טלב אלסאנע, בבקשה.

טלב אלסאנע: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, כבוד ראש הממשלה, כבוד השרים, התרגלנו לשמוע הרבה הבטחות, ופעם אחת סברנו לתומנו שהעניין של הבטחות שנאמרות על מנת שלא לקיים אותן חלף מן העולם.

טלב אלסאנע: חשבנו שהפעם יש ממשלה שמתכוונת למה שהיא אומרת.

טלב אלסאנע: אם היא אומרת, היא מתכוונת באמת ובתמים למה שהיא אומרת.

טלב אלסאנע: אם מבטיחים, הם רוצים לקיים.

טלב אלסאנע: ראש הממשלה הוא תושב הנגב, וגם שר האוצר הוא תושב הנגב.

טלב אלסאנע: אנשים רבים תלו בהם תקוות רבות.

טלב אלסאנע: הבעיה היא האם הממשלה הזאת תשים בראש סדר העדיפויות שלה את הנגב.

טלב אלסאנע: התברר, במקרה או לא במקרה, שהכנסת אישרה שלושה חוקים חשובים מאוד, אשר שמים בראש סולם העדיפויות את אוכלוסיית הנגב:

טלב אלסאנע: החוק לפטור ממס הכנסה בשיעור של 15% עד 20% לתושבי הנגב, החוק שבא להיטיב עם הזוגות הצעירים בנגב, והחוק שבא לאפשר ליזמים ולמשקיעים לבוא ולהשקיע בנגב.

טלב אלסאנע: אבל הדבר הראשון שעושה שר האוצר החדש, שאנשים רבים תלו בו תקוות, הוא להקפיא את החוקים האלה.

טלב אלסאנע: מה זאת אומרת?

טלב אלסאנע: זאת אומרת שאנחנו נמשיך להתרגל למה שהיה – שהנגב ימשיך להיות בראש סולם האבטלה והעוני.

טלב אלסאנע: רק אתמול היינו עדים לפיצוץ ברמת-חובב.

טלב אלסאנע: לנגב אפשר להעביר את אתר דודאים, אפשר להעביר את הפסולת הכימית הרעילה, אפשר להעביר את הכול, אבל לשים את הנגב על המפה מבחינת סדר העדיפויות, מבחינת הצדק החברתי, מבחינת ההתמודדות עם האבטלה – את זה לא עושים.

טלב אלסאנע: האם לכך הכוונה, אדוני ראש הממשלה?

טלב אלסאנע: הרי על-פי המדיניות הזאת, בסופו של דבר תושבי הנגב יבואו יום אחד ויגידו שהם רוצים לשלול את תושבותם בנגב.

טלב אלסאנע: אנחנו מצפים לגישה אחרת ולמדיניות אחרת.

טלב אלסאנע: אדוני ראש הממשלה, אתה הבטחת מעל הדוכן הזה לפתוח דף חדש עם האוכלוסייה הערבית.

טלב אלסאנע: אמרת במהלך מערכת הבחירות, שמלה שלך היא מלה, ואתה מתכוון למה שאתה אומר.

טלב אלסאנע: האוכלוסייה הערבית, אחרי 50 שנה שבהן סובלת מאבטלה, מעוני ומהעדר תקציבים, מצפה למדיניות אחרת.

טלב אלסאנע: אי-אפשר לבוא ולומר שאנחנו מעבירים את חוק התקציב של בייגה שוחט.

טלב אלסאנע: זה ששר האוצר הקודם הבטיח ולא קיים – לא נותן אישור להמשיך במדיניות.

טלב אלסאנע: ומשפט אחרון: יש תוכנית להשקיע במגזר הערבי 5 מיליארדי ש"ח במשך חמש שנים.

טלב אלסאנע: זוהי התוכנית שוועדת השרים ושר האוצר הקודמים דיברו עליה.

טלב אלסאנע: אם הממשלה הקודמת דיברה על כך, היא בוודאי בדקה את הנושא.

טלב אלסאנע: אם היא הציעה זאת, זה הזמן לקיים.

טלב אלסאנע: טוב שזה יהיה בתקופתך, טוב שאתה תוביל את זה.

טלב אלסאנע: אם אתה רוצה, אני מאמין שהכול יצא לפועל.

טלב אלסאנע: אתה ראש הממשלה, אתה היושב בראש הפירמידה, ואני מצפה שהדף החדש יהיה דף חדש לסגירת פערים, להקצאת משאבים ולקבלת האוכלוסייה הערבית לשירות המדינה.

טלב אלסאנע: תודה רבה.

רחמים מלול: חבר הכנסת אברהם פורז, אחרון הדוברים, בבקשה.

אברהם פורז: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, המעמד שהכנסת נמצאת בו היום הוא מעמד מביש, מפני שהכנסת נדרשת היום לאשר בקריאה ראשונה, ולאחר מכן היא תתבקש לאשר גם בקריאה שנייה ובקריאה שלישית, ביטול של סדרת חוקים שנחקקו במהלך החודשים האחרונים והיום הממשלה אומרת שאי-אפשר לקיים אותם.

אברהם פורז: איך נולדו החוקים האלה, אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת?

אברהם פורז: זה לא היה מצב שאף אחד לא היה פה, ואיזה שניים-שלושה חברי כנסת ניצלו איזה רוב מקרי, אלא כל האנשים, בעיקר אלה שיושבים היום על יד שולחן הממשלה, מהליכוד, מהסיעות הדתיות, מש"ס, נתנו פעם אחר פעם יד לחקיקה המטורפת הזאת.

אברהם פורז: אני ניגשתי מדי פעם אל חברי כנסת של הליכוד, אז באופוזיציה, ואמרתי להם: אתם מתנהגים כאילו לעולם לא תגיעו לשלטון.

אברהם פורז: הרי מי שחושב שאי-פעם יגיע לשלטון, מגלה אחריות ושואל: איך אבצע את החוקים האלה?

אברהם פורז: דיברתי עם שר האוצר סילבן שלום על מגוון החוקים האלה, אבל הכול היה כשר כדי להביך את ממשלת ברק ולגרום לה לא לתפקד.

אברהם פורז: אדוני היושב-ראש, הדבר המביש יותר מכול הוא, שדווקא החוק שצריך היה לבטל אותו ראשון, החוק השערורייתי של הלפרט בעניין קצבאות הילדים, דווקא החוק הזה איננו כאן.

אברהם פורז: כבר אמרתי, אדוני היושב-ראש, שזו שערורייה לאומית, שהמדינה הזאת נותנת למי שיש לו ילד אחד 171 שקלים לחודש, למי שיש לו עוד ילד – גם על הילד הזה הוא מקבל את הסכום האסטרונומי של 171 שקלים לחודש, ואם יש לו שלושה ילדים, הוא מקבל 334 שקלים לחודש על הילד השלישי.

אברהם פורז: אבל אם יש לו חמישה ילדים – אוהו, אז האיש צדיק; וגם על הילד השישי ועל הילד השביעי – כאן הסכומים מגיעים ל-855 שקלים לכל ילד.

אברהם פורז: מה אנחנו עושים, אדוני היושב-ראש?

אברהם פורז: אנחנו מעודדים את העוני, אנחנו נותנים לאוכלוסייה החרדית בבני-ברק ובמאה-שערים עידוד, כדי שהיא תתרבה יותר לתוך מעגל עוני, וגם אצל הציבור הערבי.

אברהם פורז: אני רוצה לומר לך, חבר הכנסת מסאלחה, לזכותו של הציבור הערבי, שהרוב מגלה אחריות.

אברהם פורז: משפחות אלה הן בעיקר במגזר הבדואי.

אברהם פורז: מקום שבו יש ריבוי ילדים – זה עולם שלישי, זו מדינה מפגרת.

מוחמד ברכה: ילדים זה – – –

אברהם פורז: בכל מדינה מתקדמת במערב – – –

תמר גוז'נסקי: – – –

אברהם פורז: חבר הכנסת ברכה, גם בגוש הקומוניסטי – אתה הרי קומוניסט – לא עודדו ריבוי ילדים בצורה מטורפת.

אברהם פורז: שתי מדינות קומוניסטיות נותרו בעולם, קובה וסין, בסין – שאצלך היא בוודאי משאת נפש – מגבילים לילד אחד, הם מבינים שאחרת העסק הזה יתמוטט.

תמר גוז'נסקי: – – –

מוחמד ברכה: – – –

אברהם פורז: קח דוגמה מסין, אתה בוודאי עדיין אוהב לנפנף מדי פעם בדגל האדום.

אברהם פורז: אדוני היושב-ראש, חוק קצבאות הילדים של הלפרט, שגורם לעיוות, צריך להתבטל ראשון ולא אחרון.

אברהם פורז: אנחנו נביא אותו כהסתייגות ונצביע עליה.

אברהם פורז: נוסף על זה נביא לכנסת את הדבר הפשוט, האלגנטי והנכון: שוויון מוחלט בקצבאות הילדים.

אברהם פורז: גם הילד הראשון וגם הילד השני צריכים נעליים ומיטה ובגדים.

אברהם פורז: אגב, כל הכלכלנים אומרים, שהילד הראשון הוא הכי יקר, כי אתה צריך בשבילו חדר ומיטה מיוחדת, הילד השני והשלישי, הרביעי והחמישי יכולים לקבל את הבגדים מהאחים היותר-גדולים.

אברהם פורז: לכן השערורייה האמיתית היא בכך, שהממשלה, שכביכול מתיימרת לגלות אחריות למשק ולבטל חוקים פופוליסטיים, איננה מביאה כרגע לביטול את החוק הפופוליסטי והמפליג מכולם.

אברהם פורז: תודה רבה.

רחמים מלול: תודה רבה לחבר הכנסת פורז.

רחמים מלול: חברי הכנסת, נא להתיישב במקומותיכם.

רחמים מלול: אנחנו עוד לא עוברים להצבעה משום שהשר דני נוה רוצה לדבר בשם הממשלה.

רחמים מלול: בבקשה.

דני נוה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אנחנו מתבקשים לאשר בסופו של דבר בקריאה ראשונה את הצעת החוק הזאת, וכולנו – לא בלב שלם.

דני נוה: במסגרת הצעת החוק הזאת יש לא מעט חוקים שהם בעלי חשיבות חברתית לא מבוטלת.

דני נוה: לאף אחד מחברי הבית הזה אין מונופול על הרגישות החברתית.

דני נוה: ראש הממשלה וחברי הממשלה כולם יש להם אותה רגישות חברתית לכל החוקים שמוצעים במסגרת החוק הזה.

דני נוה: אין כאן עניין שלמישהו יש רגישות חברתית רבה יותר לנגב או לכל עניין אחר שמוצע במסגרת הצעת החוק הזאת.

דני נוה: מה שאנחנו מתבקשים לעשות פה נובע ממציאות מסוימת שכל הציבור במדינת ישראל מבין אותה.

דני נוה: זה נובע ממציאות שבה כתוצאה מן הבחירות נקלענו למצב שחוק התקציב שאמור להיות נדון בכנסת ביומיים הקרובים הוא בסופו של דבר חוק תקציב שנדון ואושר על-ידי הממשלה הקודמת, כשהממשלה החדשה מצאה את עצמה מול מציאות של סד שהיא לא יכולה לנוע בו לא ימינה ולא שמאלה כתוצאה מלוח הזמנים הקצר שהפך את עניין שינוי התקציב, או שינוי סדרי העדיפויות בתקציב, או הכנסת דברים או מרכיבים חברתיים נוספים לתקציב לדבר שהוא בלתי אפשרי.

דני נוה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, נקלענו למציאות כזאת שמחייבת אותנו להכניס גם אותה הצעה שמונחת כאן על סדר-היום, הצעה של התליה או דחייה של חלק מן החוקים שאושרו כאן על-ידי חברי הכנסת בחודשים האחרונים.

דני נוה: צריך לזכור, שהחוקים הללו אושרו בכנסת במציאות פוליטית מיוחדת במינה של קואליציה שנשענה על 30 חברי כנסת, או על קצת למעלה מזה, מציאות שבה לא היתה יד מכוונת מצדה של הממשלה בכל הנוגע לסדרי העדיפויות במשק ולסדרי העדיפויות החברתיים, שהם יקרים כל כך לכולנו.

דני נוה: לכן כתוצאה מזה אנחנו מבקשים היום מהכנסת לא לבטל לפחות חלק מאותם חוקים פרטיים שעברו בכנסת.

רחמים מלול: חבר הכנסת לנגנטל, אנא.

רחמים מלול: חברי הכנסת כץ והירשזון, נא לשבת.

רחמים מלול: "חברת הכנסת" עליזה.

דני נוה: כל מה שאנחנו מבקשים לגבי חלק מאותם חוקים חברתיים הוא לדחות את החלתם.

דני נוה: הדבר הזה יאפשר לממשלה החדשה את הזמן שדרוש לה.

רחמים מלול: אני מבקש ממזכירי הסיעות לא להיכנס לתחום המליאה.

רחמים מלול: תודה.

דני נוה: אדוני היושב-ראש, ממשלת האחדות החדשה שקמה, ראש הממשלה, שר האוצר ושרי הממשלה כולם יפעלו, ללא ספק, מתוך רגישות חברתית ורצון אמיתי למצוא את המשאבים הנדרשים כדי לתת מענה גם לאותם חוקים פרטיים שלגבי חלקם אנחנו נאלצים להביא כאן היום להצבעה הצעה לדחות את תחולתם או את החלתם.

יוסף יצחק פריצקי: מה עם משפחות ברוכות ילדים?

יהודית נאות: ברוכות ילדים.

דני נוה: אנחנו זקוקים לזמן כדי שבסופו של דבר הממשלה החדשה תוכל לקבל את ההזדמנות הנאותה לקבוע את סדרי העדיפויות הנכונים ואכן לקדם את המשק הישראלי ולפעול מתוך רגישות חברתית שהיא אבן יסוד של הממשלה הנוכחית.

קריאה: מה עם משפחות ברוכות ילדים?

רחמים מלול: תודה לשר דני נוה.

רחמים מלול: אני מבקש מכל חברי הכנסת להתיישב במקומותיהם.

רחמים מלול: אנחנו עוברים להצבעה.

רחמים מלול: חבר הכנסת כץ, השר שלום שמחון, אנא תפסו את מקומותיכם, אני מייד עובר להצבעה.

רחמים מלול: חבר הכנסת יצחק כהן, תודה.

רחמים מלול: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה בקריאה ראשונה על הצעת חוק ההסדרים במשק המדינה (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב לשנת 2001) (תיקון, ביטול והתליה של חקיקה שמקורה בהצעות חוק פרטיות), התשס"א–2001.

רחמים מלול: נא להצביע, רבותי.

רחמים מלול: מי בעד?

רחמים מלול: מי נגד?

רחמים מלול: מי נמנע?

רחמים מלול: הצבעה מס' 1 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 57 נגד – 20 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק ההסדרים במשק המדינה (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב לשנת 2001) (תיקון, ביטול והתליה של חקיקה שמקורה בהצעות חוק פרטיות), התשס"א–2001, לוועדת הכספים נתקבלה.

רחמים מלול: אני קובע, שברוב של 59, בתוספת קולותיהם של יושב-ראש הכנסת ושל שר האוצר לשעבר בייגה שוחט בעד, 20 מתנגדים, אין נמנעים – הצעת החוק עברה, ולפיכך היא תועבר לוועדת הכספים של הכנסת על מנת שתוכן לקריאה שנייה ושלישית.

רחמים מלול: תודה.

רחמים מלול: אנחנו ממשיכים בסדר-היום: החלטה בדבר חלוקת הצעת חוק ההסדרים במשק המדינה – המכונה בפינו פיצול – (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב והמדיניות הכלכלית לשנת הכספים 2001), התשס"א–2001, על-פי סעיף 121 לתקנון הכנסת.

רחמים מלול: יציג את ההחלטה יושב-ראש ועדת הכספים, חבר הכנסת ישראל כץ.

רחמים מלול: בבקשה.

ישראל כץ: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, להלן הצעת החלטה בדבר חלוקת הצעת חוק ההסדרים במשק המדינה (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב והמדיניות הכלכלית לשנת הכספים 2001), התשס"א–2001.

ישראל כץ: על-פי הצעת ועדת הכספים של הכנסת מחליטה הכנסת, לפי סעיף 121 לתקנון, להרשות לוועדת הכספים להביא לקריאה שנייה ולקריאה שלישית חלק מהצעת חוק ההסדרים במשק המדינה, כך שההצעה לא תכלול את הסעיפים הבאים: א.

ישראל כץ: סעיפים 5-3 – רשויות מקומיות; ב.

ישראל כץ: סעיפים 7 ו-12 – הגבלים עסקיים – תחבורה; ג.

ישראל כץ: סעיף 20 – הגבלים עסקיים – חקלאות; ד.

ישראל כץ: סעיפים 21, 22 ו-24 – בריאות; ה.

ישראל כץ: סעיף 25(1)–(7) – תכנון ובנייה; ו.

ישראל כץ: סעיף 26(4) – מיסוי מקרקעין – שבח, מכירה ורכישה; ז.

ישראל כץ: סעיפים 50-28 – גז טבעי; ח.

ישראל כץ: סעיפים 59-51 – גז פחמימני מעובה – גפ"מ – תחרות; ט.

ישראל כץ: סעיף 60 – נפט; י.

ישראל כץ: סעיף 84 – מים.

ישראל כץ: בדבריו לכנסת הודיע שר האוצר כי בקשתו מהכנסת היא לאישור החוק תוך התחייבות כי הסעיפים המופיעים בהצעת החלטה זו יפוצלו מן החוק שהוצע על-ידי הממשלה.

ישראל כץ: אדוני היושב-ראש, אני מבקש מחברי הכנסת להצביע ולאשר את ההפרדה, את החלוקה, את הפיצול בין הסעיפים האלה לבין מכלול חוק ההסדרים, על מנת שהסעיפים האלה יידונו בהרחבה בתהליך חקיקה אחר ונפרד בוועדת הכספים, על מנת להביא אותם בהקדם למליאת הכנסת.

ישראל כץ: תודה רבה.

רחמים מלול: רבותי חברי הכנסת, אנחנו עוד לא עוברים להצבעה.

רחמים מלול: נרשמו לדיון שישה חברי כנסת.

רחמים מלול: הרשימה נעולה.

רחמים מלול: לכל דובר שתי דקות.

רחמים מלול: חבר הכנסת אבשלום וילן, בבקשה.

רחמים מלול: רבותי, נרשמו שישה, הרשימה נעולה, לכל דובר שתי דקות.

רחמים מלול: תודה.

אבשלום וילן: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, חוק ההסדרים כמכשיר שלטוני תקציבי, אחת דתו לעבור מן העולם.

אבשלום וילן: בתקציב שלפני שנה שמעתי את דוברי הליכוד מסבירים ביושר אינטלקטואלי, מדוע את החוק הזה כחוק צריך לבטל ולהעביר מן העולם – הוא אנטי-דמוקרטי במשמעותו ובמהותו.

אבשלום וילן: השתכנעתי.

אבשלום וילן: תראו מה קרה פה.

אבשלום וילן: ממשלה שמחזיקה מעמד שבועיים ימים, כתוצאה מאילוצים פוליטיים, כבר עכשיו מפצלת למעלה מ-50% מהחוק.

אבשלום וילן: מה שנשאר זה אוסף של חוקים בודדים, רובם המכריע מיותרים, שאין בהם צורך, והדבר היותר-חמור הוא, תהליך הלחצים שקרה פה.

אבשלום וילן: שר הבריאות אינו מרוצה ממה שהוצע בחוק ההסדרים, משכנע את שר האוצר, מגיע לשולי הוועדה – חוק הבריאות יוצא החוצה.

אבשלום וילן: שר התשתיות אביגדור ליברמן, באמצעות שליחיו, מצליח לשכנע, החוק היחיד שאולי הגיוני שם – חוק הנפט מוצא מהחוק, וחוזר חלילה.

אבשלום וילן: יותר מזה, בין שאר החוקים שהיו צריכים לצאת היו כל חוקי מועצות הייצור של החקלאות, שאין להם שם שום מקום, הם צריכים להגיע בהסכמה שאכן קיימת בין משרד החקלאות לנוגעים בדבר.

אבשלום וילן: אבל התעקשו, ועכשיו גם אותם צריך להוציא.

אבשלום וילן: בסופו של דבר, נישאר עם ארבעה חוקים מיותרים.

אבשלום וילן: אני אומר לראש הממשלה ולשר האוצר, החוק הזה מיותר; להיפך, בהוצאת החוקים אתם מוכיחים, שהממשלה הזאת, הקרעים בתוכה הם כאלה, שאריכות ימים לא תהיה לה.

אבשלום וילן: עדיף לחסוך את הביזיון ולהוריד את החוק הזה כולו.

רחמים מלול: תודה רבה.

רחמים מלול: חבר הכנסת מוחמד ברכה, בבקשה, שתי דקות.

רחמים מלול: אחריו – חבר הכנסת אלסאנע.

רחמים מלול: ואחריו – חבר הכנסת גילאון.

רחמים מלול: אדוני, אני מבקש, שתי דקות.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, בתקופה האחרונה הולכת ומשתרשת התופעה, או הקשר בין ממון לבין פוליטיקה, בין ממון לבין סדר העדיפויות, וככל שהקבוצה החברתית חזקה יותר, מבוססת יותר, היא יכולה להפעיל לחץ גדול יותר, היא יכולה לכפות סדר עדיפויות חברתי אחר.

מוחמד ברכה: ולכן אנחנו רואים, שסדר העדיפויות של הממשלה הזאת ושל קודמתה ושל הקודמת לקודמתה, הן נכנעות פעם אחר פעם לבעלי הממון וללובי חברתי מבוסס.

מוחמד ברכה: ומי שמשלם בסופו של דבר את המחיר של המדיניות הזאת זה השכבות החלשות שלא יכולות להפעיל לחץ, לא יכולות לאיים על אף אחד; אף אחד לא לוקח אותן בחשבון, ואז נוצר מצב, שמי נחשל הוא עוד יותר נחשל ומי שמבוסס מקבל עוד יותר.

מוחמד ברכה: היום בשעה 14:00 תתקיים הפגנה של תלמידים והורים בדואים מהנגב מול הכנסת.

מוחמד ברכה: מי מכל הכנסת הזאת שם לב למצוקתם?

מוחמד ברכה: על הבמה אתה תמצא שורה של צועדים שנואמים ונואמים ושוחקים מלים על הבמה, אבל בפועל, בוועדות, בממשלה, במקום שמתקבלות ההחלטות האמיתיות, אין אף אחד שמקשיב למצוקה הזאת.

מוחמד ברכה: לכן, כל הדיבור על התקציב הזה כשהוא מתעלם מאנשים נזקקים ונותן לאנשים שלא צריכים, התקציב כולו, הגישה החברתית הכלכלית כולה מעוותים ובלתי צודקים.

מוחמד ברכה: תודה רבה, אדוני.

רחמים מלול: תודה, חבר הכנסת ברכה.

רחמים מלול: חבר הכנסת טלב אלסאנע; אני מבקש מאדוני להגביל את עצמו לשתי דקות.

רחמים מלול: בבקשה.

טלב אלסאנע: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, זה בעצם לא חוק הסדרים, זה לא חוק שבא לעשות סדר, מדובר בחוק שעוקף חוקים, חוק שמהווה רמיסה של הבית הזה, רמיסה של הכנסת.

טלב אלסאנע: זה הביזיון של הכנסת, כי בעצם, מה עושים?

טלב אלסאנע: דרך חוק אחד, ברגע שקונים את קולותיהן של כמה סיעות, מבטלים פעולה שנעשתה על-ידי הכנסת במשך שנים או במשך חודשים.

טלב אלסאנע: דרך חוק אחד, בהינף יד, מבטלים שורה ארוכה של חוקים ופוגעים בשכבות החלשות שאין להן ייצוג בבית הזה.

טלב אלסאנע: לכן החוק הזה אינו צודק, אינו משרת את המטרות האמיתיות של הצדק החברתי שהתקציב אמור לשרת, שהן המבחן האמיתי שלו.

טלב אלסאנע: זה חוק שבא לשרת מטרות פוליטיות, אך ורק כדי להעביר את התקציב, כדי לומר שהעברנו את התקציב בזמן ובא לישראל גואל.

טלב אלסאנע: זה מצב שאנחנו לא צריכים לתת לו יד, כי בראש ובראשונה הוא פוגע בכנסת, בעבודת הכנסת, בעבודה העיקרית שלנו והחשובה ביותר, והיא חקיקת חוקים.

טלב אלסאנע: לכן אני מתנגד להצעה הזאת.

רחמים מלול: תודה לחבר הכנסת אלסאנע, שהפעם לשם שינוי לא ניצל את מכסת זמנו.

רחמים מלול: חבר הכנסת אילן גילאון, בבקשה.

רחמים מלול: אחריו – חבר הכנסת רן כהן.

אילן גילאון: אדוני היושב-ראש, זה לא חוק ההסדרים, זה אף פעם לא היה חוק הסדרים, אין בחוק הזה שום סדר, זה חוק של מסתדרים, אדוני, זה חוק שפרי הבשן מסתדרים כדי לסדר את הציבור במדינת ישראל, כל קבוצה בדרכה.

אילן גילאון: חוק המסתדרים שיבוא אלינו – אפילו ההסתדרות היום כחלק בתוך החוק הזה, ודווקא היום היינו כל כך זקוקים לראות אותה במאבק של חוק הסדרים – מה שנוטף ממנו זו אכזריות חברתית מתמדת, מתחילים בילדים ומסיימים בזקנים, ותחילה הילדים הנכים.

אילן גילאון: אדוני, אני רוצה להציע הצעה.

אילן גילאון: למה לכם חוק הסדרים?

אילן גילאון: קחו את הפקידים שלכם – ויש לכם הרבה, קחו את סגני השרים שלכם – ויש לכם הרבה, קחו את השרים שלכם בלי תיק – ויש לכם הרבה, צאו אל הרחוב, תתפסו כל זקנה וילד, כל נכה וזקן, תשמטו ממנו את הארנק ואת השרשרת ואת כל מה שיש בכיסו, כי אתם מחפשים את האנשים האלה החלשים שלא מאוגדים, תגנבו את כל זה ותביאו למי שבאמת מושל בכם, רבותי, אתם בעלי חוק ההסדרים, בנקים, חברות ביטוח, חברות קבלן, סרסורי כוח-אדם, אלה הם האנשים.

אילן גילאון: איך אפשר להתקרנף, כמה ציניות.

אילן גילאון: אנשים היום בתור שרים, החליפו תפקידים ומצביעים המה נגד עצמם.

אילן גילאון: אותם חוקים שהם עצמם חוקקו, היום הם קוראים להם חוקים פופוליסטיים.

אילן גילאון: אתם שואלים אותי?

אילן גילאון: לפי דעתי, התקציב הזה הוא עוד מהתקופה של שמחה ארליך; כל פעם אתם מוציאים אותו מהמרתף ומחליפים לו את הכריכה, פעם אלה תומכים בו ופעם אלה.

אילן גילאון: זה ממש לא משנה אם אתם ליכוד או עבודה, אתם אותם אנשים שעושים את מעשה הנבלה הרקוב הזה.

אילן גילאון: סלקו את החוק הזה מעל פנינו ותבנו תקציב שבו גם הציבור במדינת ישראל יהיה פעם אחת זכיין, פעם אחת.

רחמים מלול: תודה, אדוני.

רחמים מלול: חבר הכנסת רן כהן, בבקשה.

רחמים מלול: אחריו – חבר הכנסת זבולון אורלב.

רחמים מלול: ואחרון הדוברים – חבר הכנסת מאיר פרוש.

אברהם פורז: אדוני היושב-ראש, מה אתי?

רחמים מלול: סליחה, חבר הכנסת פורז.

רחמים מלול: אדוני מתחת לקו.

רן כהן: אדוני היושב-ראש, אדוני ראש הממשלה, השרים, חברות וחברי הכנסת, חוק ההסדרים הוא חוק רע מיסודו, משום שהוא בא בעצם להעיף בשניות, בדקות, בשעות, חקיקה שהכנסת עובדת למענה שנים.

רן כהן: אני ראיתי אתמול בוועדת הכספים איך חוק שהכנסת עבדה עליו יותר משנה, שנוגע למלחמה בתאונות הדרכים, שהשקיעה בו השקעה אדירה כדי למנוע הרג על הכבישים – בהינף יד העיפו שם נושא שנדון בוועדת הכלכלה עשרות ישיבות ונדון גם במליאת הכנסת.

רן כהן: חוק ההסדרים לא רק שהוא רע מיסודו – פעם הוא היה דרוש, ב-1985 הוא היה דרוש לשם מאמץ מיוחד; אבל כל שנה לחזור על הגיבוב האדיר הזה של חוקים, שבהינף אחד משנים את החקיקה החברתית, הכלכלית, של הכנסת?

רן כהן: אגב, בנושאים שאין להם שום נגיעה לתקציב.

אליעזר כהן: מה אתם עשיתם?

רן כהן: אותו הדבר.

רן כהן: צ'יטה, נאמתי אותו נאום, תאמין לי, תשאל.

רן כהן: הדבר השני, למרות היותו של החוק ההסדרים חוק רע מיסודו, הוא בכל זאת מצביע על כיוון, מה לעשות.

רן כהן: אך כאשר בחוק ההסדרים ובהקשר של חוק ההסדרים מקפיאים את חוק הדיור הציבורי אבל מאשרים את חוק משפחות ברוכות ילדים, אז מצביעים על משהו, והמשהו הזה הוא אנטי-חברתי.

רן כהן: כאשר מקפיאים את חוקי הנגב – ואני לחמתי בממשלה שהייתי בה שר על 38%, ואני מברך את הכנסת שהחליטה על זה, זה הסיכוי היחיד שתהיינה השקעות בנגב, ומקפיאים את זה – באותו זמן נכנעים כניעה מוחלטת לבעלי ההון הכי עשירים, למחפשי הנפט.

רן כהן: ממה נפשך?

רן כהן: למה אנחנו לא רוצים שגם הנגב וגם הגליל יהיו חלק מהכלכלה של מדינת ישראל?

רן כהן: מה עושה המדיניות הזאת של חוק ההסדרים אם היא לא פוגעת פגיעה אנושה ופגיעות חברתיות מיותרות בחוק פעוטות בסיכון, במשפחות קשות שחייהן מרים?

רן כהן: את זה מבטלים.

רן כהן: את העבודה המועדפת לחיילים משוחררים – אני זוכר שהשקעתי מ-1986 כדי שחיילים משוחררים ילכו לעבודות מועדפות ויקבלו מחצית מדמי האבטלה שמגיעים להם בתור מובטלים.

רן כהן: גם חוק ההסדרים הוא רע, אבל גם המדיניות של חוק ההסדרים היא רעה, ולכן צריך להתנגד לה.

רחמים מלול: תודה לחבר הכנסת רן כהן.

רחמים מלול: חבר הכנסת זבולון אורלב, בבקשה.

זבולון אורלב: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, מכובדי השרים, כל שנה חוזר הריטואל, לא חשוב מי בשלטון ומי באופוזיציה, כל מי שבאופוזיציה יודע לנאום את הנאומים הנכונים על העוולות של חוק ההסדרים, שהוא חוק לא נכון, וכל שנה לא חשוב מי בקואליציה, הקואליציה מגינה.

אליעזר כהן: הגישה דפוקה.

זבולון אורלב: נכון.

זבולון אורלב: אני רוצה להתרכז רק בנושא אחד, בסעיף 78 לחוק, שהוא תיקון חוק הביטוח הלאומי, שעוסק בעבודה מועדפת ועבודה נדרשת של חיילים משוחררים.

זבולון אורלב: רבותי, יש אבסורד ממדרגה ראשונה, שחייל משוחרר הולך להיות מתדלק בתחנות דלק, הוא עובד בעבודה מועדפת והמדינה מסבסדת את העבודה שלו, אבל אם הוא הולך להיות מאבטח של מוסד חינוכי, לשמור על מוסד חינוכי, דבר שגם השר לביטחון פנים תומך בו, גם שרת החינוך ושרי החינוך לשעבר תומכים בו – יושב פה שר החינוך לשעבר – וגם שר העבודה והרווחה שמופקד על חוק הביטוח הלאומי תומך בו, הואיל ומדובר בהוצאה של כמה מיליונים בודדים, לא מוכנים לכלול.

זבולון אורלב: הואיל והממשלה הכניסה את החוק הזה לחוק ההסדרים והולכת להוציא כמה תחומים, צריך לעמוד על כך שבמסגרת התיקון של חוק ההסדרים לא רק יוציאו תחומים, אלא גם יכניסו סוף סוף את הנושא של מאבטחי מוסדות חינוך, שהרי לכולם יש עיניים בראש ורואים מה מתרחש – שאין הרגשת ביטחון אישי, והדבר בא לידי ביטוי בכך שלמוסדות החינוך יש בעיה, ואי-אפשר לגייס מאבטחים ושומרים ברמה ראויה.

זבולון אורלב: אם יכריזו על מקצוע שומרים ומאבטחים של מוסדות חינוך כמקצוע מועדף, יהיה ביטחון רב יותר; בתי-ספר, אדוני ראש הממשלה, יוכלו לצאת לטיולים.

זבולון אורלב: לא יוצאים לטיולים, כי אין מספיק מאבטחים שיוכלו לצאת עם תלמידים.

זבולון אורלב: אנא מכם, תשקלו את העניין בחיוב, ובנוסף על זה שמוציאים כמה תחומים כמו תעשייה, אפשר להכניס לחוק ההסדרים גם את הנושא של מאבטחים בבתי-הספר.

רחמים מלול: תודה לחבר הכנסת אורלב.

רחמים מלול: חבר הכנסת מאיר פרוש, בבקשה.

רחמים מלול: ואחריו – אחרון הדוברים, חבר הכנסת אברהם פורז.

רחמים מלול: שתי דקות, בבקשה.

מאיר פרוש: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני שמח על כך שראש הממשלה נמצא פה ואני מבקש להזכיר לו שני מעמדים שהתרחשו כאשר אני הייתי במשרד הבינוי והשיכון והוא היה במשרד התשתיות.

מאיר פרוש: הראשון מביניהם היה כאשר הופיע ראש הממשלה דהיום כשר התשתיות יחד אתי בבאר-שבע בפני כנס של קבלנים, והקבלנים הציגו את המצוקה הקשה שקיימת בנגב.

מאיר פרוש: הדרכים שעליהם אתה כשר התשתיות הצבעת, וכאחד שהיה בעבר במשרד הבינוי והשיכון – שיש צורך לתת מענקים לזכאי משרד השיכון שרוכשים דירות בנגב.

מאיר פרוש: מעמד נוסף שאני רוצה להזכיר לך, ראש הממשלה, כאשר ממשלת ישראל התכנסה בבניין עיריית ירושלים והחליטה לתת מענקים לזכאי משרד הבינוי והשיכון, רוכשי דירות בירושלים, בגלל ההגירה השלילית.

מאיר פרוש: יש שני חוקים שמבקשים לבטל אותם היום.

מאיר פרוש: הצבענו עליהם בקריאה ראשונה, וזה יורד לוועדת הכספים לקראת קריאה שנייה ושלישית.

מאיר פרוש: אני בטוח שאתה באופן אישי לא בדקת מה הן המשמעויות – לאחר שכבר יש שני חוקים שמעודדים את זכאי משרד השיכון לרכוש דירות בנגב ובירושלים – של ביטולם.

מאיר פרוש: עדיין אפשר לתקן.

מאיר פרוש: אני מבקש ממך לבדוק גם את נושא הנגב וגם את נושא ירושלים.

מאיר פרוש: תודה.

רחמים מלול: תודה לחבר הכנסת פרוש.

רחמים מלול: חבר הכנסת אברהם פורז יסיים את סדרת הנאומים הללו – בבקשה, שתי דקות.

אברהם פורז: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, כמעט בכל שיטה פרלמנטרית יש מנגנון של אי-אמון לממשלה ולראש הממשלה, אבל נשאלת שאלה, האם יש בכלל מנגנון של אי-אמון לפרלמנט?

אברהם פורז: האם מישהו יכול להגיש באיזה שהיא מדינה בעולם הצעת אי-אמון נגד הפרלמנט?

אברהם פורז: מסתבר שזה אפשרי אצלנו.

אברהם פורז: מה הוא בעצם חוק ההסדרים?

אברהם פורז: חוק ההסדרים אומר כך: אי-אפשר לסמוך על הפרלמנט, הפרלמנט משוגע, הפרלמנט משתגע, בואו נעביר סדרה של חוקים לוועדת הכספים, יחד עם התקציב; לא תהיה ברירה למשוגעים האלה והם יאשרו את זה.

אברהם פורז: ככה זה עובד אצלנו מאז 1985.

אברהם פורז: ואני שואל אתכם, האם זה דבר נכון?

אברהם פורז: אני רוצה לומר: כן.

אברהם פורז: זה נכון, הפרלמנט שלנו משוגע.

אברהם פורז: אם במהלך מחצית השנה האחרונה חלק מאלה שיושבים סביב שולחן הממשלה תמכו בחוק משפחות ברוכות ילדים – דבר מטורף; תמכו בחוק שכר המינימום של עמיר פרץ, שרוצה להעלות ל-1,000 דולר את שכר המינימום, נכון שזה נבלם אבל בקריאה ראשונה תמכתם כולכם; אחר כך תמכתם בחוק של קבלני כוח-אדם, שמטרתו, בסופו של דבר, לגרום לפיטורים המוניים; אחר כך תמכתם בחוק המטורף של הנגב, הטבות לנגב – אז בעצם צודקת הממשלה, או צודקים פקידי האוצר, שהם מביעים אי-אמון לכנסת.

אברהם פורז: ואיך הם מביעים את זה?

אברהם פורז: על-ידי כך שהם מגישים את חוק ההסדרים.

אברהם פורז: אני הייתי צריך להיעלב באופן אישי, רבותי חברי הכנסת, מחוק ההסדרים.

אברהם פורז: אני לא כזה, ואני לא מקדם חקיקה פופוליסטית, ורוב החוקים שהעבירו לפה היו אמורים להידון בוועדה שאני עומד בראשה, ועדת הכלכלה; הגבלים עסקיים, תחבורה, גז טבעי, גז פחמני מעובה, נפט, מים – כל הנושאים האלה הם נושאים בטיפולה של ועדת הכלכלה.

אברהם פורז: קודם כול, אני שמח שפיצלו אותם מחוק ההסדרים.

אברהם פורז: שנית, אני מתחייב בפני הממשלה לדון בחוקים האלה, לכשיפוצלו, כמו שצריך לטפל בכל חוק ברצינות הראויה.

אברהם פורז: אני רוצה לומר לכם, הגיע הזמן שגם מי שנמצא באופוזיציה יחשוב על היום שאולי הוא יגיע לשלטון ואז יהיה לו קשה מאוד להתמודד עם כל השטויות שהוא עשה כשהיה באופוזיציה.

אברהם פורז: תודה רבה.

רחמים מלול: תודה אדוני.

רחמים מלול: רבותי חברי הכנסת, נא להתיישב במקומותיכם, אנחנו עוברים להצבעה על הצעת הפיצול.

רחמים מלול: חבר הכנסת ישראל כץ, האם אדוני רוצה להצביע על הצעת החוק שהוועדה הכינה?

רחמים מלול: אז בבקשה, נא לשבת.

רחמים מלול: אם כן, רבותי, אנחנו עוברים להצבעה על ההחלטה בדבר חלוקת הצעת חוק ההסדרים במשק המדינה (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב והמדיניות הכלכלית לשנת הכספים 2001), התשס"א–2001, על-פי סעיף 121 לתקנון הכנסת.

רחמים מלול: נא להצביע – מי בעד ומי נגד.

רחמים מלול: בבקשה.

רחמים מלול: הצבעה מס' 2 בעד ההצעה – 57 נגד – 15 נמנעים – אין הצעת ועדת הכספים בדבר חלוקת הצעת חוק ההסדרים במשק המדינה (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב והמדיניות הכלכלית לשנת הכספים 2001), התשס"א–2001, נתקבלה.

רחמים מלול: אם כן, אני קובע שברוב של 58 קולות – בתוספת קולו של יושב-ראש הכנסת – 15 מתנגדים, אין נמנעים, ההחלטה בדבר חלוקת הצעת חוק ההסדרים נתקבלה.

רחמים מלול: רבותי חברי הכנסת, אנחנו ממשיכים בסדר-היום: הצעות סיעות מרצ ורע"ם להביע אי-אמון בראש הממשלה בשל דרכה המדינית והחברתית של הממשלה.

רחמים מלול: יציג את הצעת האי-אמון מטעם סיעת מרצ חבר הכנסת יוסי שריד.

רחמים מלול: בבקשה.

יוסי שריד: אדוני היושב-ראש – – –

רחמים מלול: בבקשה, רבותי, חברי הכנסת, השרים.

רחמים מלול: רבותי השרים, אנא לאפשר לחבר הכנסת שריד לשאת את דברו.

רחמים מלול: בבקשה.

רחמים מלול: חבר הכנסת בוים, חבר הכנסת בוים, אנא.

רחמים מלול: תודה.

יוסי שריד: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, על-פי המאמר העממי, כבר בבוקר אפשר להבחין ביום רע, ועל-פי אותו המאמר אנחנו אומרים כבר בבוקרה של הממשלה החדשה: אפשר להבחין בממשלה רעה.

יוסי שריד: הכול כאילו מתפעלים שעד כה לא התרגשה עלינו קטסטרופה.

יוסי שריד: שלושה שבועות – שלושה שבועות – עברו מיום הקמת הממשלה, והחיים כאילו מתנהלים כסדרם.

יוסי שריד: לא היתה שרפה גדולה ולא התחוללה רעידת אדמה.

יוסי שריד: גם התקשורת, לפעמים, כפי שאני קורא ומבין אותה, מתפעמת מן העובדה, שלפי שעה לא נרשם אסון וראש הממשלה, לכאורה, לא עשה שגיאות גסות.

יוסי שריד: שלושה שבועות עברו, ועדיין לא פרצה הפורענות.

יוסי שריד: בהחלט סיבה להתפעלות.

יוסי שריד: אין חלקנו עם המתפעלים.

יוסי שריד: זאת גם האווירה שליוותה את ראש הממשלה שלנו במסעו לארצות-הברית.

יוסי שריד: הוא נסע לוושינגטון, וראה זה פלא – הוא חזר הביתה בשלום.

יוסי שריד: האמריקנים – ובראשם הנשיא – התבוננו באריאל שרון המוכר להם היטב לפי עברו הכוחני והתוקפני, מיששו את מצחו ובאו למסקנה, שלראש ממשלת ישראל אין קרניים.

יוסי שריד: אריאל שרון, כך הם רשמו לעצמם – –

רחמים מלול: חבר הכנסת בוים.

יוסי שריד: – – הוא לא מפלצת מסוכנת.

יוסי שריד: בהחלט סיבה לרגיעה.

יוסי שריד: ממשלת ישראל החדשה נשפטת עד כה יותר בהתאם למה שהיא לא – – –

רחמים מלול: חבר הכנסת בוים, אנא.

יוסי שריד: סליחה, השר סאלח טריף, אני בטוח ששיחתך עם גדעון עזרא היא מרתקת, אבל אולי לא תפריע לי, לפחות.

יוסי שריד: בכל יום אנשים בארץ ובחוץ-לארץ אומרים לעצמם: הנה עבר עוד יום והשמים עוד לא נפלו ארצה.

יוסי שריד: בראבו, ממשלה.

יוסי שריד: אנחנו עדיין בחיים ואנחנו עדיין נושמים.

יוסי שריד: כדי לא לעשות גלים ובניסיון לרצות את כולם, גם המשא-ומתן עם הפלסטינים בהקפאה מוחלטת ואין סימן לחידושו.

יוסי שריד: נכון, מי לא רוצה לנהל משא-ומתן שלא תחת אש?

יוסי שריד: כולנו רוצים משא-ומתן שמתנהל בתנאים של שקט ורגיעה, אבל אנחנו מכירים את המדיניות הישראלית המסורתית: כשיורים לא נושאים ונותנים, וכשלא יורים, אין סיבה להזדרז במשא-ומתן, כי הכול בסדר.

יוסי שריד: ממשלת ישראל החדשה מציבה תנאים לחידוש המשא-ומתן, ואני חושש שהיא מציבה את התנאים האלה, כי אין לה מושג על מה ידברו אם וכאשר יתחדש המשא-ומתן.

יוסי שריד: אין בעצם על מה לדבר, ולכן רצוי לדחות את הדיבור עצמו ככל שרק ניתן, כדי שלא תיחשף המדיניות הישראלית הנוכחית במערומיה.

יוסי שריד: עכשיו אני רוצה להגיד כמה דברים, אדוני היושב-ראש, על מר שמעון פרס, שר החוץ שלנו.

יוסי שריד: אני מוכרח לומר, שבממשלה הזאת – שכבר הגדרנו אותה כממשלת החיגר והעיוור – ההתנהגות המשונה במיוחד היא התנהגותו של שר החוץ, שהפך להיות נושא הכלים של אריאל שרון.

יוסי שריד: דרך אגב – נושא כלים נאמן ונלהב מאין כמוהו.

יוסי שריד: עד לא מזמן, רק לפני חודש-חודשיים, היה מר פרס מן התובעים משא-ומתן גם תחת אש, גם ברגעים הקשים ביותר וגם בימי פיגוע.

יוסי שריד: לי אף אחד לא יכול לספר אחרת מן הטעם הפשוט, שאני הייתי שם.

יוסי שריד: אני הייתי בהתייעצויות של מה שנקרא אז קבינט השלום, ואני יכול להעיד, שמר פרס היה מן הדוחפים ואינם מרפים בטענה התקיפה והמוכרת, שאין תחליף למשא-ומתן, ואם אין הידברות, יש ותהיה יותר תוקפנות.

יוסי שריד: כל הזמן דחף.

יוסי שריד: לא רק זה, הוא דחף גם שמוכרחים לשלם לרשות הפלסטינית את מה שנקרא החזר המסים שמדינת ישראל גובה.

יוסי שריד: ופתאום – צריך בכל זאת לשאול איזו שאלה לגבי אישיותו ואופיו של האיש הזה – אותו שמעון פרס הופך את עורו ולפעמים נוצר הרושם שהוא בכלל המציא את מדיניותו של שרון.

יוסי שריד: ההתנהלות של מר פרס עכשיו היא ביטוי עילאי של ציניות ואופורטוניזם, בהיותו המשרת של כל מדיניות שרק מאפשרת לו לשבת בממשלה במקום לשבת באופוזיציה.

יוסי שריד: ואנחנו שמענו את דעתו של שמעון פרס, או את הערכתו או את תיאורו לגבי תפקידה של אופוזיציה במשטר דמוקרטי.

יוסי שריד: אני מאוד מקווה, אגב, שאת חוות הדעת הזאת לא קראו חבריו הטובים של שמעון פרס באינטרנציונל הסוציאליסטי, שבכל זאת מבינים משהו בדמוקרטיה ויש סכנה שלו הם היו קוראים את הערכתו לגבי החיים הדמוקרטיים, יכול להיות שהם היו מרחיקים אותו מן האינטרנציונל הסוציאליסטי.

יוסי שריד: בכל זאת יושבים שם אנשים יודעי דבר.

יוסי שריד: שמעון, שמעון הוא זה שהמריץ את אהוד ברק ללכת לטאבה בימי טרור, ועכשיו הוא רוחץ בניקיון כפיו, לאחר שברק שילם את המחיר הכבד ושמעון פרס את נפשו הציל.

יוסי שריד: ושרון עצמו, ראש הממשלה, חייכן ומסביר פנים מתמיד, משוטט לו בשבילי עברו, בימים הישנים והטובים, כאשר כל העולם הערבי היה נגדנו, מקשה עוינת אחת, ואז החיים היו הרבה יותר פשוטים וקלים: הם נגדנו ואנחנו נגדם, הערבים – ערבים, והים – ים.

יוסי שריד: שרון ופרס יחדיו צפים להם במנהרת הזמן, ועכשיו הם בעידן יצחק שמיר, כאשר הכול עומד על מקומו, שמש בגבעון דום וירח בעמק איילון.

יוסי שריד: המזרח התיכון החדש של מר פרס דומה בימים האלה יותר ויותר למזרח התיכון הישן של מר שרון.

יוסי שריד: הקול קול פרס והידיים – ידי שרון, או להיפך.

יוסי שריד: החיגר והעיוור.

יוסי שריד: מי בכלל יכול להבחין ביניהם.

יוסי שריד: אבל, מר פרס, בחברה החדשה שלו, לא יוכל לאורך זמן לשמש כסות לערוות הממשלה.

יוסי שריד: היא הולכת ונחשפת וקסם פרס והאחדות הלאומית פג, כי המציאות מתייצבת כפי שהיא ותובעת התייחסות וטיפול.

יוסי שריד: בוושינגטון יכולים לחכות, אפילו בקהיר, גם דעת הקהל בארץ.

יוסי שריד: רק המציאות לא יכולה לחכות.

יוסי שריד: המציאות, לדוגמה, כבר קוראת לאנשי המילואים להתייצב.

יוסי שריד: השירות שלהם, שקוצר, כבר מתארך.

יוסי שריד: יותר ויותר ימי מילואים, הנטל הולך וכבד והשוויון בנטל הולך ומופר.

יוסי שריד: עובדיה יוסף – קראתי לפני כמה ימים – הוציא פסק הלכה, שאפילו במלחמת מצווה אסור לאברכים להשתתף.

יוסי שריד: זה נכון, דרך אגב, הרב רביץ?

יוסי שריד: שאפילו במלחמת מצווה אסור להשתתף?

יוסי שריד: כלומר, ההשתמטות משירות של בחורי הישיבות היא מוחלטת ובלתי מותנית.

יוסי שריד: והממשלה, שמאריכה את השירות, אפילו לא מודיעה באותה נשימה על הטבה כלשהי בתנאי השירות של כל מי שעוזב את משפחתו, את עבודתו ואת לימודיו ובמשך שנים כה ארוכות נושא את ביטחון המדינה על כתפיו, והכתפיים נעשות יותר ויותר צרות, כי ההשתמטות מתרחבת.

יוסי שריד: אני בכל פעם אומר במקומות שונים – אני לא אומר את המספרים כדי שלא לעורר פניקה – אילו ידע הציבור בארץ כמה אנשים בסך הכול מקרב כלל האוכלוסייה נושאים את ביטחון המדינה על הכתפיים, אנשים היו נדהמים, ממש נדהמים.

יוסי שריד: אני חושב שהם היו גם מאוד מאוד מודאגים.

יוסי שריד: אחוז מאוד קטן, אותם אנשים כל הזמן במשך השנים, עשר, 20, 30 שנה, הולכים למילואים.

יוסי שריד: הטבה קטנה, ושום ממשלה לא הצטיינה באופן מיוחד בנושא הזה, ולו אני הייתי תחת ראש הממשלה מר שרון, עצה כללית – בשיחתנו אתמול, אם מותר לי לספר, אמרתי שאני בדילמה: מצד אחד, אם יש לי עצה טובה, העצה הטובה הזאת יכולה להאריך את חיי הממשלה, אבל, מצד שני, מי יכול לחסוך את עצתו אם הוא באמת חושב שבעצתו יש ממש והיא יכולה לעזור או להועיל – לו אני תחת ראש הממשלה, הייתי מנסה, ואם לא עושים את זה בימים הראשונים לא עושים את זה כבר בכלל, לתת איזשהו כיוון, איזשהו ציון, אפיון מיוחד לממשלה הזאת, שאתה עומד בראשותה, כדי לסמן מה מותר הממשלה הזאת, מה סדר-היום שלה, מה היא אומרת לציבור, אולי בהבדל גדול, קטן, מממשלות אחרות.

יוסי שריד: כי הרושם הציבורי הוא, שבעצם כל הממשלות הן אותו דבר, כל מדיניות דומה לחברתה ואין בעצם הבדל.

יוסי שריד: אז לפעמים אי-אפשר לעשות הרבה אבל לסמן אפשר.

יוסי שריד: אני חושב שזו היתה השגיאה הפטאלית, דרך אגב, של ממשלת ברק.

יוסי שריד: אלף פעמים דיברתי אתו כמו שמדברים אל הקיר: תן סימן, תגיד מה מעניין אותך באמת, מה יש לך בראש, מה אתה באמת מאחל לתושבי מדינת ישראל.

יוסי שריד: אז אי-אפשר לומר: שמע, קיבלנו תקציב ועד כדי כך הידיים אסורות והרגליים הוגשו בנחושתיים.

יוסי שריד: הרי אי-אפשר לומר דבר כזה.

יוסי שריד: בכל זאת משהו לשם סימון כיוון, נניח, בדבר הזה.

יוסי שריד: לו אני תחת ראש הממשלה, בעיקר בנסיבות הנוכחיות, ובעיקר על-פי הצפי של מה עומד לקרות בזמן הקרוב, הייתי אומר, אתם יודעים מה?

יוסי שריד: אני מעלה עכשיו את משרתי המילואים על ראש דאגתי, וזה מה שאני עושה.

יוסי שריד: הרי אי-אפשר להגיד שהכול מוכתב, איזה מין פטאליזם כזה.

יוסי שריד: יש שם אנשים שיושבים באיזה משרד והם אומרים לנו שאי-אפשר לזוע ואי-אפשר לנוע.

יוסי שריד: זו עצתי לראש הממשלה.

יוסי שריד: אלף פעמים דיברתי עם אהוד ברק ואמרתי לו: שמע, הרי אתה אמרת שחינוך מעניין אותך.

יוסי שריד: הרי, בכלל כולם חינוך מעניין אותם.

יוסי שריד: מי לא מעניין אותם חינוך?

יוסי שריד: גם ראש הממשלה הנוכחי אומר: חינוך מעניין אותי.

יוסי שריד: על-פי מה נדע שבאמת חינוך מעניין אתכם?

יוסי שריד: על-פי זה שתאמרו שחינוך מעניין אתכם?

יוסי שריד: תנו סימן.

יוסי שריד: יש עכשיו איזו פרסומת בטלוויזיה: תנו סיבה.

יוסי שריד: תן סיבה, מר שרון, תן סיבה שנאמין לך שבאמת החינוך מעניין אותך.

יוסי שריד: תן שם, תוסיף משהו.

יוסי שריד: תגיד: את זה אני רוצה, הנושא הזה קרוב ללבי, אני רוצה ביקרו.

יוסי שריד: איך נדע?

יוסי שריד: גם נורא משעמם.

יוסי שריד: הכול אותו דבר.

יוסי שריד: המציאות, שבניגוד לג'ורג' וו.

יוסי שריד: בוש לא מחכה, מטילה פעם כתר חונק ופעם כתר נושם, כי בוש הוא שם אבל המציאות היא כאן, והמציאות היא חיינו וחיי הפלסטינים ולא חיי האמריקנים.

יוסי שריד: רק שרון יביא שלום, ולפי שעה אין סימן ולו קלוש שבקלושים לשלום הזה.

יוסי שריד: תנו לצה"ל לנצח, אבל צה"ל נבוך ומקרטע, כי הניצחון המדומה הוא ממנו והלאה.

יוסי שריד: ושום דבר לא השתנה, רק המצוקה שלנו ושלהם יותר עמוקה, ומעגלי הסבל מתרחבים, ויותר ויותר ישראלים ופלסטינים משלמים את המחיר הכבד, והכול יודעים שכך זה לא יכול להימשך, וההתפרצות הנוראה גם אם היא תתמהמה בוא תבוא, בעוד שבועות, בעוד חודשים.

יוסי שריד: הכול אצלנו יודעים ומחבקים ידיים, כאילו בשילוב ידיים אין קודם כול ואולי אך ורק חיבוק ידיים.

יוסי שריד: שילוב הידיים הוא חיבוק ידיים ולא יותר, הרי לא עושים כלום וגם לא יעשו.

יוסי שריד: כבר בבוקר מבחינים ביום רע, ובבוקרה של ממשלה מבחינים בממשלה רעה, כי שום סימן טוב לא ניתן על-ידה לפי שעה.

יוסי שריד: התקציב שבו מתחילים לדון היום הוא, אדוני היושב-ראש, אותו תקציב.

יוסי שריד: משרד הדתות יחיה, אבל משרד החינוך לא יקבל שום תוספת ראויה.

יוסי שריד: כך גם משרד העבודה והרווחה כמו גם משרד הבריאות.

יוסי שריד: חוק משפחות מרובות ילדים של חבר הכנסת הלפרט יחיה – –

ראובן ריבלין: ברוכות ילדים.

יוסי שריד: – – אבל חוק פעוטות בסיכון ימות, וימות חוק חינוך לילדים חולים וחוק הדיור הציבורי, וימות חוק השאלת ספרים וחוק משפחות ילדים נכים והחוקים שנועדו לחזק את הנגב ואת תושביו.

יוסי שריד: הבוקר שמעתי שגם חוק נפגעי הנאצים.

יוסי שריד: אדוני ראש הממשלה, אמרת, ואני דווקא מאוד הערכתי את זה, שאתה רוצה לפתוח דף חלק, דף חדש עם האוכלוסייה הערבית במדינת ישראל.

יוסי שריד: עברתי על כל דפי התקציב ולא מצאתי את הדף החדש.

יוסי שריד: הרי הדף החדש מוכרח להימצא בתוך ספר התקציב בראש ובראשונה, כי אחרת מדובר אך ורק במלים.

יוסי שריד: לכן הציבור הערבי ימשיך להיות מקופח, כי אין תקציבים שיכולים ללמד על שינוי סדר העדיפויות ועל ניסיון ממשי לגשר על פני פערים.

יוסי שריד: מה שהיה הוא שהווה, הוא שיהיה, רק בלי שום תקווה לעתיד.

יוסי שריד: החרדים יחגגו, אבל רוב הציבור, יהודים וערבים, ישקיפו על החגיגה הפרועה הזאת בעיניים כלות.

יוסי שריד: אני יכול להגיד את זה, רבותי, כי כשרצו לעשות את החגיגה הזאת על גבי, אני אמרתי: עד כאן, אני בחגיגה הזאת לא משתתף.

יוסי שריד: הבוקר שמעתי, שבחורי ישיבות – הרי יש גבול לכל דבר – לא זו בלבד שלא נותנים שום דבר לחיילי מילואים, אז בחורי ישיבות יקבלו תמיכה, סיוע בדיור שאין אדם בישראל שמקבל.

יוסי שריד: מדוע?

יוסי שריד: משום שהם מיצו את כושר ההשתכרות שלהם.

יוסי שריד: למה?

יוסי שריד: כי הם לא עובדים.

יוסי שריד: הם לא עובדים ולא אמורים לעבוד, ומכיוון שהם לא עובדים ולא אמורים לעבוד הם מיצו את כושר ההשתכרות שלהם.

יוסי שריד: על-פי הגדרה זה נכון.

יצחק סבן: אסור להם לעבוד.

רחמים מלול: אדוני, בבקשה, יואיל לסיים.

יוסי שריד: זאת ממשלה בלי חזון, בלי תקווה, בלי סדר-יום, בלי תוכנית, ממשלה של מן היד אל הפה, או בעצם מן הפה אל היד, הרבה פיות, דרך אגב, כבר הצבענו על זה, 26 פיות לפי שעה של שרים, ועוד כתריסר פיות של סגני שרים.

יוסי שריד: ממשלת הפיות או ריבוי הפיות או הפה הגדול, אבל רק פה, בלי מוח ובלי לב.

יוסי שריד: אמרנו מראש שזאת תהיה ממשלת שיתוק, והיא משותקת.

יוסי שריד: אמרנו מראש שזאת תהיה ממשלת שמור לי ואשמור לך, והיא שומרת, ולא כל כך ברור על מה היא שומרת, לבד מאינטרסים אישיים בעיקר וקצת גם אינטרסים כיתתיים.

יוסי שריד: אומרים לנו שכל ממשלה ראויה לחסד וראויה לאשראי, ואנחנו מסכימים.

יוסי שריד: קחו אשראי, אדרבה, קחו אשראי, אבל לא נסכים לעמוד בביקורת ציבורית של למה לא אמרתם ולא התרעתם כאשר ראיתם את כל הסימנים ואת האות שמבשר רעה – ושתקתם.

יוסי שריד: הכתובת היא על הקיר, אנחנו רואים אותה בבירור, ואין דרכנו להצטעצע בגינונים פרלמנטריים של כך וכך ימי חסד.

יוסי שריד: החסד יינתן על-פי המעשה שמצדיק אותו, והוא לא יינתן כאשר מחפשים סיבה ולא מוצאים אותה.

יוסי שריד: רק משום שהרע מכול עדיין לא קרה, זאת לא סיבה.

יוסי שריד: אם יש סיבה לחסד, שתופיע מייד, ואנחנו לא נתעלם ממנה, אדרבה, נבליט אותה, אבל היא איננה לפי שעה.

יוסי שריד: האופוזיציה, אדוני היושב-ראש, בהיקפה ובהרכבה לא תוכל, כמובן, להפיל את הממשלה שהבוקר שלה הוא באמת בוקר סגרירי ומאיים, אבל המציאות כן תפיל אותה, לאחר שתסכסך בין שותפיה, בין החיגר ובין העיוור.

יוסי שריד: מציאות החיים שלנו כאן

יוסי שריד: לא תוכל לסבול לאורך ימים ממשלה שכל יתרונה הוא בעצם קיומה – –

רחמים מלול: אדוני.

יוסי שריד: אני כבר מסיים, אדוני היושב-ראש – אגב, אין הגבלת זמן, לפי דעתי.

יוסי שריד: – – בעובדה המדהימה שלראש הממשלה אין קרניים ולשותף הראשי שלו קוראים שמעון פרס.

יוסי שריד: זה בהחלט לא יספיק, ומי שעדיין לא הבין – יבין בקרוב.

יוסי שריד: וברשותך, אדוני היושב-ראש, אני רוצה לסיים בשתי אזהרות.

יוסי שריד: אזהרה ראשונה – אני מציע לממשלה שלא להתחפר בחפירות העמוקות מדי של ההתנגדות המוחלטת לנוכחות בהסכמה של כוח משקיפים בין-לאומי.

יוסי שריד: הלפיתה ההדדית – הפלסטינים לופתים אותנו ואנחנו אותם – היא לפיתה הרת אסון, ואת הנלפתים מוכרחים להפריד.

יוסי שריד: ואם הם ואנחנו לא מסוגלים לעשות זאת בכוח עצמנו – פשוט להיפרד.

יוסי שריד: ייתכן מאוד שכוח משקיפים יכול להועיל.

יוסי שריד: בלאו הכי אם המצב ימשיך להידרדר, להחריף ולהפיל חללים מכאן ומכאן – תעמיד אותנו הקהילה הבין-לאומית בפני עובדה מוגמרת, או אולי יותר נכון לומר בפני נוכחות מוגמרת.

יוסי שריד: ואם נמאן – יבוא עלינו עימות כולל עם הקהילה הבין-לאומית, שהיום אינה סובלת מה שהיה נסבל רק לפני כמה שנים.

יוסי שריד: והאזהרה השנייה – שתימנע הממשלה כליל מבנייה נוספת בשטחים, בהתנחלויות, גם לא בהר-חומה.

יוסי שריד: ושלא תשוב לתרגיל, לתכסיס המוכר והנלעג של הרחבת התנחלויות על-פי צורכי ההתפתחות הטבעית, כביכול.

יוסי שריד: כל העולם כבר מכיר את ה"טריק" הזה של קדומים ז' ובית-אל ח'.

יוסי שריד: ההתנחלויות הביאו עלינו את הפורענות הנוכחית, ההתנחלויות לא מאפשרות להגיע לגבולות סבירים של המדינה, בגללן היפרדות בתנאים מוסכמים היא בלתי אפשרית, וכל הרחבה נוספת היא ממש משחק באש.

יוסי שריד: והמציאות המרה שנוצרה מחייבת כל אחד ואחד מאתנו – כל אדם אחראי – לכבות אש ולא לשחק באש.

יוסי שריד: תודה, אדוני היושב-ראש.

רחמים מלול: תודה רבה, אדוני.

רחמים מלול: חבר הכנסת טלב אלסאנע ינמק מטעם סיעת רע"ם, בבקשה.

רחמים מלול: אחריו – כבוד השר דני נוה.

טלב אלסאנע: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אדוני ראש הממשלה, בנאום הפתיחה שלך אמרת: "אני רוצה לפנות מכאן לשכנינו הפלסטינים – הסכסוך הממושך בינינו הסב סבל רב, סבל כבד לשני העמים.

טלב אלסאנע: העתיד יכול וצריך להיות שונה.

טלב אלסאנע: נגזר על שני העמים לחיות יחד זה לצד זה על אותה כברת ארץ קטנה".

טלב אלסאנע: דברים אלה הם דברים טובים, והשאלה היא שאלת המעשים.

טלב אלסאנע: כל מערכת הבחירות התנהלה על הססמה ששרון יביא שלום, כשהאופוזיציה טוענת ששרון יביא מלחמה, והשאלה: האומנם המדיניות הזאת מובילה לשלום, האומנם המדיניות הזאת נותנת איתות שהשלום הוא המטרה או היעד?

טלב אלסאנע: האם השלום הזה חייב לעבור דרך הרעבת העם הפלסטיני?

טלב אלסאנע: האם הרג של ילד פלסטיני או של אשה פלסטינית מגביר את הביטחון של מדינת ישראל?

טלב אלסאנע: האם לא ניתן להשיג את השלום בדרך אחרת?

טלב אלסאנע: האם המדיניות חייבת להיות אך ורק לדבר אתם דרך הקנה של הרובה, דרך הירי, דרך הסגר ודרך ההרעבה?

טלב אלסאנע: ומי שזורע סגר וכתר והרעבה – מה הוא מתכוון ומה הוא מצפה לקצור?

טלב אלסאנע: האם הוא יקצור אהבה, חיבה, שלום, ביטחון?

טלב אלסאנע: כמה הושקע בנשק, כמה תוספת תקציב דרושה למשרד הביטחון עקב האינתיפאדה החדשה.

טלב אלסאנע: מדברים על 2 מיליארדים, 3 מיליארדים, ואני שואל, השר דני נוה, אם כל הכספים האלה, במקום להשקיע אותם בכלי מלחמה, היו משקיעים אותם בתשתיות לעם הפלסטיני, היו מעבירים את התקציבים שמגיעים להם, היו דואגים לרווחתם – האם האווירה לא היתה אחרת?

טלב אלסאנע: אם במקום להתנות את המשא-ומתן בהפסקת האלימות היו מנהלים משא-ומתן – מה מצפים מפסגת מדינות ערב?

טלב אלסאנע: אם יבואו מדינות ערב ויגידו: אנחנו לא נדבר עם אף נציג של ממשלת ישראל, אלא אם מדינת ישראל תתחיל לדבר עם הפלסטינים; אנחנו לא מוכנים לדבר עם אף נציג של ממשלת ישראל אלא אם יסירו את הסגר והכתר.

טלב אלסאנע: ומה זאת אומרת שראש ממשלה קורא לא להעביר תקציבים למצרים?

טלב אלסאנע: האם זה משפר את מערכת היחסים עם מצרים?

טלב אלסאנע: מצרים, שהיא המדינה הראשונה שחתמה על הסכם שלום?

טלב אלסאנע: מה זאת אומרת: לא נקבל את ערפאת בארצות-הברית?

טלב אלסאנע: ערפאת הוא נאמנו ומייצגו של העם הפלסטיני.

טלב אלסאנע: כמו שממשלת ישראל מופקדת על ביטחונו של כל אזרח ואזרח בישראל, ערפאת גם כן מופקד על חירותו, עצמאותו וביטחונו של העם הפלסטיני.

טלב אלסאנע: יש צורך לחזור באופן מיידי לתהליך המשא-ומתן מהנקודה שבה נפסק, להפסיק כל צעד פרובוקטיבי ולהקל ולהעביר את התקציבים המגיעים לעם הפלסטיני.

טלב אלסאנע: אדוני ראש הממשלה, רבותי חברי הכנסת, כבוד השרים, ראש הממשלה הבטיח גם כן לפתוח דף חדש עם המגזר הערבי, שזה שנים רבות שבע הבטחות ומרורים.

טלב אלסאנע: יש לאמץ מדיניות אחרת – מדיניות המבוססת על הקצאת משאבים וסגירת פערים, לפחות יישום התוכנית הממשלתית להקצאת 4 מיליארדי שקל, שילוב האזרחים הערבים במשרדי הממשלה ובחברות הממשלתיות, הקצאת משאבים שיקדמו צמצום פערים וסגירת פערים בתחום השירותים המוניציפליים והחברתיים, פיתוח כלכלי כמפתח לצמצום פערים בין היישובים היהודיים ליישובים הערביים, שילוב האזרחים הערבים בוועדות התכנון ובמוסדות של המשרדים הממשלתיים השונים.

טלב אלסאנע: לא יעלה על הדעת, שאוכלוסייה המונה 20%, מתיישבת על 3% לכל היותר מבחינת התחום המוניציפלי והתכנוני.

טלב אלסאנע: אני רק רוצה לציין שביקרתי לאחרונה בשני יישובים, ג'סר-א-זרקא ופורידיס, וראיתי את מצוקת הדיור הקשה שהם נתונים בה.

טלב אלסאנע: אני לא רוצה להכביר מלים על המצב של היישובים הלא-מוכרים בנגב – ונציגיהם נמצאים כאן בכנסת היום – שזה 50 שנה טרם נקלטו.

טלב אלסאנע: הוקמה מינהלת, יש ניסיון ראשוני להתמודד עם התופעה, לפתור אותה על בסיס של הכרה, כי אי-אפשר לומר שהאנשים האלה לא קיימים.

טלב אלסאנע: הם קיימים עוד לפני קום המדינה.

טלב אלסאנע: אבל, על מנת באמת לתת פתרונות צריך – א.

טלב אלסאנע: להקצות משאבים ותקציבים; ב.

טלב אלסאנע: להקצות סמכויות; ג.

טלב אלסאנע: לשלב את האוכלוסייה הבדואית גם כן בתכנון העתיד שלהם, כי הם יחיו ביישובים האלה.

טלב אלסאנע: אי-אפשר להכתיב להם החלטות מלמעלה, ואי-אפשר גם להקים גוף ולהפוך אותו אך ורק לכותל מערבי.

טלב אלסאנע: אנשים באים ומתלוננים, ואין בידו להושיע.

טלב אלסאנע: יש צורך שהתקציבים המיועדים למגזר הבדואי יהיו מיועדים לפיתוח היישובים הערביים על מנת להעלות אותם על המפה מבחינה חברתית, כלכלית, ושלא יתפסו מקום ראשון מבחינת האבטלה והעוני.

טלב אלסאנע: העניין הנוסף והאחרון שאני רוצה להתייחס אליו הוא העניין של הנגב.

טלב אלסאנע: כתושב הנגב אני מחויב ואני רואה בראש ובראשונה צורך להדגיש במסגרת הדיון הזה את העניין של ההחלטה השגויה, הזדונית, לבטל שלושה חוקים שבאים לא להיטיב אלא לעשות צדק עם אזרחי הנגב, ערבים ויהודים כאחד.

טלב אלסאנע: לא יכול להיות שנזכרים בנגב אך ורק כשרוצים להעביר לשם את דודאים או את אתר הפסולת הכימית הרעילה, וכאילו זו גזירה משמים שהיישובים של הנגב יתפסו מקום ראשון באבטלה ובעוני.

טלב אלסאנע: זו לא גזירה משמים, זו גזירה ממדיניות ממשלתית שגויה, והאוכלוסייה בנגב החליטה לא לעבור לסדר-היום.

טלב אלסאנע: אתמול היה כנס של ראשי רשויות יהודים וערבים, נציגי ציבור, והוחלט שתהיה היום שביתה כללית בכל הרשויות המקומיות בנגב.

טלב אלסאנע: הוחלט גם כן שיגיעו לכנסת להיפגש עם יושב-ראש הכנסת וגם לקיים דיון עם ראש הממשלה בעניין הזה.

טלב אלסאנע: המאבק הזה בא להפגין בצורה חד-משמעית, שהאוכלוסייה של הנגב לא תמשיך להיות הפראיירית של המדינה, לא תסכים להיות בשולי החברה, וגם החוקים האלה שהכנסת עצמה אישרה אותם אחרי דיון של שנים, ברוב מוחץ – באים היום לבטל אותם כלאחר יד.

טלב אלסאנע: בעצם הכנסת מזלזלת בעצמה כשהיא באה ומתייחסת כך לחוקיה, להחלטותיה, משיקולים פוליטיים מבטלת חוקים – אם זה חוק של הנחות במס הכנסה לעובדים או הלוואות דיור לזוגות צעירים, או להשתתף בהשקעות הון ליזמים בעלי מפעלים.

טלב אלסאנע: אני שומע שגם יש כאלה שמשמיעים קול צעקה לגבי חוק משפחות ברוכות ילדים.

טלב אלסאנע: הרי יש יותר מ-500,000 ילדים מתחת לקו העוני, איך אפשר להעלות אותם מעל קו העוני, איך אפשר להבטיח להם חיים מכובדים, איך אפשר להבטיח להם חינוך אם לא מקצים להם את התקציבים האלה?

טלב אלסאנע: זו חובת המדינה, ולכן החוק הזה, שהוא חוק צודק – אנחנו דורשים להעביר אותו.

טלב אלסאנע: אנחנו דורשים שלא לגעת בשלושת החוקים שבאים להיטיב עם הנגב, ואנחנו מבקשים שהממשלה הזאת תגבש מדיניות לגבי האוכלוסייה הערבית בכלל, מדיניות שמטרתה הגשמת השוויון הלכה למעשה ולא שזה יישאר כססמה, ולהפסיק ולשים קץ לתופעה של יישובים לא-מוכרים על בסיס של הכרה ביישובים האלה.

טלב אלסאנע: לכן, כל עוד אנחנו רואים שהממשלה מתכוונת לפגוע בחוקים, חוקים שבאים להיטיב עם הנגב; ממשיכה במדיניות של הנצחת הפערים והאי-שוויון וגם מדיניות שלא מובילה לשלום – אנחנו באים ואומרים שאין לנו אמון במדיניות הזאת.

טלב אלסאנע: אנחנו דורשים מדיניות אחרת, מדיניות שתבטיח שלום ושוויון, מדיניות שתיטיב עם כל אזרחי המדינה ללא הבדל דת, לאום וגזע, ומדיניות שתביא בשורה סוף-סוף, אחרי 50 שנה, לכל אזרחי המדינה, שזכותם לחיות, זכותם לחיים שווים, לרווחה, לעבודה, למגורים ולשיכון.

טלב אלסאנע: כל התופעה של יישובים לא-מוכרים – צריך סוף-סוף לשים לה קץ על-ידי פתרון צודק שיבטיח הכרה ביישובים האלה.

טלב אלסאנע: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

רחמים מלול: תודה רבה, אדוני, חבר הכנסת טלב אלסאנע.

רחמים מלול: כבוד השר נוה, בבקשה.

דני נוה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, נוכח הנוכחות במליאה בהצעת האי-אמון הזאת, אני יכול להציע אולי ליושב-ראש האופוזיציה שנמשיך את השיחה על כוס קפה וסיגריה שלך ובלי סיגריה שלי, במשרדינו.

דני נוה: אבל זה כנראה חלק מהעניין.

דני נוה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, ראשית, אני רוצה לברך את חבר הכנסת יוסי שריד על נאומו הראשון כראש האופוזיציה בהצעת אי-אמון בראש הממשלה.

דני נוה: אני יכול לאחל לחבר הכנסת שריד עוד שנים טובות וארוכות כראש האופוזיציה.

דני נוה: הוא עושה זאת, כמובן, בכשרון רב ובכושר רטורי הידוע מכבר, ואני מאחל לחבר הכנסת שריד עוד שנים ארוכות וטובות שבהן הוא יוכל להוכיח את הרטוריקה הזאת כראש האופוזיציה.

דני נוה: שמעתי כאן את דברי ראש האופוזיציה על כך שהשמים לא נפלו וכל העולם שרוי בציפייה דרוכה לראות מה יקרה.

דני נוה: אני חייב לומר, אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, שאכן השמים לא נפלו.

דני נוה: אבל זה לא שהשמים לא נפלו היום, השמים לא נפלו ביום הבחירות.

דני נוה: כי ביום הבחירות, שהיה לא כל כך מזמן, הציבור החליט החלטה חדה וברורה, שהוא רוצה ממשלה אחרת, הוא רוצה ראש ממשלה אחר והוא רוצה ממשלת אחדות לאומית – אותה ממשלה ממש שקמה כאן ואושרה בכנסת רק לפני כשבועיים וחצי.

דני נוה: משום שהציבור הגיע למסקנה, שהוא איננו יכול עוד לקבל את הדרך שבה מדינת ישראל הלכה בשנה וחצי האחרונה.

דני נוה: ואכן היתה תעמולה, תעמולת אימים, שחבר הכנסת שריד וחבריו במרצ היו המובילים בה, משום שרבים מחבריו של מר ברק לא נשארו לצדו.

דני נוה: אני חייב לציין לשבח את חבר הכנסת שריד, את חבר הכנסת וילן, את חבר הכנסת גילאון ואחרים מחברי הכנסת של מרצ, שבניגוד לחבריו של מר ברק במפלגת העבודה – אף שאני משוכנע שברמה האישית לחבר הכנסת שריד היו כמה וכמה דברים שהוא יכול היה לומר למר ברק – גילו יושר ציבורי מצדם והתייצבו לצדו של מר ברק בנאמנות שאפילו חבריו למפלגה לא נהגו בה בתקופה של מערכת הבחירות.

דני נוה: באותה תקופה של מערכת הבחירות מחנהו של ברק, ובראשם אנשי מרצ, ניהלו תעמולת אימים על מה יקרה במדינת ישראל ולאיזו מלחמה, חס וחלילה, נגלוש פה ונידרדר פה, אם רק ייבחר אריאל שרון לראשות הממשלה.

דני נוה: אנחנו כמובן מכירים את תעמולת האימים הזאת, היא לא זרה לציבור בישראל, ולוותיקים יותר היא זכורה עוד ממערכת הבחירות של מאי 1977, לפני שמנחם בגין, זכרו לברכה, נבחר לראשות הממשלה.

דני נוה: גם אז הילכו חבר הכנסת שריד וחבריו אימים על הציבור, על מה שיקרה, חס וחלילה, במדינת ישראל אם הליכוד יעלה לשלטון.

דני נוה: ומה קרה?

דני נוה: בדיוק ההיפך הגמור.

דני נוה: מנחם בגין הוביל את מדינת ישראל לעבר הסכם השלום הראשון בין ישראל לבין מדינה ערבית, מצרים.

דני נוה: אני חייב לומר, אדוני היושב-ראש, שאם היו חיים כלשהם מחוץ לכדור-הארץ, ואולי יש כאלה, והיה מישהו מביט כאן באולם הזה או צופה בערוץ-33 בדיון הזה, היה לתומו חושב, שיש פה הבעת אי-אמון בממשלה שמכהנת חודשים ארוכים, אולי שנים ארוכות.

דני נוה: בסופו של דבר אף אחד מאלה שהיו מאזינים לדברים של חבר הכנסת שריד ושל חבר הכנסת אלסאנע, שדיבר כאן אחריו, לא היה לרגע אחד מעלה על דעתו למשמע הדברים האלה, שמדובר בהצעת אי-אמון בממשלה שרק לפני שבועיים וחצי הוצגה כאן, בפני מליאת הכנסת.

דני נוה: אבל זה כנראה חלק מהריטואל שאופוזיציה מחויבת בו, וכמובן באופן הזה אנחנו צריכים גם לקבל את הצעות האי-אמון שהוגשו כאן לשולחן הכנסת.

דני נוה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, הנושא העיקרי שעומד היום על סדר-היום, ואני חושב שהוא מטריד כל אזרח בישראל, הוא המציאות המדינית-הביטחונית הקשה שמדינת ישראל נתונה בה.

דני נוה: זה מטריד כל אזרח ישראלי, משום שלא מדובר רק בסכנות כלשהן שלא תמיד ניתן להמחיש אותן לכל אזרח ברחוב, סכנות ברמת הביטחון הלאומי, אלא מדובר באיומים, ולצערנו הרב גם ביותר מאיומים; בפגיעה קשה, שאנחנו עדים לה כבר חודשים ארוכים, בביטחון האישי של אזרחי ישראל ובמציאות לא פשוטה בעניין הזה.

דני נוה: מציאות לא פשוטה, שכמובן אנחנו כממשלה, ממשלת האחדות הלאומית, נכנסנו לתוכה, ירשנו אותה ואנחנו נאלצים להתמודד אתה; לא מציאות שאנחנו יצרנו אלא מציאות שירשנו ואנחנו נאלצים להתמודד אתה.

דני נוה: יש שוני גדול, אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, במדיניותה של ממשלת האחדות הלאומית, בכל מה שנוגע למישור המדיני ולהתייחסותו לתופעת הטרור.

דני נוה: למה יש הקפאה, חבר הכנסת שריד, בתהליך המדיני?

דני נוה: יש הקפאה בתהליך המדיני מסיבה אחת ויחידה, והיא שהרשות הפלסטינית – זאת שצריכה להיות, ואני מקווה שעוד תהיה, הפרטנר שלנו למשא-ומתן ולשיחות של שלום – עסוקה בחודשים האחרונים רק בשני דברים.

דני נוה: היא עסוקה בניצוח על תזמורת של אלימות וטרור; כלי טרור ואלימות מצד אחד של ה"חמאס" ו"הג'יהאד האסלאמי", וכלי אלימות וטרור של הרשות הפלסטינית עצמה – בזאת הם עסוקים בחודשים האחרונים.

דני נוה: הדבר השני שהם עסוקים בו בחודשים האחרונים הוא ניסיון להפעיל לחץ בין-לאומי על מדינת ישראל, בניסיונות גם במועצת הביטחון של האו"ם והפעלת לחץ על ועדת-מיצ'ל ועל גורמים אחרים, כדי להכניס גורמים ומשקיפים בין-לאומיים לאזורנו.

דני נוה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, הממשלה חפצה להגיע לחידוש המשא-ומתן והתהליך המדיני, אבל שום ממשלה שפויה לא יכולה להשלים ולא יכולה לקבל, ולא תקבל, מציאות שבה מתנהלת נגדנו מערכה אלימה, מערכה טרוריסטית.

דני נוה: ממשלת ישראל לא תסכים בשום פנים ואופן להעניק לרשות הפלסטינית ולעומד בראשה פרסי ניצחון על האלימות והטרור שהוא מפעיל נגד מדינת ישראל.

דני נוה: אנחנו אכן נשאף לחידוש המשא-ומתן המדיני, אבל נוכל לשוב לחידוש המשא-ומתן ולניהול שיחות למען שלום בינינו לבין הפלסטינים, למען הסדר כזה או אחר בינינו לבין הפלסטינים, אך ורק כאשר אכן נראה שהרשות הפלסטינית שינתה את דרכה ב-180 מעלות; שהרשות הפלסטינית אכן החלה להילחם בטרור; שהאור הירוק שניתן ל"חמאס" ול"ג'יהאד האסלאמי" הופך לאור אדום; שאותם גורמים ברשות הפלסטינית, ובראשם כוח-17, המשמר הנשיאותי של ערפאת עצמו, הגורמים האלה והארגונים האלה יקבלו פקודה והוראה ברורה וחדה מיאסר ערפאת, להפסיק את פעילות האלימות ואת פעילות הטרור.

דני נוה: הפלסטינים, זה נכון, התרגלו בזמן הקואליציה הקודמת – שאנשי מרצ היו חברים בה, גם אם פרשו מהממשלה – לכך שהם מפעילים נגדנו טרור, יש רצח ברחובות ישראל כתוצאה מכך, והממשלה מדברת, הממשלה נותנת, הממשלה מוותרת, הממשלה כביכול מתקדמת, אבל בעצם נסוגה מעמדות ומאינטרסים ישראליים, כאילו אין טרור.

דני נוה: ומה היתה התוצאה?

דני נוה: התוצאה היתה עוד טרור ועוד אלימות, משום שיאסר ערפאת הבין שבאלימות ובטרור מול הממשלה הקודמת הוא יכול להגיע להישגים.

דני נוה: ממשלת ישראל, כמובן, לא תהיה מוכנה להשלים עם המדיניות הזאת, והיא הולכת בדרך אחרת, דרך שחותרת להגיע לחידוש המשא-ומתן המדיני, אבל בשום פנים ואופן לא במציאות של אלימות ושל טרור.

דני נוה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, הממשלה החדשה, שזה עתה הושבעה כאן מעל הדוכן הזה, היא ממשלת אחדות לאומית.

דני נוה: בניגוד לתחזית ולניסיון של חבר הכנסת שריד ושל אנשי האופוזיציה ליצור כאן מצג קודר ומדכא ומהלך אימים על מה הממשלה הזאת עושה ומה הממשלה הזאת מביאה, ואיזשהו ניסיון לצבוע הכול בצבעים שחורים וקודרים – המציאות היא אחרת.

דני נוה: לא רק המציאות היא אחרת.

דני נוה: רוב אזרחי ישראל רוצים, רצו, תמכו ועדיין תומכים בכך שבשעה הזאת, מול האתגרים, מול המשימות הקשות שמממשלת ישראל מתמודדת אתם, מי שיתמודד עם כך זו תהיה ממשלת אחדות לאומית, ממשלה שבאמת תנסה לגשר על כל הפערים, ויש פערים.

דני נוה: סביב שולחן הממשלה יש בוודאי חילוקי דעות.

דני נוה: אף אחד לא מנסה לטייח את המציאות.

דני נוה: יש חילוקי דעות, יש הבדלי דעות, אבל יש גם מכנה משותף.

דני נוה: חבר הכנסת שריד, אני לא נמנה, כמובן, עם מפלגתו של מר פרס, כידוע, ובכל מערכות הבחירות אני הייתי בצד השני של המתרס כאיש הליכוד.

דני נוה: אבל אני חושב שהניסיון הזה גם ליצור איזו דה-לגיטימציה לשותפות הזאת הוא ניסיון מיותר.

דני נוה: כי בסופו של דבר מה שגילתה מפלגת העבודה, מה שגילה מר פרס ומה שגילו חבריו בהצטרפות שלהם למממשלת האחדות הלאומית זו אחריות.

דני נוה: ביודעם שיש חילוקי דעות, ביודענו אנחנו שיש חילוקי דעות – לראות איך אפשר, למרות חילוקי הדעות האלה, ללכת ביחד; למרות חילוקי הדעות האלה – להתמודד עם הקשיים.

דני נוה: ואני חושב שזה מה שהציבור מצפה מאתנו.

דני נוה: יכול להיות שזה יוצר מציאות קצת משעממת, אבל אני חושב שלא יזיק למדינת ישראל ולא יזיק לכולנו, אחרי תקופות כל כך סוערות, שיהיה קצת משעמם, שיהיה קצת יותר רגוע, שיהיה קצת יותר יציב, שיהיה קצת פחות סוער, שיהיו קצת פחות ויכוחים, שיהיו קצת פחות מחלוקות, שקצת ננסה לעשות דברים, באמת, שרוב אזרחי ישראל מצפים מאתנו.

יוסי שריד: מה למשל?

דני נוה: אני מציע, חברי הכנסת שריד והאופוזיציה של מרצ, שקודם כול תמתינו קצת.

דני נוה: הממשלה זה עתה קמה, לפני שלושה שבועות, ואני חושב שבשורה של תחומים, אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, היא כבר מראה לציבור שהדרך שונה.

דני נוה: בכלל הייתי מצפה מאופוזיציה עניינית, לא אופוזיציה שכל מה שהיא רוצה לעשות – וכך היא מגדירה אולי את תפקידה – זה לנגח את הממשלה, גם לראות איפה אפשר לשבח ואיפה אפשר לחזק.

דני נוה: הנה למשל, רק בשבוע שעבר היה ביקור של ראש הממשלה בארצות-הברית, ביקור שלפחות חלקים ממחנה האופוזיציה ניסו גם לגביו, כמו ערב הבחירות, להלך אימים ולהגיד: מי יודע מה צפוי שם ומה יהיה שם ואיזה "ברוך" יהיה שם ואיזה קשיים יהיו שם ואיזו קבלת פנים תצפה שם לראש הממשלה.

דני נוה: והנה קבלת הפנים לראש הממשלה היתה טובה, ובסופו של דבר נמצא בסיס טוב ליחסי אמון גם בין הממשל האמריקני לממשלת ישראל, וגם בין נשיא ארצות-הברית לבין ראש ממשלת ישראל, והרי בסופו של דבר זה לטובת כולנו.

דני נוה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, שמעתי כאן גם את דבריו של חבר הכנסת אלסאנע – שאחרי שהוא מגיש הצעת אי-אמון הוא לא טורח אפילו להישאר באולם כדי לשמוע את תשובת הממשלה על דבריו.

דני נוה: אבל למרות זאת אני רוצה, ברשותך, אדוני היושב-ראש, להשיב לו.

דני נוה: אתה יודע, תמיד מותחים, אדוני היושב-ראש, ביקורת על כך שאין שר באולם והממשלה לא נמצאת.

דני נוה: אז לפחות שהאופוזיציה תגלה בעניין הזה אחריות, ואולי אפשר להציע ליושב-ראש הכנסת – לעתים מפסיקים פה דיונים במליאה כי אין שר ליד השולחן.

דני נוה: אז אולי חבר כנסת מהאופוזיציה שמעלה הצעת אי-אמון ולא טורח אפילו להישאר במליאה כדי לשמוע את דברי הממשלה, אולי ראוי בכלל שלא יענו על הצעתו.

דני נוה: אבל אני אתייחס רק לנקודה אחת שהעלה פה חבר הכנסת אלסאנע.

דני נוה: אני רוצה להזכיר לחבר הכנסת אלסאנע, שהמציאות הקשה שקיימת ברחוב הפלסטיני – ואני לא מתעלם ממנה והממשלה לא מתעלמת ממנה – נובעת מדבר אחד ויחיד שנגעתי בו קודם, והוא המציאות האלימה והטרוריסטית שיוצאת משטחי הרשות הפלסטינית.

דני נוה: כי מה שהשתנה פה בחודשים האחרונים הוא דבר אחד, שאם עד ספטמבר-אוקטובר האחרון היינו עדים מפעם לפעם למציאות של אור ירוק שהרשות הפלסטינית נתנה, למרבה הצער, לארגוני אופוזיציה כמו ה"חמאס" ו"הג'יהאד האסלאמי" להפעיל טרור, עברנו למציאות שבה הרשות הפלסטינית מפעילה פעילות אלימה וטרוריסטית.

דני נוה: מדיניות הממשלה היא בשום פנים ואופן לא להכביד על האוכלוסייה החפה מפשע, האוכלוסייה השלווה, ואין לנו בשום פנים ואופן מדיניות של ענישה קולקטיבית.

דני נוה: מה שיש מול עינינו זה רק דבר אחד: לנקוט את הצעדים ההכרחיים, שאין מנוס מהם, כדי להבטיח את ביטחונים האישי של אזרחי ישראל.

דני נוה: אנחנו עומדים עכשיו ערב כינוס הליגה הערבית, ואני חושב שזו ההזדמנות הנכונה גם לפנות למדינות ערב ולומר להן בצורה הברורה ביותר: פניה של ממשלת ישראל לשלום, גם לחיזוק הסכמי השלום הקיימים בין ישראל לבין מדינות ערב, לחיזוק הקשרים בין ישראל לבין מדינות שונות בעולם הערבי, וכמובן גם לחידוש המשא-ומתן המדיני, כדי לנסות ולהגיע להסדר בינינו לבין הפלסטינים.

דני נוה: המכשול הגדול ביותר בפני כל התקדמות שהיא, הסכנה הגדולה ביותר ליציבות באזורנו היום היא האלימות והטרור.

דני נוה: אם רוצים מנהיגי ערב – ואני משוכנע שאם אכן הם מסתכלים על הדברים באופן כן ורציני – לתרום תרומה אמיתית לכך שנוכל לעבור לעידן של חיזוק השלום וחידוש המשא-ומתן המדיני, הדבר הנכון ביותר שעליהם לעשות הוא לראות כיצד הם יכולים להפעיל את השפעתם על יושב-ראש הרשות הפלסטינית והמנהיגות הפלסטינית לזנוח את דרך האלימות והטרור, דרך שלא תשיג דבר ולא תביא דבר.

דני נוה: היא רק מביאה סבל מיותר לאוכלוסייה הפלסטינית וקיפאון בתהליך המדיני.

דני נוה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, רק עוד מלה או שתיים קצרות בנושא החשוב שעוד יידון פה רבות ביומיים הקרובים, וגם הוא הועלה במסגרת האי-אמון, נושא התקציב.

דני נוה: כפי שידוע לבית הזה, וגם הזכרתי קודם לכן, הממשלה ירשה תקציב במציאות פוליטית מאוד קשה, שבה אנחנו בלוח זמנים כמעט בלתי אפשרי לאישור התקציב בקריאה שנייה ושלישית.

דני נוה: זה בוודאי לא התקציב שאני יכול לומר כשר בממשלה, שלו הייתי ליד שולחן הממשלה לפני הקריאה הראשונה הייתי מאושר ממנו.

דני נוה: ודאי שיכול היה להיות תקציב טוב יותר בכל מה שנוגע לסדרי עדיפויות, ובעיקר בצורך שהתקציב ייתן ביטוי נכון יותר לצרכים חברתיים ויגלה רגישות חברתית גדולה יותר.

דני נוה: אבל יש כאן נתונים אובייקטיביים קשים, מציאות כלכלית שגם אותה, כמובן, אנחנו יורשים, ואנחנו נאלצים להתמודד אתה היום.

דני נוה: אני מקווה, שלאחר שהתקציב יאושר כאן השבוע בקריאה שנייה ושלישית, הממשלה אכן תוכל להתפנות, שר האוצר אכן יוכל להתפנות גם להתאמות בתקציב הנוכחי, לא רק בתקציב השנה הבאה, כדי שההתאמות האלה אכן ייתנו ביטוי לצרכים החברתיים.

דני נוה: אני רוצה לומר מלה אחת על הביקורת שמושמעת כלפי הממשלה בנושא הזה.

דני נוה: צריך לזכור, אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, רק לפני חודשים לא כל כך רבים עמדנו בפני אפשרות שתקום בישראל ממשלת אחדות לאומית בראשותו של אהוד ברק.

דני נוה: מי מנע את הקמת ממשלת האחדות הלאומית הזאת?

דני נוה: היתה החלטה של אהוד ברק שלא להקים אז את הממשלה.

דני נוה: יכול היה להיות ראש ממשלה ושרון שותפו.

דני נוה: מי שמנע זאת – זו מרצ.

דני נוה: מרצ דחפה לכיוון של רשת ביטחון שתינתן לממשלה על-ידי ש"ס.

דני נוה: ומה עם המחיר שהיה כרוך בזה?

דני נוה: אני שומע כאן את הביקורת על חוק משפחות ברוכות ילדים ועל דברים אחרים.

דני נוה: מרצ היתה זו שבמקום שתהיה בישראל כבר מזמן ממשלת אחדות לאומית – תוצאה, כמובן, טובה יותר הודות למהלך הזה של מרצ, אריאל שרון הוא היום ראש הממשלה והוא עומד בראש ממשלת אחדות לאומית; אולי אני צריך לשבח את מרצ על המהלך הזה שהיא עשתה אז עם ש"ס.

דני נוה: אבל מרצ היתה זו שפעלה ואמרה: לא צריך ממשלת אחדות לאומית.

דני נוה: בואו נשלם מחיר קואליציוני לש"ס, ואז נקבל רשת ביטחון ולא נצטרך ממשלת אחדות לאומית.

יוסי שריד: – – – רשת ביטחון כי לא שילמו.

יוסי שריד: הרי אם לא היו משלמים לא היתה רשת.

דני נוה: בסדר, אבל זו היתה כוונתכם.

דני נוה: אני לא מדבר כרגע על התוצאה.

דני נוה: לא שילמו אולי בסופו של דבר, אבל הכוונה שלכם, העסקה שנתפרה אז הודות למרצ היתה העסקה הזאת, להעניק רשת ביטחון ולא ללכת למהלך של ממשלת אחדות לאומית.

דני נוה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני חושב שגם ראוי להזכיר את הדבר הזה בדיון הזה, בהבעת אי-האמון הזאת, ואני כמובן מבקש מהכנסת להסיר את הצעות האי-אמון מעל סדר-יומה.

דני נוה: תודה.

יוסי שריד: מרצ פרשה מן הממשלה באופן חסר-תקדים מפני שהיא לא הסכימה לשלם כספים שלא מגיעים.

רחמים מלול: תודה לשר דני נוה.

רחמים מלול: רבותי חברי הכנסת, אנחנו מתחילים בדיון.

רחמים מלול: לכל סיעה הוקצבה מכסת זמן של חמש דקות.

רחמים מלול: המכסה הזאת נקבעה בוועדת הכנסת, ולפיכך מכל סיעה ידבר נציג אחד.

רחמים מלול: ראשון הדוברים, חבר הכנסת אילן גילאון מסיעת מרצ, בבקשה.

רחמים מלול: אחריו – נציג של ישראל אחת, אם הוא יהיה נוכח באולם.

אילן גילאון: אדוני היושב-ראש, כבוד השר נוה, נראה שבספרי ההיסטוריה החדשים, ויש עכשיו הרבה ספרי היסטוריה חדשים, נשמט איזה פרק כרונולוגי, או יש באג בכרונולוגיה, כאשר מטילים על מרצ את האחריות להקמתה של הממשלה הזאת.

אילן גילאון: אני רוצה להזכירך, אדוני השר, שמרצ פרשה משום שהיא היתה בין שני כוחות, שלא היה אפשר לפי עקרונותיה, וזו מפלגה עקרונית, לעמוד בהם.

אילן גילאון: האחד היה הכמיהה הבלתי-נלאית שלנו לשלום, והשני היה חובתנו לשמור על קופת הציבור ועל משטר שבו יש מינהל ציבורי תקין.

אילן גילאון: במקרה הזה, אדוני השר, היינו כאם האמיתית במשפט שלמה, כאשר התינוק מונח לפניה והיא צריכה להחליט.

אילן גילאון: אני רוצה להזכירך, שאנחנו פרשנו ותמכנו בממשלה חינם, לא עם שולחן גדול, לא עם שולחן קטן ולא עם תת-שולחן ולא עם שום תמורה לעניין הזה, אלא מתוך מחשבה תמת לב, כפי שאנחנו עושים תמיד, שאנחנו צריכים לתת איזה בסיס ותקווה לכך שיהיה שלום.

אילן גילאון: אני אמשיך לדבר ואני אוכל לקרוא את הסטנוגרמה.

אילן גילאון: אני מבין שאתה עסוק.

דני נוה: אני לא הולך, אני פה.

אילן גילאון: סביב עניין התקציב אנחנו בדרך כלל דנים בסוגיה החברתית או בנושא החברתי, ואולי כדאי שפעם נעשה סדר גם במונח החברתי, משום שהמונח החברתי היום, אדוני היושב-ראש, מהווה כסות לכל דיכפין, לכל אחד שנמצא בפוליטיקה.

אילן גילאון: אחד הוא חברתי, אחד הוא חברותי, אחד הוא חברה'מן, ויש כל מיני אנשים חברותיים וחברתיים, אבל בעצם העניין החברתי, אדוני היושב-ראש, הוא תכלית הכול, אם תרצה, והכול נקבע על-פיו.

אילן גילאון: העניין המדיני הוא בעצם המשך החברה באמצעים אחרים, וכל העניין החברתי כולו הוא מה מקומו של האחד בתוך החברה ומה מערכת הגומלין בין החברה לאחד.

אילן גילאון: מה הם אותם חישוקי סולידריות?

אילן גילאון: מה הוא אותו ביטוח שיש לפרט בתוך החברה?

אילן גילאון: לכן בעניין הזה קיים רצף לוגי פנימי מוחלט, והתשתית לדבר הזה יש לה, בסך הכול, ארבעה אבות מזון, שעל-פיהם היה צריך ליצור איזשהו תקציב, אדוני.

אילן גילאון: כל כך מתמיה אותי שזה בעצם תקציב המשך של הממשלה הקודמת.

אילן גילאון: אני זוכר את שר האוצר הנוכחי, באותה תקופה שבה הוא שיחק בתפקיד אחר בתוך הפארסה הפוליטית והצינית הזאת, מה היו עמדותיו לגבי התקציב ואיך התחלפו היוצרות לאחר מכן, כאשר מי שנמצא למעלה ושולט, כאילו שומה עליו להגיע לאיזה חוק הסדרים, כלומר לסדר את רוב הציבור.

אילן גילאון: ארבעת אבות המזון שעליהם חייב להיות מושתת כל תקציב, לעניות דעתי – לפני הכול היתה פה מפלגה שקבעה שהמדינה היא במרכז, ויש מי שאומר שהביטחון במרכז, ויש מי שאומר שהתורה במרכז.

אילן גילאון: ובכן, אדוני היושב-ראש, יש רק דבר אחד שהוא במרכז, רק האדם הוא במרכז.

אילן גילאון: תפקידה של החברה לשרת אותו ותפקידו של הביטחון לשרת אותו ותפקידה של התורה, כל תורה, לשרת אותו בסופו של דבר.

אילן גילאון: וברגע שהחישוקים האלה נופלים, וזה עשרות שנים אני רואה שכל אימת שאנחנו מתקדמים בשנים כך נופלים החישוקים של הערבות החברתית במדינת ישראל ומסמאים את עינינו, אדוני היושב-ראש, כאילו במדינת ישראל יש מחסור.

אילן גילאון: אני רוצה לקבוע ברמה האקסיומטית, אדוני, במדינת ישראל בשנת 2001 אין מחסור.

אילן גילאון: אין מחסור לפחות לא באופן יחסי למה שהיה בשנות ה-60 וה-50, כאשר הוקמה המדינה על תשתית שאומרת, שהיא צריכה לדאוג לאזרחיה, שיש לה אחריות כלפיהם, שהיא צריכה להחזיק את ילדיהם בביתה.

אילן גילאון: והנה, נוקפות השנים ולאט לאט אנחנו מאבדים את החישוקים הללו ואת מקומה של הממשלה בחברה הישראלית, כל ממשלה.

אילן גילאון: עושים הפרטה מטורפת לדעת של כל חלקה טובה במדינת ישראל, וקמות עמותות של רצון טוב, שחייבות להשלים ולמלא את מקומה של המדינה, באותו מקום שבו היא מתפרקת מאחריותה.

אילן גילאון: מדוע בתקציב הזה אין בעצם שום בשורה?

אילן גילאון: כאשר אני אומר שהתקציב הזה אין בו בשורה – גם בעניין האחר אין בשורה שהוא מותלה, כי התקציב הזה, כמו התקציב הקודם וכמו הקודם לו וכמו הקודם לקודם לו, יש בו רק דבר אחד, אדוני היושב-ראש – לתת לפחות אנשים יותר ולתת ליותר אנשים פחות.

אילן גילאון: קמה לה שכבה שמנה ושבעה במדינה שלנו, היא שכבת הזכיינים, וכל מיני חבורות אינטרסנטיות, מתווכות, סקטוריאליות מגינות היום על קליפה דקה מאוד מעל פני הציבור.

אילן גילאון: כל מיני מפלגות שמתיימרות לדאוג לענייניהם של החלשים, אשר הופכות את המצוקה לרווחה – את מצוקת הרבים לרווחה שלהם, ואת האבטלה לעבודה – את אבטלת ההמונים לעבודה שלהם, וגורמי התיווך האלה יוצרים מצב שלא מתים אתו ולא חיים אתו.

אילן גילאון: כאשר טענתי בראשית הדיון הבוקר כי למעשה אני מתחיל לחשוב שהתקציב הוא בעצם אותו תקציב מקדמת דנא, מאותו יום שנזרע זרע הפורענות ומאותו יום החברה הישראלית נשארה נטושה ממנהיגיה, כאילו אנחנו באים להסתדר באיזה חוק הסדרים, כדי לסדר את רוב הציבור.

אילן גילאון: אני לא אפרט כעת את ההסתייגויות, משום שבמהלך הדיון נביא את ההסתייגויות אחת לאחת, אבל אם הסדר הציבורי החדש, אדוני השר, מתחיל למשל במחשבות – ואני שומע ושמח על כך שירדו מהמחשבה הנלוזה לפגוע בילד השני במשפחה עם שני ילדים נכים, לאחר שהתקיים מאבק, שבעיני הוא היה מיותר לחלוטין, משום שהמאבק על זכויותיהם של הנכים לא היה צריך להתקיים, לא 30 יום, אדוני, אפילו לא שלושה ימים, אפילו לא שלוש שעות, אפילו לא שלוש דקות.

אילן גילאון: זה היה מעניינה של הממשלה, ועל מי שמושל בכיפה לדאוג להם.

אילן גילאון: כאשר אנחנו מבטלים ומחסלים במחי יד את חוק פעוטות בסיכון, אותם ילדים, אותם 1,000 מקומות לילדים, שאולי זו תהיה תחנתם האחרונה, מתוך אמירה שאין מספיק כסף, אני מציע לבחון את הדבר הזה בשאלה: האם יימצא היזם שיסכים לשלם, ביום שיקנה את מדינת ישראל, מחצית המחיר שהושקע בה?

יגאל ביבי: חבר הכנסת גילאון, משום שנציג מפלגת העבודה לא נמצא, אני אתן לך עוד דקה.

אילן גילאון: תודה.

אילן גילאון: אני רוצה לסכם, כי זה רק פתיח לדברים הבאים שלי במהלך הדיונים על התקציב.

אילן גילאון: משום שהיזם הזה לא יימצא, משום שכאשר אנחנו בונים כלכלה לאומית, אדוני, המלים laissez faire אינן קיימות, כי אנחנו צריכים להיות "פייר".

אילן גילאון: אני רוצה לתת לאדוני דוגמה שהוא מכיר טוב.

אילן גילאון: נניח שאנחנו נגיד laissez faire, לא נתערב וניתן לחבר הכנסת שאול יהלום ללכת מכות עם חבר הכנסת תאופיק חטיב ואנחנו לא מתערבים; האם יש בכך התערבות בתוצאה של המכות בין שני האנשים הללו?

אילן גילאון: כך חיה למעשה החברה הישראלית, כך התקציבים שלה.

אילן גילאון: חייבים להיות כנים לגמרי, התקציבים שלה מושתתים על העיקרון הזה.

אילן גילאון: אדוני השר, אני כמה לתמוך בממשלה הזאת, על אף העכבות שהיו.

אילן גילאון: בתוך תוכי, לפני היותי חבר כנסת, אני אבא לילדים שגדלים במדינה הזאת.

אילן גילאון: ואני יכול להגיד לך עם יד על הלב, שאני מאוד עקבי.

אילן גילאון: בפעם הקודמת אני הצבעתי מאותן סיבות נגד תקציב המדינה, ואדוני יודע, ונראה שאין מנוס מאשר לעשות אותו דבר גם עכשיו.

אילן גילאון: הדבר האחרון שאני רוצה זה להיות תרחישן, כי להיות תרחישן זה מקצוע מסוכן מאוד לפוליטיקאים, אבל על-פי אמות המידה הקיימות, מתוך מה שניתן היה לעשות במסגרת מעט הזמן שהממשלה הזאת מושלת, הייתי מצפה שהיא לא תמשיך את השיגיונות והשגיאות של הממשלות הקודמות.

אילן גילאון: בעצם היא עושה אותו דבר, ולו לצורך זה בלבד אני משוכנע שההצבעה שלי בעד הפלת הממשלה לא תביא להפלתה בשלב זה.

אילן גילאון: זהו צעד של מחאה, אולי צעד מתריס, אבל הלוואי שבעתיד נוכל ללכת לפוליטיקה אחרת, ולא לאותה פוליטיקה של משחק התפקידים.

אילן גילאון: תודה רבה.

יגאל ביבי: תודה רבה לחבר הכנסת גילאון.

יגאל ביבי: אני מזמין את נציג ישראל אחת – איננו.

יגאל ביבי: אני מזמין את נציג הליכוד – איננו.

יגאל ביבי: אני מזמין את נציג ש"ס, חבר הכנסת הרב נסים זאב.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, כנסת נכבדה, ראש הממשלה הצהיר: ישראל תילחם בטרור גם בשטחי הרשות; סבלנותו של שר הביטחון כבר פקעה – אבל בפועל אנחנו רואים יותר הקלות.

נסים זאב: אני בעד הקלות.

נסים זאב: אני בעד שהערבים הפלסטינים ייכנסו לשטחי מדינת ישראל ויביאו את פת לחמם, אבל לא כאשר בד בבד אנחנו רואים יותר טרור, יותר פיגועים ויותר מכוניות תופת.

נסים זאב: לא ברורה לי מה היא מדיניות ראש הממשלה כשהוא מצהיר על יותר חיסולים ויותר יוזמות.

נסים זאב: במקביל, ערפאת מכריז על המשך יציאה להפגנות, המשך הירי, ואנחנו יודעים שהמשמר הנשיאותי, כפי שאמר השר, כוח-17, הוא בעצם מוביל את הטרור.

נסים זאב: אלה כבר לא "הגי'האד האיסלאמי", ה"תנזים" וה"חמאס", זה כוח-17.

נסים זאב: בימים האחרונים התרחבו האזורים שבהם בוצע ירי, אזורים שעד לפני זמן מה נחשבו שקטים יחסית – ירי באזור אל-ערוב שבנפת חברון, ירי גם לעבר כוח צה"ל בקבר רחל, ירי גם לעבר קריית-ספר ולעבר פסגות.

נסים זאב: אין לי ביקורת על ראש הממשלה ולא על הממשלה החדשה, אבל אני חושב שהציבור חש שהמדיניות של ראש הממשלה, שעליה הוא הצהיר באופן חד-משמעי, שלא ממשיכים במשא-ומתן תחת אש, ובמקביל יש הכרזה על מדיניות של הקלה על תושבי השטחים – זה לא עובד במקביל, זה לא עולה בקנה אחד.

נסים זאב: כי אם אנחנו רוצים בעצם למנוע חדירת טרוריסטים ומפגעים לשטחי מדינת ישראל, אנחנו לא יכולים לפתוח ולאפשר לעוד ועוד אנשים פלסטינים להיכנס לשטחי מדינת ישראל.

נסים זאב: אנחנו רואים בפועל שיש יותר פיגועים.

נסים זאב: יש סייעתא דשמיא שאין הרוגים ואין הרבה פצועים ביחס לכמויות הירי והנשק, אבל אנחנו צריכים לדעת, שראש הממשלה, כשהוא מצהיר הצהרה שאנחנו נפגע יותר והם ישלמו מחיר, המחיר צריך להיות מחיר כבד בפועל.

נסים זאב: שמעתי את הבכייה של חבר הכנסת אלסאנע.

נסים זאב: הוא מבכה על הילד הפלסטיני שרעב ללחם, וכל זה רק בעקבות הסגר.

נסים זאב: אני רוצה להבין, בהנחה שמחר יש מדינה פלסטינית, והיא תקום, מה הם רוצים?

נסים זאב: הם רוצים להיות בשכנות ובאיבה למדינת ישראל ואנחנו נאפשר להם להיכנס לשטחנו?

נסים זאב: כפי שהעירקים לא יכולים להיכנס וכפי שהאירנים לא יכולים להיכנס, אותו דבר לגבי הפלסטינים, דינם שווה.

נסים זאב: שהם ימצאו את מקורות לחמם בתוך שטחיהם הם.

נסים זאב: אנחנו הגענו למצב שאפילו בירושלים עולים להר-הזיתים באוטובוסים ממוגנים, אולי משום שהאדמו"ר מגור אמר שיש סכנה לעלות להר-הזיתים בלי אוטובוסים ממוגנים, אבל המציאות המרה היא כזאת.

נסים זאב: רק אתמול נפגע ילד בדקירת סכין בשכונת רמות.

נסים זאב: אנחנו רואים שאין פינה אחת, אף לא שכונה אחת, גם במרכזי הערים ירושלים, תל-אביב, חיפה, חדרה, שאין בהן מכוניות תופת וטרוריסטים.

נסים זאב: כדי לבלום את זה, המדיניות חייבת להיות באמת חד-משמעית: אין כניסה של תושבים פלסטינים לתחום מדינת ישראל כל עוד יש פיגועים ויש מכוניות תופת, כל עוד יאסר ערפאת מכריז על המשך האינתיפאדה ועל המשך הירי.

נסים זאב: תודה, אדוני.

יגאל ביבי: תודה רבה לחבר הכנסת נסים זאב.

יגאל ביבי: אני מזמין את חבר הכנסת פרופסור מיכאל נודלמן, נציג האיחוד הלאומי – ישראל ביתנו.

מיכאל נודלמן: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, היום, לאחר שלושה שבועות של כהונתה של הממשלה החדשה, האופוזיציה מנסה להביע אי-אמון בממשלה בפעם השנייה.

מיכאל נודלמן: מה כל כך מדאיג את האופוזיציה?

מיכאל נודלמן: מדאיגה אותה מדיניות הפנים והחוץ של ממשלת שרון.

מיכאל נודלמן: אולי מדאיג אותה שהממשלה הנוכחית, להבדיל מהממשלה הקודמת, מסרבת לנהל משא-ומתן תחת אש.

מיכאל נודלמן: מדאיג אותה כי שרון נוקט את כל הצעדים האפשריים על מנת להגביל את הטרור.

מיכאל נודלמן: מדאיג אותה שהצבא, לקראת חג הפורים, סגר את האתרים שמהם יוצאים מחבלים כדי לפגוע באזרחים.

מיכאל נודלמן: מדאיג אותה גם שממשלת ישראל לא מעבירה כספים לפלסטינים, כי בכספים הללו מוחזקים הטרוריסטים.

מיכאל נודלמן: מדאיג אותה שממשלת ארצות-הברית קיבלה את ראש הממשלה שלנו בכבוד ועכשיו יש קשרים טובים בין ראש הממשלה שלנו ובין נשיא ארצות-הברית והבכירים בארצות-הברית.

מיכאל נודלמן: האם כל הדברים הללו צריכים להדאיג אותנו?

מיכאל נודלמן: אני חושב שלא.

מיכאל נודלמן: מדאיג אותנו רק שהפיגועים והירי נמשכים, ונפצעים ומתים אזרחים ישראלים.

מיכאל נודלמן: הסיעה שלי חושבת, שצריכים להינקט עוד צעדים כדי למנוע טרור, כדי להבטיח לכל אזרח ישראלי ביטחון.

מיכאל נודלמן: היום האופוזיציה בביקורת על הממשלה החדשה, אך אף פעם לא שמעתי מחבריה ביקורת על ערפאת, על הטרוריסטים, על פיגועים שמבצעים הטרוריסטים.

מיכאל נודלמן: מדיניות הפנים מדאיגה את האופוזיציה, אך כפי שידוע, כאשר מדברים בשפה של איומים ונשק, כאשר מדובר בביטחון אזרחינו, סדר העדיפויות משתנה.

מיכאל נודלמן: רק אתמול הייתי עד בוועדת הכספים לכך שחבר האופוזיציה אבו וילן דרש 70 מיליון שקל לחמישה קיבוצים בקו העימות.

מיכאל נודלמן: אני חושב שבצדק הוא דרש אותם.

מיכאל נודלמן: הוא דרש 70 מיליון לבניית גדר.

מיכאל נודלמן: מנין ייקחו 70 מיליון?

מיכאל נודלמן: יש שם לא רק חמישה קיבוצים, יש 15 מושבים שגם הם צריכים גדרות כאלה.

מיכאל נודלמן: האופוזיציה מאשימה את ממשלת שרון כי לא מקציבים מספיק אמצעים לצרכים סוציאליים, אך פוליטיקאי מנוסה חייב להבין כי אלה הם צעדים הכרחיים.

מיכאל נודלמן: ממשלת שרון תנסה לתקן את הטעויות של ממשלת ברק ושריד בנוגע למדיניות הסוציאלית ותעשה, כך אני חושב, הכול על מנת לשפר את מצב האבטלה, לנסות ולחסל את העוני, שבתקופת ברק רמתו עלתה בהרבה, להיאבק בצורה רצינית עם בעיות הסמים והאלכוהול בקרב בני הנוער.

מיכאל נודלמן: אבל בתוך שלושה שבועות הבעיות הללו לא נפתרות.

מיכאל נודלמן: הממשלה הזאת חייבת להוכיח את עצמה.

מיכאל נודלמן: שום ממשלה, כמובן, לא מבוטחת מפני הטעויות.

מיכאל נודלמן: אך, לדעתנו, ממשלת שרון עד כה הראתה מנהיגות חזקה ונכונה.

מיכאל נודלמן: היא נוקטת צעדים שקולים ומחושבים.

מיכאל נודלמן: בגלל זה אנחנו מתנגדים לאי-אמון בממשלת שרון.

מיכאל נודלמן: תודה רבה.

יגאל ביבי: תודה רבה לפרופסור נודלמן, חבר הכנסת.

יגאל ביבי: אני מזמין את נציג מפלגת המרכז.

יגאל ביבי: אין כאן נציג.

יגאל ביבי: אני מזמין את חבר הכנסת נחום לנגנטל, נציג המפד"ל.

יגאל ביבי: מה קורה?

יגאל ביבי: כולם בקואליציה ולכן אין אף אחד במליאה?

ר' קפלן: הם בוועדת הכספים.

יגאל ביבי: אהה, הם בוועדת הכספים.

יגאל ביבי: חבר כנסת שיבוא ויגיד שהוא היה בוועדת הכספים, בהצבעה, יכול להיות שנאפשר לו לדבר.

יגאל ביבי: חבר הכנסת יעקב ליצמן נמצא בוודאי בוועדת הכספים.

יגאל ביבי: חבר הכנסת, עורך-הדין עבד-אלמאלכ דהאמשה, בבקשה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה – –

יגאל ביבי: רק רגע.

יגאל ביבי: חבר הכנסת ליצמן, היית צריך לדבר ואמרתי שאתה בטח נמצא בוועדת הכספים.

יגאל ביבי: לכן, אחרי חבר הכנסת דהאמשה אאפשר לך לדבר.

יעקב ליצמן: תודה, אדוני.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: – – קודמי אמר:

עבד-אלמאלכ דהאמשה: למה האופוזיציה איננה מבקרת, או איננה מדברת על הצד הפלסטיני בסכסוך שאנו חיים אתו?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: וקודמו של קודמי אמר, שצריך פשוט מאוד לסגור את כל השטחים הכבושים, שטחים שבהם חיה האוכלוסייה הפלסטינית, באופן ש"אין יוצא ואין בא".

עבד-אלמאלכ דהאמשה: פתרונות יש להם, לחברי חברי הכנסת.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אבל אלה פתרונות שאין בהם ממש, שאין בהם כדי לקדם אותנו בפתרון הבעיות האלה, וגם אין בהם צדק, קודם כול.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני הייתי רוצה להזכיר לחבר הכנסת זאב, שרצה לסגור את השטחים הפלסטיניים, בבחינת "אין יוצא ואין בא", שהשטחים האלה סגורים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הם סגורים כמעט הרמטית.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: והם לא רק סגורים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הם גם סגורים וגם מפוצצים מבפנים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אנחנו יודעים שבשטחים האלה נמצאים אנשים שהחברה הישראלית הקיאה אותם מתוכה ברוב המקרים לפחות, אם לא באופן מלא ומושלם.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הם הלכו שם לעשות כמו בתוך שלהם, להשליט פורענות, כוח ואלימות, ולא רק נגד האוכלוסייה הפלסטינית, אלא נגד כל מי שעומד בדרכם.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אם במקרה אפילו חיילי צה"ל באים באיזו החלטה, או באיזשהו נושא שלא מוצא חן בעיניהם, הם לא חוסכים את איומיהם ואת האלימות שלהם גם מהחיילים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אם נקלע אזרח ישראלי בדרכם, ובצורה כלשהי הוא עולה בדרך שלהם, גם הוא צריך לקבל ולסבול מנחת זרועם.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אם במקרה האזרח הזה הוא ערבי, גם אזרח ישראל שהוא ערבי וחי במדינה הזאת 50 שנה, והוא הולך לחפש את בהמתו בקרבת ההתנחלות שלהם, כפי שקרה ביצהר לפני יומיים-שלושה, לא רק שהוא מקבל מכות, ולא רק בנו ובתו, בני שמונה ועשר שנים שהיו אתו, אלא את רכבו מדרדרים תהומה ומבעירים באש.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מעניין, כאשר המשטרה מגיעה, במעט מקרים, חוקרת אותם ושואלת: מה אתם עושים?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מה זה המעשים האלה?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: למה יריתם באיש הזה?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: למה רצחתם את הזקן הזה אשר חרש את כרמו, או מסק את זיתיו?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הם אומרים: הו, הגנו על עצמנו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מלת קסם.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: בכל מקרה של פגיעה בפלסטינים כל מתנחל יודע שיש מלת קסם אחת: הגנתי על עצמי, הייתי בסכנת חיים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אפילו שקולניק, אותו פושע נפשע, חסר צלם אנוש, ירה באדם כפות בידיו וברגליו, שעיניו קשורות.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הוא ירה בו שלוש יריות, ככה, מלמעלה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: למה עשית את זה, אדון שקולניק?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הו, הגנתי על עצמי.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מה זה הגנת על עצמך?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מפני אדם כפות?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כן, דימיתי שהיה איזה רימון לידו, או משהו, אז פחדתי ולכן יריתי בו.

קריאה: בית-המשפט החליט.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: בית-המשפט איננו טיפש.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: בית-המשפט הרשיע אותו ברצח ודן אותו למאסר עולם.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אבל גם כאשר זה קורה באים אלה שלמעשה הצדק איננו חשוב להם, שהחיים אינם חשובים בעיניהם, ועושים לו הנחה פה והנחה שם, והוא לא משלים שמונה שנים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אחרי שבע שנים פלוס הוא כבר בבית.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הוא בבית כבר כמה חודשים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני הייתי מתריע.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: רבותי, ממשלה שבמציאות הזאת איננה מושלת ואיננה אומרת שיש צדק, שיש עוול, שיש מותר ויש אסור, שיש מתנחלים ויש תושבים, שיש גבול גם לשררה ולכוח, איננה ראויה לאמון.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לא שצריך לסגור את השטחים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: השטחים סגורים ומפוצצים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אבל צריך למצוא את הדרך איך ייתנו לעם הזה, איך ייתנו לנו, אנו תושבי המדינה, להרגיש שאנחנו חיים כאשר לחיינו יש ערך, כאשר המדינה יודעת מה טוב ומה מותר ומה אסור, כאשר פושעים באים על עונשם, כאשר מידת העונש איננה נגזרת לפי השייכות הלאומית של האיש, כאשר מידת הישיבה בכלא איננה נגזרת לפי השייכות הלאומית, אלא לפי חומרת הפשע והמעשה שהוא עשה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: רק בדרך הזאת אפשר יהיה לצאת מבריכת הדם, מבריכת הטומאה שכולנו שרויים בה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה.

יגאל ביבי: תודה רבה.

יגאל ביבי: הודעתי לרב ליצמן שהוא יכול לדבר.

יגאל ביבי: אחריו – שר העבודה ביקש לומר את דברו כנציג השרים התורנים.

יגאל ביבי: אחריו – חבר הכנסת נחום לנגנטל.

יעקב ליצמן: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, אני מודה לך על שנתת לי את רשות הדיבור.

יעקב ליצמן: אני חושב שזה לא יום מוצלח לשר שריד להציע אי-אמון.

יעקב ליצמן: דווקא ביום – – –

נחום לנגנטל: אתה מתכוון לחבר הכנסת שריד, לא לשר שריד.

יעקב ליצמן: סליחה, חבר הכנסת שריד.

יעקב ליצמן: כן, כן.

יעקב ליצמן: רציתי להגיד: השר וילנאי.

יעקב ליצמן: טעיתי.

יעקב ליצמן: כאשר שר המדע והתרבות, השר וילנאי, אומר כמה דברים על מערכת החינוך ועל מערכת החברה, אני לא חושב שזה דווקא יום מוצלח למרצ ולשר שעמד בראש מערכת החינוך להציע אי-אמון.

יעקב ליצמן: אני רוצה לצטט כמה דברים שהשר וילנאי אמר היום בריאיון.

יעקב ליצמן: הוא אמר: "אני מעדיף שבני יטייל אתי מאשר ילך לבית-ספר".

יעקב ליצמן: הוא אמר, ש"מערכת החינוך נמצאת במצב חמור ביותר", ואת זה אנחנו יודעים.

יעקב ליצמן: הוא אמר, ש"היעדרות מבית-הספר היא לא הפסד של יום לימוד, אלא רווח של יום".

יעקב ליצמן: אני פשוט מציע גם לשר וילנאי וגם לחבר הכנסת שריד לבוא למערכת החינוך הדתית, החרדית, שיראו איך מחנכים שם.

יעקב ליצמן: אני בטוח ששם חבר הכנסת שריד לא היה אומר דברים אלו, ואז לא היה צריך להגיע למצב זה שהוא יתלונן שהוא מביע אי-אמון.

יעקב ליצמן: בסך הכול הוא מביע אי-אמון על התקופה שהוא היה שר ועמד בראש מערכת החינוך.

יעקב ליצמן: כל זה קרה בתקופה שהוא היה אחראי לחינוך.

יעקב ליצמן: אז מה לו להלין על הדברים האלה?

יעקב ליצמן: אני רוצה לגעת בנקודה נוספת, בנושא משפחות ברוכות ילדים.

יעקב ליצמן: כמה צריך להסביר לאנשי השמאל שילדים הם ברכה?

יעקב ליצמן: כמה צריך להסביר שנושא הילדים הוא ברכה?

יעקב ליצמן: בני-ברק היא העיר הענייה ביותר בארץ.

יעקב ליצמן: נדמה לי שאחריה – ירושלים.

יעקב ליצמן: אני לא יודע בדיוק את הסדר.

יעקב ליצמן: כמה פעמים צריך להסביר להם, שכל זה בא משום שיש ילדים, וילדים זה ברכה – צריך לעזור להם.

יעקב ליצמן: לא לפני הרבה זמן ישבתי עם נגיד בנק ישראל, מר דוד קליין.

יעקב ליצמן: בשיחה דיברנו גם על נושא משפחות ברוכות ילדים.

יעקב ליצמן: הוא אמר לי, שהוא חושב שעדיף להשקיע יותר במערכת החינוך, כלומר לקחת אותו כסף של משפחות ברוכות ילדים ולהשקיע במערכת החינוך.

יעקב ליצמן: שאלתי אותו, והוא לא ידע מה לענות לי: הרי אנחנו בחלקנו לא מקבלים.

יעקב ליצמן: נניח שיביאו עוד חצי מיליון שקל ונניח שייתנו ליום לימודים ארוך, שזה יפה מאוד.

יעקב ליצמן: מה נעשה?

יעקב ליצמן: לציבור החרדי לא נותנים את זה.

יעקב ליצמן: זאת אומרת, לא נותנים את הכסף הזה למשפחות ברוכות ילדים, אלא רק למשפחות שאינן ברוכות ילדים.

יעקב ליצמן: הרי זה לא סוד מי הם המקומות שבהם אושר יום לימודים ארוך.

יעקב ליצמן: הציבור החרדי, המוסדות החרדיים, החינוך עצמאי וגם "מעיין החינוך התורני" לא קיבלו.

יעקב ליצמן: אז איך אפשר להשקיע את הכסף הזה ביום לימודים ארוך?

יעקב ליצמן: מדברים על תוכניות לימודים.

יעקב ליצמן: הרי אנחנו לא מקבלים זאת.

יעקב ליצמן: זה גם לא סוד שהעיריות לא מעבירות למוסדות האלה את מה שמגיע להם, אפילו את מה שמקבלים ממשרד האוצר.

יעקב ליצמן: לכן, הדבר היחיד שבו אפשר לעזור למשפחות האלה הוא רק דרך עזרה למשפחות האלה ברוכות הילדים.

יגאל ביבי: כשמדובר בהעברה של הרשויות המקומיות חייב להיות חשבון נפרד לעניין הזה ושמהחשבון הזה יעבירו רק – – –

יעקב ליצמן: אגב, אני מציע לעשות אותו דבר גם בתקציב הרווחה.

יעקב ליצמן: לא הצענו חוק.

יעקב ליצמן: אף אחד עוד לא הציע חוק כזה.

יעקב ליצמן: אבל בהחלט אני חושב שזה במקום להציע חוק האומר, שלא רק הכסף לחינוך ייכנס לחשבון נפרד – – –

יגאל ביבי: אתה מציע שכספים מועברים יהיו בחשבון נפרד.

יעקב ליצמן: כן.

יעקב ליצמן: בחינוך זה אושר.

יעקב ליצמן: אבל ברווחה לא.

יגאל ביבי: שר העבודה והרווחה, אולי תחשוב על זה.

יעקב ליצמן: תודה רבה.

יגאל ביבי: תודה רבה.

יגאל ביבי: הודעה לסגנית מזכיר הכנסת.

ר' קפלן: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לדיון מוקדם:

ר' קפלן: הצעת חוק הנצחת זכרם ומורשתם של גדולי התרבות הישראלית, התשס"א–2001, מאת חבר הכנסת זבולון אורלב; הצעת חוק לעידוד ההשכלה הגבוהה בישראל, התשס"א–2001, מאת חבר הכנסת זבולון אורלב; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (בדיקה שנתית לממיר קטליטי), התשס"א–2001, מאת חברי הכנסת אברהם פורז, יוסף לפיד ויהודית נאות; הצעת חוק קליטת חיילים משוחררים (תיקון – מענק לחיילים ששירתו ביחידה קרבית), התשס"א–2001, מאת חבר הכנסת מרדכי משעני; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – דמי אבטלה לעצמאי), התשס"א–2001, מאת חבר הכנסת אמנון כהן; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – השוואת זכויות עובדות שאינן תושבות בביטוח אמהות), התשס"א–2001, מאת חברי הכנסת תמר גוז'נסקי, זהבה גלאון, מוחמד ברכה ועסאם מח'ול; הצעת חוק לימוד חובה (תיקון – מניעת הרחקת תלמידים ממוסדות חינוך וחובת דיווח), התשס"א–2001, מאת חבר הכנסת זבולון אורלב; הצעת חוק דחיית שירות ביטחון לתלמידי ישיבות שתורתם אומנותם (הוראת שעה) (תיקון – ביטול החוק), התשס"א–2001, מאת חבר הכנסת מוסי רז; הצעת חוק דיור ציבורי לעולים, התשס"א–2001, מאת חברי הכנסת רומן ברונפמן ואלכסנדר צינקר; הצעת חוק הדגל והסמל (תיקון – המנון המדינה), התשס"א–2001, מאת חבר הכנסת זבולון אורלב; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – הגדרת עגונה), התשס"א–2001, מאת חברי הכנסת גנדי ריגר ומרינה סולודקין; הצעת חוק לימוד חובה (תיקון – תשלומים עבור תלמידי חוץ), התשס"א–2001, מאת חבר הכנסת משה גפני; הצעת חוק דחיית שירות ביטחון לתלמידי ישיבות שתורתם אומנותם (הוראת שעה) (תיקון – ביטול החוק), התשס"א–2001, מאת חברי הכנסת יוסף פריצקי, אברהם פורז, אליעזר זנדברג וויקטור בריילובסקי; הצעת חוק מדי ייצוג במוסדות ציבור, התשס"א–2001, מאת חבר הכנסת אמנון כהן; הצעת חוק תשלום קצבאות לחיילי מילואים ולבני משפחותיהם, התשס"א–2001, מאת חבר הכנסת אבשלום וילן וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק הסדרת פעילות שדלנים בכנסת, התשס"א–2001, מאת חברי הכנסת יהודית נאות, אברהם פורז, יוסף לפיד, יוסף פריצקי וויקטור בריילובסקי; הצעת חוק הביטוח הלאומי [נוסח משולב] (תיקון – קצבת נכות), התשס"א–2001, מאת חבר הכנסת מוחמד ברכה; הצעת חוק חיילי מילואים,

ר' קפלן: התשס"א–2001, מאת חבר הכנסת אבשלום וילן וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק הגבלת מספר תלמידים בכיתת לימוד, התשס"א–2001, מאת חברי הכנסת מרינה סולודקין וגנדי ריגר; הצעת חוק אישור הסדרי בטיחות המכבייה ה-16 (הוראות שעה), התשס"א–2001, מאת חברי הכנסת אליעזר זנדברג ונעמי חזן; הצעת חוק חסימת אתרים פורנוגרפיים במוסדות ציבור, התשס"א–2001, מאת חברי הכנסת יאיר פרץ, אריה גמליאל, דוד אזולאי, אליעזר כהן ואחמד טיבי; הצעת חוק רכישת טובין על-ידי מערכת הביטחון, התשס"א–2001, מאת חברי הכנסת אילן גילאון וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק המועצה להשכלה גבוהה (תיקון – תנאי קבלה מועדפים למוסדות להשכלה גבוהה לשכבות מצוקה), התשס"א–2001, מאת חברי הכנסת יאיר פרץ וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק רשות השידור (תיקון מס' 13) (שידורי ערוץ-33), התשס"א–2001, מאת חברי הכנסת יאיר פרץ, אפי אושעיה, מיכאל נודלמן, ישראל כץ ואבשלום וילן.

יגאל ביבי: תודה.

יגאל ביבי: אני מזמין את שר העבודה והרווחה לשאת את דבר הממשלה.

שלמה בניזרי: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, במסגרת התקנון המאפשר לי להתערב בדיון, אף שאני שר תורן ולכאורה אני אמור רק להקשיב – האזינו השמים ואדברה ותשמע הארץ אמרי פי – אבל כששמעתי את דבריו של חבר הכנסת דראושה – – –

יגאל ביבי: דהאמשה.

שלמה בניזרי: סליחה, דהאמשה.

שלמה בניזרי: אתה רואה?

שלמה בניזרי: מזמן לא הייתי פה, בכנסת.

שלמה בניזרי: הוא ישב לידי תקופה ארוכה.

שלמה בניזרי: אי-אפשר להתאפק ולשמוע את הדברים שאתה תיארת.

שלמה בניזרי: אתה יודע מה?

שלמה בניזרי: אם מישהו יבוא מחוץ-לארץ וישמע את הדברים שלך, הוא יגיד: וואללה, איזה עם אכזרי הוא העם היהודי; ככה מתעללים, פוגעים, רודפים אחרי ערבי, שורפים לו את המכונית, מכים אותו.

שלמה בניזרי: איזה יהודים אלה?

שלמה בניזרי: איזה יהודים אלה?

שלמה בניזרי: אתה יודע מה?

שלמה בניזרי: התחלחלתי כששמעתי את הדברים שלך.

שלמה בניזרי: אתה מדבר על אלימות?

שלמה בניזרי: אתם מנסים לצייר אותנו כעם אלים?

שלמה בניזרי: רק אתמול בלילה בן-אדם יהודי, שהחוק אוסר עליו להיכנס אל תוך השטחים בגלל האכזריות של הפלסטינים והרצח שעושים שם, נכנס לנגב חומוס, כמנהגו של ראש הממשלה הקודם – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הדברים קשים והמעשים קשים יותר.

שלמה בניזרי: סליחה?

שלמה בניזרי: מה קשה?

שלמה בניזרי: תקשיב רגע, תקשיב.

שלמה בניזרי: הוא נכנס לנגב חומוס, כפי שנאמר בלשון העם, הוא ישב במסעדה בטול-כרם; נכנסים אנשי ה"תנזים", חוטפים אותו, עושים סלקציה.

שלמה בניזרי: אנחנו כבר עברנו סלקציה אחת בחוץ-לארץ, ופה במדינתנו, מדינת היהודים, עושים סלקציה ולוקחים בן-אדם.

שלמה בניזרי: חסדי השם יתברך, חסדי המשטרה הפלסטינית, שניצלו חייו.

שלמה בניזרי: אז תבין רק על מה אנחנו מדברים, על רציחות, על יריות.

שלמה בניזרי: אתם יודעים, אנחנו, תמיד הכוח שלנו היה במוח ובפה.

שלמה בניזרי: אבל לצערנו הרב השתנינו, ואפילו זה אין לנו היום, כי אנחנו לא יודעים להסביר.

שלמה בניזרי: אתם יורים עלינו.

שלמה בניזרי: איך אתם מציירים אותנו כל הזמן?

שלמה בניזרי: שאנחנו יורים על ילדים, יורים על נשים, אנחנו רוצחים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מה זה אתם?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מה זה אנחנו?

שלמה בניזרי: תסלח לי, אנחנו זה היהודים.

שלמה בניזרי: זה היה הכוח שלנו עד היום.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ואתם זה הערבים?

שלמה בניזרי: תסלח לי, חבר הכנסת דהאמשה, אתם עושים את ההפרדה.

שלמה בניזרי: אתם תומכים בטרור, אתם תומכים בצורה עיוורת בפלסטינים, בכל פעולה שהם עושים.

שלמה בניזרי: אתם באים ומציירים לכל אומות העולם שאנחנו הרוצחים?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מי שלימד את העולם טרור זה היהודים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מי שפוצץ אוטובוסים ביפו ובתל-אביב זה היהודים.

שלמה בניזרי: מי שהביא טרור?

שלמה בניזרי: איזה טרור?

שלמה בניזרי: תגיד לי.

שלמה בניזרי: אתה יושב פה בכנסת ישראל.

שלמה בניזרי: אתה מקבל משכורת מהמדינה.

שלמה בניזרי: אני יכול להגיד לך, שאזרחי המדינה הערבים מקבלים עשרות מיליונים משירות התעסוקה, ואנחנו לא מרגישים שלא מגיע לתת.

שלמה בניזרי: אנחנו חושבים שצריך לתת להם.

שלמה בניזרי: אבל לא יכול להיות שאתם תעמדו פה בכנסת ותציירו אותנו כאיזה רוצחים שפלים, נתעבים, שתופסים ערבים, שורפים להם את המכוניות ומכים אותם.

שלמה בניזרי: האם זו המציאות?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אלה העובדות.

שלמה בניזרי: בסדר, אז אחד, שניים, שלושה, כמה מתנחלים מטורפים, שכולנו מגנים אותם.

שלמה בניזרי: אני רוצה לראות שאחרי כל מקרה רצח וכל מקרה טרור תבואו, תגנו ותגידו: אנחנו נגעלים, זה מבחיל אותנו, אנחנו לא יכולים לסבול את התופעות הללו.

שלמה בניזרי: אני לא רואה את זה בצורה גורפת.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אנחנו מגנים גם אם זה נגד יהודים וגם אם זה נגד ערבים.

שלמה בניזרי: לא נכון.

שלמה בניזרי: אני לא מרגיש את זה אף פעם פה.

שלמה בניזרי: וזה בדיוק הכאב.

שלמה בניזרי: הזכרת פה את שקולניק.

שלמה בניזרי: אתה יודע מה?

שלמה בניזרי: כולנו גינינו את מעשהו.

שלמה בניזרי: להזכיר לך, אתה אמרת: מסכן, אדם.

שלמה בניזרי: הרי כולם מודים שזה היה מחבל שבא לרצוח, אלא שתפסו אותו והוא בא והרג אותו.

שלמה בניזרי: שוב, אני מגנה את המעשה שלו, שלא יהיה ספק בכך שאני מגנה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הוא רעה את הצאן שלו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הוא לא בא לרצוח.

שלמה בניזרי: אצלנו אין אבל.

שלמה בניזרי: אצלנו אין כמו אצלכם: אבל, ספק או אולי, או משהו כזה.

שלמה בניזרי: רק להזכיר לך, נדמה לי ששקולניק ישב בבית-הסוהר שמונה או תשע שנים.

שלמה בניזרי: תזכור את זה טוב טוב.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לא, לא, שבע שנים.

שלמה בניזרי: הוא ישב.

שלמה בניזרי: אצלכם כל המחבלים שרצחו אנשים חפים מפשע, נשים, ילדים, זקנים, טף, ושללם נבוז ביום אחד, כמה הם ישבו בבתי-סוהר שלכם?

שלמה בניזרי: תגיד לי.

שלמה בניזרי: כולם השתחררו בגל השחרורים המסיבי שערפאת עושה.

שלמה בניזרי: אלה אנשים שהם רוצחים.

שלמה בניזרי: אז אתה עוד בא בכלל בטענות על כנסת ישראל ואתה בא וטוען נגד המדינה – מה אנחנו עושים לפלסטינים?

שלמה בניזרי: בן-אדם ישב שמונה שנים, שמונה שנים הוא ישב בבית-סוהר.

שלמה בניזרי: לכן, אל תעשה השוואות ותאמר מה הפלסטינים עושים ומה אנחנו עושים.

שלמה בניזרי: אנחנו מעמידים לדין כל אדם על כל זריקת אבן.

שלמה בניזרי: אני רוצה להגיד עוד דבר אחד, דבר אחרון.

שלמה בניזרי: דיברת על החנק ועל הסגר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: – – –

שלמה בניזרי: רגע, עכשיו יש לי משהו טוב להגיד לך.

שלמה בניזרי: אני לא רע עד כדי כך.

שלמה בניזרי: אני רק אומר אמת.

שלמה בניזרי: אני רוצה להגיד לך דבר אחד: אני קיבלתי הנחיה מראש הממשלה להביא עובדים זרים בשביל התעשייה, בשביל החקלאות.

שלמה בניזרי: אני לא הסכמתי.

שלמה בניזרי: הלכתי וישבתי עם אנשי משרדי ואמרתי להם: אני רוצה שתביאו לי תוכנית להביא פלסטינים מעזה, מיהודה, משומרון, אני רוצה להביא פלסטינים.

שלמה בניזרי: אני לא רוצה שהם יחיו בחנק, הם שכנים שלי, גם אומרים בני דודים, ואנחנו רוצים לבוא ולעזור להם.

שלמה בניזרי: והנה, אתמול נתקבלה החלטת ממשלה.

שלמה בניזרי: וזה לא היה פשוט.

שלמה בניזרי: זו ממשלה עם אוריינטציה ימנית ביותר.

שלמה בניזרי: אמרו לי: תביא עובדים זרים, אל תביא פלסטינים, הם רוצחים בנו.

שלמה בניזרי: אמרתי: לא, בוא ניתן להם עוד צ'אנס.

שלמה בניזרי: אתמול אישרנו להביא עוד 740 פלסטינים, עם הגבלות מסוימות.

שלמה בניזרי: אתה מדבר על חנק?

שלמה בניזרי: אנחנו רוצים לחנוק אתכם?

שלמה בניזרי: תגיד לי.

שלמה בניזרי: אתה חושב שאני רוצה להביא עובדים זרים?

שלמה בניזרי: אגיד לך את האמת: יש לי מטרה להוציא את כל העובדים הזרים ולהביא את כל הפלסטינים שיעבדו.

שלמה בניזרי: מה דעתך?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כל הכבוד.

שלמה בניזרי: אבל מה?

שלמה בניזרי: אבל זה הצ'אנס האחרון – – –

יגאל ביבי: אם תעשה את זה תבורך.

שלמה בניזרי: אני אעשה, בוודאי.

שלמה בניזרי: אני רוצה.

שלמה בניזרי: אבל תשמע, לי יש אינטרס: אני רוצה אתכם שתעבדו.

שלמה בניזרי: אני לא רוצה אתכם חנוקים.

שלמה בניזרי: אני לא רוצה אתכם סובלים.

שלמה בניזרי: אני לא רוצה לראות אתכם מורעבים.

שלמה בניזרי: אבל מה?

שלמה בניזרי: אתם צריכים לדאוג לקטע הזה.

שלמה בניזרי: אנחנו לא סגרנו אתכם בעזה מפני שאנחנו רוצים להרע לכם.

שלמה בניזרי: אדרבה, אני אישית אומר לך, שאני רוצה להיטיב עם כל פלסטיני.

שלמה בניזרי: אני רוצה שתהיה לו וילה, שיהיה לו "וולבו", רק שלא יגנוב זאת מאצלנו.

שלמה בניזרי: אני רוצה שיהיה לו הכול בצדק, שיעבוד על כך, שיבוא ויעמול על כך.

שלמה בניזרי: אני אתן לו הכול.

שלמה בניזרי: אבל שלא יבוא ויעבוד אצלנו ואחר כך יפגע בי.

שלמה בניזרי: את זה אני לא מוכן לשמוע.

שלמה בניזרי: לכן, אם דיברת על חנק ועל סגר – מעשיך יקרבוך, מעשיך ירחיקוך.

יגאל ביבי: תודה רבה לשר העבודה והרווחה.

יגאל ביבי: חבר הכנסת נחום לנגנטל, ואחריו – חבר הכנסת יולי אדלשטיין.

יגאל ביבי: סגן השר, שניים מחברי ועדת הכספים הודיעו שהם יעלו משם.

נחום לנגנטל: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, רבותי חברי הכנסת, סיעתי תימנע היום מהצבעה על אי-אמון בממשלה.

נחום לנגנטל: האמת היא שהיינו מצביעים נגדה, משום שאנחנו חושבים שהיא לא מוצדקת.

נחום לנגנטל: אומנם נאמר: קבל את האמת מפי מי שאמרה, אבל יש חשיבות גם למי שמביע את האי-אמון.

נחום לנגנטל: כשאני רואה מי האנשים שחברו להם יחדיו – הערבים יחד עם סיעת מרצ – להציע אי-אמון בראש הממשלה, הייתי מצביע נגדה, נגד האי-אמון.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אמרתי גם לשר – – –

נחום לנגנטל: חבר הכנסת דהאמשה, תיכף אתייחס למה שאתה אומר.

נחום לנגנטל: אני לא עומד פה כדי – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אמרתי קודם גם לשר, שאני מזהיר מפני חלוקת הבית הזה ליהודים ולערבים.

נחום לנגנטל: לא, לא, גם מרצ.

נחום לנגנטל: אמרתי ערבים ומרצ.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: – – – אנחנו ערבים בני ישמעאל.

נחום לנגנטל: אדוני היושב-ראש, אני שמח לשמוע את מה שהוא אומר, רק אל תחשיב לי את זה בדקות.

נחום לנגנטל: אתה לא צריך להגן עלי.

יגאל ביבי: חבר הכנסת דהאמשה, הערת לו, הוא שמע, הוא יגיב.

נחום לנגנטל: תיכף אני אגיד לך מה אני חושב על מה שאתה עושה פה.

יגאל ביבי: יש ביטוי: כל ישראל ערבים זה לזה.

נחום לנגנטל: אני אומר שאנחנו נימנע כי לא ניתן לראש הממשלה ולשריו, על כל השולחנות פה, את הפריווילגיה ליהנות מתמיכתנו האוטומטית בלי שנדגדג בהם קצת לפחות.

נחום לנגנטל: חבר הכנסת דהאמשה, אילו הייתי יודע שהמאבק הוא מאבק שלכם לשוויון זכויות אמיתי במדינת ישראל – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: בוודאי.

נחום לנגנטל: – – הייתי חושב שמן הראוי לעשות את הדבר הזה, כי כאדם יהודי הייתי אומר שאני בוש אם אנחנו מפלים אנשים לרעה, לרבות ערבים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: זו המציאות.

נחום לנגנטל: אני רוצה לומר לך דבר שהוא לא חדשות מרעישות עבורך.

נחום לנגנטל: אתם לא מבקשים להשוות את הזכויות שלכם במדינת ישראל לזכויות שלנו – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: – – –

נחום לנגנטל: במדינת ישראל אתם רוצים באופן אמיתי לכבוש את המלכה עמי בבית, כמו שנאמר אצלנו במקורות.

נחום לנגנטל: אתם רוצים שמדינת ישראל לא תהיה מדינה יהודית, לא תהיה מדינה שאנחנו ניתן בה את הטון.

נחום לנגנטל: היום אני קורא בעיתונים שאתם רוצים אוטונומיה פה במדינה, לאחר מכן אתם רוצים להגיע למצב שבו הציבור הערבי בישראל יכתיב את מה שיהיה במדינה.

נחום לנגנטל: אני ביקרתי הרבה פעמים את מה שנעשה בבית-המשפט העליון, אני לא מהחסידים הגדולים של בית-המשפט העליון בעניינים ערכיים, אבל מה אתה אומר מעל הדוכן?

נחום לנגנטל: שבית-המשפט העליון מפלה ערבים לרעה?

נחום לנגנטל: הרי הוא נותן לכם את הסעד כמעט בכל מה שאתם מבקשים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: – – – בית-המשפט נתן לו מאסר עולם.

נחום לנגנטל: מה אתה אומר?

נחום לנגנטל: רק הערבים יושבים בכלא בגלל מה – בגלל שבית-המשפט העליון החליט סתם להכניס ערבים לכלא?

נחום לנגנטל: במקום שתתביישו שיש לכם אנשים עם עבירות פליליות שיושבים בכלא פי כמה וכמה מחלקכם באוכלוסייה, במקום להתבייש, האצבע מופנית כלפי השופטים?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: עכשיו אתה מעיד על אפליה.

נחום לנגנטל: זו הבעיה?

נחום לנגנטל: השופטים עשו את העבירות הקרימינליות?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לא שופט – – – הממשלה – – –

נחום לנגנטל: אם יש בבתי-הכלא במדינת ישראל כל כך הרבה ערבים שיושבים על עבירות פליליות, תעשו את בדק הבית בחברה שלכם.

נחום לנגנטל: אתה אמרת פה מעל הדוכן שיושבים בבית-הכלא יותר ערבים מאשר החלק שלהם באוכלוסייה.

נחום לנגנטל: על מי האשמה – על בתי-המשפט?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אז למה זה?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: בוודאי על בתי-המשפט.

נחום לנגנטל: בתי-המשפט אשמים שקרימינלים יושבים בכלא?

נחום לנגנטל: על מה אתה מדבר?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: – – –

נחום לנגנטל: במדינת ישראל יש אנשים שיושבים בכלא כיוון שמערכת המשפט שלנו ישרה, הגונה.

נחום לנגנטל: אל תטילו בהם דופי.

נחום לנגנטל: אם יושבים בבתי-הכלא אנשים מכם – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: איפה אתה יושב – – –

נחום לנגנטל: אדוני היושב-ראש, אני נהנה לדבר אתו כל הזמן ביחד, אבל יש לי רושם שהאנשים לא שומעים מה שאני אומר.

יגאל ביבי: חבר הכנסת דהאמשה, יש לך שאלה?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הוא מסלף את הדברים והעובדות והוא לא רוצה תגובה.

יגאל ביבי: אני מוכן שתשאל אותו שאלה.

יגאל ביבי: יש לך שאלה?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: איפה שמעת אותי אומר שבית-המשפט הגבוה לצדק הפלה לרעה?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני דווקא אמרתי שבית-המשפט נתן לו מאסר עולם – – – אפליה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אבל אחרי זה הוציאו אותו כעבור שבע שנים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: זו השנאה – – – במשפטים אחרים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: זה מה שאמרתי.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אז תגיד את הדברים נכון.

נחום לנגנטל: לא, אתה גם דיברת על אלה שיושבים בכלא, ערבים, שנשפטים לתקופות יותר ארוכות.

נחום לנגנטל: אמרת את זה.

נחום לנגנטל: חבר הכנסת דהאמשה, אני מעריך מאוד מאוד את הגינותך.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: פרופסור יהודי אחד עשה מחקר השוואתי על אלה שיושבים בכלא, כמה אנשים מגיעים לבית-המשפט אם בעבירות תנועה ואם בדברים אחרים, כמה יהודי מקבל על זה וכמה ערבי מקבל, ומצא שהערבי מקבל פי-שניים.

נחום לנגנטל: הבנתי, אני עונה לך רק על זה.

נחום לנגנטל: אם יש מצב שבו בתי-המשפט – אני חושב שהם הגונים מאוד, אתה אומר שלפי המצב זה לא הגון – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תתייחס למחקר.

נחום לנגנטל: לא מעניין אותי כרגע המחקר, לא קראתי אותו ואני גם לא יודע מה טיבו.

נחום לנגנטל: אם אתה טוען שיש מצב שבו אנשים נענשים יותר במגזר הערבי, אז יש פה טענה שמישהו עושה פה עוול.

נחום לנגנטל: נכון?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: בוודאי.

נחום לנגנטל: כלומר, מי עושה את זה – בתי-המשפט.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לא רק בתי-המשפט.

נחום לנגנטל: כלומר, בתי-המשפט הם לא הגונים.

נחום לנגנטל: יש משוואות פשוטות, אם A שווה ל-B ו-B שווה ל-C, אז A שוה ל-C.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: – – –

נחום לנגנטל: אז מערכת בתי-המשפט היא מושחתת.

יגאל ביבי: חבר הכנסת לנגנטל צריך לסיים.

יגאל ביבי: אני מבקש לתת לו כמה משפטים בלי הפרעה.

נחום לנגנטל: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אני אומר לכם דבר אחד: על הרבה יש להלקות את ראש הממשלה בפעילותו אפילו בחודש האחרון, אבל זה לא ממין הטענה שאתם טוענים נגדו.

נחום לנגנטל: בעניין הזה הוא עדיין לא הוכיח לא רע ולא טוב, הוא לא עשה בעניין הזה כלום.

נחום לנגנטל: לכן, כל האמירות שלכם כלפיו והצעת האי-אמון כלפיו אינן במקומן.

נחום לנגנטל: תודה רבה.

יגאל ביבי: אני מזמין את חבר הכנסת יולי אדלשטיין.

יגאל ביבי: אחריו – חבר הכנסת מוחמד ברכה.

יגאל ביבי: אם הוא לא יהיה – את יושב-ראש גשר חבר הכנסת דוד לוי.

יגאל ביבי: סליחה.

יגאל ביבי: סגן השר יולי אדלשטיין, בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: לפחות בשם סיעתי יהיה לי התענוג להמשיך ולדבר בלי לחכות לשאילתא שמישהו ישאל.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בראשית דברי אגיד, שסיעתי בוודאי תתנגד להצעת האי-אמון שהוגשה היום ואנחנו דנים בה, מכמה טעמים.

יולי יואל אדלשטיין: הטעם הראשון הוא ההיגיון הפשוט.

יולי יואל אדלשטיין: אותם דוברים שמגישים היום הצעת אי-אמון בממשלה אומרים לא אחת – אם אני לא טועה אמר את זה אפילו חבר הכנסת שריד בפתיחת הדיון – שהם לא יודעים מה היא דרכה המדינית של הממשלה, שעדיין ראש הממשלה לא עשה כלום, שהדברים עדיין מאוד לא ברורים ועמומים.

יולי יואל אדלשטיין: ממה נפשך?

יולי יואל אדלשטיין: אם זה המצב, אולי מן הראוי להמתין קצת.

יולי יואל אדלשטיין: איך אתה מגיש אי-אמון במשהו שאתה לא יודע מהו לא בתחום המדיני ולא בתחום החברתי?

יולי יואל אדלשטיין: כך הבנתי – – –

מקסים לוי: בתחום החברתי יש, עובדה.

יולי יואל אדלשטיין: או.

יולי יואל אדלשטיין: קיי.

יולי יואל אדלשטיין: תיכף נשמע את יושב-ראש סיעתך, שבוודאי יתייחס לדברים האלה.

מקסים לוי: אתה אומר שאין כלום.

מקסים לוי: בתחום החברתי יש תקציב, זאת עובדה.

יולי יואל אדלשטיין: אני אתייחס גם לזה, חבר הכנסת מקסים לוי.

יולי יואל אדלשטיין: בתחום המדיני, מן העובדות המעטות, אני מודה שהן מעטות לפי מה אני רואה – היה בינתיים ביקור של ראש הממשלה בוושינגטון, ועל-פי כל הדעות וממה ששמענו הן בתקשורת והן מחוצה לה, הוא היה ביקור מוצלח.

יולי יואל אדלשטיין: למרות כל מיני ציפיות שהזינו אותנו בהן במהלך מערכת הבחירות, שכביכול יהיה למדינת ישראל ראש ממשלה שלא יתקבל בשום בירה בעולם ותהיה לנו בעיה בין-לאומית, ראינו בדיוק את ההיפך, ודווקא ראינו הבנה לעמדה הישראלית.

יולי יואל אדלשטיין: בלי לפגוע בראש הממשלה הנבחר והמכהן, בלי לפגוע ביכולת שלו, אני חושב שחלק גדול מהצלחת הביקור שלו בוושניגטון טמון בעובדה, שראש הממשלה אריאל שרון עומד בראשה של ממשלת אחדות במדינת ישראל, בעצם מייצג את הרוב המכריע של הבית הזה ושל האזרחים, אותה ממשלת אחדות שמציעים לנו כרגע להצביע בה אי-אמון.

יולי יואל אדלשטיין: עכשיו, בתחום החברתי, אני חייב לומר, שגם אני, כמו רבים אחרים, לא רווה נחת מהקפאה של כל מיני חוקים שעברו בבית הזה.

יולי יואל אדלשטיין: לכאורה הייתי רוצה לראות את החוקים האלה מתגשמים, אבל אני מנסה להיות – כפי שאומרים במקומותינו – גם קצת "פייר" עם ראש הממשלה, עם שר האוצר ועם הממשלה: הם קיבלו מציאות כלכלית מסוימת, ובכלל זה אותה הצעת תקציב של הממשלה הקודמת.

יולי יואל אדלשטיין: אני רחוק מלגלגל תמיד הכול על הממשלה הקודמת, אבל היתה זו ממשלה, שבינינו, חברי הכנסת, לא מי-יודע-מה הצליחה בנושאים הכלכליים והחברתיים.

יולי יואל אדלשטיין: נוסף על כך, מי שזה נראה לו לא מספיק, אנחנו עדים למה שנקרא לו חוסר מזל, או מה שלא יהיה, למפולת בנאסד"ק ובענף ההיי-טק, שהוא חלק בלתי נפרד, ויש אפילו מי שאומרים שהוא ספינת הדגל של התעשיות בישראל.

יולי יואל אדלשטיין: במציאות הזאת, עם כל חוסר שביעות הרצון שלנו, אני חושב שעל כולנו להתייחס להעברת התקציב הנוכחי בעוד יומיים בבית הזה כמשהו שאנחנו פשוט חייבים לעשות, עם ויכוחים פה ושם ועם תיקונים נקודתיים פה ושם, ולאחר מכן המשימה של כולנו, של ממשלת האחדות, היא לעבוד על כך שגם בתקציב וגם בכל הפעילות הכלכלית-החברתית של הממשלה בשנה הבאה, נראה הכנות שונות ותוצאות שונות.

יולי יואל אדלשטיין: לכן, אדוני היושב-ראש, סיעתי סיעת ישראל בעלייה תתנגד להצעות האי-אמון ותעזור לממשלת האחדות, כחלק בלתי נפרד מממשלת האחדות, לקיים מדיניות שונה ונכונה גם בתחום המדיני וגם בתחום החברתי-הכלכלי.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יגאל ביבי: אני מזמין את חבר הכנסת מוחמד ברכה; אני רואה שהוא איננו.

יגאל ביבי: אני מזמין את יושב-ראש סיעת גשר, חבר הכנסת, איש הצפון, ידידנו, שר החוץ לשעבר, חבר הכנסת דוד לוי.

יולי יואל אדלשטיין: מקסים, לא אתה ראש הסיעה?

דוד לוי: אפשר לסדר את זה פה בתיווך שלך.

דוד לוי: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, לאמיתו של דבר, היה מקובל להמתין זמן-מה בממשלה חדשה, עד אשר, מטבע הדברים בפרלמנט, תגיש האופוזיציה הצעת אי-אמון.

דוד לוי: אבל כאשר הממשלה שמכהנת היום היא ממשלה גדולה ובה שתי המפלגות המרכזיות, הליכוד והעבודה, ועוד מפלגות מכובדות ומנוסות אחרות, אי-אפשר לומר שהדיון הוא כלפי ממשלה שעדיין איננה יודעת את כללי השלטון או לומדת אותם.

דוד לוי: אני חושב, אדוני היושב-ראש, שאין לנו בעיה כזאת.

דוד לוי: הבעיה האמיתית היא שיש לנו ממשלה שאיננה יודעת את דרכה.

דוד לוי: יש רושם שגם המפלגה שהרכיבה את הממשלה הזאת, לא עשתה שיעורי בית, ומשום כך התחושה בציבור, לרבות הציבור שרצה בממשלת אחדות לאומית, היא ששני דברים הושגו בהקמתה של ממשלה גדולה זו: הדבר האחד הוא, שאין לעת עתה האשמות הדדיות.

דוד לוי: יש מין פסק-זמן.

דוד לוי: והדבר השני, לצערי הרב אני אומר את זה, משום שאין אנו מקבלים שום בשורה, לא על קו, לא על מוכנות ולא על הדרך שבה הממשלה הזאת מתכוונת להתמודד עם הבעיות הקשות של המדינה.

דוד לוי: קשה לומר זאת, אבל הרושם הוא, שבמקום מדיניות אנחנו בעצם במצב שבו כל עוד יש יריות, כל עוד יש אלימות, הממשלה הזאת תמשיך לכהן, כי אין לה דבק אחר.

דוד לוי: אין לה דבק בשום תחום.

דוד לוי: בתחום המדיני, ודאי שאין היא יודעת מה היא רוצה ולאן היא חותרת.

דוד לוי: יש דבר והיפוכו: יש כאלה אשר הצהירו לפני כן על עמדות והיום הם נזהרים מלומר אותן, משום שלישיבה בכיסא יש קסם מיוחד, דבק מיוחד שגובר גם על השקפת עולמם, ולכן נדם קולם.

דוד לוי: והאחרים לא אומרים מה השקפתם, משום שיש להם אליבי.

דוד לוי: האליבי הזה הוא, שכל עוד יש ירי, לא שלא מדברים, אלא אנחנו מנועים מלדבר עם עצמנו או עם אזרחינו.

דוד לוי: אדוני היושב-ראש, זוהי אנומליה שהממשלה לא גיבשה לעצמה איזה שהוא קו, כזה או אחר, שעמו אפשר יהיה להתווכח.

דוד לוי: עם מה נתווכח היום?

דוד לוי: אנשים נופלים?

דוד לוי: נופלים.

דוד לוי: יש יריות?

דוד לוי: יש יריות.

דוד לוי: יש אלימות?

דוד לוי: יש אלימות.

דוד לוי: יש חוסר ביטחון?

דוד לוי: יש חוסר ביטחון.

דוד לוי: ומה אומרת הממשלה: יש לנו תשובה, אבל לא ניתן אותה, כי בינתיים יש אירוע מסוים, יש הפסגה הערבית, לכן אנחנו מנועים מלדבר.

דוד לוי: שומו שמים, אם יש פתרון, מי שמכם לא להפעילו ולסכן חיי אדם?

דוד לוי: זהו דם שפוך לשווא.

דוד לוי: אדוני היושב-ראש, אין לי ברירה אלא לומר זאת.

דוד לוי: אם אין פתרון, אז אין פתרון, אבל אי-אפשר לומר שיש מפתח, יש פטנט, יש גישה אחרת של צה"ל, לאפשר לו לנצח, ומשום שיש איזו התכנסות של מנהיגי ערב, לא ניתן לו לנצח.

יוסי שריד: אני מסכים עם דבריו של חבר הכנסת דוד לוי, אבל כנראה בשבוע הבא נדע מה הפתרון.

דוד לוי: לא, אחר כך יהיה יום האדמה.

דוד לוי: אחר כך תבוא פגרת הכנסת, ולא צריך יהיה לתת דין-וחשבון לכנסת.

דוד לוי: ועולם כמנהגו נוהג.

דוד לוי: יש דבק אחד, והדבק הזה הוא לשבת יחד, להתחלק בשלטון שווה בשווה, כל אחד עם תומכיו ועם שותפיו, והעם שואל ואפילו קולות הוא לא רואה.

דוד לוי: לא זו בלבד שהוא לא שומע, הוא לא רואה.

דוד לוי: אדוני היושב-ראש, הדבר הזה הוא מסוכן.

דוד לוי: ממשלה צריכה להיערך, צריכה לקבוע את הקו שלה, שעמו בעצם אפשר להתווכח או לא להתווכח, אבל כאשר אין קו, כאשר הדבק הוא לשבת יחד, כאשר הדברים הם מנוגדים בתכלית?

דוד לוי: ציפיתי, לומר את האמת, לא הצדקתי את הצעת האי-אמון של חבר הכנסת יוסי שריד היום, כי זה מוקדם.

דוד לוי: הוא ותיק בבית הזה, אבל אולי משום שאיננו רואה כיוון – גם אם הוא מתנגד לו – זה מה שהביא אותו להגיש את הצעת האי-אמון.

דוד לוי: מדוע?

דוד לוי: כדי שתבוא הממשלה לכאן ותאמר, אפרופו הדיפת הצעת האי-אמון, מהי דרכה, מה שמענו, מה שמענו שלא ידענו.

דוד לוי: בימים אלה, כאשר יש פסגה כזאת שכל העולם הערבי מתכנס, לא ימצא לנכון ראש הממשלה מעל דוכן זה לומר משהו?

דוד לוי: אני לא אומר שצריכים לקבל חלילה פיק ברכיים.

דוד לוי: הם מתכנסים, זה אירוע שצריך להתייחס אליו, שממשלה בישראל צריכה לומר את דברה, שהעולם לא ישמע רק קול אחד, אופטימי, תקיף, אבל משהו מעל דוכן זה.

דוד לוי: כאילו זה לא נוגע לנו בכלל ואנחנו נמצאים אי-שם בסקנדינביה.

דוד לוי: זה פה, זה בבית, מדובר בנו, מדובר בדברים שישפיעו בימים, בשבועות, בחודשים הקרובים, אבל לממשלה אין מה לומר.

דוד לוי: זה דבר לא תקין.

דוד לוי: משהו כאן, אדוני היושב-ראש, לא בסדר.

דוד לוי: זה לא רק שלא באו מוכנים, לא רק שלא נעשו שיעורי בית, אדוני היושב-ראש.

דוד לוי: יש במדינה דמוקרטית הצהרות – אין הצהרות אחרי הבחירה.

דוד לוי: אחרי הבחירה יש כיוון, יש קו, יש מדיניות, יש על מה מסכימים, על מה לא מסכימים.

דוד לוי: גם מספסלים אלה וגם מספסלים אלה זכאים לדעת והם יודעים מהי מדיניות הממשלה בתחום המדיני, מה המדיניות שלה בתחום הביטחוני, מה המדיניות שלה בתחום הכלכלי והחברתי.

דוד לוי: אדוני היושב-ראש, פה זה לא משבר, זה שבר, ובצדק נאמר, כאשר מביאים תקציב אז זה כיוון, אבל גם כאן אין כיוון, אין טביעת אצבעות של חילופי שלטון, יש ממשלת המשך בעניין הזה.

דוד לוי: בתחום החברתי – התעלמות, חוסר רגישות, לא מה שהיה הוא שיהיה.

דוד לוי: אם מישהו הכה אתכם בשוטים, אלה יכו אתכם בעקרבים.

דוד לוי: שומו שמים, אבל חוק להשאלת ספרים בבתי-הספר דוחים.

דוד לוי: במי מדובר?

דוד לוי: באלה שיש להם ספריות דשנות בבתיהם ובסביבותיהם ובאלה שאין בידי ההורים כדי לרכוש ספר לילד.

דוד לוי: בזה נמדדת רגישות של ממשלה.

דוד לוי: כמה דיברו מהספסלים האלה על האבטלה?

דוד לוי: ובצדק.

דוד לוי: איפה הם עכשיו?

דוד לוי: מהי הבשורה למובטלים?

דוד לוי: איך נערכת הממשלה, מה היא תאמר: ירושה קיבלנו.

דוד לוי: איזו ירושה.

דוד לוי: תקציב הוא פרצופה של הממשלה.

דוד לוי: יש בשורה למובטלים?

דוד לוי: אין.

דוד לוי: יתירה מזאת, שמענו את שר האוצר המבשר לנו שיש היום אבטלה גדולה ותהיה יותר גדולה בשנה הבאה.

דוד לוי: נו, בשביל זה היה צריך להחליף ממשלה?

דוד לוי: מהי הבשורה לנגב?

דוד לוי: אני משתומם.

דוד לוי: אני שומע יותר ויותר, כמו תקליט שבור, מימין ומשמאל, בכל נאום, בכל הצהרה, מזכירים בצדק, האזכור, אבל צריך לזכור גם ולא רק לציין את בן-גוריון.

דוד לוי: בן-גוריון, רגישותו לנגב.

דוד לוי: והנה, היתה יוזמה של חברי כנסת, תמכתי בה, גם מפה תמכו, הטבות לתושבי הנגב.

דוד לוי: מה עושים מזה?

דוד לוי: נדרנא לא נדרי, ושבועתנא לא שבועי.

דוד לוי: ובן-גוריון, זיכרונו לברכה, אנחנו נזכיר את פועלו ונתרחק מחזונו, ואנשים אשר התבשרו נגיד להם, הכנסת היתה פופוליסטית.

דוד לוי: עוד לא שמעת ביטוי כזה בשום מדינה דמוקרטית בעולם, אדוני היושב-ראש.

דוד לוי: חברה המכבדת את עצמה, מתגאה בפרלמנט שלה, ברגישות שלה, והכנסת חוקקה חוקים והם פופוליסטיים.

דוד לוי: הכנסת שקיבלה זאת היא פופוליסטית.

דוד לוי: אז למי יפנו?

דוד לוי: יש להם בית אחר?

דוד לוי: יש להם מחוקקים אחרים?

דוד לוי: יש לנגב אוטונומיה?

דוד לוי: אני שומע אנשים, אישי ציבור אשר היו חברי כנסת, תושבי הנגב שאומרים: נתחיל באינתיפאדה אם הממשלה הזאת לא תקיים את החוק הזה, המעניק הטבות בצדק, על מנת שהאזור הזה יתחזק ויבואו אליו אנשים.

דוד לוי: אדוני היושב-ראש, יש עוד דבר שהוא באמת תעודת עניות לממשלה הזאת, שאיננה ענייה, אבל ניתן לה תעודה.

דוד לוי: היא מתנכלת לעניים.

דוד לוי: עשינו פעולה לגבי קבלת חוק הדיור הציבורי.

דוד לוי: אני הייתי מוכן להתפטר מעל דוכן הכנסת, כשר אמרתי, אני תומך בזאת, נגד עמדת הממשלה דאז, ואם הצבעתי היא הפרה – אני מוכן להתפטר.

דוד לוי: נתקבל החוק הזה שהביא שמחה לרבים.

דוד לוי: ובמי מדובר?

דוד לוי: באלה שבשולי החברה, באלה שמלבד ארבעה קירות אלה אין להם כלום בחיים.

דוד לוי: המדינה התפתחה והתקדמה, והם נשארו שקועים.

דוד לוי: אז את זה רוצים לדחות.

דוד לוי: יש בחוק דברים שבאים להיטיב עם מי?

דוד לוי: עם הזקנים, עם החלשים שבתוכם.

דוד לוי: גם לילדים שלהם אין מזור זולת אותו בית קטן, איפה שגדלו.

דוד לוי: הם מסוגלים לקבל משכנתה ולרכוש דירה כדי להעביר את הזכות אם ההורים האלה הולכים לעולמם והילדים לא ייזרקו לרחוב.

דוד לוי: את אלה מנסים לחנוק, אדוני היושב-ראש?

דוד לוי: דחיית החוק הזה, דחיית חוק ההטבות לתושבי הנגב, ביטול חוק השאלת ספרים – יגיד שר החינוך הקודם, כי אנחנו משתי השקפות עולם, אבל בעניין הזה תמיד התייעצנו יחד.

דוד לוי: כמה מערכת החינוך שלנו זקוקה לעוד עזרה ועוד עידוד על מנת שאותם ילדים לא יאבדו לנו.

דוד לוי: החלשים, אז מה היום, אם לא נוסיף לכם, נגרע מכם.

דוד לוי: והחינוך הוא חינם בישראל?

דוד לוי: מי שהוא אבא לילדים יודע כמה דרוש וכמה צריך כל הורה על מנת שהילד שלו לא ירגיש מופלה ויוכל ללמוד.

דוד לוי: האם סטודנט, שטובתו היא ממש סימפוניה בפיהם של פוליטיקאים, יכול היום באמת ללמוד אם הוא בא מעיירות אלה?

דוד לוי: ובאים לתקן דבר ומבטלים דבר.

דוד לוי: ומי שיש לו, תן לו עוד, ומי שאין לו, שייחנק.

דוד לוי: זה כמו, אפרופו, הפרסומת של שנות ה-50 ל"טמפו": מי שיש לו – תן לו עוד.

דוד לוי: אז במה, איך נתייחס לממשלה הזאת?

דוד לוי: איך נתייחס אליה?

דוד לוי: בשום תחום, אדוני היושב-ראש, גם כאשר אתה שומע שותפים לממשלה, אנשי מפלגת העבודה, שרים, מה אומרים בעצם לעם?

דוד לוי: בדיוק הדברים האלה בסגנון שלהם.

דוד לוי: לא מרגישים טוב – אני מסיים, אדוני היושב-ראש – בכלל זה לא נוח.

דוד לוי: אנחנו חורקים שיניים, אבל צריך שייבחר אצלנו יושב-ראש, או אז, אז מה?

דוד לוי: אז נפרוש כדי לעשות הון, ומה ששתקנו, שתקנו משום שאולצנו לשתוק, לא היתה לנו ברירה.

דוד לוי: זו ממשלה?

דוד לוי: מבחינת הגודל שלה היא קולוסלית, מבחינת דרכה – אבדה לה הדרך, מבחינת מסר – אין לה מסר בשום תחום, והעם מרגיש באמת אכזבה הולכת וגוברת.

דוד לוי: בתחום הביטחוני אין שקט.

דוד לוי: בתחום המדיני אין דרך מוסכמת, ודאי שלא.

דוד לוי: בתחום החברתי – המשך העוול, ההתעלמות.

דוד לוי: ודבר נוסף, אדוני היושב-ראש.

דוד לוי: כאשר יש ציפייה גדולה והתוצאה שלה היא אכזבה שהולכת וגוברת, הדבר מביא רק לתוצאה אחת, ואני מקווה שממשלה זאת תתעשת ותיקח את העניינים לידיים, כי התוצאה עלולה להיות תסיסה ואובדן אמון בפוליטיקה ובפוליטיקאים בכלל.

דוד לוי: משום שפרק הזמן הזה, שהוא קצר מאוד, עוד לא נתן לנו תשובה לגבי דרך מגובשת, אם בכלל מסוגלת להיות כזאת בממשלה כזאת, אנחנו נימנע.

דוד לוי: תודה.

יגאל ביבי: תודה לחבר הכנסת דוד לוי.

יגאל ביבי: אני רוצה לברך את שר הדתות אשר אוחנה, שהוא עכשיו השר התורן כאן, וזאת תורנות ראשונה, לאחל לו הצלחה.

יגאל ביבי: שמענו עליו רבות, שהוא איש עשייה מובהק, איש ישר, ואני מקווה שהוא יצליח בתפקיד החשוב שהוא ממלא.

יגאל ביבי: הודעה לסגנית מזכיר הכנסת, ולאחר מכן נמשיך.

ר' קפלן: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבדת להכריז, כי הונחה על שולחן חברי הכנסת הצעת חוק תאגידי מים וביוב, התשס"א–2001, שהועברה מוועדת הכלכלה לקריאה שנייה ולקריאה שלישית, וכן לוח תיקונים להצעת חוק זאת.

ר' קפלן: תודה רבה.

יגאל ביבי: תודה רבה.

יגאל ביבי: עכשיו נציג מל"ע.

יגאל ביבי: (נושא דברים בשפה הערבית; להלן תרגומם לעברית: מי רוצה לעלות, אתה, יא חטיב?

יגאל ביבי: בבקשה, מוחמד כנעאן.

יגאל ביבי: ) תפאדל, חבר הכנסת מוחמד כנעאן, נציג מל"ע, המפלגה הלאומית הערבית.

מוחמד כנעאן: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, מכובדי שר הדתות, וגם אני מצטרף ומאחל לו הצלחה בתפקיד.

מוחמד כנעאן: שמענו כאן את חבר הכנסת דוד לוי, שאנחנו מדברים על ממשלה שהיא הגדולה ביותר, ושמענו את הביקורת שהיתה על גודלה של הממשלה הקודמת, אך לצערי הרב, עד היום אין לממשלה קו מדיני ברור ואין לה קו חברתי-כלכלי ברור, כי עד היום היא אימצה את התקציב הקודם, שאינו מבטא את הצרכים האמיתיים של החברה הישראלית על כל שכבותיה.

מוחמד כנעאן: לצערי הרב, אותו תקציב, הגם שהוא הוכן על-ידי שר האוצר הקודם, לא כלל את החלטת הממשלה להקציב 4 מיליארדי שקל לאוכלוסייה הערבית במשך ארבע שנים, על מנת לשפר את התשתיות, את התקציבים של הרשויות המקומיות, את המצב בסקטור הערבי.

מוחמד כנעאן: לצערי הרב, הממשלה הזאת ממשיכה בדרכה של הממשלה הקודמת בנושא הזה ולא היתה מוכנה להכניס ולאמץ את החלטות הממשלה גם בנושא היישובים הבדואיים בצפון, החלטה שהתקבלה בממשלתו של נתניהו ועד היום לא מומשה.

מוחמד כנעאן: אז מה שקורה הוא, שמקבלים החלטות, עושים להן יחסי ציבור בתקשורת הכתובה, בטלוויזיה, ברדיו, על מנת לעבוד ולצחוק ולהמשיך לרמות את האוכלוסייה הערבית במדינת ישראל, כאילו רוצים להשוות אותה, רוצים לעשות למען שוויון אמיתי, למען תיקון עוולות קודמות, אך לצערי הרב התקציב הנוכחי אינו מבשר דבר.

מוחמד כנעאן: בכל המשרדים המרכזיים, ובעיקר משרד החינוך – וגם, אדוני, כשרואים את תקציב משרד הדתות, ולצערי הרב אנחנו מדברים כבר שנים, עם השר הקודם, עם השרים הקודמים, על כך שרוצים לשפץ כמה מקומות קדושים שעלולים להוות סכנה וליהרס, שיישארו אתרים, אתרים שמורים במקומותיהם.

מוחמד כנעאן: אני מקווה מאוד, אדוני השר, שאכן הדבר הזה יזכה בתגובתך להיענות אמיתית, כי קודמך בתפקיד, השר יצחק כהן, מעל הדוכן הזה, ענה לי על הצעה רגילה שהוא אכן יעשה את זה במשרד הדתות, שיפוץ מסגד אלע'בסיה, אתר שצריכים לשמור אותו, לשמר אותו ולאפשר לאנשים להתפלל בו כשמגיעים ליישוב הזה, יישוב שהוא נטוש, שבאים לבקר אותו מדי פעם בעונות שונות, בעיקר באביב.

מוחמד כנעאן: ואם נדבר היום, אדוני היושב-ראש, על המצב המדיני ששמענו עליו רבות – שום דבר לא זז.

מוחמד כנעאן: האחדות, לצערי הרב, היא אחדות מדומה, לא מוסיפה דבר, לא מרגיעה את המצב.

מוחמד כנעאן: אין תוכנית מדינית, אין תוכנית ממשית, אין יוזמה לפגוש את היושב-ראש ערפאת, לחדש את הדו-שיח בין הפלסטינים לבין ישראל, על מנת אכן לשים קץ לשפיכות הדמים, להרגיע את השטח ולחזור לדרך האמת, לדרך השלום, כי אך ורק השלום יביא לשגשוג מדיני, כלכלי וחברתי באזור שלנו.

מוחמד כנעאן: אדוני היושב-ראש, לצערי הרב, אנחנו ציפינו שבתקציב החדש הממשלה אכן תוסיף בתקציב החינוך על מנת לתקן את המצב במגזר הערבי.

מוחמד כנעאן: השר הקודם הצליח לתקן חלק, אך עדיין המרחק רב עד לשוויון אמיתי במערכת החינוך, שהיא המערכת הבסיסית והיסודית שאכן יכולה לקרב בין ערבים ובין יהודים במדינת ישראל.

מוחמד כנעאן: גני-ילדים טרום-חובה לגילאי שלוש וארבע – עד היום לא השווינו את זה, את אשכול 1, 2, 3, עכשיו מגיעים ל-4, 5 ו-6.

מוחמד כנעאן: יש הרבה יישובים שזקוקים לזה.

מוחמד כנעאן: הממשלה לא הקציבה לבניית גני-ילדים על מנת למנוע המשך שכירת חדרים לא מתאימים, לא ראויים, לחינוך ילדינו.

מוחמד כנעאן: כמו כן, אדוני היושב-ראש, תקציב משרד הפנים – היום המערכת ברשויות המקומיות כמעט קורסת.

מוחמד כנעאן: הרבה רשויות עדיין לא שילמו משכורות של חודשים, ואני קורא מעל הדוכן הזה לשר הפנים החדש, שאני מאחל לו הצלחה בתפקיד, שיעשה כמיטב יכולתו.

מוחמד כנעאן: אם הוא לא נכנס לתפקיד לפני חג אל-אדחא – שיעשה כמיטב יכולתו, כפי שדאג לכמה יישובים לפני החגים הקרובים אלינו, שידאג לתשלום משכורותיהם של אותם עובדים בכל הרשויות המקומיות בארץ, ערבים ויהודים כאחד.

מוחמד כנעאן: אנחנו מצפים שמצבן של הרשויות המקומיות ישתפר בעתיד הנראה לעין.

מוחמד כנעאן: ביום רביעי תהיה ליד הכנסת הפגנה של נציגי הרשויות המקומיות הערביות, שבאים לכאן על מנת לבקש מהבית הזה, מחברי הכנסת, שלא לאשר את התקציב כפי שהוא אלא לדאוג אכן להכניס לתקציב הזה חידושים רבים, שיאפשרו המשך קיומן של הרשויות המקומיות, המשך מתן השירותים היומיומיים ברשויות המקומיות, שירותים שהם חיוניים כל כך לאזרחים, לתושבים.

מוחמד כנעאן: בתקציב הזה אין שום בשורה בתחום האבטלה שגוברת וגואה, ולצערי, מרבית היישובים הערביים, 21 מתוך 26 יישובים, נכנסו לרשימת היישובים שהם במקום הגבוה בדירוג האבטלה.

מוחמד כנעאן: השאלה שנשאלת, אדוני היושב-ראש, היא, מה עושים?

מוחמד כנעאן: האם התקציב הזה אכן יביא לשיפור המצב בנושא הזה?

מוחמד כנעאן: האם יביא לקיצוץ או להפחתת האבטלה ביישובים האלו?

מוחמד כנעאן: לצערי הרב, אין רואים שאכן כך.

מוחמד כנעאן: עם זאת, אני מאוד מקווה ואני מצפה, שהממשלה הזאת תעמוד בהתחייבויות שלה כלפי האזרחים הערבים, אזרחי מדינת ישראל; וכמו-כן תעמוד בהתחייבות שלה כלפי תהליך השלום, כי השלום טוב לשני הצדדים.

מוחמד כנעאן: השלום יבטיח שקט חברתי, כלכלי ותעשייתי.

מוחמד כנעאן: תודה, אדוני.

יגאל ביבי: תודה רבה לחבר הכנסת כנעאן.

יגאל ביבי: נציג עם אחד – איננו.

יגאל ביבי: נציג הבחירה הדמוקרטית – איננו.

יגאל ביבי: חבר הכנסת עזמי בשארה – איננו.

יגאל ביבי: חבר הכנסת ד"ר אחמד טיבי נמצא – בבקשה.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, מכובדי השר, אני מצטרף למברכים את השר אוחנה על קבלת תפקיד שר הדתות ועל נוכחותו כאן כשר תורן בפעם הראשונה.

אחמד טיבי: אני מאחל לך הצלחה ומילוי התפקיד בצורה הטובה ביותר.

אחמד טיבי: אין ספק, אדוני היושב-ראש, שמדיניות הממשלה היא מדיניות של ממשלה ימנית.

אחמד טיבי: אין ספק שרבים שהצטרפו לממשלה הזאת התיישרו עם הקו המדיני של ראש הממשלה ושל אנשי הימין, כאשר נראה שנותני הטון הם חבריו לשעבר של מיכאל קליינר; ואני מתפלא מדוע אתה לא בממשלה, חבר הכנסת קליינר, כאשר הקו שלה הוא ניצי כזה.

אחמד טיבי: כנראה הסיבה היא שמימין לך פשוט לא יכול להיות שום דבר.

מיכאל קליינר: אני אדבר אחריך ואני אסביר.

אחמד טיבי: העובדה שאדם קיצוני, רדיקלי כמוך נמצא מחוץ לממשלה לא נראית לי טבעית מבחינת הממשלה.

אחמד טיבי: מבחינתך אתה תגיד, אבל מבחינת הממשלה זה לא נראה טבעי.

אחמד טיבי: מקומך הטבעי הוא בממשלה הזאת.

יוסי שריד: מיכאל הוא אחד החברים היותר-נאמנים באופוזיציה, מה אתה רוצה ממנו?

אחמד טיבי: סליחה, כיושב-ראש האופוזיציה אני מתנצל בפניך על שאני גורע בריגדה חשובה מהכוחות שלך.

אחמד טיבי: על כל פנים, גם באופן מדיני, גם באופן חברתי, אמרתי את דברי על התקציב המתנכר לשכבות חלשות.

אחמד טיבי: למשל, ביטול החוק הנותן הטבות למשפחות עם שני ילדים נכים וביטול שלושת החוקים לגבי מתן הטבות בנגב.

אחמד טיבי: כל זה בצד העובדה, שכל הדיבורים על הקלות כביכול על ערים פלסטיניות הם דיבורים וירטואליים, הם לא נכונים.

אחמד טיבי: הסגר ממשיך להיות סגר, וההקלות היו הקלות תקשורתיות ערב יציאתו של ראש הממשלה לוושינגטון.

אחמד טיבי: הן הקלו עליו בדעת הקהל האמריקנית.

אחמד טיבי: העימות נמשך, ובעימות הזה יש צד חזק יותר באופן צבאי וצד חלש יותר.

אחמד טיבי: אסור שיהיו קורבנות משני הצדדים.

אחמד טיבי: אני מתנגד שיהיו קורבנות, לא ישראלים ולא פלסטינים.

אחמד טיבי: למרות העדר הסימטריה בין כובש לנכבש, אני סבור שצריך לעשות הכול כדי למנוע את שפיכות הדמים הזאת.

אחמד טיבי: אין לקבל שום הצעה שיש בה מטרה להסדיר את הכיבוש מחדש.

אחמד טיבי: הרי הרשות הפלסטינית לא קיבלה הצעה של 95%–96% של הגדה המערבית מבותרת על-ידי התנחלויות וסידורי ביטחון, ועל כן אני לא בטוח שמישהו משלה את עצמו שתתקבל הצעה לגבי 40%, 50%, 60%, של הגדה המערבית, עם רצף כזה או אחר, כי יש בכך הודאה של הרשות הפלסטינית בהנצחת הכיבוש כעובדה קיימת.

אחמד טיבי: דבר כזה לא יקרה.

אחמד טיבי: מתוך רצון לשמור על חיי אדם, נשאלתי ואני שוב עונה, האזרחים הישראלים שנכנסו אתמול לטול-כרם ונחטפו, אני שמח שהם יצאו בלא פגע, ואני מקווה שהמאמץ האדיר שעשתה הרשות הפלסטינית כדי לשמור על שלומו של החטוף, דודו חיים, לא ייתקל בתגובה שאפשר לתאר אותה – על-ידי כמה מקציני צה"ל – כתגובה יהירה.

אחמד טיבי: מהבוקר אני מתחיל לשמוע אמירות, שהמאמצים של יושב-ראש הרשות ושל מנגנוני הביטחון הפלסטיניים באו כתגובה של פחד מאיום של המח"ט, אלוף-המשנה, שאם הוא לא ישוחרר אזי נעשה כך וכך וניכנס לשטחי הרשות.

אחמד טיבי: זה טוב בתקשורת, אדוני היושב-ראש.

אחמד טיבי: א.

אחמד טיבי: אזהרה כזאת לא הועברה לרשות הפלסטינית.

אחמד טיבי: ב.

אחמד טיבי: כאשר הישראלים פנו לפלסטינים באמצעות מנגנון הקישור, מנגנוני הביטחון הפלסטיניים כבר קיבלו הוראה מהיושב-ראש ערפאת לעשות הכול כדי להחזיר את האזרח הזה בריא ושלם, ועל כן ההודעה של קציני צה"ל למקביליהם הפלסטינים היתה זמן רב לאחר החטיפה.

אחמד טיבי: לכן, אולי לא צריך לשמוע הכרת תודה בתקופה הזאת של עימות, אבל לפחות לא תגובות יהירות, שאגב יכולות לפגוע בעתיד אם, לצערי הרב, יישנו מקרים, ואני מקווה שלא יישנו מקרים כאלה.

אחמד טיבי: הצעד הראשון נדרש תמיד מהצד החזק יותר, מהצד הכובש, ממי שמחזיק יותר קלפים, והצד הזה הוא ממשלת ישראל.

אחמד טיבי: כל האיומים בפעילות נקודתית, פעילות אישית נגד ראשי הרשות הפלסטינית – א.

אחמד טיבי: מסלימים את ההצהרות; ב.

אחמד טיבי: אם היא תתבצע, יכולה בוודאי להביא למעגל של שפיכות דמים, וכבר היינו בסרט האימים והדמים הזה.

אחמד טיבי: אגב, לא צריך להסביר למה בדרך כלל דווקא בטול-כרם יש הדברים האלה.

אחמד טיבי: כי ישראל עשתה את השגיאה הקשה והברוטלית ביותר בזה שחיסלה את ד"ר ת'אבת ת'אבת, אזרח ומפקד נערץ של ה"פתח" בטול-כרם, והזעם עדיין קיים, והוא רב, בטול-כרם והסביבה.

אחמד טיבי: על כן, אדוני היושב-ראש, אני חושב שהממשלה הזאת לא ראויה לאמון הכנסת ונצביע בעד האי-אמון.

יגאל ביבי: תודה לחבר הכנסת אחמד טיבי.

מוחמד ברכה: – – –

יגאל ביבי: חבר הכנסת קליינר הוא האחרון.

יגאל ביבי: בסדר, גם אתה תדבר.

אופיר פינס-פז: כמה נשארו?

יגאל ביבי: חבר הכנסת קליינר, וחבר הכנסת ברכה הוא האחרון.

מיכאל קליינר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, שרי מפלגת העבודה – כך שמענו – קמו בבוקר ואצל כמה מהם צצה המחשבה שהם משמשים עלה תאנה למה שהם מגדירים ממשלת שרון-גנדי-ליברמן.

מיכאל קליינר: ואני עומד פה ושואל אותם: אתם רציניים?

מיכאל קליינר: אצלי דווקא נוצר הרושם שגנדי וליברמן משמשים עלה תאנה לממשלת העבודה בראשותו של שרון.

מיכאל קליינר: מה השתנה מאז חזר ברק לכוכב-יאיר?

מיכאל קליינר: האם הפסיקו להירצח יהודים בראש חוצות?

מיכאל קליינר: האם פסקו פיגועי הירי?

מיכאל קליינר: האם הפרובוקציות הערביות התמתנו?

מיכאל קליינר: האם נמנעה ההסלמה, כאשר מדי יום ביומו אנו שומעים על פגזי מרגמה הנורים לשטח מדינת ישראל?

מיכאל קליינר: האם הצליח שרון להחזיר הרתעה ליושנה?

מיכאל קליינר: האם בוטלה ועדת החקירה הפוליטית שנקראת ועדת-אור, שהוקמה ממניעים זרים, כאשר ברק עדיין חלם לגרד כמה קולות של בוחרים ערבים?

מיכאל קליינר: התשובה על השאלות האלה ברורה לכל אזרח שאינו טומן את ראשו בחול ושופט את המצב באורח ענייני.

מיכאל קליינר: אנחנו ממשיכים להתרסק על מסלול אובדן כושר ההרתעה של ישראל.

מיכאל קליינר: מאז ברק איננו ראש ממשלה, מדיניות ההבלגה של מדינת ישראל לא השתנתה במאומה.

מיכאל קליינר: ראש הממשלה אריאל שרון מגלה איפוק רב וכושר הבלגה יוצאים מן הכלל, לא פחות מאלה של קודמו.

מיכאל קליינר: גנדי וליברמן מחרים מחזיקים אחריו, וליברמן אפילו מפרגן לו על ההחלטה להסיר את הכתר מהאוכלוסייה הפלסטינית, כאשר הלחץ העולמי והתקשורתי הגביר את קולו ברבע דציבל.

מיכאל קליינר: הציבור הישראלי ציפה לשינוי אמיתי במצב הביטחון, והנה מסתבר לכולנו שראש הממשלה שוקל שיקולים של רווחת האוכלוסייה הפלסטינית לפני שיקולי הביטחון של האוכלוסייה היהודית.

מיכאל קליינר: ואם לא די בכך שמדיניות ההבלגה והאיפוק מושלת בכיפה, אנו מתעוררים יום-יום לדיווחים של הצעות מהצעות שונות שעוברות לפלסטינים דרך צינורות קשר שייצר שרון.

מיכאל קליינר: האומנם טועים המדווחים, שטורחים לספר לנו על הסכמה של שרון לפינוי כמה יישובים בגוש-קטיף?

מיכאל קליינר: האם טועים המדווחים והדיווחים שמספרים לנו על תוכניותיו של שרון לוויתור על X אחוזים נוספים של שטחי יש"ע במסגרת הסדר ביניים, במטרה לאפשר לפלסטינים רצף טריטוריאלי והקמת מדינה?

מיכאל קליינר: האומנם טועים הדיווחים על שליחים מטעמו של ראש הממשלה, כמו זלמן שובל למשל, שנשלחים להסביר לפלסטינים כי איננו מצפים להפסקה מוחלטת של הטרור והאש ונחזור למשא-ומתן ברגע שנראה שהרשות הפלסטינית עושה קצת מאמץ למנוע אותם, גם אם נספוג פיגוע או שניים?

מיכאל קליינר: אדוני היושב-ראש, מה השתנה ערב הפסח הזה לעומת ערב הפסח דאשתקד?

מיכאל קליינר: רק שני דברים השתנו:

מיכאל קליינר: מספר השרים סביב שולחן הממשלה ומידת החוצפה והתעוזה של הפלסטינים מחוץ ומבית.

מיכאל קליינר: אובדן כושר ההרתעה של ישראל מזמין עוד פיגועים ואלימות קשה – קשה יותר, ראוותנית יותר במידת התעוזה.

מיכאל קליינר: אמר פעם אורי דן, כי מי שלא רצה לקבל את שרון כשר הביטחון – יקבל אותו כראש הממשלה.

מיכאל קליינר: ואני אומר בכאב – הלוואי שאתבדה – מי שלא רצה לקבל את שרון מפרק ימית – עלול, לדאבון הלב, לקבל אותו כמפרק נצרים ויישובי גוש-קטיף.

יגאל ביבי: תודה רבה לחבר הכנסת קליינר.

יגאל ביבי: אני מזמין את אחרון הדוברים, חבר הכנסת מוחמד ברכה, ואני מבקש: מן פאדלכ חמש דקאיק.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אדוני ראש הממשלה, כידוע, מחר מתכנסת בעמאן ועידת הפסגה הערבית, ואין ספק שהרגשות המעורבים שאופפים את כל העולם הערבי – ובעיקר רגשות הכעס על ממשלת ישראל ועל מדיניותה של מדינת ישראל בשטחים הכבושים – הם הדבר אשר ילווה את דיוני ועידת הפסגה, וגם המראות של תוקפנות החיילים כנגד מפגינים לא חמושים.

מוחמד ברכה: אני בכלל שמח על כך שהאסטרטגיה החדשה של האינתיפאדה היא דווקא להבליט את ההיבט העממי שלה, הציבורי שלה, ולכן המראות האלה ילוו את עבודת ועידת הפסגה הערבית.

מוחמד ברכה: ויש קולות מקולות שונים ויש דעות שונות בתוך הוועידה אצל המנהיגים הערבים, ובין השאר יש כמה מנהיגים ערבים מאוד חשובים שרוצים לתת, אדוני ראש הממשלה, הזדמנות לממשלתך ורוצים לא לחרוץ מראש את יחסם אליה.

מוחמד ברכה: אני חושב שמן הראוי שאתה, אדוני ראש הממשלה, גם תשלח מסר לוועידת הפסגה הערבית – מסר של חידוש המשא-ומתן לשלום.

מוחמד ברכה: לא תיתכן הנוסחה שאתה עומד עליה: כל עוד יש אלימות, אין משא-ומתן.

מוחמד ברכה: הרי מה האלימות?

מוחמד ברכה: הכיבוש הוא לא אלימות?

מוחמד ברכה: המצור הוא לא אלימות?

מוחמד ברכה: ההרעבה היא לא אלימות?

מוחמד ברכה: הפקעת הקרקעות היא לא אלימות?

מוחמד ברכה: אבל גם אם נניח שהאלימות היא רק האלימות של הצד השני, הרי עושים משא-ומתן, אדוני ראש הממשלה, בשביל להגיע לשלום ולהתקדם לכיוון של שלום.

מוחמד ברכה: עושים משא-ומתן בשביל להפסיק את מעגל האלימות, עושים משא-ומתן בשביל להגיע לחיים משותפים בין שני העמים על בסיס של החלטות האו"ם שבהן הכירו ממשלות ישראל, 242 ו-338, ואדמה תמורת שלום.

מוחמד ברכה: לכן אני חושב שטוב יעשה ראש הממשלה – אף שאני לא מחסידי ממשלתו, וממתנגדיה המובהקים, ככה אני רואה את עצמי – אבל טוב יעשה אם הוא ישלח כבר היום מעל בימת הכנסת מסר של שלום ושל חידוש המשא-ומתן לוועידת הפסגה הערבית.

מוחמד ברכה: הרי העניין הפלסטיני הוא לא רק תנאי חיים, הוא לא רק פת לחם.

מוחמד ברכה: הוא גם מאבק לעצמאות, הוא בעיקר מאבק – – –

יגאל ביבי: רק רגע, חבר הכנסת ברכה.

יגאל ביבי: אני מבקש מחברי הכנסת לשבת.

יגאל ביבי: חברי הכנסת – עומדים כאן יותר מאשר יושבים.

יגאל ביבי: נא לתפוס את הכיסאות.

יגאל ביבי: חבר הכנסת פריצקי, חבר הכנסת יוסי כץ, אני מבקש אם אפשר לשבת.

יגאל ביבי: בבקשה.

מוחמד ברכה: אדוני ראש הממשלה, אני לא אומר את הדברים האלה מעל בימת הכנסת על מנת לצאת ידי חובה.

מוחמד ברכה: אני באמת מצפה ממך – ואני חושב שכל העם בישראל, גם יהודים וגם ערבים, רוצים לראות את תהליך השלום מתחדש, ומתחדש מהנקודה שהגיעה אליה הממשלה הקודמת.

מוחמד ברכה: הרי אי-אפשר לפסוח ואי-אפשר לדלג ואי-אפשר לבטל תקופות.

מוחמד ברכה: אי-אפשר לבטל מאמצים של שני העמים, ובעיקר העם הפלסטיני שילם עליהם בדם ושילם עליהם ביוקר על מנת להגיע לנקודות האלה במשא-ומתן.

מוחמד ברכה: אני אומר לך, אדוני ראש הממשלה, כל הניסיונות לפסול את יושב-ראש הרשות הפלסטינית ואת הנהגת העם הפלסטיני כפרטנרים למשא-ומתן – פעם לייחס להם את התואר של טרוריסטים, פעם של פושעים, פעם של כאלה שלא רוצים משא-ומתן – אני חושב שאתה בעניין הזה ובגישה הזאת גורם נזק בלתי הפיך לתהליך השלום.

מוחמד ברכה: הרי אם לא תדון ואם לא תישא ותיתן עם יאסר ערפאת, עם מי תישא ותיתן?

מוחמד ברכה: עם מי יהיה משא-ומתן?

מוחמד ברכה: אני חושב, שזו הזדמנות היסטורית, שבראש העם הפלסטיני עומד אדם כמו היושב-ראש יאסר ערפאת, אדם שמחויב מחויבות חד-משמעית לתהליך השלום; מחויב מחויבות חד-משמעית לאסטרטגיה של השלום.

מוחמד ברכה: אני חושב שתשכיל לעשות ממשלת ישראל והמערכת הפוליטית בישראל אם תיקח את הכדור לידיה ותיזום את חידוש המשא-ומתן על בסיס החלטות האו"ם, על בסיס הנקודה שהגענו אליה, ויפה שעה אחת קודם.

מוחמד ברכה: כל עיכוב עולה בדם, כל עיכוב עולה בסבל, כל עיכוב עולה בייסורים.

מוחמד ברכה: אני, כמו כל חברי סיעתי, לא רוצה לראות את מחזות הייסורים והמוות והדם של העם הפלסטיני ושל העם הישראלי.

מוחמד ברכה: תודה רבה, אדוני.

יגאל ביבי: תודה רבה לחבר הכנסת ברכה.

יגאל ביבי: אני מזמין את השר דני נוה, השר המתאם, לענות בשם הממשלה.

יגאל ביבי: אני רוצה להודיע לאלה שמסמנים את הנבחרים שלהם לוועדה לקאדים, שחבר הכנסת דוד אזולאי הסיר את המועמדות שלו.

יגאל ביבי: נא לא לסמן אותו.

דני נוה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, בדברי תשובתי על הצעות האי-אמון של חבר הכנסת יוסי שריד ושל חבר הכנסת טלב אלסאנע אמרתי, ואני חוזר ואומר כאן מעל הדוכן, שלו הזדמן לאולם מליאת הכנסת אדם מכוכב לכת אחר, הוא היה חושב שממשלת האחדות הלאומית מכהנת חודשים, אולי שנים, בוודאי לא שבועיים וחצי, כפי שממשלת האחדות הלאומית הזאת מכהנת.

דני נוה: אני רוצה לשבח את האופוזיציה על חריצותה ולאחל לה עוד ימים טובים וארוכים בחריצות דומה.

דני נוה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, השאלה העיקרית שנשאלת היא על מה האי-אמון.

דני נוה: האם האי-אמון הוא על כך שרצונו של רוב העם בממשלת אחדות לאומית התגשם?

דני נוה: האם האי-אמון הוא על כך שיש כאן, אחרי כל כך הרבה זמן, שילוב ידיים אמיתי בין חלקי העם, סביב שולחן הממשלה?

דני נוה: האם האי-אמון הוא על כך שיש פה עמידה נכונה, אחראית ואיתנה של הממשלה מול מציאות של אלימות וטרור?

דני נוה: האם האי-אמון הוא על כך שיש כאן ראש ממשלה, שאומר מעל כל במה שפניו לשלום, אבל כמובן הדבר הזה לא ניתן להשגה תחת אש, אלימות וטרור?

דני נוה: לכן, אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אבקש מחברי הכנסת לדחות את הצעות האי-אמון שהונחו כאן על שולחן הכנסת.

יגאל ביבי: אנחנו ניגשים להצבעה.

יגאל ביבי: מי בעד ומי נגד הצעות סיעות מרצ ורע"ם להביע אי-אמון בראש הממשלה בשל דרכה המדינית והחברתית של הממשלה?

יגאל ביבי: הצבעה מס' 3 בעד הצעות סיעות מרצ ורע"ם להביע אי-אמון בראש הממשלה – 15 נגד – 53 נמנעים – 9 הצעות סיעות מרצ ורע"ם להביע אי-אמון בראש הממשלה לא נתקבלו.

יגאל ביבי: 53 נגד, 15 בעד, תשעה נמנעים.

יגאל ביבי: אני מוסיף את קולו של יושב-ראש הכנסת, 54 נגד.

יגאל ביבי: ההצעה נדחתה ויש אמון בראש הממשלה.

יגאל ביבי: הודעה לנמנעים – חבר הכנסת פורז.

אברהם פורז: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, סיעת שינוי נמנעה היום מהצבעה, אף שאנחנו סיעת אופוזיציה.

אברהם פורז: הממשלה הזאת מכהנת זמן קצר מכדי לומר שהיא עשתה טעויות רבות מדי, ואני חושב שמעבר לריטואל של ניסיון לנצל שבוע אחרון שלפני פגרה, לא היה שום מקום בשלב כזה להגיש הצעת אי-אמון.

אברהם פורז: עם זאת, עלינו להעיר כמה דברים שחשוב שחברי הכנסת ישמעו.

אברהם פורז: הבוקר הצבענו כולנו בעבור כמה הצעות שמטרתן היתה לבטל את החקיקה הפופוליסטית.

אברהם פורז: זה צעד, לכאורה, בכיוון הנכון.

אברהם פורז: ממשלה אחראית מתעוררת למציאות עגומה, מגלה שהכנסת היא אותה כנסת, כמובן, והיא גילתה חוסר אחריות והעבירה חוקים מטורפים, ולכן הממשלה חושבת שצריך לעשות מעשה ולבטל את החוקים המטורפים האלה.

אברהם פורז: עד כאן נפלא.

אברהם פורז: בראבו.

אברהם פורז: אבל אנחנו מסתכלים על הצעת הממשלה, והנה אנחנו מוצאים שחסרים שני דברים חיוניים ביותר.

אברהם פורז: הממשלה הזאת, אף שהממשלה הקודמת התנגדה לכך, איננה מציעה לכנסת לבטל את חוק משפחות המכונות ברוכות ילדים.

אברהם פורז: הממשלה הזאת עדיין רוצה שתהיה אפליה בין משפחות שלהן חמישה ילדים ומעלה לבין המשפחות הקטנות.

אברהם פורז: הממשלה הזאת משלימה עם מצב, שקצבת הילד הראשון והשני היא 171 שקלים לכל ילד, אבל החל מהילד החמישי משלמים 855 שקלים.

אברהם פורז: על חשבון מי הדבר הזה, רבותי חברי הכנסת?

אברהם פורז: אנחנו המדינה היחידה בעולם המערבי, שבהכנסות בינוניות לחלוטין על שכבות ביניים מוטל מס שולי של 60%, יחד עם מס בריאות והביטוח הלאומי.

אברהם פורז: אנחנו המדינה היחידה שאני מכיר, שבה נטל המס על שכבות הביניים גבוה מנטל המס על בעלי ההכנסות הגבוהות, משום שעל הכנסה שהיא מעל פי-חמישה מהשכר הממוצע במשק, שזאת הכנסה גבוהה, על הכנסה כזאת משלמים רק 50% מס.

אברהם פורז: על הכנסה כזאת אין לא ביטוח לאומי ולא מס בריאות.

אברהם פורז: אבל על הכנסה בינונית של 10,000, של 15,000, של 20,000 שקלים לחודש – כאן המס השולי מגיע ל-60%.

אברהם פורז: שמעתי חלק מהדברים שנאמרו פה על-ידי המציעים, גם על-ידי אנשי רע"ם וגם על-ידי אנשי מרצ.

אברהם פורז: אלו שתי מפלגות שעדיין שבויות בדוקטרינה סוציאליסטית מיושנת, המאמינות שצריך כנראה להטיל עוד מסים ולבזבז כספי מדינה ביתר שאת, להוציא אותם על מטרות בלתי חיוניות; להוציא אותם על אנשים שלמעשה לא רוצים לעבוד אבל טוענים שאין עבודה, כשבארץ יש מאות אלפי עובדים זרים; על מגזר חרדי, שבמקום לצאת לעבודה מחליט להביא ילדים לעולם וטוען שתורתם אומנותם, ועל עוד מטרות מהסוג הזה.

אברהם פורז: אם לא נתעשת, לא נוריד את המסים מעל שכבות הביניים, לא נוריד את הכבלים הביורוקרטיים, לא נשחרר את המשק מהדברים שחונקים אותו ולא נשחרר אותו מהרצועות העוטפות, המטורפות וחסרות השחר, לא יהיה שגשוג כלכלי, וכמובן גם לא יהיה מה לתת לעניים.

אברהם פורז: לכן נמנענו.

אברהם בורג: תודה רבה.

אברהם בורג: חברי הכנסת, הודעת הממשלה על מינוי סגני שרים.

אברהם בורג: יציג את ההודעה השר דני נוה.

אברהם בורג: בבקשה.

דני נוה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, בהתאם לסעיף 37(א) לחוק-יסוד: הממשלה, הנני מתכבד להודיע לכנסת על מינוי סגני השרים הבאים: שר הביטחון מינה את חברת הכנסת דליה רבין-פילוסוף לתפקיד סגנית שר במשרד הביטחון; שר החוץ מינה את חבר הכנסת מיכאל מלכיאור לתפקיד סגן שר במשרד החוץ; שרת התעשייה והמסחר מינתה את חבר הכנסת אליהו בן-מנחם לתפקיד סגן שר במשרד התעשייה והמסחר; שר התחבורה מינה את חבר הכנסת אברהם יחזקאל לתפקיד סגן שר במשרד התחבורה.

דני נוה: בהתאם לסעיף הנ"ל בחוק-יסוד: הממשלה ייכנסו סגני השרים לתפקידם מייד עם מסירת הודעה זו.

דני נוה: אני רוצה לאחל הצלחה לסגני השרים החדשים.

אברהם בורג: תודה רבה, כבוד השר.

אברהם בורג: בהצלחה ומזל טוב לסגני השרים.

אברהם בורג: בחירת נציג הכנסת לוועדה למינוי שופטים

אברהם בורג: חברי הכנסת, נעבור לסעיף הבא בסדר-היום: בחירת נציגי הכנסת לחברים בוועדה למינוי קאדים ובוועדה למינוי שופטים.

אברהם בורג: כמקובל, בחירת נציגי הכנסת לשתי ועדות אלה התקיימה כבר בתחילת כנסת זו, אלא שעם התפטרותו של חבר הכנסת תאופיק חטיב מחברותו בוועדה למינוי קאדים ועם מינויו של חבר הכנסת צחי הנגבי לשר בממשלה, אנחנו צריכים לקיים בחירות כדי לבחור מועמדים אחרים במקומם.

אברהם בורג: הבחירות הן חשאיות, והנציגים שייבחרו יכהנו בוועדות המינויים כל עוד הם חברי כנסת, ואם תמה כהונת הכנסת – עד שהכנסת החדשה תבחר חברים אחרים במקומם.

אברהם בורג: לצד דוכנו של המזכיר יש שתי קלפיות מסומנות; כחול – לבחירת קאדים, אדום – לבחירת שופטים.

אברהם בורג: על השולחנות שלפני

אברהם בורג: כם שתי מעטפות נפרדות ובתוכן רשימות מועמדים המסומנות באותם צבעים.

אברהם בורג: שלושה חברי כנסת הגישו את מועמדותם לוועדה למינוי שופטים, ושניים אחרים – חבר הכנסת דוד אזולאי, אני מבין, חבר הכנסת אזולאי הסיר את מועמדותו לוועדה למינוי קאדים.

אברהם בורג: מזכיר הכנסת יקרא בשמות חברי הכנסת, וכל חבר כנסת, בהיקרא שמו יגיע אל הקלפיות ויטיל לתוכן את המעטפות, כל מעטפה בקלפי המתאימה.

אברהם בורג: אני בוחר בשלושה חברי כנסת להיות ועדת הקלפי שתספור את הקולות.

אברהם בורג: חבר הכנסת זאב בוים.

אברהם בורג: חבר הכנסת זאב בוים, חבר ועדת הקלפי.

אברהם בורג: חבר הכנסת אפי אושעיה, חבר ועדת הקלפי.

אברהם בורג: חבר הכנסת אבו וילן, יושב-ראש ועדת הקלפי.

אברהם בורג: בבקשה, אדוני המזכיר, קדימה.

אברהם בורג: חבר הכנסת אדלשטיין, אני מבקש שבהצבעות אישיות לא תהיה ליד הדוכן.

אברהם בורג: תודה.

אברהם בורג: חבר הכנסת אמנון כהן.

אברהם בורג: אדוני המזכיר, בבקשה.

א' האן: קולט אביטל – אינה נוכחת יולי-יואל אדלשטיין – מצביע זבולון אורלב – מצביע אפי אושעיה – מצביע דוד אזולאי – מצביע דליה איציק – אינה נוכחת מיכאל איתן – מצביע בנימין אלון – מצביע טלב אלסאנע – מצביע משה ארנס – מצביע זאב בוים – מצביע אברהם בורג – מצביע יגאל ביבי – מצביע נעמי בלומנטל – מצביעה בנימין בן-אליעזר – מצביע אליהו בן-מנחם – מצביע שלמה בן-עמי – אינו נוכח שלמה בניזרי – מצביע רומן ברונפמן – אינו נוכח ויקטור בריילובסקי – מצביע מוחמד ברכה – מצביע עזמי בשארה – אינו נוכח יצחק גאגולה – מצביע חוסניה ג'בארה – אינה נוכחת תמר גוז'נסקי – מצביעה אילן גילאון – מצביע זהבה גלאון – אינה נוכחת אריה גמליאל – מצביע משה גפני – מצביע עבד-אלמאלכ דהאמשה – מצביע נסים דהן – אינו נוכח יעל דיין – מצביעה חיים דרוקמן – מצביע אברהם הירשזון – מצביע שמואל הלפרט – מצביע צחי הנגבי – אינו נוכח צבי הנדל – מצביע אבשלום וילן – מצביע יצחק וקנין – אינו נוכח נסים זאב – מצביע רחבעם זאבי – אינו נוכח אליעזר זנדברג – מצביע עופר חוגי – מצביע נעמי חזן – מצביעה תאופיק חטיב – מצביע אחמד טיבי – מצביע דוד טל – מצביע סאלח טריף – מצביע שאול יהלום – מצביע אברהם יחזקאל – מצביע אליהו ישי – מצביע איתן כבל – מצביע אליעזר כהן – מצביע אמנון כהן – מצביע יצחק כהן – מצביע רן כהן – מצביע רענן כהן – מצביע מוחמד כנעאן – מצביע חיים כץ – מצביע יוסי כץ – מצביע ישראל כץ – מצביע ציפי לבני – מצביעה לימור לבנת – אינה נוכחת דוד לוי – מצביע מקסים לוי – מצביע אביגדור ליברמן – אינו נוכח יעקב ליצמן – אינו נוכח נחום לנגנטל – מצביע עוזי לנדאו – אינו נוכח סופה לנדבר – מצביעה יוסף לפיד – מצביע ענת מאור – אינה נוכחת דוד מגן – אינו נוכח עסאם מח'ול – מצביע האשם מחאמיד – מצביע רוני מילוא – אינו נוכח רחמים מלול – מצביע מיכאל מלכיאור – אינו נוכח נואף מסאלחה – מצביע יהושע מצא – אינו נוכח יצחק מרדכי – אינו נוכח דן מרידור – אינו נוכח מרדכי משעני – מצביע יהודית נאות – מצביעה משולם נהרי – מצביע מיכאל נודלמן – מצביע דני נוה – מצביע יצחק סבן – מצביע אליהו סויסה – מצביע מרינה סולודקין – מצביעה אפרים סנה – אינו נוכח גדעון עזרא – מצביע אברהם פורז – מצביע אופיר פינס-פז – מצביע מאיר פרוש – מצביע יוסף פריצקי – מצביע שמעון פרס – אינו נוכח יאיר פרץ – מצביע עמיר פרץ – מצביע אלכסנדר צינקר – מצביע מיכאל קליינר – מצביע איוב קרא – מצביע דליה רבין-פילוסוף – מצביעה אברהם רביץ –

א' האן: מצביע אמנון רובינשטיין – מצביע נחמה רונן – מצביעה מוסי רז – אינו נוכח ראובן ריבלין – מצביע גנדי ריגר – מצביע חיים רמון – מצביע אברהם בייגה שוחט – אינו נוכח יובל שטייניץ – מצביע מאיר שטרית – מצביע יורי שטרן – אינו נוכח ויצמן שירי – מצביע סילבן שלום – אינו נוכח שלום שמחון – מצביע אריאל שרון – אינו נוכח יוסי שריד – מצביע נתן שרנסקי – מצביע רבותי, אני חוזר לקרוא בשמות אלה שעדיין לא הצביעו:

א' האן: קולט אביטל – מצביעה דליה איציק – אינה נוכחת שלמה בן-עמי – מצביע רומן ברונפמן – אינו נוכח עזמי בשארה – אינו נוכח חוסניה ג'בארה – מצביעה זהבה גלאון – אינה נוכחת נסים דהן – אינו נוכח צחי הנגבי – אינו נוכח יצחק וקנין – אינו נוכח רחב

א' האן: עם זאבי – אינו נוכח לימור לבנת – אינה נוכחת אביגדור ליברמן – מצביע יעקב ליצמן – מצביע עוזי לנדאו – אינו נוכח ענת מאור – מצביעה דוד מגן – אינו נוכח רוני מילוא – אינו נוכח מיכאל מלכיאור – אינו נוכח יהושע מצא – מצביע יצחק מרדכי – אינו נוכח דן מרידור – אינו נוכח אפרים סנה – אינו נוכח שמעון פרס – אינו נוכח אברהם בייגה שוחט – אינו נוכח יורי שטרן – אינו נוכח מוסי רז – אינו נוכח סילבן שלום – אינו נוכח לימור לבנת – מצביעה אני סיימתי.

א' האן: האם יש מישהו שעדיין לא הצביע?

נעמי בלומנטל: עוזי לנדאו.

א' האן: אבל הוא לא באולם, נעמי.

א' האן: אין.

א' האן: תודה רבה.

נעמי בלומנטל: הנה הוא.

א' האן: רגע, סליחה.

א' האן: בבקשה.

א' האן: אחרון – השר עוזי לנדאו – מצביע.

שמואל הלפרט: חברי הכנסת, ההצבעה תמה.

שמואל הלפרט: אני מזמין את חברי ועדת הקלפי: חבר הכנסת זאב בוים, חבר הכנסת אבשלום וילן וחבר הכנסת אפי אושעיה לעלות לדוכן ולשמש כחברי ועדת קלפי.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת חיים כץ מוזמן במקום חבר הכנסת אפי אושעיה כחבר ועדת קלפי.

שמואל הלפרט: בבקשה.

שמואל הלפרט: חברי הכנסת, להלן תוצאות ההצבעה לנציגי הכנסת כחברים בוועדה למינוי קאדים ושופטים: מניין קולות המצביעים לבחירת נציג הכנסת בוועדת למינוי שופטים: הצביעו 100 חברי הכנסת.

שמואל הלפרט: מספר הקולות הכשרים – 96.

שמואל הלפרט: מספר הקולות הפסולים – 4.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת בנימין אלון – 48 קולות.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת יגאל ביבי – 40.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת משה גפני – 4 קולות.

שמואל הלפרט: לפיכך אני קובע, שחבר הכנסת בנימין אלון נבחר להיות נציג הכנסת בוועדת המינויים לבחירת שופטים.

שמואל הלפרט: אנחנו מאחלים לו הצלחה.

שמואל הלפרט: חברי הכנסת, היתה כאן טעות.

שמואל הלפרט: לכן אני אומר פעם נוספת.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת בנימין אלון – 48 קולות.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת יגאל ביבי – 40 קולות.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת משה גפני – 8 קולות.

שמואל הלפרט: חברי הכנסת, להלן תוצאות ההצבעה לבחירת נציג הכנסת בוועדה למינוי קאדים: הצביעו 101 חברי כנסת.

שמואל הלפרט: מספר הקולות הכשרים – 92.

שמואל הלפרט: מספר הקולות הפסולים – 9.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת אחמד טיבי – 39 קולות.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת מוחמד כנעאן – 53 קולות.

שמואל הלפרט: לפיכך נבחר חבר הכנסת מוחמד כנעאן לנציג הכנסת בוועדה למינוי קאדים.

שמואל הלפרט: אני מאחל לו גם כן הצלחה.

שמואל הלפרט: חברי הכנסת, אנחנו מכריזים על הפסקה של חצי שעה.

שמואל הלפרט: בעוד חצי שעה יתחדשו הדיונים.

שמואל הלפרט: אנחנו נדון על הצעות חוק בקריאה שנייה ושלישית.

שמואל הלפרט: תודה.

שמואל הלפרט: (הישיבה נפסקה בשעה 14:45 ונתחדשה בשעה 15:25.

שמואל הלפרט: )

שמואל הלפרט: (קריאה שנייה וקריאה שלישית)

שמואל הלפרט: חברי הכנסת, אנחנו מחדשים את הישיבה.

שמואל הלפרט: הנושא הראשון הוא הצעת חוק דמי מחלה (היעדרות בשל מחלת ילד) (תיקון מס' 5), התשס"א–2001, קריאה שנייה וקריאה שלישית.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת דוד טל, בבקשה.

דוד טל: אדוני היושב-ראש, עמיתי חברי הכנסת, אני מתכבד להעלות לקריאה שנייה ושלישית את הצעת חוק דמי מחלה (היעדרות בשל מחלת ילד) (תיקון מס' 5) – הגדלת מספר ימי ההיעדרות.

דוד טל: על-פי המצב החוקי הקיים, אדוני היושב-ראש, עובד זכאי להיעדר מעבודתו בשל מחלת ילדו עד שישה ימים בשנה, על חשבון חופשת המחלה הצבורה שלו.

דוד טל: הניסיון המצטבר מוכיח כי שישה ימי היעדרות אינם מספיקים להורה העובד, שנאלץ לעתים להישאר עם כל אחד מילדיו החולים בבית.

דוד טל: מוצע על-כן להגדיל את מספר ימי ההיעדרות משישה לשמונה, גם זאת על חשבון ימי המחלה הצבורים.

דוד טל: ההצעה מהווה נדבך נוסף בסיוע להורים עובדים ובהגנה על זכויותיהם.

דוד טל: אני מודה ליוזם החוק, חבר הכנסת גנדי ריגר.

דוד טל: אין התנגדויות להצעה, ואני מציע לאשרה בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

שמואל הלפרט: חברי הכנסת, אין הסתייגויות להצעת החוק.

שמואל הלפרט: נצביע עכשיו על החוק בקריאה שנייה.

שמואל הלפרט: הצבעה מס' 4 בעד סעיפים 2-1 – 21 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 2-1 נתקבלו.

שמואל הלפרט: רוב של 21 בעד – בצירוף קולו של יושב-ראש הוועדה, חבר הכנסת דוד טל – ללא מתנגדים וללא נמנעים.

שמואל הלפרט: אני קובע שהצעת החוק התקבלה בקריאה שנייה.

שמואל הלפרט: חברי הכנסת, נצביע בקריאה שלישית.

שמואל הלפרט: הצבעה מס' 5 בעד החוק – 24 נגד – אין נמנעים – אין חוק דמי מחלה (היעדרות בשל מחלת ילד) (תיקון מס' 5), התשס"א–2001, נתקבל.

שמואל הלפרט: רוב של 24 בעד, ללא מתנגדים, ללא נמנעים.

שמואל הלפרט: אני קובע, שחוק דמי מחלה (היעדרות בשל מחלת ילד) (תיקון מס' 5) נתקבל בקריאה שלישית.

שמואל הלפרט: (קריאה שנייה וקריאה שלישית)

שמואל הלפרט: אנחנו עוברים לנושא הבא בסדר-היום: הצעת חוק עבודת נשים (תיקון מס' 21), התשס"א–2001, קריאה שנייה וקריאה שלישית.

שמואל הלפרט: יציע את ההצעה יושב-ראש ועדת העבודה והרווחה.

שמואל הלפרט: בבקשה, אדוני.

דוד טל: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אני מתכבד להעלות לקריאה שנייה ולקריאה שלישית את הצעת חוק עבודת נשים (תיקון מס' 21), התשס"א–2001 – איסור פיטורים של עובד ועובדת העוברים טיפולי פוריות.

דוד טל: על-פי המצב החוקי הקיים, כבר מוגנת זכותם של העובדים להיעדר מעבודתם לצורך טיפולי פוריות.

דוד טל: עם זאת, החוק הקיים אינו אוסר פיטורי עובד או עובדת המממשים זכות זו.

דוד טל: הצעת החוק שבפניכם מוסיפה בחוק הקיים את האיסור לפטר עובד או עובדת העוברים טיפולי פוריות.

דוד טל: מנתונים שנמסרו לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות עולה, כי 10%–15% מהזוגות בישראל סובלים מאי-פוריות, וכי בישראל נערכים מדי שנה כ-20,000 מחזורי טיפולי פוריות בטכנולוגיות מתקדמות.

דוד טל: נוכח החשש שהובע בדיוני הוועדה, כי הגנה נוספת על נשים עובדות עלולה להרתיע מעסיקים מהעסקתן, סוכם כי ההגנה בחוק המוצע תוגבל למשך שנתיים מיום תחילת הטיפולים, וכי אם שר העבודה והרווחה ישתכנע שפיטורי עובדים העוברים טיפולי פוריות אינם קשורים לטיפולים, יהיה בידו להתיר את הפיטורים, כפי שכבר קיים בחוק לגבי פיטורים בהיריון.

דוד טל: אני מודה ליוזם החוק, חבר הכנסת נחום לנגנטל.

דוד טל: אדוני היושב-ראש, לחוק אין הסתייגויות, ואני מציע לאשרו בקריאה שנייה ושלישית.

דוד טל: תודה.

שמואל הלפרט: חברי הכנסת, לחוק אין הסתייגויות.

שמואל הלפרט: אנחנו נצביע בקריאה שנייה.

שמואל הלפרט: בבקשה.

שמואל הלפרט: נא להצביע.

שמואל הלפרט: הצבעה מס' 6 בעד סעיף 1 – 20 נגד – אין נמנעים – אין סעיף 1 נתקבל.

שמואל הלפרט: חברי הכנסת, רוב של 22 קולות – אני מצרף גם את הצבעתם של השר שרנסקי ושל יושב-ראש הוועדה חבר הכנסת דוד טל, וכן של השרה ציפי לבני ושל חבר הכנסת יובל שטייניץ – רוב של 24 קולות בעד, אין מתנגדים ואין נמנעים.

שמואל הלפרט: אני קובע שהחוק התקבל בקריאה שנייה.

שמואל הלפרט: חברי הכנסת, אנחנו עוברים לקריאה שלישית.

שמואל הלפרט: בבקשה.

שמואל הלפרט: נא להצביע.

שמואל הלפרט: הצבעה מס' 7 בעד החוק – 25 נגד – אין נמנעים – אין חוק עבודת נשים (תיקון מס' 21), התשס"א–2001, נתקבל.

שמואל הלפרט: אני קובע, שברוב של 26 קולות, יחד עם קולו של יושב-ראש ועדת העבודה והרווחה, ללא מתנגדים, ללא נמנעים, החוק התקבל בקריאה שלישית.

שמואל הלפרט: (קריאה שנייה וקריאה שלישית)

שמואל הלפרט: הצעה לסדר לחברת הכנסת ענת מאור.

ענת מאור: אדוני היושב-ראש, אדוני יושב-ראש ועדת העבודה והרווחה, חברות וחברי הבית, אני רוצה להסב את תשומת לבכם לנוהל בלתי תקין.

ענת מאור: בסדר-היום, סעיף ט' במקור, יש הצעת חוק שלי ושל חבר הכנסת גנדי ריגר: הצעת חוק משפחות חד-הוריות (תיקון מס' 3), התשס"א–2001.

ענת מאור: אני לא יודעת מאיזו סיבה ביורוקרטית, בלתי תקינה, ועל-ידי מי ניתנה ההוראה, אולי על-ידי שר האוצר, ההצעה הוסרה מסדר-היום אחרי שהיא עברה קריאה שנייה ושלישית בוועדת העבודה והרווחה.

ענת מאור: מדובר בחוק חשוב ביותר.

ראובן ריבלין: יושב-ראש הכנסת אחראי לזה.

ענת מאור: אני מצטערת, אדוני שר התקשורת שהיה עד לא מזמן חבר הכנסת, זה דבר לא תקין.

ענת מאור: זה היה על סדר-היום של הכנסת.

ענת מאור: אני רוצה למחות בתוקף על הורדת הנושא מסדר-היום ולפנות בבקשה להחזיר זאת.

שמואל הלפרט: את סדר-היום קובע היושב-ראש.

שמואל הלפרט: אני מודה לך.

שמואל הלפרט: חברי הכנסת, אנחנו עוברים לנושא הבא בסדר-היום: הצעת חוק משפחות חד-הוריות (תיקון מס' 3), התשס"א–2001, בקריאה שנייה ושלישית.

שמואל הלפרט: יציע את הצעת החוק יושב-ראש ועדת העבודה, והרווחה והבריאות.

שמואל הלפרט: בבקשה.

דוד טל: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אתכבד להעלות לקריאה שנייה ולקריאה שלישית את הצעת חוק משפחות חד-הוריות (תיקון מס' 3).

דוד טל: חוק משפחות חד-הוריות התקבל ב-1992, והוא מקנה שורת הטבות למשפחות שבראשן עומד הורה יחיד.

דוד טל: מטרתו של החוק הינה לסייע למשפחות המתקשות לפרנס את ילדיהן ולדאוג לצורכיהם על-ידי ההורה היחיד לבדו.

דוד טל: במשך השנים נוספו הקלות והטבות נוספות מכוחו של החוק.

דוד טל: הצעת החוק שבפני

דוד טל: כם מציעה להחיל את החוק על קבוצה נוספת, והיא נשים הסובלות מאלימות במשפחה, המסכנת את חייהן או חיי ילדיהן.

דוד טל: על-פי הצעת החוק, תהיה זכאית להטבות מכוחו של חוק משפחות חד-הוריות גם אשה ששהתה במקלט לנשים מוכות, או במקום אחר שבו היא שוהה מחשש לחייה, במשך שישה חודשים לפחות.

דוד טל: תנאי נוסף שבו עליה לעמוד הוא, שפתחה בהליכי גירושין ופעלה להתרת קשר הנישואין במשך שישה חודשים לפחות.

דוד טל: גם כאן יש הקלה לעומת המצב הקיים, שבו נאלצות נשים להמתין תקופה של שנתיים מיום הפתיחה בהליך גירושין כדי להיכלל בהגדרת "הורה יחיד".

דוד טל: הוועדה אף הוסיפה הקלה נוספת לסעיף, ולפיה תוכל ליהנות מההטבות גם אשה שלא פתחה בהליך לשחרור מקשר הנישואין אם לשכת הסעד מאשרת שהליך כזה עלול לסכן את חייה או את חיי ילדיה.

דוד טל: נוסחו המקורי של החוק התייחס רק לנשים השוהות במקלטים לנשים מוכות, אולם בדיונים להכנת החוק בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות ובעת העלאתו לקריאה ראשונה במליאת הכנסת התברר, כי במגזרים מסוימים בחברה מעדיפות נשים שיש חשש לחייהן להסתתר בבתי חברים או קרובי משפחה, ולאו דווקא במקלט לנשים מוכות.

דוד טל: על כן, הרחיבה הוועדה את ההגדרה גם לכל מקום שבו שוהה אשה מוכה מחשש לחייה, ובלבד שהשהות אושרה על-ידי לשכת הרווחה, מראש או בדיעבד.

דוד טל: בישראל מגיעות כיום 800-700 נשים מדי שנה למקלטים לנשים מוכות; עוד כ-150 נוספות שנשקפת סכנה לחייהן מגיעות לדירת קלט במקרים שבהם יש להן ילדים גדולים.

דוד טל: מספרן של הנשים הבורחות בעת סכנת חיים לבתי קרובים או חברים אינו ידוע.

דוד טל: על כל אלו יחיל התיקון שבפני

דוד טל: כם שורת הטבות, בהן מענק לימודים לילדיהן, הלוואה מוגדלת מאת המדינה לצורכי הדיור ועדיפות בקבלת ילדיהן למעונות יום.

דוד טל: מדובר בחוק חשוב, המהווה צעד נוסף במחויבות של המדינה כלפי הנשים המוכות ובהכרה בצורך להגן עליהן ולדאוג לזכויותיהן.

דוד טל: אני רוצה להודות ליוזמי החוק – – –

נעמי בלומנטל: היא טעתה.

נעמי בלומנטל: דוד טל (יו"ר ועדת העבודה, הרווחה והבריאות): התפלאתי.

נעמי בלומנטל: אני מודה ליוזמי החוק, חברת הכנסת ענת מאור וחבר הכנסת גנדי ריגר.

נעמי בלומנטל: זו הזדמנות להגיד לחברת הכנסת מאור שלא הורידו שום חוק שכזה.

ענת מאור: אני שמחה.

ראובן ריבלין: לא הבאתם את החוק בגלל – – –

דוד טל: לא בגלל עימות עם נשים.

שמואל הלפרט: חברי הכנסת, לחוק זה אין הסתייגויות.

שמואל הלפרט: אנחנו מצביעים בקריאה שנייה.

שמואל הלפרט: נא להצביע – מי בעד, מי נגד.

שמואל הלפרט: הצבעה מס' 8 בעד סעיפים 2-1 – 24 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 2-1 נתקבלו.

שמואל הלפרט: חברי הכנסת, רוב של 26 בעד, אין מתנגדים ואין נמנעים.

שמואל הלפרט: אני קובע שהצעת חוק משפחות חד-הוריות (תיקון מס' 3) התקבלה בקריאה שנייה.

שמואל הלפרט: אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שלישית.

שמואל הלפרט: נא להצביע.

שמואל הלפרט: הצבעה מס' 9 בעד החוק – 27 נגד – אין נמנעים – אין חוק משפחות חד-הוריות (תיקון מס' 3), התשס"א–2001, נתקבל.

שמואל הלפרט: חברי הכנסת, ברוב של 28 בעד, ללא מתנגדים, ללא נמנעים, חוק משפחות חד-הוריות (תיקון מס' 3), התשס"א–2001, התקבל בקריאה שלישית.

דוד טל: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לברך את חבר הכנסת לנגנטל, חבר הכנסת גנדי ריגר, חברת הכנסת ענת מאור, יוזמי שלושת החוקים הללו, ואת עמיתי וחברי בוועדה, את היועצת המשפטית של הוועדה, הגברת ג'ודי וסרמן, את מנהלת הוועדה ואת מזכירות הוועדה.

דוד טל: כולם יבואו על הברכה.

דוד טל: תודה רבה.

שמואל הלפרט: תודה ליושב-ראש ועדת העבודה, והרווחה והבריאות, חבר הכנסת דוד טל.

שמואל הלפרט: (קריאה שנייה וקריאה שלישית)

שמואל הלפרט: אנחנו עוברים לנושא הבא בסדר-היום: הצעת חוק ההוצאה לפועל (תיקון מס' 21) (הודעה על סיום הליכים), התשס"א–2001, קריאה שנייה וקריאה שלישית.

שמואל הלפרט: יציע את ההצעה יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט.

שמואל הלפרט: בבקשה, חבר הכנסת אופיר-פינס פז.

אופיר פינס-פז: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הצעת חוק ההוצאה לפועל (תיקון מס' 21) (הודעה על סיום הליכים), התשס"א–2001, של חבר הכנסת נחום לנגנטל, סיימנו את הכנתה לקריאה שנייה ושלישית.

אופיר פינס-פז: על-פי המצב המשפטי כיום, רשויות ההוצאה לפועל מדווחות לצדדים שלישיים באשר להליכים נגד חייב, ועם זאת אין כל חובה ליידע צד שלישי בדבר סיום ההליכים.

אופיר פינס-פז: החוק המוצע מטרתו לפתור בעיה זו באמצעות הטלת חובה על רשויות ההוצאה לפועל ליידע צד שלישי כאשר עיקול שהוטל על נכסי חייב הוסר.

אופיר פינס-פז: פתרון זה יחסוך מהחייב קשיים ביורוקרטיים רבים ועוגמת נפש.

אופיר פינס-פז: בשולי הדברים אני רוצה לומר, שהכנסת הזאת תצטרך להתעסק בנושא ההוצאה לפועל בטיפול יותר אסטרטגי מאשר הטיפול שהציע חבר הכנסת לנגנטל, שפתר בעיה ספציפית, משום שיש שם צוואר בקבוק קשה מאוד, שנצטרך, אני חושב, להידרש אליו במועד יותר מאוחר.

אופיר פינס-פז: תודה.

שמואל הלפרט: תודה.

שמואל הלפרט: חברי הכנסת, לחוק זה אין הסתייגויות.

שמואל הלפרט: נצביע עליו בקריאה שנייה.

שמואל הלפרט: נא להצביע.

שמואל הלפרט: הצבעה מס' 10 בעד סעיף 1 – 19 נגד – אין נמנעים – אין סעיף 1 נתקבל.

שמואל הלפרט: חברי הכנסת, רוב של 19 בעד, ללא מתנגדים וללא נמנעים.

שמואל הלפרט: אני קובע שהחוק אושר בקריאה שנייה.

שמואל הלפרט: אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שלישית.

שמואל הלפרט: נא להצביע.

שמואל הלפרט: הצבעה מס' 11 בעד החוק – 21 נגד – אין נמנעים – אין חוק ההוצאה לפועל (תיקון מס' 21) (הודעה על סיום הליכים), התשס"א–2001, נתקבל.

שמואל הלפרט: חברי הכנסת, רוב של 21 בעד, ללא מתנגדים וללא נמנעים.

שמואל הלפרט: אני קובע, שחוק ההוצאה לפועל (תיקון מס' 21) (הודעה על סיום הליכים), התשס"א–2001, נתקבל בקריאה שלישית.

שמואל הלפרט: תודה.

שמואל הלפרט: (קריאה שנייה וקריאה שלישית)

שמואל הלפרט: חברי הכנסת, אנחנו עוברים לנושא הבא בסדר-היום: הצעת חוק בתי-המשפט (תיקון מס' 28), התשס"א–2001, קריאה שנייה וקריאה שלישית.

שמואל הלפרט: את החוק יביא יושב-ראש ועדת החוקה בשם ועדת החוקה, חוק ומשפט.

אמנון רובינשטיין: ממלא-מקום, ממלא-מקום.

שמואל הלפרט: את החוק יביא ממלא-מקום יושב-ראש ועדת החוקה, חבר הכנסת אמנון רובינשטיין.

אמנון רובינשטיין: אדוני היושב-ראש, חבר הכנסת לנגנטל, יש לי חדשות בשבילך.

אמנון רובינשטיין: את החוק הזה לא יזם חבר הכנסת לנגנטל.

אמנון רובינשטיין: זה ראוי לציון.

אמנון רובינשטיין: הוא כנראה לא שמע את דברי.

אמנון רובינשטיין: את החוק הזה יזמה קבוצה של חברי כנסת ובהם גם אני.

אמנון רובינשטיין: נחום, אמרתי שהצעת החוק הזאת יש לה ייחוד: אתה לא יזמת אותה.

אמנון רובינשטיין: הצעת החוק הזאת עובדה ביחד עם משרד המשפטים, ותכליתה להקל את המשפטים החוזרים.

אמנון רובינשטיין: היא קובעת שני דברים: א.

אמנון רובינשטיין: שהסניגור הציבורי רשאי להגיש משפט חוזר, אם הוא מצא שיש סיכוי לזה; ב.

אמנון רובינשטיין: שנשיא בית-המשפט העליון, או הרכב של בית-המשפט העליון, או מי שנשיא בית-המשפט העליון מינה, יכול, בהסכמת היועץ המשפטי לממשלה, להחליט על זיכוי בלי משפט חוזר.

אמנון רובינשטיין: זה קורה כאשר בפרשה כמו פרשת מע"צ היה ברור שאין שום רצון של התביעה להעמיד למשפט חוזר ואין צורך במשפט חוזר.

אמנון רובינשטיין: ההצעה הזאת נדונה בשבוע שעבר.

אמנון רובינשטיין: לפי בקשת סיעת ש"ס דחינו את ההצבעה להיום.

אמנון רובינשטיין: סיעת ש"ס רצתה לברר משהו, ואני חושב שהיא באה על סיפוקה.

אמנון רובינשטיין: אני מבקש להצביע בקריאה שנייה ושלישית ולהסיר את ההסתייגות של חבר הכנסת יהלום, שגם לא נמצא כאן.

שמואל הלפרט: תודה.

שמואל הלפרט: חברי הכנסת, לחוק זה יש הסתייגות של חבר הכנסת שאול יהלום.

שמואל הלפרט: מאחר שהוא לא נמצא, אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שנייה.

שמואל הלפרט: נא להצביע.

שמואל הלפרט: בבקשה.

שמואל הלפרט: הצבעה מס' 12 בעד סעיפים 2-1 – 22 נגד – אין נמנעים – 1 סעיפים 2-1 נתקבלו.

אלי בן-מנחם: תוסיף את קולה של חברת הכנסת תמר גוז'נסקי.

שמואל הלפרט: חברי הכנסת, אני קובע, שברוב של 23 בעד, ללא מתנגדים, נמנע אחד, הצעת החוק נתקבלה בקריאה שנייה.

שמואל הלפרט: אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שלישית.

שמואל הלפרט: חברי הכנסת, נא להצביע.

שמואל הלפרט: הצבעה מס' 13 בעד החוק – 23 נגד – אין נמנעים – 1 חוק בתי-המשפט (תיקון מס' 28), התשס"א–2001, נתקבל.

שמואל הלפרט: חברי הכנסת, רוב של 23 בעד, ללא מתנגדים, נמנע אחד.

שמואל הלפרט: אני קובע, שחוק בתי-המשפט (תיקון מס' 28), התשס"א–2001, נתקבל בקריאה שלישית.

שמואל הלפרט: (קריאה שנייה וקריאה שלישית)

שמואל הלפרט: אנחנו עוברים לנושא הבא בסדר-היום: הצעת חוק חתימה אלקטרונית, התשס"א–2001, קריאה שנייה וקריאה שלישית.

שמואל הלפרט: יציג את ההצעה בשם הוועדה המשותפת של ועדת החוקה, חוק ומשפט והוועדה לענייני מחקר ופיתוח מדע וטכנולוגיה לנושא הצעת חוק חתימה אלקטרונית, חבר הכנסת מיכאל איתן.

שמואל הלפרט: בבקשה.

מיכאל איתן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, חוק החתימה האלקטרונית שמובא למליאת הכנסת הוא אחד החוקים הראשונים שבמסגרתם נערכת מדינת ישראל לעידן המידע.

מיכאל איתן: קשה אולי להפריז בחשיבותו של החוק הזה.

מיכאל איתן: נכון שהיום, כאשר נחוקק את החוק, מעט מאוד מבין חברי הכנסת, מעט מאוד מבין אזרחי מדינת ישראל יעשו בו שימוש כבר מחר, או ירדו אפילו לעומק המשמעות של החוק הזה, כי היום החתימה האלקטרונית עדיין איננה מוסד או אמצעי שבו משתמשים יום-יום.

מיכאל איתן: אבל בעידן שאנחנו נמצאים בו, כאשר העולם עובר יותר ויותר למחשוב, לתקשורת בין מחשבים, לביצוע עסקאות חובקות עולם, והכול נעשה ממחשב למחשב, מביתו של אדם אחד לביתו של אדם אחר בקצה אחר של העולם, ושני האנשים האלה אינם מכירים האחד את השני – – –

שמואל הלפרט: חברי הכנסת, נא לשבת.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת לנגנטל.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת בוים.

שמואל הלפרט: אדוני השר.

מיכאל איתן: הטכנולוגיה היום מאפשרת להם לא רק לדבר האחד עם השני, לא רק להחליף מידע, אלא גם לבצע עסקאות.

מיכאל איתן: אז נשאלת השאלה: כאשר עסקאות מתבצעות בצורה הזאת – – –

שמואל הלפרט: חברי הכנסת, אני מבקש לקיים את ההתייעצות בחוץ ולא כאן.

מיכאל איתן: עסקאות כאלה שמתבצעות בין גורמים שאינם מכירים אפילו זה את זה, כיצד הן נחתמות ומקבלות תוקף על-ידי חתימה?

מיכאל איתן: ובכן, הטכנולוגיה פיתחה שיטה, שעל-פיה, באמצעות מה שנקרא שיטת המפתח הציבורי והמפתח הפרטי, מסמכים אלקטרוניים מקבלים תוספת מסוימת שיכולה להביא לכך שהמסמך המשוגר ממחשב מסוים, כשיהיה חתום בחתימה אלקטרונית תהיה ודאות לגבי זהותו של מי ששלח אותו, מי שחתום עליו, וודאות שהתוכן שהתקבל במחשב השני זהה לתוכן שיצא מהמחשב הראשון.

מיכאל איתן: מדובר על מידת ודאות לא פחותה, אלא אפילו גדולה יותר מאשר לגבי מסמך שנחתם על-ידי אדם במקום מסוים בחוץ-לארץ ונשלח לארץ אחרת, או בתחומי אותה ארץ בין אנשים שאינם נפגשים, אלא מחליפים מסמכים חתומים, כשהם לא נחתמו במעמד אחד.

מיכאל איתן: יבואו ויאמרו: מיכאל איתן, האם החתימה האלקטרונית אינה ניתנת לזיוף, או לפגיעה?

מיכאל איתן: כן, במאמצים ובטכנולוגיות שיתקדמו, כנראה אפשר יהיה אולי לפרוץ את החתימות האלה, אולי גם לשבש.

מיכאל איתן: אבל כשאנחנו מדברים על חתימה בכתב יד, חתימה רגילה, אי-אפשר לזייף?

מיכאל איתן: אי-אפשר להטעות?

מיכאל איתן: הוודאות של חתימה אלקטרונית מאובטחת.

מיכאל איתן: הנכונות שלה והמהימנות שלה גבוהות יותר משל חתימה רגילה.

מיכאל איתן: החוק שבו אנחנו מדברים מביא היום גם למהפכה לא רק בתחומי היכולת לבצע עסקאות וסחר, אלא גם בתחום היחסים בין האזרח לבין הממשל.

מיכאל איתן: מי מאתנו לא היה רוצה להגיש את הדוח השנתי למס הכנסה על-ידי כך שהוא יבצע את כל החישובים ואת כל הדוחות במחשב שבביתו ועל-ידי לחיצת כפתור הוא ישלח את כל החומר לשלטונות מס ההכנסה?

מיכאל איתן: כמובן, היום הממשלה עדיין אינה בנויה למתן כל השירותים.

מיכאל איתן: אבל מדי יום ביום מתפתחים עוד ועוד שירותים, שבאמצעותם אפשר להחליף את הביורוקרטיה הממשלתית בטכנולוגיה של העברת הפרטים מהאזרח לממשל וחזרה מהממשל לאזרח באמצעות מחשב אל מחשב.

מיכאל איתן: והחוק שאנחנו מחוקקים היום בעצם אומר, שכאשר האזרח מגיש את ההצעה שלו והחוק דורש: תחתום על ההצהרה, על מנת שתהיה אחראי לגבי התוכן הכתוב בה, המעמד של חתימה אלקטרונית יהיה שווה למעמדה של חתימה כפי שהיא נהוגה היום בכתב יד.

שמואל הלפרט: נא לסיים, חבר הכנסת איתן.

מיכאל איתן: כן.

מיכאל איתן: אני רוצה לסיים.

מיכאל איתן: אני מבין שאנחנו קצת לחוצים בזמן, ואני לא אעבור על כל סעיפי החוק.

מיכאל איתן: אני יכול לומר רק, שהחוק הזה מוגש ללא הסתייגויות, אבל אני רוצה גם לומר לחברי הכנסת, שהחוק הזה הוא החוק הראשון במדינת ישראל שנחקק לא רק על-ידי הכנסת.

מיכאל איתן: בהליך החקיקה בכנסת השתתפו מעט מאוד חברי כנסת, אבל לעומת זאת, זו הפעם הראשונה בהיסטוריה, וזה יום היסטורי – היום מעט מאוד אנשים מתעניינים במה שאנחנו עושים כאן, אבל אין לי ספק שבתולדות ההיסטוריה של החקיקה במדינת ישראל, היום יירשם שבפעם הראשונה במדינת ישראל נחקק חוק שהוכן לקריאה שנייה ושלישית לא רק על-ידי ועדת הכנסת, כפי שמקובל בכל ועדות הכנסת, אלא הליך החקיקה בקריאה שנייה ושלישית היה בשיתוף אזרחים שהשתתפו בכך מבתיהם וממשרדיהם.

שמואל הלפרט: תודה.

מיכאל איתן: כיצד בוצע הדבר?

ראובן ריבלין: בהצבעה אלקטרונית.

מיכאל איתן: בהצבעה אלקטרונית – אני רוצה לומר לך, היה לי הכבוד להיות יושב-ראש הוועדה שהכניס את ההצבעה האלקטרונית לכנסת, אבל זה כבר היה בשנת 1985 או 1986, בשנים האלה.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת איתן, באמת, נא לסיים.

מיכאל איתן: אני רוצה, אבל, לומר לשר התקשורת – – –

שמואל הלפרט: אני מבקש משפט סיום.

מיכאל איתן: אני מייד מסיים.

מיכאל איתן: אני רוצה לומר לשר התקשורת, השר ריבלין: זה תחום שקשור לעבודה שלך.

מיכאל איתן: מה שעשינו פה הפעם – חשוב לי שתשמע; אתה גם עורך-דין וגם שר התקשורת – מה שנעשה בצורת החקיקה הפעם היה, שחוק שעבר קריאה ראשונה, הוקמה ועדה מיוחדת בראשותי לטפל בו לקראת הקריאה השנייה והשלישית, אבל מייד הוקם אתר מיוחד באינטרנט, שהחוק הוצג בו.

מיכאל איתן: כל ישיבות הוועדה שישבנו בהן כאן בכנסת, שמענו מומחים, קיימנו דיונים – בניגוד לישיבות הרגילות של ישיבות כנסת, ישיבות הוועדה הזאת הוקלדו "און ליין".

מיכאל איתן: ובאתר באינטרנט – – –

שמואל הלפרט: תודה.

מיכאל איתן: – – – אזרחי ישראל שהיו מעוניינים – – –

שמואל הלפרט: חבר הכנסת איתן, אני מאוד מבקש לסיים.

מיכאל איתן: תאמין לי, זה חשוב לי לא פחות מהחוק שאתה מעביר למשפחות ברוכות ילדים, אז תן לי קצת אפשרות לסיים.

שמואל הלפרט: באמת, אתה חבר כנסת רציני.

מיכאל איתן: זה חשוב גם למדינה ותורם לה לא פחות מזה.

מיכאל איתן: אני מסיים.

מיכאל איתן: אני מבין שיש אילוץ של זמן, אני לא אעבור על כל סעיפי החוק, אני רוצה לסיים בעניין הזה.

מיכאל איתן: זה לא נוגע לך, זה לא מעניין אותך, זה בכלל זר לך – – –

שמואל הלפרט: מאיפה אתה יודע שזה לא נוגע לי?

מיכאל איתן: זה העתיד, זה העתיד.

מיכאל איתן: תאמין לי, זה העתיד.

שמואל הלפרט: אבל על סמך מה אתה קובע שזה לא נוגע לי?

מיכאל איתן: כי אני שם לב לתגובות שלך, לחוסר הסבלנות שלך.

מיכאל איתן: אני מדבר על מהלך – – –

שמואל הלפרט: אתה ראית את סדר-היום של הישיבה של היום?

מיכאל איתן: אני ראיתי את סדר-היום.

מיכאל איתן: אני מדבר על מהלך שקורה בפעם הראשונה בתולדות כנסת ישראל, שאנחנו מחוקקים חוק שחוקק בקריאה שנייה ושלישית בדרך שבעתיד ילכו בה.

מיכאל איתן: יציינו את זה יום אחד ויגידו: כן, זו הפעם הראשונה שעשו את זה בארץ ואולי גם בעולם כולו – פרלמנט חוקק חוק ונתן לכל האזרחים שהיתה להם נגישות לאינטרנט להשתתף בכך.

מיכאל איתן: במהלך הדיון שאנחנו ישבנו בו כאן בכנסת, נכנסו אנשי מקצוע, העירו הערות, התייחסו, וחלק מההערות גם באות לידי ביטוי בדבר החקיקה עצמו.

מיכאל איתן: אני רוצה לסיים רק בהבעת תודה.

מיכאל איתן: אני רוצה להביע תודה.

מיכאל איתן: ראשית, מגיעה תודה למשרד המשפטים, שיזם את הצעת החוק.

מיכאל איתן: לעורכת-הדין – המשנה ליועצת המשפטית לממשלה – טנה שפניץ, ולעורכת-הדין ליהי פלדמן, שיחד עם היועץ שהן לקחו – איש מקצוע, שהוא גם משפטן בעל שיעור קומה וגם מכיר היטב את הטכנולוגיה של החתימה האלקטרונית – עורך-הדין נמרוד קוזלובסקי, היו אלה שהביאו לנו את החוק לקריאה הראשונה.

מיכאל איתן: אני רוצה להודות למדען הראשי של משרד התקשורת, מר רפי הוידה, לנציג משרד האוצר, מר בועז דולב, לנציגי בנק ישראל, רשות הדואר, לנציגי הציבור, שהעירו את הערותיהם ובאו לידי ביטוי גם באתר עצמו, מלשכת רואי-החשבון, לשכת עורכי-הדין, עורך-הדין חיים רביה, שתרם רבות, מומחים למדעי המחשב, ובמיוחד לנושא חוק החתימה האלקטרונית: פרופסור עדי שמיר, שיש לו שם עולמי בתחום הזה והביא כבוד רב למדינת ישראל בפעילותו, עורך-הדין שלמה רכטשאפן מאוניברסיטת בר-אילן, נציגים של חברות אבטחת המידע בישראל: זאב שטח, חנה אזולאי, ניר נעמן וגיא פיגל, עורכת-הדין רחל פשר, וכמובן הצוות של הכנסת: עורכת-הדין מרב ישראלי – היועצת המשפטית לוועדה, הגברת שרי אברמוב, עמנואל פילופ – המנהל הטכני של אתר האינטרנט של הכנסת, שהכין את כל מה שהיה צריך על מנת לקיים את הישיבות "און ליין", איילת חאקמיאן – מזכירת הוועדה, דפנה סחייק – מזכירת הוועדה, והקלדניות אורית סויסה וציפי בן-שבת.

מיכאל איתן: אחרונים אחרונים חביבים הם עורך-הדין אביב איילון, עורך-הדין ויינשל, ד"ר הראל, שמיל גינזברג ודורון שקמוני, שהם, יחד עם רבים נוספים תרמו לחקיקה בעת שישבנו פה, תוך כדי השתלבות ממשרדיהם, ממקומות עבודתם ומבתיהם.

מיכאל איתן: אני חושב שכולנו עשינו צעד אחד גדול קדימה בחזית הטכנולוגיה וההתקדמות, היערכות ישראל לעידן המידע.

שמואל הלפרט: תודה לחבר הכנסת מיכאל איתן.

שמואל הלפרט: חברי הכנסת, לחוק זה אין הסתייגויות.

שמואל הלפרט: אנחנו נצביע בקריאה שנייה.

שמואל הלפרט: נא להצביע, חברי הכנסת.

שמואל הלפרט: הצבעה מס' 14 בעד סעיפים 27-1 – 22 נגד – 1 נמנעים – אין סעיפים 27-1 נתקבלו.

שמואל הלפרט: חברי הכנסת, רוב של 22 בעד, מתנגד אחד וללא נמנעים.

שמואל הלפרט: אני קובע שהחוק התקבל בקריאה שנייה.

שמואל הלפרט: אנחנו עוברים לקריאה שלישית, חברי הכנסת.

שמואל הלפרט: הצבעה מס' 15 בעד החוק – 30 נגד – אין נמנעים – אין חוק חתימה אלקטרונית, התשס"א–2001, נתקבל.

שמואל הלפרט: חברי הכנסת, רוב של 30 בעד, ללא מתנגדים, ללא נמנעים.

שמואל הלפרט: אני קובע, שחוק חתימה אלקטרונית, התשס"א–2001, התקבל בקריאה שלישית.

שמואל הלפרט: הודעה ליושב-ראש ועדת הכנסת, בבקשה.

ראובן ריבלין: – – –

שמואל הלפרט: לא.

שמואל הלפרט: יש עוד הצבעות.

): אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, ועדת הכנסת קבעה בישיבתה היום את הוועדות הבאות לדיון בהצעות חוק ובהצעות לסדר-היום כדלקמן: ועדת החינוך והתרבות תדון: 1.

): בהצעת חוק המועצה להשכלה גבוהה (תיקון – איסור דרישת בחינות כניסה וציון פסיכומטרי), התש"ס–2000, של חבר הכנסת יוסי שריד וקבוצת חברי כנסת; פ/2190.

): 2.

): בהצעות לסדר-היום בנושא התגברות האלימות בקרב בני הנוער – של קבוצת חברי הכנסת.

): הוועדה לקידום מעמד האשה תדון: 1.

): בהצעת חוק העונשין (תיקון – הטרדה מאיימת), התשס"א–2000, של חברת הכנסת ענת מאור; פ/2336.

): 2.

): בהצעת חוק הטרדה מאיימת, התשס"א–2001, של חברת הכנסת יעל דיין וקבוצת חברי הכנסת; פ/2525.

): אני מתכבד להודיע על חילופי אישים בוועדה המשותפת לוועדה לקידום מעמד האשה ולוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

): חברת הכנסת יעל דיין, החברה בוועדה המשותפת של הוועדה לקידום מעמד האשה ולוועדת העבודה, הרווחה והבריאות, תחליף את חברת הכנסת – היום סגנית השר – דליה רבין-פילוסוף, מטעם הוועדה לקידום מעמד האשה, בתפקיד יושבת-ראש הוועדה המשותפת.

): כן יוחלפו מטעם הוועדה לקידום מעמד האשה חברות הכנסת דליה רבין-פילוסוף וחברת הכנסת נעמי בלומנטל, שמונו לסגניות שר, בחברת הכנסת נחמה רונן ובחבר הכנסת עסאם מח'ול.

): תודה.

שמואל הלפרט: תודה ליושב-ראש ועדת הכנסת.

שמואל הלפרט: הודעה לסגן מזכיר הכנסת, בבקשה.

ד' לב: ברשות יושב-ראש הישיבה, אני מתכבד להודיע, כי הונחו על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה וקריאה שלישית: הצעת חוק הודעה מוקדמת לפיטורים ולהתפטרות, התשס"א–2001, שהחזירה ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

ד' לב: לקריאה ראשונה: מטעם ועדת הפנים ואיכות הסביבה של הכנסת – הצעת חוק בתי-הדין הדתיים הדרוזיים (תיקון מס' 12) (הרכב ועדת המינויים), התשס"א–2001, של חבר הכנסת דוד אזולאי; מטעם ועדת החוקה, חוק ומשפט, הצעת חוק-יסוד: איכות הסביבה, של חבר הכנסת מיכאל נודלמן.

ד' לב: תודה.

ד' לב: (קריאה שנייה וקריאה שלישית)

אברהם רביץ: חברי הכנסת, אנחנו עוברים לסעיף הבא על סדר-היום: הצעת חוק הגבלת הפרסומת למוצרי טבק לעישון (תיקון מס' 2), התשס"א–2001, קריאה שנייה וקריאה שלישית.

אברהם רביץ: יציג את ההצעה יושב-ראש ועדת הכלכלה.

אברהם רביץ: בבקשה.

אברהם פורז: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, הצעת חוק זו, שאני מביא אותה למעשה לקריאה שנייה וקריאה שלישית בפעם השנייה, היא מיזוג של שתי הצעות חוק: הצעת חוק הגבלת הפרסומת למוצרי טבק לעישון (תיקון מס' 3) (הגבלת פרסום) והצעת חוק הגבלת הפרסומת למוצרי טבק לעישון (תיקון מס' 4) (פרסומת עקיפה והגנה על בני נוער), שנדונו בקריאה ראשונה ב-1 בדצמבר 1998 והועברו לוועדת הכלכלה.

ראובן ריבלין: אנחנו מאוד מעוניינים להצביע בעדך, רק שיהיה מהר.

אברהם פורז: אני אשתדל לקצר עד כמה שניתן.

אברהם פורז: מה שחשוב, אדוני השר ריבלין, זה לשכנע את המסתייגים לוותר.

אברהם פורז: בכל מקרה, הצעת החוק כפי שהיא מובאת היום מהווה איזון בין הרצון שלנו להגביל לבין הרצון של קבוצת חברי הכנסת היזמים להגביל את הפרסום למוצרי טבק, מתוך אמונה שהגבלת הפרסום יכולה, בסופו של דבר, להועיל להקטנת הנגע הנקרא עישון, ובין שמירת האפשרות של חברות הטבק, במקרים מסוימים, גם לתת חסות לנושאים של תרבות וסעד וגם להשתמש בשם, ככל שהם משתמשים בו למוצרים אחרים, ואנחנו מכירים אותם מקרים שבהם נעשה שימוש בשם של חברת טבק גם למטרות אחרות.

אברהם פורז: מאחר שהחוק הוצג בפעם הקודמת בצורה נרחבת ולא חלו בו שינויים מפליגים מאז, אלא למעשה החזרנו עטרה ליושנה, אני מבקש לאשר את החוק בקריאה שנייה ושלישית.

אברהם פורז: יש כאן מסתייגים מספר, לרבות שר הבריאות.

אברהם פורז: אני מקווה שהמסתייגים יסירו את הצעותיהם ונוכל להצביע על החוק.

אברהם פורז: אם הם לא יסירו, לא תהיה ברירה אלא להצביע עליהן.

אברהם פורז: אני ממליץ שלא להצביע בעד ההסתייגויות אלא לקבל את עמדת הרוב ולאשר את החוק באופן סופי.

אברהם פורז: תודה.

אברהם רביץ: תודה.

אברהם רביץ: אני מזמין את חברת הכנסת נעמי חזן, אם את רוצה לנמק את ההסתייגות או אולי להסיר אותה.

נעמי חזן: אני מוותרת, כי אני מעדיפה שהחוק יעבור בלי הסתייגויות, ואני מבקשת – – –

אברהם רביץ: אני מודה לך, גברתי, אני אשאל אותם אם הם נענו לבקשתך.

אברהם רביץ: שר הבריאות איננו כאן.

אברהם רביץ: חבר הכנסת גאגולה נמצא.

אברהם רביץ: סליחה, השר נמצא.

אברהם רביץ: השר רוצה לנמק.

אברהם רביץ: יש סדר בבריאה, השר ינמק את ההסתייגויות שלו אחרי חבר הכנסת גאגולה, הוא פשוט מופיע לפניך.

אברהם רביץ: שלוש דקות יספיקו לך?

יצחק גאגולה: אדוני ראש הממשלה, רבותי השרים, בקיצור נמרץ, אני מסתייג מסעיף קטן(ג) ומסעיף קטן (ה), שבאופן ברור נותנים גיבוי לפרסומות עקיפות למוצרי טבק ודומיהם.

יצחק גאגולה: היות שמבחינה ערכית אינני תומך נלהב של הנושא הזה, הייתי מבקש למחוק את הסעיפים האלה, ובזה אסתפק.

אברהם רביץ: אדוני השר, בבקשה.

אברהם רביץ: אם יש לך כמה הסתייגויות, אתה יכול לנמק את כולן יחד.

נסים דהן: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

נסים דהן: אדוני ראש הממשלה, חברי השרים, חברי חברי הכנסת, כיוון שחבר הכנסת גאגולה השאיר את זה לוט בסימן שאלה, אני בכל זאת רוצה להבהיר על מה מדובר.

נסים דהן: לצערנו הרב, מאז מצאה החברה שהעישון מהווה אחד מגורמי התמותה הנפוצים ביותר בחברה האנושית, בגלל כל תחלואי העישון, החברה בכל העולם אסרה פרסומת ישירה המעודדת עישון.

נסים דהן: אני כבר לא מדבר על אנשים מבוגרים, היום הפרסומת נועדה לשכנע בני נוער שיתחילו לעשן בגיל מוקדם, וגם את זה אסרנו.

נסים דהן: מה שקורה הוא, שכל חברות הטבק הגדולות, כשאסרו עליהן את הפרסומת הישירה, מצאו להן דרכים עוקפות.

נסים דהן: אחת הדרכים שאני מאוד מתלבט לגביה, ואני רוצה לשים את זה על שולחן חברי הכנסת, היא החסויות היפות והנפלאות שחברות הטבק נותנות.

נסים דהן: הן יכולות לתרום אמבולנס למגן-דוד-אדום, ועל האמבולנס כתוב שתרמה אותו חברת סיגריות מכובדת.

נסים דהן: ודאי שהיא תתרום אמבולנס, מי שמסיעים אותו באמבולנס הוא אחרי הנזקים שלה.

נסים דהן: היא יכולה לתרום לא רק אמבולנס, אלא חדרי כושר לחיילים.

נסים דהן: אבל בכל פינה על כל קיר בחדר הכושר יהיה כתוב, שאת זה תרמה חברת סיגריות מפורסמת.

נסים דהן: אז אסרנו את הפרסומת הישירה ברדיו ובטלוויזיה, אבל דרך חסויות כאלה ואחרות חברות הטבק מפרסמות את עצמן.

נסים דהן: וראה זה פלא, אדוני היושב-ראש, מאז נאסרה הפרסומת הצטמצמו הוצאות חברות הטבק לפרסומת מאוד, ופתאום הן נהיו פילנתרופיות והתחילו לתרום הרבה כסף.

נסים דהן: פתאום חברות הסיגריות נהיו עשירות, או נכון יותר נדיבות, והן תורמות המון כספים לארגוני צדקה.

נסים דהן: אבל אל נשכח שיש להן תנאי מאוד פשוט, שיהיה שלט שבו יהיה כתוב כי את כיסא הגלגלים הזה תרמה חברת הסיגריות המפורסמת.

נסים דהן: מובן שהלוגו שלה מופיע, הפרסומת שלה מופיעה, לפעמים הכיתוב מזכיר את הסיגריות.

נסים דהן: זו אחת הבעיות, חברי חברי הכנסת, שאני מאוד מתלבט בה, האם לאסור גם את זה.

נסים דהן: יכול להיות שאז ייפסקו התרומות האלה מיידית, וכואב לי שארגוני צדקה, כאלה ואחרים, יפסיקו לקבל תרומות.

נסים דהן: מצד שני, אדוני היושב-ראש וחברי חברי הכנסת, אתכם אני מתלבט בקול, האם באמת ראוי שההסתייגות שלי, שאוסרת את החסויות האלה, תתקבל.

נסים דהן: כיוון שאני לא יודע איפה הנזק גדול יותר – הנזק מסיגריות, או מזה שלאותם נכים ומסכנים אולי לא יהיו אמצעים כלכליים להחזיק את ארגון הצדקה שלהם.

נסים דהן: אני משאיר את זה מהסיבה הפשוטה, כיוון שחברות הכנסת המציעות ביקשו ממני לרדת מזה, אחרת הייתי אומר פה דעה החלטית והייתי מציע להצביע בעד ההסתייגות שלי.

נסים דהן: כיוון שביקשו ויושב-ראש הוועדה מאיים למשוך את החוק, אני משאיר את זה לכם, חברי הכנסת, להחליט מה ראוי להצביע.

אברהם רביץ: תודה.

אברהם רביץ: חבר הכנסת יגאל ביבי נמצא באולם?

אברהם רביץ: לא נמצא.

אברהם רביץ: לכן אין מי שינמק את ההסתייגות.

אברהם רביץ: חברי הכנסת, אנחנו – – –

אברהם פורז: אני מבקש להשיב.

אברהם רביץ: בבקשה, מותר לך.

אברהם פורז: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לומר משהו בתשובה על דבריו של שר הבריאות.

אברהם פורז: המציעים כולם, יש להם עניין בצמצום העישון ובצמצום הפרסום.

אברהם פורז: ברם, כולנו מודעים לכך שארגונים רבים מקבלים היום מחברות הטבק סכומי כסף, ויכול להיות שאם לא נקבל היום את החוק כפי שהוא, ונקבל את ההסתייגות, הארגונים האלה יקרסו.

אברהם פורז: יכול השר, כשר הבריאות, לטפל בעניין במסגרת נפרדת.

אברהם פורז: פה מדובר בהצעת חוק פרטית, ואני לא חושב שמן הראוי שבעניין הזה יעלו על – – – אז בנסיבות האלה כדאי להשאיר את זה כמו שזה.

אברהם פורז: מדובר בהצעת חוק פרטית של חברי הכנסת אמנון רובינשטיין, דוד טל, רן כהן, יוסי כץ, מקסים לוי, תמר גוז'נסקי, עזמי בשארה, נעמי חזן ומרינה סולודקין.

אברהם פורז: אני אומר את זה למען ההיסטוריה, שידעו מי פעל למען העניין הזה.

אברהם פורז: תודה.

אברהם רביץ: תודה.

אברהם רביץ: חברי הכנסת, אנחנו ניגשים להצבעה.

אברהם רביץ: אנחנו מצביעים עכשיו בקריאה שנייה על שם החוק, סעיף 1, סעיף 2 וסעיף 3.

אברהם רביץ: רק רגע, יש גם סעיף 4.

קריאה: – – –

אברהם רביץ: אה, יש הסתייגויות, סליחה.

אברהם רביץ: ובכן, אנחנו מצביעים על – – –

נעמי חזן: אתה צריך לשאול אותי – – –

אברהם רביץ: אה, סליחה, גברתי.

אברהם רביץ: האם גברתי מסירה את ההסתייגות?

נעמי חזן: – – –

אברהם רביץ: אני מודה לך מאוד.

אברהם רביץ: תודה.

אילן גילאון: – – –

אברהם רביץ: לא, לא, הם לא מסירים, כך הבנתי.

אברהם רביץ: אתם מסירים?

אברהם רביץ: חבר הכנסת גאגולה, אתה מסיר?

אברהם רביץ: מסיר.

אברהם רביץ: אז פשוט ביותר, רבותי.

אברהם רביץ: חבר הכנסת יגאל ביבי לא נמצא, ולכן אנחנו מצביעים על כל החוק בקריאה שנייה.

אברהם רביץ: שם החוק וכל סעיפי החוק – רבותי, אפשר להצביע, עד סעיף 11.

אברהם רביץ: הצבעה מס' 16 בעד סעיפים 11-1 – 21 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 11-1 נתקבלו.

אברהם רביץ: ובכן, פה-אחד: 21 בעד, אין נמנעים ואין מתנגדים.

אברהם רביץ: אנחנו מצביעים בקריאה שלישית על כל החוק.

אברהם רביץ: אפשר להצביע, בבקשה.

אברהם רביץ: הצבעה מס' 17 בעד החוק – 22 נגד – אין נמנעים – אין חוק הגבלת הפרסומת למוצרי טבק לעישון (תיקון מס' 2), התשס"א–2001, נתקבל.

אברהם רביץ: ובכן, 22 מצביעים בעד, אין מתנגדים ואין נמנעים.

אברהם רביץ: אני קובע בזה שחוק הגבלת הפרסומת למוצרי טבק לעישון (תיקון מס' 2), התשס"א–2001, התקבל.

אברהם רביץ: אני מבקש לאפשר לחבר הכנסת אמנון רובינשטיין.

אברהם רביץ: Ladies first, בבקשה, חצי דקה לכל אחד.

תמר גוז'נסקי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני רוצה להודות ליושב-ראש הוועדה, חבר הכנסת אברהם פורז, שסבל את כל התהפוכות הקשות שהחוק הזה עבר ולמרות העומס עליו בכל זאת הצלחנו להגיע אליו לאחר שהוא נדון כבר בכנסת הקודמת; ליועצת המשפטית אתי בנדלר, שעשתה עבודה נפלאה; לאנשי משרד הבריאות, שהיו מסורים מאוד לעניין, ואני מקווה שעוד נעבוד אתם על הנושא הזה; האגודה למלחמה בסרטן, האגודה למלחמה בעישון, וכל יתר הגופים הציבוריים, ותודה לחברי הכנסת.

אברהם רביץ: תודה.

אברהם רביץ: חבר הכנסת רובינשטיין, בבקשה.

אמנון רובינשטיין: גם אני רוצה להצטרף לכל הברכות.

אמנון רובינשטיין: חוק זה עבר דרך ארוכה מאוד.

אמנון רובינשטיין: זאת הכנסת הרביעית שהוא נדון בה.

אמנון רובינשטיין: אני מודה ליושב-ראש הוועדה, חבר הכנסת אברהם פורז, על שהעביר אותו.

אמנון רובינשטיין: אני חושב, שנוסף על ההוראות החשובות בחוק, צריכה לצאת מהכנסת קריאה לציבור, בעיקר לציבור הצעיר: טבק זה סם; לא סתם סם, זה אחד הסמים המסוכנים והממכרים ביותר.

אמנון רובינשטיין: צריך לעשות כל מאמץ כדי שהדור הצעיר לא יתמכר לסם הזה.

אמנון רובינשטיין: אני רוצה לומר, שריבוי המעשנים הצעירים, וגם המעשנות הצעירות, הוא התפתחות חמורה ביותר בישראל, ושר הבריאות, אני פונה אליך, תאכוף את החוק.

אמנון רובינשטיין: החוק הקודם לא נאכף.

אמנון רובינשטיין: תאכוף את החוק הזה.

אמנון רובינשטיין: הרי חברות הטבק עקפו את החוק הקודם.

אמנון רובינשטיין: תדאג לכך שהחוק הזה ייאכף במלואו ולא נראה עוד פרסומת כזאת פוגענית ומזיקה לסיגריות.

אברהם פורז: – – –

אמנון רובינשטיין: כן, אני זוכר.

אמנון רובינשטיין: שוב, אני מצטרף לכל התודות.

אברהם רביץ: חבר הכנסת לנגנטל מקבל את רשות הדיבור כדי להודות.

נחום לנגנטל: מאחר שעכשיו עולה שרשרת המודים על העברת החוקים בקריאות שנייה ושלישית, אני רוצה להודות על העברת החוק הראשון, החוק שאוסר לפטר נשים שעוברות הליכי פוריות בשנתיים שבהן מתקיימים אותם הליכי פוריות.

נחום לנגנטל: אני רוצה להודות ליושב-ראש ועדת העבודה והרווחה דוד טל, שעזר לי מאוד להעביר את החוק הזה, למנהלת הוועדה שירלי, ליועצת המשפטית ג'ודי וסרמן, שעשו באמת עבודה טובה מאוד בעניין הזה, ואני רוצה להודות גם לערוץ השני בטלוויזיה, שהעלה את העניין הזה למודעות ועזר לי להעביר את החוקים האלה בכל הוויה-דולורוזה שהיתה מול הממשלה הקודמת, שפעלה על מנת שהחוק הזה לא יעבור.

נחום לנגנטל: אני רוצה להודות לגבי החוק השני, חוק ההוצאה לפועל, ליושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט, אמנון רובינשטיין – אמנון, אמנון, חבר הכנסת רובינשטיין, אני מודה לך בתוארך דאז כיושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט, שעזרת לי להעביר את החוק בנושא של ההוצאה לפועל, וגם ליועץ המשפטי של הוועדה שלמה שהם, ולמנהלת הוועדה דורית ואג, על כך שעזרו לי להעביר את החוק הזה, חוק ההוצאה לפועל.

נחום לנגנטל: אני רוצה, בהזדמנות הזאת, להודות לך, אמנון רובינשטיין, על עבודתך ועל העבודה תחתיך, כשפעלתי בחלק מהזמן כיושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט, וכבר היום זכיתי להופיע בפניך כיושב-ראש הוועדה לענייני ביקורת המדינה.

נחום לנגנטל: אני רואה שדרכינו עדיין מצטלבות.

נחום לנגנטל: תודה רבה.

אברהם רביץ: תודה.

אברהם רביץ: (קריאה ראשונה)

אברהם רביץ: אנחנו ניגשים עכשיו להצבעה בלבד על הצעת חוק המפלגות (תיקון מס' 10) (פטור ממס מכירה) – קריאה ראשונה.

אברהם רביץ: אפשר להצביע.

אברהם רביץ: הצבעה מס' 18 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 11 נגד – 1 נמנעים – 2 ההצעה להעביר את הצעת חוק המפלגות (תיקון מס' 10) (פטור ממס מכירה), התשס"א–2001, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

אברהם רביץ: ובכן, 11 בעד, אחד נגד, שני נמנעים, אני קובע בזה – – – סליחה, השר סאלח טריף מצטרף להצבעה, ולפיכך יש 12 בעד.

אברהם רביץ: אני קובע, שהחוק הזה יעבור לוועדת החוקה, חוק ומשפט להכנה לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

אברהם רביץ: תודה.

אברהם רביץ: (קריאה ראשונה)

אברהם רביץ: אנחנו ניגש עכשיו להצעת חוק בתי-הדין הדתיים הדרוזיים (תיקון מס' 12) (הרכב ועדת המינויים).

אברהם רביץ: יציג את החוק חבר הכנסת דוד אזולאי – בבקשה, אדוני.

אברהם רביץ: זה במסגרת קריאה ראשונה – אדוני ראש הממשלה, כדאי שתעלה לשבת בראש סיעתך עכשיו.

דוד אזולאי: אדוני היושב-ראש, הצעת חוק קאדים מד'הב באה לפתור בעיה שהתעוררה עם בחירתו של חבר הכנסת סאלח טריף לשר בממשלת ישראל.

דוד אזולאי: בהצעת חוק זו בעצם מוצע להחליף את חברותו של השר לענייני דתות בוועדת המינויים לבחירת קאדים מד'הב בחבר אחר של הממשלה שייבחר על-ידה.

דוד אזולאי: בחוק נאמר כך: במקום שר הדתות ושר המשפטים, יבוא: שר המשפטים וחבר אחד של הממשלה, שהיא תבחר אותו.

דוד אזולאי: אני מבקש לתמוך בחוק הזה כדי לתקן את התיקון הדרוש לחוק.

דוד אזולאי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

אברהם רביץ: תודה.

אברהם רביץ: אני פותח בזה את הדיון בקריאה ראשונה.

אברהם רביץ: אין לנו נרשמים, אבל בכל אופן חבר הכנסת – – –

קריאה: – – –

טלב אלסאנע: אני רוצה בהזדמנות הזאת לברך את סאלח טריף למינויו כשר, ואכן יש צורך בתיקון החוק כדי להתאים אותו למידות החדשות, ואני אתמוך בהצעת החוק.

טלב אלסאנע: אדוני היושב-ראש, אני מנצל את ההזדמנות הזאת כדי לומר שטוב נעשה לגבי כל מה שקשור למועצה הדתית לדרוזים – וזו דוגמה טובה לכך שיש צורך להקים מוסדות דת.

טלב אלסאנע: לאחרונה יש יוזמה מבורכת מאוד להקמת מועצה דתית מוסלמית על מנת להכניס סדר לתחום של מתן שירותי דת לאוכלוסייה המוסלמית.

טלב אלסאנע: לצערי הרב, לפעמים יש התייחסות שלא לגופו של עניין, התייחסות פסיכולוגית לכל נושא, וכששומעים את הסוגיה של מועצה דתית מוסלמית, זה נותן לאנשים פתח לדברי פרשנות ולהנחה בדבר משמעויות פוליטיות מרחיקות לכת.

טלב אלסאנע: כל המטרה והמגמה היא להקים מוסד דתי אשר יפקח על מתן שירותי דת, ידאג לזכויותיהם של נותני שירותים בתחום הדתי, אם זה אימאמים או כל הסוגיה של עלייה לרגל למכה, וכל הנושאים האלה – גם פיקוח, שיפור, שיפוץ וטיפוח בתי-קברות, מסגדים ואחזקת מסגדים ביישובים הנטושים.

טלב אלסאנע: יש בתחום הזה העדר מוסד רשמי מוכר, וכשבאה היוזמה הזאת להקים את המוסד הזה, מייד מתנגדים.

טלב אלסאנע: לדעתי, אין שום סיבה עניינית להתנגדות, אין שום היגיון בהתנגדות, והוואקום שנוצר הוא ואקום לא תקין ולא בריא.

טלב אלסאנע: מתן שירותי דת בצורה מסודרת, הקצאת תקציבים, הקצאת משאבים, כדי להעלות את רמת השירותים, היא זכות בסיסית ואלמנטרית לאוכלוסייה שהיא כ-18% מכלל אזרחי המדינה.

טלב אלסאנע: הדבר הגיע עד כדי עתירה לבג"ץ לגבי הקצאת תקציבים המיועדים לאוכלוסייה הערבית, מוסלמים או נוצרים, שלא מקבלים את חלקם הפרופורציונלי או היחסי.

טלב אלסאנע: הייתי רוצה לראות שהמדינה תכיר, סוף סוף, בצורך במועצה דתית לאוכלוסייה המוסלמית וגם תקצה משאבים ותקציבים באופן פרופורציונלי, כדי להעלות את רמת שירותי הדת וגם את שכרם של נותני שירותי הדת.

טלב אלסאנע: אני אתמוך בהצעת החוק.

אברהם רביץ: תודה.

אברהם רביץ: חבר הכנסת חטיב, אתה רצית לדבר?

תאופיק חטיב: – – –

אברהם רביץ: להצביע?

אברהם רביץ: אתה יכול במלה אחת להסביר, הרי זו הצעת החוק שלך, מדוע הוצאת את שר הדתות?

דוד אזולאי: כל הנושא הועבר למשרד המשפטים – – –

אברהם רביץ: זה המשרד המוביל.

סאלח טריף: אדוני, אני עברתי – – – לייצג את הממשלה.

אברהם רביץ: בסדר, אין בעיה.

אברהם רביץ: רבותי חברי הכנסת, אנחנו ניגשים להצבעה.

אברהם רביץ: אפשר להצביע.

אברהם רביץ: הצבעה מס' 19 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 6 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק בתי-הדין הדתיים הדרוזיים (תיקון מס' 12) (הרכב ועדת המינויים), התשס"א–2001, לוועדת הפנים ואיכות הסביבה נתקבלה.

אברהם רביץ: שישה בעד, אין מתנגדים ואין נמנעים.

אברהם רביץ: אני קובע שהצעת חוק זו תעבור לוועדת הפנים להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

אברהם רביץ: אני מכריז בזה על הפסקה לשלושת-רבעי השעה.

אברהם רביץ: תודה.

אברהם רביץ: (הישיבה נפסקה בשעה 16:22 ונתחדשה בשעה 19:16.)

אברהם בורג: אנחנו מחדשים את הישיבה.

אברהם בורג: אדוני המזכיר, בבקשה.

א' האן: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחו על שולחן הכנסת – 1.

א' האן: מסקנות ועדת החוקה, חוק ומשפט בנושא החלטת היועץ המשפטי לממשלה לבטל את כתב האישום נגד השר הנגבי, שהועבר ל"דיון מהיר".

א' האן: 2.

א' האן: לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק ההסדרים במשק המדינה (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב והמדיניות הכלכלית לשנת הכספים 2001), התשס"א–2001, שהחזירה ועדת הכספים של הכנסת.

א' האן: תודה רבה.

אברהם בורג: אדוני יושב-ראש ועדת הכנסת, בבקשה – הודעה על בחירת סגנים ליושב-ראש הכנסת וחילופי אישים.

): אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, הריני מתכבד להודיע בזאת על חילופי אישים בוועדות – מטעם סיעת ישראל אחת:

): בוועדת החוץ והביטחון – במקום חבר הכנסת אברהם יחזקאל תכהן חברת הכנסת יעל דיין.

): במקום חבר הכנסת אברהם רביץ יכהן חבר הכנסת אופיר פינס-פז.

): חבר הכנסת יוסי כץ יכהן כממלא-מקום במקום חבר הכנסת אופיר פינס-פז, שכיהן כממלא-מקום.

): חבר הכנסת אברהם בייגה שוחט יכהן כממלא-מקום במקום חברת הכנסת יעל דיין, שכיהנה כממלאת-מקום.

): חברת הכנסת קולט אביטל תכהן כממלאת-מקום במקום השר סאלח טריף, שכיהן כממלא-מקום.

): בוועדת הכספים – חבר הכנסת חיים רמון יכהן כממלא-מקום במקום חבר הכנסת אברהם יחזקאל, שכיהן כממלא-מקום ומונה לסגן שר.

): בוועדת הכנסת – במקום חבר הכנסת אופיר פינס-פז יכהן חבר הכנסת אפי אושעיה.

אברהם בורג: כעת – סגנים.

): אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, בהתאם להוראות סעיף 1 לתקנון הכנסת, ועדת הכנסת ממליצה לכנסת לבחור בחברת הכנסת סופה לנדבר לסגנית יושב-ראש הכנסת.

): כמו-כן ממליצה הוועדה לבחור בחבר הכנסת נואף מסאלחה לכהן כסגן יושב-ראש הכנסת.

): אבקש את אישורה של הכנסת להמלצה זו.

אברהם בורג: חברי הכנסת, אנחנו נעמיד להצבעה את הצעתו של יושב-ראש – – –

נסים דהן: זו תוספת או במקום?

אברהם בורג: לא, זה חילופים בפנים.

אברהם בורג: מסובך מאוד.

אברהם בורג: אתה לא רוצה לדעת, השר.

נואף מסאלחה: זה כמו הממשלה, אדוני השר.

אברהם בורג: אנחנו נצביע על הצעתו של חבר הכנסת יוסי כץ, יושב-ראש ועדת הכנסת.

אברהם בורג: ראשית נצביע על חברת הכנסת סופה לנדבר, כי היא חדשה שנכנסת; חבר כנסת נואף מסאלחה כבר היה בסרט הזה.

אברהם בורג: אנחנו נצביע ראשית על חברת הכנסת סופה לנדבר, שמוצעת לסגנית יושב-ראש הכנסת.

אברהם בורג: חברי הכנסת, ניתן להצביע.

אברהם בורג: בבקשה.

אברהם בורג: אני ממליץ להצביע בעד.

אברהם בורג: הצבעה מס' 20 בעד הצעת ועדת הכנסת – 19 נגד – אין נמנעים – אין הצעת ועדת הכנסת לבחור את חברת הכנסת ס' לנדבר לסגנית יושב-ראש הכנסת נתקבלה.

אברהם בורג: 19 בעד, ללא מתנגדים, ללא נמנעים.

אברהם בורג: ברוכה הבאה לנשיאות, חברת הכנסת סופה לנדבר.

אברהם בורג: אנחנו נעבור להצבעה על הצעתו לתפקיד סגן יושב-ראש הכנסת של חבר הכנסת נואף מסאלחה.

אברהם בורג: ניתן להצביע.

אברהם בורג: בבקשה.

אברהם בורג: גם כאן המלצתי היא בעד.

אברהם בורג: הצבעה מס' 21 בעד הצעת ועדת הכנסת – 15 נגד – אין נמנעים – אין הצעת ועדת הכנסת לבחור את חבר הכנסת נ' מסאלחה לסגן יושב-ראש הכנסת נתקבלה.

אברהם בורג: בעד – 15, ללא מתנגדים, ללא נמנעים.

אברהם בורג: חבר הכנסת מסאלחה, אני שמח עד למאוד.

קריאה: – – –

אברהם בורג: 16.

יהודית נאות: ברכות לשני סגני היושב-ראש החדשים.

יהודית נאות: חברי הכנסת, נתבקשתי להודיעכם, ששר האוצר סילבן שלום הודיע במכתב ליושב-ראש הכנסת אברהם בורג – ואני אקרא למליאה: "מכובדי, לפי סעיף 132 לתקנון הכנסת, אני מודיע, כי הממשלה חוזרת בה מפרק ג', שירותי הדת היהודיים, וכן מפרק ז', תכנון ובנייה ומיסוי מקרקעין, אשר בהצעת חוק ההסדרים במשק המדינה (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב והמדיניות הכלכלית לשנת הכספים 2001), התשס"א–2001".

יהודית נאות: יושב-ראש הכנסת אישר להגיש הצעה דחופה לסדר לפי סעיף 53(א).

יהודית נאות: חבר הכנסת שאול יהלום, בבקשה.

שאול יהלום: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, אני רוצה לפתוח במלה של שמחה ולברך אותך על ניהולך ישיבת הכנסת בפעם הראשונה כסגנית יושב-ראש הכנסת.

שאול יהלום: תבורכי ותמשיכי כך לנהל רק ישיבות שמחות.

שאול יהלום: אבל אני מייד עובר לנושא קשה ועצוב מאוד.

שאול יהלום: לפני שעתיים נרצחה בחברון תינוקת בת עשרה חודשים ואביה נפצע ברגליו.

שאול יהלום: האב והתינוקת, שגרים בבית-הדסה, באו לבקר את הסבא והסבתא, שגרים בשכונת אברהם-אבינו.

שאול יהלום: צלף, שישב בשכונת אבו-סנינה, צלף ירייה אחת בלבד, והירייה הרגה את התינוקת ופצעה את אביה ברגליו.

שאול יהלום: כאשר ערכנו את הסכם חברון היינו במקום ושאלנו את כל קברניטי הביטחון, בכללם ראש הממשלה, מה יקרה אם זה יהיה המצב?

שאול יהלום: הרי כל היושב באבו-סנינה רואה את שכונת אברהם-אבינו על כף ידו?

שאול יהלום: התשובה היתה: אם רק יעזו לפגוע, לירות, מייד נהיה שם.

שאול יהלום: עד היום הם לא שם.

שאול יהלום: אני קורא בזה לראש ממשלת ישראל אריק שרון להבין שהוא נבחר כדי להנהיג מדיניות ביטחון אחרת, ועוד הלילה להורות לצה"ל להיכנס לשכונת אבו-סנינה ולהגן על כל תושבי חברון מפני יושבי הרכסים השולטים בשכונות הנמוכות.

שאול יהלום: לא ייתכן שהם יהיו כמטווח לצלפי האויב, אשר בוודאי ראו שמדובר בתינוקת, בתינוקת קטנה בת עשרה חודשים – ובכל זאת הוא ירה ובכל זאת הוא רצח ובכל זאת הוא הביא למותה.

שאול יהלום: היום צה"ל מפגיז בתגובה בתים ריקים.

שאול יהלום: זו התגובה על רצח תינוקת.

שאול יהלום: זה בדיוק מה שצה"ל עשה כאשר ננקטה המדיניות הקודמת.

שאול יהלום: לא ייתכן שכך יהיה, ואני קורא מכאן, בשם סיעת המפד"ל, ואני מקווה שבשם רוב הבית, בוודאי בשם רוב העם שבחר בממשלה החדשה, להיכנס ולשלוט בגבעות השולטות על השכונות היהודיות בחברון, כדי להגן עליהן.

שאול יהלום: נשלח מכאן את השתתפותנו באבל המשפחה על מות התינוקת – השם ייקום דמה.

יהודית נאות: תודה רבה.

יהודית נאות: חברי הכנסת, אנחנו עוברים לסעיף הבא בסדר-היום: הצעת חוק ההסדרים במשק המדינה (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב והמדיניות הכלכלית לשנת הכספים 2001).

יהודית נאות: יציג את ההצעה יושב-ראש ועדת הכספים, חבר הכנסת ישראל כץ.

יהודית נאות: היות שהוא עדיין עסוק בוועדת הכספים, אני נאלצת לעשות הפסקה של חמש דקות.

יהודית נאות: (הישיבה נפסקה בשעה 19:25 ונתחדשה בשעה 19:34.

יהודית נאות: )

יהודית נאות: (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב והמדיניות הכלכלית לשנת הכספים 2001), התשס"א–2001

יהודית נאות: רבותי חברי הכנסת, אני רוצה לחדש, ברשותכם, את הישיבה ולהזמין את יושב-ראש ועדת הכספים, חבר הכנסת ישראל כץ, להציג את הצעת חוק ההסדרים במשק המדינה (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב והמדיניות הכלכלית לשנת הכספים 2001) לקריאה שנייה ושלישית.

יהודית נאות: בבקשה.

ישראל כץ: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, הצעת חוק ההסדרים לשנת הכספים 2001 מובאת עתה בפניכם לקריאה שנייה ושלישית בגרסתה המצומצמת, לאחר הפיצול שהובא בפניכם ולאחר שהממשלה החליטה לחזור בה מהפרק העוסק בשירותי הדת היהודיים ומהפרק העוסק בתכנון ובנייה ומיסוי מקרקעין.

ישראל כץ: אעמוד עתה על עיקרי השינויים שהכניסה ועדת הכספים בסעיפים המובאים בפניכם, לעומת הנוסח שאושר בקריאה ראשונה.

ישראל כץ: תקנות הארנונה לשנת 2001: הסעיף השני בחוק המקורי הוחלף, והוא עוסק עתה רק בהוראות לעניין תקנות הארנונה לשנת 2001.

ישראל כץ: כידוע, היתה אי-בהירות משפטית לגבי גביית הארנונה לשנת 2001, וסעיף זה מסדיר זאת ומאפשר לעיריות לגבות את הארנונה כפי שהיתה בשנה שעברה ובתוספת של עד 1.25%.

ישראל כץ: במקביל בוטל הסעיף שקבע מנגנון להעלאת ארנונה בעיריות שניהלו תקציב גירעוני.

ישראל כץ: תחילתו של סעיף זה ב-1 בינואר 2001.

ישראל כץ: הפרק העוסק בשירותי הדת היהודיים על כל סעיפיו נמשך על-פי בקשת הממשלה.

ישראל כץ: בפרק התחבורה אישרה הוועדה את הסעיף העוסק בתנאים למתן רשיון להפעלת מוניות בשינויים הבאים: במקום אגרה של 160,000, תהיה אגרה של 185,000.

ישראל כץ: כמו כן קבעה הוועדה, שבתקופה של שש שנים מהיום, מי שהוא בעל רשיון ונהג לפחות חמש שנים, וממנה לכל היותר מחצית מהתקופה בחוץ-לארץ, ישלם אגרה של 110,000 שקל בלבד.

ישראל כץ: נוסף סעיף העוסק בחוק פיצויים לנפגעי תאונות דרכים ומסדיר אי-בהירות שהיתה בחוק המקורי, והוא מבטיח כי התוספת למימון פעולות למניעת תאונות דרכים בפרמיה לביטוח רכב, תופנה למועצה ברשות הלאומית לבטיחות בדרכים.

ישראל כץ: בפרק הבריאות, בסעיף העוסק בכלים המינהליים שיש לשר הבריאות ולמנהל לאכיפת הביצוע של הוראות החוק בידי קופות-החולים, הוחלט להאריך את תוקף החוק רק עד 30 בספטמבר 2001, במקום 31 בדצמבר 2001, כפי שהיה בהצעת החוק שעברה בקריאה ראשונה.

ישראל כץ: כמו כן הועברו הסמכויות מהמנכ"ל לשר.

ישראל כץ: הוועדה החליטה, שההוראה המאפשרת לקופות-החולים ולבתי-החולים להגיע להסדרים בעניין ההתחשבנויות על שירותי אשפוז ושירותים אמבולטוריים, בתנאי שיעמדו בכללים שיקבעו שר הבריאות ושר האוצר, תהיה בתוקף רק עד סוף שנה זו, במקום עד סוף 2002.

ישראל כץ: בסעיפים העוסקים בעבודה מועדפת לחיילים משוחררים הוחלט להשאיר את המצב הקיים עד 1 ביולי 2001.

ישראל כץ: ומאותו תאריך ואילך תהיה עבודה מועדפת בחקלאות, בבניין, במלונאות ובתחנות דלק, במקום עבודה בענף הבניין ובחקלאות בלבד, כפי שהיה בהצעת החוק.

ישראל כץ: בסעיפים העוסקים בהעסקת עובדים על-ידי קבלני כוח-אדם הוכנסו שינויים והבהרות.

ישראל כץ: תחילת ההוראה האוסרת העסקת עובד קבלן למעלה מתשעה חודשים נדחית ל-30 ביוני 2001, במקום 28 בינואר 2001.

ישראל כץ: בסעיף העוסק בחוק הדיור הציבורי צמצמה הוועדה את התקופה שבה החוק לא יחול, רק מ-1 בינואר 2001 ועד 31 בדצמבר 2001, במקום עד 31 בדצמבר 2002, וכמו כן קבעה שלא יהיה אדם זכאי להטבות מס על-פיו בתקופה שמיום 1 בינואר 2001 עד יום תחילתו של חוק זה.

ישראל כץ: חוק פעוטות בסיכון נשאר כפי שהיה בהצעת החוק, אך הובטח לוועדה על-ידי נציג האוצר, שמכסת המקומות תוגדל ב-1,000 בכל שנה ותיכנס לבסיס התקציב.

ישראל כץ: הסעיף הקובע שחשב שירות התעסוקה ימונה בידי החשב הכללי ויהיה עובד משרד האוצר אושר, אך תחילתו לביצוע נדחתה ל-1 ביולי 2002.

ישראל כץ: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, זהו חוק ההסדרים כפי שהתגבש לאחר שהממשלה החליטה, כאמור, על משיכת חלק מהדברים, הוועדה עצמה הכניסה תיקונים, ובסופו של דבר יש פה חוק שבנוי על-פי הפרמטרים והדברים שהצגתי כאן.

ישראל כץ: אני מקווה מאוד באופן אישי ובשם ועדת הכספים, שלקראת התקציב בשנה הבאה לא נזדקק לחוק ההסדרים, אלא הדברים יוסדרו בהליך חקיקה רגיל ומסודר בכנסת, ולא נזדקק ברגע האחרון לחקיקה מזורזת, שמטבע הדברים היא לא מעמיקה מספיק ולא מאפשרת לבחון את הדברים לעומקם.

ישראל כץ: יש נושאים שהוצאו מראש, כאמור, מתוך החוק – הפרק הדן בנושא החקלאות ובנושא האנרגיה, הגז והנפט.

ישראל כץ: חלק מהדברים האלה – הוועדה התחייבה להביא את החוק לקריאה שנייה ושלישית מייד לאחר סיום הפגרה כאן בכנסת.

ישראל כץ: ברשותך, גברתי היושבת-ראש, אני פונה אל חברי הכנסת ומבקש שלאחר הדיון בחוק ההסדרים הכנסת תאשר אותו, על מנת שייתוסף לחוק התקציב שיוגש לכנסת ולחוקים הנוספים ולאפשר לממשלה לצאת כלכלית לדרך.

ישראל כץ: תודה רבה.

מקסים לוי: האם השינויים הונחו כאן?

ישראל כץ: ודאי.

ישראל כץ: כל הפיצולים וכל השינויים כבר הונחו ועוצבו היום.

ישראל כץ: הכול מסתמך על ההצבעה שכבר היתה היום בכנסת.

ישראל כץ: תודה רבה.

יהודית נאות: תודה לחבר הכנסת כץ.

יהודית נאות: אנחנו נפתח בדיון על ההסתייגויות.

יהודית נאות: ראשון הדוברים – חבר הכנסת אילן גילאון, אחריו – חבר הכנסת יוסף לפיד.

יהודית נאות: לכל דובר מוקצבות 15 דקות.

דוד טל: זה בהתאם למספר ההסתייגויות.

דוד טל: כל הסתייגות חמש דקות.

יהודית נאות: יש הסכמה, חבר הכנסת טל, שכל דובר ידבר 15 דקות.

דוד טל: גברתי, לא שאלו אותי וגם לא הסכמתי.

יהודית נאות: היות שלא אני היא זו שהחליטה על סדר-היום, תצטרף לפנות לאלה שהציעו.

יהודית נאות: חבר הכנסת גילאון, בבקשה.

אילן גילאון: גברתי, ראשית תרשי גם לי לברך אותך בהנאה רבה – וכבוד רב הוא לי שנבחרת להיות סגנית יושב-ראש הכנסת – בישיבה הראשונה שאת מנהלת; חברתי הטובה, חברת הכנסת יהודית נאות, שעכשיו היא גם סגנית יושב-ראש הכנסת.

יהודית נאות: תודה רבה.

אילן גילאון: צר לי שאנחנו צריכים להתחיל את הדיון הזה של ימי חולין עם עוד קורבן חף מפשע.

אילן גילאון: תינוקת קטנה מחברון, שתיטמן בקבר קטן, היא שוב קורבן של טיפשותנו שלנו, אנחנו, האנשים המבוגרים, בכל מקום אשר אנחנו נמצאים בו.

אילן גילאון: בוב דילן אמר פעם, שהפחד הכי גדול בעולם הוא הפחד להביא ילדים לעולם, גברתי.

אילן גילאון: הפחד הזה הוא פחד מצמרר כל כך.

אילן גילאון: אנחנו צריכים לעשות כל אשר לאל ידנו כדי להבטיח, שהילדים שלנו ישתחררו מן הפחד הזה.

אילן גילאון: וכך דור אחרי דור אנחנו אומרים את הדברים הללו, וחוזר חלילה.

אילן גילאון: את הדברים האלה אנחנו אמרנו לילדינו, ועכשיו גם להם יש הילדים שלהם, והפחד הזה עדיין נשאר.

אילן גילאון: וכל כך חבל.

אילן גילאון: נשמה טהורה ותמימה שבאמת לא היתה אשמה בשום דבר.

אילן גילאון: אינני מכיר אישית את הילדה.

אילן גילאון: אני מאחל החלמה לאבא ותנחומים למשפחה, כי הכאב הוא כאב גדול, והוא כאב של כולנו.

אילן גילאון: מכאן אני עובר לענייני החולין, גברתי, ואולי ההסתייגות הכי גדולה שצריכה להתקבל כאן היא באשר לחוק הזה שנקרא חוק ההסדרים; אולי טוב יותר היה לקרוא לו "חוק המסתדרים".

ויצמן שירי: חוק ההסברים.

אילן גילאון: חוק ההסברים, זה החוק הנצחי שאנחנו עושים כאן, חבר הכנסת ויצמן שירי.

אילן גילאון: אבל אולי חוק המסתדרים היה שם טוב יותר, כי יכולנו בסך הכול לקבל באהדה ובחיבה רבה חוק שכזה, משום שכאשר אנחנו מדברים על חוק הסדרים אנחנו יוצאים מנקודת הנחה שיש איזה מכניזם שאנחנו צריכים לסדר, גברתי, דברים שהעיוות של החיים, של הביורוקרטיה, של קבלת ההחלטות, העניינים האלה נשארים בחוץ, ואנחנו באים לאזן ולתקן במובן שאנחנו מטפלים בבלתי שווים בצורה בלתי שווה.

אילן גילאון: לכן, הדבר הראשון שצריך לראות, עוד לפני שקוראים מה נכנס לחוק ההסדרים, אם באמת היינו מתכוונים לחוק הסדרים, גברתי, היינו צריכים לראות קודם כול מי נעדר מחוק ההסדרים.

אילן גילאון: וכרגיל, מי שנעדר מחוק ההסדרים הם אותם אנשים, אוכלוסיות קבועות שהן האוכלוסיות החלשות הלא-מאורגנות, הלא-מסתדרות, שאין מי שיסדר אותן, שאין להן הסתדרות, שהן לא מסודרות בשום צורה ובשום מסגרת, גברתי.

אילן גילאון: אלה שוב אותם ילדים, אותם חולים, אותם נכים, אותם זקנים, ושוב אותם בדואים, שוב אותם ערבים, שוב אותם אנשים שכבר הרבה הרבה זמן נמצאים במקום שלגביו קיים העיקרון של מי שנדפק פעם יידפק לכל חייו.

אילן גילאון: זה אולי העיקרון של חוק ההסדרים.

אילן גילאון: לכן השם הזה, חוק ההסדרים, מקומם אותי ועושק את בשרי ואני כל כך מתנגד לו, כי לאיזה צורך החוק הזה?

אילן גילאון: הרי כל שנה, גברתי, כמו "נחום תקום", תמיד אנחנו מגיעים אל הדבר הזה שעינויים עושים אותו, לא בשר ודם.

אילן גילאון: את תקציב המדינה, בסופו של דבר צריך לעשות מהר מהר, בחוק הסדרים חפוז, כדי לסדר את העניינים, כי אף פעם, אף פעם, גברתי, אף פעם אין לנו זמן גם לומר איזו אמירה לגבי התקציב.

אילן גילאון: עד כדי כך מגיעים הדברים, גברתי, שלפעמים אני חושב, שהתקציב הזה, ואני בעיקר מתכוון לתקציב הפיזי הזה, שמגיע לשולחנות שלנו בקופסה ששוקלת 14-13 קילו תקציב, גברתי, אולי הוא בעצם אותו תקציב עוד מהתקופות של שמחה ארליך המנוח, עולה אלינו ממרתפי הכנסת, המשכפל משכפל אותו מחדש, ומדי פעם מחליפים לנו למעלה את הכריכה.

אילן גילאון: פעם היא בצבע בז', פעם בצבע תכלת, כדי לא לשעמם וכדי שאולי גם אנחנו לא נחשוד במי שבא לסמא את עינינו בהרבה הרבה מאוד נתונים, וכדי להיות מאוד מאוד מאוד חפוזים בתכנון.

אילן גילאון: ומה שיש בתקציב הזה, כמו שהיה בתקציב הקודם, וכמו שהיה בתקציב הקודם לקודם, בתקציב הקודם לקודם, והפלא ופלא בכלל לא היה כאן הבדל בין ימין ובין שמאל, כי כאילו מעשה מכוון מלמעלה, כאילו מידי שמים הדבר קורה, שאנחנו מביאים תחילה את חוק ההסדרים, ולאחר מכן תקציב שכאילו תכליתו לסדר את מרבית האנשים, וכל הזמן.

אילן גילאון: לכן, גברתי, לא רק אין בשורות בתקציב הזה.

אילן גילאון: קורה, שומו שמים, מעשה שהוא מעשה קפקאי לגמרי, כל מיני אנשים שבתפקידם הקודם, שהיה לא מזמן, חוקקו חוקים ואמרו את הדברים ברחל בתך הקטנה, ותקעו לנו כף באמירה שהם באים להיטיב עם הציבור, ולפתע פתאום החליפו כובעים, גברתי.

אילן גילאון: פתאום, מי שהיה מחוקק פופוליסטי, היום כל דבר שבא להיטיב עם יותר אנשים הוא דבר פופוליסטי, ותיכף אומר גם על זה משהו, פתאום האנשים הללו, כאשר הם אחראים לאוצר המדינה – אוצר של מדינה איננו אוצר של מפעל ושל חברה; הוא אוצר של חברה לאומית, לא של חברה פרטית – כאילו השתנו היוצרות, והאנשים הללו כבר סובלים מכזאת סכיזופרניה שהם עצמם מצביעים נגד עצמם.

אילן גילאון: זכרתי את מחזה התעתועים הזה כאשר ראיתי את חבר הכנסת הקודמת, היום שר המשפטים, שהיה קודם לכן שר האוצר מאיר שטרית כנגד בייגה שוחט בוועדת הכספים, וסיפרו לי עוד קודם לכן, שכך נהג בעבר חבר הכנסת בייגה שוחט כלפי מאיר שטרית, והיום שוב התחלפו היוצרות, משום שהאחד הוא שר האוצר והאחר הוא חבר הכנסת, ובעצם זה מה שקובע.

אילן גילאון: אולי אפשר לעשות את הדברים הרבה יותר פשוט, גברתי.

אילן גילאון: אולי לא תמיד צריך להכפיל כל דבר בשניים כדי לחלק ברגליים.

אילן גילאון: הרי כל אחד שעולה לדוכן הזה, בין שהוא שר בממשלה, בין שהוא סגן שר, בין שהוא מהקואליציה ובין שהוא מהאופוזיציה, אומר לא לתקציב, לא לתקציב הזה פיללנו, אבל כצוק העתים אנחנו בנינו תקציב שכזה, שאיננו מיטיב עם אף אחד.

אילן גילאון: בינתיים, השנים נוקפות והתקציבים הללו, כחוט השני מה שעובר בהם הוא דבר אחד בלבד, גברתי, חלוקה שבה יותר ויותר אנשים בחברה הישראלית מקבלים פחות ופחות מן האוצר הלאומי ופחות ופחות אנשים מקבלים יותר ויותר.

אילן גילאון: אפשר להמחיש את זה בתלי תלים של דוגמאות, והרי ימי התקציב הם ימי הצהרה, ימי כוונה.

אילן גילאון: בימים האלה אנחנו לפחות היינו יכולים להגיד איך היינו רוצים שהחברה שלנו תיראה.

אילן גילאון: זהו מכשיר לאיזון חברתי בכל העולם המתקדם.

אילן גילאון: אנחנו לפעמים מנסים להיות חיקוי של פלסטיק של כל מיני חברות.

אילן גילאון: ראיתי כל מיני שרים, השרים החדשים וגם הקודמים – אגב, לא צריך לעשות פה איפה ואיפה בין ממשלות – משווים לעצמם פוזה של מנהיגים אמריקנים, או מנהיגים נורבגים.

אילן גילאון: אני אומר, שעד שנגיע לרמה הזאת, אנחנו שיש לנו פוטנציאל להיות אור לגויים, יש לנו עוד כמה קילומטרים טובים ללכת.

אילן גילאון: לפני שנהיה אור לגויים, אולי קודם נהיה צרפת, הייתי אומר, אחרי זה אולי דנמרק, ובסופו של דבר גם אור לגויים.

אילן גילאון: והמכשיר הזה, מאז אני עומד על דעתי, מאז זיכרוני קיים, למעט באמת תיקונים קוסמטיים לגמרי, לא היה מכשיר לשינוי חברתי.

אילן גילאון: הרבה מאוד אנשים מדברים ומשתמשים במלה "חברתי" בבזבוז משווע, כאשר חלק מהאנשים הם פשוט אנשים חברותיים מאוד, וחלק מהאנשים הם חברה'מנים מאוד, וחלק מהאנשים מדברים על הדבר הזה בלי להבין שבסופו של דבר יש משמעות אחת לתפיסה החברתית – מרכזיותו של היחיד בתוך החברה; משמעות שבה לא המדינה במרכז ולא הביטחון במרכז ולא התורה במרכז, אלא אחד במרכז וכל השאר באים לשרת אותו.

אילן גילאון: בעצם הייתי רוצה שיהיו ארבעה אבות מזון לחוק ההסדרים הזה, שאני הייתי מאוד רוצה, יחד עם חברי בסיעה ואני מניח עוד חברים רבים פה, חלקם באופן סמוי וחלקם באופן גלוי, כדי לתקן תיקונו של עולם, משום שאני חי בחברה שאני רוצה שתהיה סולידרית, אולי מתוך מניעים אינדיבידואליים של כל אחד מאתנו.

אילן גילאון: אני מוכן לדבר על תפיסת עולם שהיא סוציאליסטית אינדיבידואלית; סוציאליסטית, הייתי אומר אורטופדית.

אילן גילאון: תפקידו של תקציב ותפקידה של ממשלה כתפקידו של סנדלר ותפקידה של סנדלרייה, לאפשר רפידה מתאימה לכל אזרח במדינת ישראל, שמן המקום שבו הוא נמצא יוכל לקפוץ ככל שניתן גבוה ולהגיע ככל שניתן רחוק, עצמאי, כאזרח מועיל, בהתאם למידת המסמרים ולמידת העור ולמידת החוט שיש לנו כדי לתפור את הנעליים האלה בצורה הוגנת וצודקת, ולא לבנות גילדות של אינטרסים, כאילו אנחנו, באמצעותם, מתיימרים להגיד מה טוב לציבור ומה טוב לעם.

אילן גילאון: כאשר אומרים לי: טוב לעם, אני תמיד חושד במונחים האלה, במשפטים האלה, באנשים האלה שאומרים את הדברים הללו.

אילן גילאון: הרי מהו תקציב אם לא אותו דיסק קשיח שמרכז בתוכו את מירב המאוויים של חברה, של סך כל הפרטים שבתוכה.

אילן גילאון: אנחנו לא עושים את הדברים האלה, משום שכל הזמן, באופן מתמיד, אנחנו חברה, אנחנו ממשלה שמשתחררת ככל יכולתה מן האחריות החברתית שלה לאזרחיה, מבקשת להפריט את עצמה לדעת בכל מקום אפשרי, כדי להפוך היא עצמה לחברת אחזקות, כי כנראה כך יותר קל.

אילן גילאון: במקומות שנשארת העזובה, גברתי, צומחות אותן עמותות הרוחשות טוב, בחלק מן המקרים רוחשות פחות טוב, או יש תשלום דמי תיווך בחלק מן המקרים, והן אומרות: הבה אנחנו נסדיר את העניינים, משום שהדברים לא הולכים כאן.

אילן גילאון: כשהמדינה לא נותנת חינוך, מייד יש מי שמתנדב לתת אותו במקומה.

אילן גילאון: אני מכיר רק עמותה אחת, קוראים לה: ממשלת ישראל.

אילן גילאון: היא העמותה היחידה והבלעדית שצריכה לנהל את העניינים כאן.

אילן גילאון: ודאי שאני, כמובן, בעד משק פלורליסטי ומגוון, כיאה לחברה דמוקרטית מערבית עם טכנולוגיה מתפתחת.

אילן גילאון: עם זאת, אני אומר, גברתי, שהמושג laissez faireכבר פשט את הרגל אפילו במקומות שאנחנו מנסים לפעמים להיות חיקוי של פלסטיק שלהם.

אילן גילאון: הייתי אומר, שבמקום laissez faire, הייתי מתחיל בלהיות "פייר" קודם כול.

אילן גילאון: מה זה laissez faire, הבוקר נתתי דוגמה.

אילן גילאון: אם נניח חבר הכנסת שאול יהלום ייכנס לתגרה עם חבר הכנסת – – –

דוד טל: רן כהן.

אילן גילאון: לא.

אילן גילאון: רן כהן בנוי טוב.

אילן גילאון: לא הזכרתי גם אותך, חבר הכנסת דוד טל.

אילן גילאון: מי נמצא שם, תאופיק?

יהודית נאות: טלב.

אילן גילאון: טלב אלסאנע.

אילן גילאון: זו דוגמה פנטסטית.

אילן גילאון: אנחנו לא נתערב.

אילן גילאון: האין בכך התערבות בתוצאות, גברתי, בסופו של דבר, במה שיקרה כתוצאה מן המאבק הזה?

אילן גילאון: תראו מה אנחנו עושים בחוק ההסדרים, כחלק ממחשבה.

אילן גילאון: היתה מחשבה, גברתי, להוריד את סעיף 40 בחוק הביטוח הלאומי, דבר שהנכים השיגו אותו אחרי מאבק של 37 ימים, ולצורך המאבק שלהם לא היה צריך לא 37 ימים ולא 37 שעות ואפילו לא 37 דקות.

אילן גילאון: זה היה דבר שהיה צריך לבוא בהסדר מתוכנו.

אילן גילאון: הם השיגו אותו.

אילן גילאון: אומנם הם שמו את זה לאל, כי זה היה פשוט דבר טראומטי, לקחת מן הילד הנכה השני במשפחה ולהקפיא לו את הקצבה, גברתי.

אילן גילאון: את ספרי הלימוד הם הולכים להקפיא בהרבה מאוד מקומות, ואנחנו יודעים מה העלות של סל ספרים כזה במשפחה שלה שלושה וארבעה ילדים, והדברים האלה נחוצים.

אילן גילאון: זה 700 ו-800 שקל לסל אחד.

אילן גילאון: גברתי, הספר היחיד שצריך היה לגנוז זה אולי ספר התקציב ולא את הספרים שילדים צריכים בבית-הספר.

אילן גילאון: מכאן אנחנו מתחילים את המהפכה.

אילן גילאון: כשדיברנו על מה נעדר מתוך חוק ההסדרים, הייתי מצפה שמה שיבוא בחוק ההסדרים זה ההסדר של חולי נפש בקהילה.

אילן גילאון: את זה הייתי הולך לסדר, אם הייתי צריך לסדר עניין דחוף.

אילן גילאון: מול הדברים הללו יש צרכים שהם צרכים אחרים.

אילן גילאון: גברתי, לבי לא גס.

אילן גילאון: אני מכבד כל אדם בדרכו, באמונותיו.

אילן גילאון: אני לא בז אפילו לא לטכנולוגיות של ההלכה, אני בעד זה, כי אני חושב שזהו צורך מסוים.

אילן גילאון: אני מביא דוגמה שהיא לא בחוק ההסדרים, אבל היא בכל מיני הסדרים שקיימים במדינה שלנו.

אילן גילאון: לפני שבוע התווכחתי עם ראש עיריית טבריה לגבי הכביש המערבי לטבריה.

אילן גילאון: זה כביש שעולה 11 מיליון שקל, שבהם יש השקעה של 4 מיליוני שקלים בבניית ארובות להוצאת הטומאה, בגלל החשש שהכביש עובר מעל בית-קברות.

אילן גילאון: אולי החשש הזה הוא חשש רציני, ואני בטוח שהכוהנים גם צריכים להגיע לטבריה, אבל כמעט כל מדינת ישראל בנויה על בתי-קברות.

אילן גילאון: ואם כבר אנחנו מדברים על טכנולוגיות כאלה, אולי אפשר למצוא טכנולוגיות קצת יותר זולות, כי שימוש ב-4 מיליוני שקלים בטבריה יכול להיות הרבה יותר דחוף לבניית פנימיית יום, לתחנה לאם ולילד, לטיפול פסיכולוגי, למנה חמה לילד, מה שלנו היה בשנות ה-60 כשלמדינה היה הרבה פחות.

אילן גילאון: אצלי בבית-הספר באשדוד, גברתי, היתה לנו מסעדה ושם אכלו הילדים מנה חמה אחת.

אילן גילאון: יכול להיות שזאת היתה המנה החמה היחידה.

אילן גילאון: אני גומר עם מנה חמה, שאני יודע שזה מה שאתה אוהב, חבר הכנסת לפיד.

אילן גילאון: היות שיש לי עוד זמן, הנאום שלי עוד ארוך; אני יכול לדבר על העניין הזה שנים, תאמינו לי.

אילן גילאון: לצערי, אני אדבר עד שיכחילו לי הידיים, ושום דבר כאן לא יקרה.

יוסף (טומי) לפיד: אין צופים כי יש עכשיו חדשות.

אילן גילאון: אבל אתה צופה בי ואני אוהב להופיע לפניך.

אילן גילאון: אני לא יודע אם הערבים הם אותם ערבים או הים הוא אותו ים, התקציב הוא כנראה אותו תקציב.

אילן גילאון: תודה.

יהודית נאות: תודה רבה לחבר הכנסת גילאון.

יהודית נאות: חבר הכנסת יוסף לפיד, בבקשה.

יוסף (טומי) לפיד: גברתי היושבת-ראש, הרשי נא לי להתחיל בברכה לך אישית על שהתמנית לאחת מסגני היושב-ראש של הכנסת.

יוסף (טומי) לפיד: גאוותה של שינוי עלייך, על תרומתך החשובה לבית-המחוקקים עד כה ועל ההכרה שקיבלת עם המינוי הזה.

יוסף (טומי) לפיד: אני בטוח שתתרמי לעבודתה ההוגנת והיעילה של הכנסת.

יהודית נאות: תודה רבה.

יוסף (טומי) לפיד: אני רוצה לפתוח את דברי בהבעת זעם על רצח התינוקת בחברון.

יוסף (טומי) לפיד: אני חושב, שהתנועה העממית, כביכול, של הפלסטינים בהתקוממות המיותרת והרצחנית שלה, הגיעה הפעם לשפל המדרגה.

יוסף (טומי) לפיד: זה אפילו לא רצח מקרי שלתוכו נקלעה גם תינוקת.

יוסף (טומי) לפיד: זה ביצוע של צלף, שידע לאן ובמי הוא יורה.

יוסף (טומי) לפיד: זה אומר, שהיה פלסטיני צלף, שראה מולו בכוונת הטלסקופ שלו ראש של תינוקת וירה, לא פעם אחת אלא פעמיים, כדי להיות בטוח שהתינוקת הזאת נרצחה.

יוסף (טומי) לפיד: אין שפלות גדולה מזאת.

יוסף (טומי) לפיד: אנחנו שולחים את תנחומינו למשפחה ולאב הפצוע.

יוסף (טומי) לפיד: ועכשיו אני רוצה לעבור לנושא שאנחנו דנים בו בשלושת הימים האלה של סגירת התקציב.

יוסף (טומי) לפיד: אני קיוויתי, שלפחות תועלת אחת תצמח מממשלת האחדות החרדית, בזה שבהיותה קואליציה מסיבית כל כך היא לא תהיה נתונה לסחיטות, מפני שלא די במפלגה אחת שותפה לקואליציה כדי למוטט את הממשלה, ולכן יש לה כוח עמידה גדול יותר מזה שיש לממשלות התלויות ברוב של קול אחד או שניים או שלושה קולות.

יוסף (טומי) לפיד: מתברר שטעיתי.

יוסף (טומי) לפיד: הולך ומתמסמס חוק ההסדרים, מפני שכוח הסחיטה של השותפים גדול יותר מכוח העמידה של הקואליציה.

יוסף (טומי) לפיד: כמובן, בראש מערכת השחיתות הזאת צועד חוקו של חבר הכנסת הלפרט, שמכונה בלשון אורווליאנית "חוק משפחות ברוכות ילדים", בעוד שידוע שמשפחות כל כך גדולות מאוד מתקשות לברך על הילדים שלהן, כי אין להן מספיק מקום מגורים ואין מספיק מזון ואין מספיק חינוך.

יוסף (טומי) לפיד: החוק המושחת הזה, שאומר שארבעת הילדים הראשונים, ביחד, מקבלים תמיכה יותר קטנה מהילד החמישי, שהוא לבדו מקבל 855 שקלים בחודש, הוא אפליה גמורה של הציבור החילוני, כי הרי לציבור החילוני אין חמישה ילדים.

יוסף (טומי) לפיד: חמישה ילדים יש רק אצל חרדים, ערבים ובדואים.

יוסף (טומי) לפיד: החוק המושחת הזה בעינו עומד, מפני שאין בכוחה של הקואליציה לבטל אותו, אף שהיא נושאת עכשיו את הדגל של ביטול החוקים הפרטיים שנחקקו בתקופת האנרכיה שקדמה לנפילת ממשלת ברק.

יוסף (טומי) לפיד: אבל, השאלת ספרים, החוק שאת הצעת, גברתי היושבת-ראש, השאלת ספרים על חשבון הציבור לילדים בבתי-הספר, זה, כמובן, נכלל בביטולים.

יוסף (טומי) לפיד: מדוע?

יוסף (טומי) לפיד: מפני שבישיבות ממילא נותנים את הגמרות חינם אין כסף, והספרים המושאלים הם ספרים חילוניים, ולמה שילמדו ילדים מתוך ספרים חילוניים?

יאיר פרץ: אתה משמיץ אותנו.

יאיר פרץ: הצבענו בעד הצעת החוק.

יוסף (טומי) לפיד: מיותר שילמדו.

יוסף (טומי) לפיד: נכון, חברי מש"ס?

יוסף (טומי) לפיד: כל לימוד חילוני הרי הוא לא לשם שמים.

יוסף (טומי) לפיד: כל לימוד חילוני מיותר, אף כי החילונים אחר כך צריכים לפרנס את החרדים שלא עובדים, כי הם צריכים ללמוד תורה.

יוסף (טומי) לפיד: אין להם פנאי לעבוד.

יוסף (טומי) לפיד: מספיק שיעבדו החילונים – –

נסים זאב: תתבייש.

נסים זאב: אתה מפרנס אותי?

נסים זאב: אתה חילוני ואני דתי – אתה מפרנס אותי?

יוסף (טומי) לפיד: – – מספיק שהחילונים ישלמו מסים, מספיק שהחילונים ילכו לצבא.

יוסף (טומי) לפיד: אנחנו נשב בבית ונלמד, והחילונים ישלמו עבורנו.

יוסף (טומי) לפיד: לא כן?

יוסף (טומי) לפיד: ולכן הממשלה הזאת מתחילה את עבודתה ברגל שמאל, והדיון על התקציב הזה הוא דיון סרק, והוא בושה לכל מי שיושב בקואליציה הזאת.

יוסף (טומי) לפיד: כדי שלא יאמרו שאנחנו רק מבקרים, אני רוצה להציע הצעה מעשית, ואנחנו גם נפרסם אותה.

יוסף (טומי) לפיד: הרי רוב המסים מוטלים על שכבות הביניים.

יוסף (טומי) לפיד: שכבות ביניים הן אותן שכבות שעובדות קשה, שמתגייסות לצבא, שעושות את שירות המילואים ומשלמות את רוב המסים, לעתים קרובות 60%, כאשר ידוע שכל מס מעל 50% הוא מס בלתי מוסרי ובלתי אפקטיבי גם יחד.

יוסף (טומי) לפיד: ובכן, לפי החישובים שאנחנו עשינו, ניתן לחסוך מהמסים המוטלים על שכבות הביניים 3.8 מיליארדי שקל, כדי להוריד את נטל המס על שכבות הביניים ל-50% מקסימום.

יוסף (טומי) לפיד: את הכסף הזה ניתן לכסות משלושה מקורות: יותר מ-2.8 מיליארדי שקל מבזבוזים לצורכי דת, שמי שרוצה בהם שישלם מכיסו; זה כולל, כמובן, את המועצות הדתיות, שהיה צריך לחסלן מזמן; וזה כולל את משרד הדתות, שכבר נסגר פעם אחת ואחר כך נפתח מחדש.

דוד טל: חבר הכנסת לפיד, למה שלא נאמר, לפי השיטה שלך, שמי שרוצה לצרוך, למשל, צריכה של רווחה, או מי שרוצה לצרוך בריאות או חינוך, שישלם מכספו שלו והממשלה לא תהיה אחראית לזה?

יוסף (טומי) לפיד: הרי אנחנו חיים על-פי הדמוקרטיה המוצלחת, המצליחה והחזקה ביותר בהיסטוריה האנושית, ארצות-הברית.

יוסף (טומי) לפיד: על-פי החוקה האמריקנית אסור לממשלת ארצות-הברית להוציא גרוש אחד על צורכי דת.

יוסף (טומי) לפיד: אני רוצה ללכת, לא בעקבות אפגניסטן ולא בעקבות אירן, אני רוצה ללכת בעקבות ארצות-הברית.

דוד טל: אני רוצה ללכת בעקבות מדינת ישראל.

יוסף (טומי) לפיד: אני רוצה מדינת ישראל אחרת, לא מדינת ישראל שבה מיעוט מפרנס רוב; לא מיעוט, כי הרי החילונים הם הרוב, אבל הם אלה שנאלצים לשלם מכספם גם בעבור אלה שלא עובדים, וזה בלתי צודק, החבר דוד טל, וזה לא יחזיק מעמד, כי יש גבול לכוח הסבל של הציבור החילוני ויש גבול לכמה משפחות כל אדם חילוני יהיה מוכן לפרנס.

יוסף (טומי) לפיד: זה לא יחזיק מעמד לאורך ימים, וכבר יש היום רבנים שמבינים זאת.

יוסף (טומי) לפיד: רבותי, אפשר לחסוך 3.5 עד 3.8 מיליארדי שקלים אם מבטלים את ההוצאות המיותרות לצורכי דת, אם מבטלים את המשרדים הממשלתיים המיותרים, שביניהם יש כמה שנוצרים עכשיו כדי לשרת שרים מיותרים, ואם מבטלים חלק גדול מההעברות לכיסוי חובות של מועצות מקומיות, שניפחו את הדפיציט שלהן מתוך ביטחון שהתקציב של הממשלה יכסה את הדפיציט.

יוסף (טומי) לפיד: צריך ללמד את ראשי הערים ואת ראשי המועצות לחיות בתקציבים שלהם.

יוסף (טומי) לפיד: זו הצעתנו.

יוסף (טומי) לפיד: אני מודע לכך שהסיכוי שהיא תתגשם בשלטון הנוכחי, תחת הקואליציה הזאת, הוא אפסי, אבל חשוב שהדבר יישמע, כי אני לא חושב שאפשר לדרוש מהחלק היצירתי, היצרני של האוכלוסייה, משכבות הביניים, שנושאות על הכתפיים שלהן את נטל מדינת הרווחה, מהציבור שהוא חוט השדרה של החברה הישראלית, מהציבור שבלעדיו אין יצוא ואין ביטחון, ויש רק תפילות שעולות לשמים ואינן חוזרות ולא עוזרות לאף אחד.

יוסף (טומי) לפיד: רבותי, אם הממשלה הזאת בהרכבה הענקי הזה, המנופח הזה, הקואליציה המסיבית הזאת לא מסוגלת לעמוד בסחטנותן של המפלגות השותפות, ואפילו בשעה זו עוד מתנהל משא-ומתן ובגלל זה מאחרים עם הבאת החוקים להצבעה, הרי אין שום תקווה להבראת המשק הישראלי, ומסיבה זו מובן ששינוי תצביע נגד התקציב.

יוסף (טומי) לפיד: תודה רבה.

דוד טל: תודה רבה.

דוד טל: חברת הכנסת נעמי חזן, ואחריה – חבר הכנסת נחום לנגנטל, שעסוק במשא-ומתן הקואליציוני בוועדת הכספים, ואחריה – חברת הכנסת חוסניה ג'בארה, שלא נמצאת כאן, וחברי הכנסת יגאל ביבי ואברהם פורז.

נעמי חזן: אדוני היושב-ראש ושלושת חברי הכנסת הנוכחים, מטבע הדברים, בדיוני תקציב וחוק ההסדרים יש לחברי הכנסת אפשרות להתבטא בסדרה של נושאים.

דוד טל: אפילו אפשר לקרוא שירה.

נעמי חזן: אין לי כוונה לקרוא שירה, לפחות לא בסבב הזה.

נעמי חזן: ייתכן שבהמשך גם אמצא שירים מתאימים לנושאים.

דוד טל: דדי צוקר, בשבתי על הכיסא הזה לפני כמה שנים, קרא שירה של אלתרמן ושל הזז.

נעמי חזן: זו גם הזדמנות לחילופי דברים בצורה סבירה בין היושב-ראש לבין הנואם או הנואמת, ולפעמים אני יושבת שם.

דוד טל: גברתי, את לא חושבת שיש מין זילות בכנסת כשבעצם באים לדון בתקציב, אחד הדברים החשובים במדינת ישראל, וקוראים שירה, אף שכל אחד לפי השקפת עולמו.

נעמי חזן: משום שאני לא עומדת לזלות את הכנסת ולא את הנוכחים בישיבה הזאת, אני דווקא רוצה את עזרתך, אם תרשה לי.

דוד טל: אני אעזור לגברתי, בבקשה.

נעמי חזן: אני רוצה להתחיל לדון בדיוק בנושא שעומד על סדר-יומנו: חוק ההסדרים במשק המדינה, וכמובן גם חוק התקציב.

נעמי חזן: אני רוצה לדון אחד לאחד בחוקים שהממשלה הנוכחית החליטה שהיא רוצה להקפיא אותם, אף-על-פי שאתה בתור יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות היית מאוד מעורב בהעברתם.

נעמי חזן: אתחיל בחוק השוואת זכויות פנסיה לאלמן ולאלמנה.

נעמי חזן: כידוע לך, אני אומרת בתור פמיניסטית, שנוצר מצב מוזר שהאלמנות נהנו מזכויות פנסיה גדולות מזכויות האלמנים.

דוד טל: זה רק משום שבזמנו הגבר היה ראש המשפחה והמפרנס העיקרי, אבל לאחר מכן זה השתנה.

נעמי חזן: בזמנו, אבל השתנו דברים.

נעמי חזן: אם אני לא טועה, 43%, אם לא 44% מכוח העבודה בישראל הוא מנשים.

נעמי חזן: אנחנו במקום מצוין מהבחינה הזאת בעולם.

נעמי חזן: לכן היה צריך לתקן את החוק ולהביא לשוויון מגדרי במלוא מובן המלה בין הגבר לבין האשה.

נעמי חזן: אם תרשה לי, אדוני היושב-ראש, הייתי רוצה לשאול אותך: כמה זמן עמלתם על הקריאות השונות של הצעת החוק?

דוד טל: אני מוכן לומר לגברתי.

דוד טל: אני מסכים עם גברתי, שהכוח, הכושר והיכולת של פקידי האוצר עולים עשרות מונים על הכושר והיכולת של חברי הכנסת.

דוד טל: חבר כנסת יכול לעבוד על חוק שנה שלמה, לפעמים שנתיים, בא איש אוצר ובהינף יד או במשיכת קולמוס הוא יכול לבטל את החוק הזה.

דוד טל: זה דבר אנטי-דמוקרטי, אבל זו איזו מסורת עתיקת יומין בבית הזה, והגיע הזמן לשנות אותה.

נעמי חזן: מסורת מאוד לא מקובלת ומאוד אנטי-דמוקרטית.

נעמי חזן: אנחנו בית-מחוקקים, אנחנו הפרלמנט של מדינת ישראל, התפקיד הראשון שלנו הוא לחוקק חוקים בעלי ערך נורמטיבי במדינה הזאת, וחלק מאתנו לוקח את המלאכה הזאת ברצינות מרבית.

נעמי חזן: אדוני, אף-על-פי שאנחנו חלוקים בנושאים אחרים, מבחינת המחויבות שלך לנושאים של צדק חברתי אני חושבת שהצלחנו לשתף פעולה בסדרה של חוקים צודקים.

נעמי חזן: באים חברי כנסת מחוקקים ועמלים על חקיקה של השוואת זכויות פנסיה לאלמן ולאלמנה, ואחרי עבודת החקיקה הארוכה הזאת יוצא חוק והחוק מוקפא.

נעמי חזן: תעזור לי, אדוני.

דוד טל: אני אעזור לך, אגיד לך מה.

נעמי חזן: רגע אחד.

נעמי חזן: יש לי רשימה ארוכה, ומשום שבכל פעם שאני עולה אני מתכוונת להזכיר את החוקים שעומדים להקפיא, שיתוף הפעולה שלך אתי עכשיו חשוב מאוד.

דוד טל: אולי אני אעזור לגברתי בדבר אחד ואקל עלייך בשאר הדברים.

דוד טל: ראי, חברת הכנסת נעמי חזן, עמיתתי, גם את, ואני מוכרח לומר שגם אני, היינו שותפים לא מזמן, בשנה שעברה, לממשלה שעשתה אותו דבר.

דוד טל: אולי אמרנו אותם דברים, אבל בצורה כזאת או אחרת נתנו יד לזה.

נעמי חזן: לא נתנו יד להקפאת חוקים.

דוד טל: אותו דבר – מחיקת חוקים, דחיית חוקים.

נעמי חזן: לא לדחייה ולא להקפאה.

דוד טל: מה קרה עם חוק יום חינוך ארוך?

דוד טל: מה קרה עם חוק עיירות הפיתוח?

נעמי חזן: עוד לא הגעתי לזה, אדוני.

נעמי חזן: בין החוקים שחוקקו בוועדה שלך והוקפאו, או שיש כוונה להקפיא אותם, חוק הביטוח הלאומי [נוסח משולב], חוק הבטחת הכנסה (תיקון מס' 15), חוק תכנון ובנייה שהוא פחות חשוב.

נעמי חזן: אני רוצה להתעכב דווקא על הצעת חוק שלא היתה בוועדה שלך, חוק השאלת ספרי לימוד.

נעמי חזן: חברת הכנסת יהודית נאות וחבר הכנסת זבולון אורלב הציעו לפני כשנה הצעת חוק בדבר השאלת ספרי לימוד לתלמידים.

נעמי חזן: אין הורה אחד שלא מבין, שבלי ספרי לימוד אי-אפשר להתחיל את הלימוד.

נעמי חזן: אבל מה לעשות שיש הרבה משפחות במדינת ישראל שאין להן כסף לקנות את ספרי הלימוד הדרושים לילדים שלהן?

נעמי חזן: לכן חברו יחד חבר הכנסת אורלב וחברת הכנסת נאות – שוב, לא באותו צד של הקשת הפוליטית – והציעו, שהמדינה תרכוש ספרים והתלמידים ישאלו את הספרים, כדי לאפשר להם ללמוד.

נעמי חזן: בזמנו דווקא חבר הכנסת יוסי שריד, יושב-ראש האופוזיציה היום ואז שר החינוך, הסכים להצעת החוק, משום שהיא צודקת.

נעמי חזן: יש לזה משמעויות אדירות.

נעמי חזן: אם אין ספרי לימוד זמינים, אנחנו יוצרים במו ידינו פערים חברתיים לאורך זמן.

תמר גוז'נסקי: חברת הכנסת נעמי חזן, אולי הגיע הזמן לשנות – יפסיקו לכתוב בתוך הספרים, כדי שאפשר יהיה להעביר אותם מילד לילד.

נעמי חזן: ייתכן מאוד, אבל בינתיים אנחנו יודעים שיש רבבות תלמידים בכל שנה שאין להם אפשרות לרכוש ספרי לימוד.

נעמי חזן: בוועדת החינוך היו דיונים רבים בחוק השאלת ספרי לימוד, היו ויכוחים עם האוצר, בסוף היתה הסכמה והחוק עבר.

נעמי חזן: עכשיו אני פותחת את הרשימה של החוקים המוקפאים ואני רואה: חוק השאלת ספרי לימוד.

נעמי חזן: שנה שלמה של עבודת חקיקה, והם מוחקים את זה כאילו לא היה.

נעמי חזן: אני שואלת אותך, וחברת הכנסת גוז'נסקי, תעזרי לי, את אחת הפרלמנטריות הטובות ביותר שהיו אי-פעם.

תמר גוז'נסקי: או-הה.

נעמי חזן: תראי, לא תמיד תקבלי מחמאות כאלה.

דוד טל: אני מבקש מחברת הכנסת גוז'נסקי לבקש מהגברת נעמי חזן לקבל את זה בכתב, קודם כול שיהיה.

תמר גוז'נסקי: זה לא רשום בפרוטוקול?

נעמי חזן: זה יהיה רשום בפרוטוקול, ואני לא אחזור בי מהאמירה הזאת, להיפך, אם יהיה צורך – אחזק את זה.

נעמי חזן: גברתי, כשתקומי לנאום תוכלי להסביר כמה עבודה צריך להשקיע בחקיקה מהסוג הזה, בדיבורים עם כל הגורמים, כדי להביא לצדק מינימלי.

נעמי חזן: אולי ההשקעה החשובה ביותר של החברה הישראלית היא בחינוך.

נעמי חזן: במחי יד למחוק את כל העבודה הזאת וכל התוצאות החיוביות של החקיקה?

נעמי חזן: חברת הכנסת גוז'נסקי, אני מאוד שמחה שנכנסת, כי את בוודאי מכירה גם את חוק חינוך חינם לילדים חולים.

תמר גוז'נסקי: מהכנסת ה-13.

נעמי חזן: מהכנסת ה-13 – חבר הכנסת עוזי לנדאו.

תמר גוז'נסקי: היום שר בממשלה.

נעמי חזן: היום שר בממשלת ישראל.

נעמי חזן: זו לא הצעת חוק שלך, לא הצעת חוק שלי וגם לא של חבר הכנסת נסים זאב.

נעמי חזן: שלוש כנסות, שמונה שנים של עבודת חקיקה בחוק חינוך חינם לילדים חולים.

נעמי חזן: יש אלפי ילדים, לצערי הרב ולצערם, שלא יכולים להגיע לבית-ספר, כי הם מאושפזים בבתי-חולים, מרותקים למיטותיהם ומפסידים את האפשרות להשכיל.

נעמי חזן: וסוף סוף – שמונה שנים של עבודה של חבר הכנסת, השר עוזי לנדאו – –

תמר גוז'נסקי: ירדו לטמיון.

נעמי חזן: – – ירדו לטמיון.

נעמי חזן: אבל לו זה רק העבודה של חבר הכנסת, הייתי אומרת ניחא.

נעמי חזן: מה קורה לילדים האלה?

נעמי חזן: שמישהו יסביר לי מה קורה לילדים האלה.

נעמי חזן: חברת הכנסת גוז'נסקי, את יושבת-ראש הוועדה – – –

נסים זאב: העלויות שם הן זניחות, אין משמעות בתקציב.

נעמי חזן: גם אם העלות לא גדולה, זה מהדברים שצריך לעשות, כי מבינים את הערך והמשמעות של ההשקעה ומידת הרחמים כלפי ילדים חולים.

נעמי חזן: את יושבת-ראש הוועדה לקידום מעמד הילד, איך אפשר להסביר להורים של ילדים חולים שבגלל גרושים – וסליחה, פה אנחנו לא מדברים על מאות מיליוני שקלים – הילדים שלהם לא יזכו לקבל חינוך כשהם נאבקים במחלות ממאירות וצריכים גם להחזיק את הראש מועסק וגם להרגיש שמישהו אכפת לו ממה שקורה להם.

נעמי חזן: אין תשובה.

נעמי חזן: אתם יודעים שאין תשובה.

נעמי חזן: אני מרגישה בושה אדירה.

נעמי חזן: הייתי מצפה מהשר עוזי לנדאו דווקא למחות על הדבר הזה בהתחשב בהשקעה שלו בעניין.

נעמי חזן: אדוני היושב-ראש, אם מותר לי להעיר הערה פרוצדורלית.

נעמי חזן: יש ממשלה של 23 שרים.

נעמי חזן: אנחנו דנים בחוק ההסדרים במשק המדינה, ואין אף שר במליאה?

נעמי חזן: אולי תעשה הפסקה.

דוד טל: אם גברתי תבקש את זה ממני באופן רשמי, אני אתן את דעתי בנושא.

נעמי חזן: אדוני, אני זוכרת בשנה שעברה – – –

דוד טל: גברתי, את לא צריכה להזכיר לי מה שאני זוכר יום יום – מה שאני עושה בכנסת.

דוד טל: אם גברתי תציע לי את זה כבקשה, אני אתן דעתי בנושא ואני אשקול את הנושא.

נעמי חזן: משום שרציתי את תגובתו של חבר הכנסת עוזי לנדאו בנושא שאני דנה בו, אני אבקש ממך לעשות הפסקה עד שיגיע אחד מ-23 שרי ממשלת ישראל.

תמר גוז'נסקי: הם לא יבואו, ואנחנו לא נקיים דיון.

נעמי חזן: מה פירוש: הם לא יבואו?

תמר גוז'נסקי: הם לא יבואו.

נעמי חזן: אם אני לא טועה, חבר הכנסת דוד טל, שישב בראש הישיבה בשנה שעברה, עשה הפסקה בדיוני התקציב.

נעמי חזן: בייגה שוחט ישב פה.

דוד טל: גברתי, אני שוב אומר, אם גברתי רוצה לבקש – – –

נעמי חזן: אני ביקשתי, אדוני.

דוד טל: את מבקשת ממני?

דוד טל: אם כן, אני אמתין חמש דקות, ואם לא יגיע שר בעוד חמש דקות, אני אסגור את הישיבה.

נעמי חזן: אני מודה לך, אדוני.

דוד טל: אני מודה לך, ונעבור – – –

נעמי חזן: רגע, אני באמצע הנאום, סיימתי את זמני?

דוד טל: אני אבדוק.

דוד טל: יש לך עוד דקה.

נעמי חזן: יש לי עוד דקה.

נעמי חזן: תאמין לי, יש רק עוד חוק אחד שבסבב הזה הייתי רוצה להזכיר, חוק שהוקפא.

נעמי חזן: זה כואב לי במיוחד.

נעמי חזן: חוק נכי רדיפות הנאצים.

נעמי חזן: תקשיבו לזה, חוק נכי רדיפות הנאצים.

נעמי חזן: היום אנחנו, אדוני היושב-ראש, 56 שנה אחרי סיום מלחמת העולם השנייה.

נעמי חזן: 56 שנה.

נעמי חזן: אדוני יודע היטב, שאלה שהצליחו לשרוד את השואה, לצערי הרב הולכים ומתמעטים, והם במצוקה איומה ונוראה.

נעמי חזן: איך אפשר להקפיא חוק כזה?

נעמי חזן: איך אפשר להקפיא חוק נכי רדיפות הנאצים?

נעמי חזן: בכמה אנשים מדובר?

נעמי חזן: בני 80, 85, 90.

נעמי חזן: אדוני היושב-ראש, משום שאני ממושמעת, אני אשאיר את זה עם סימן שאלה, ואני מקווה שאחד השרים יופיע כדי לתת תשובה.

דוד טל: אני מאוד מודה לך.

דוד טל: הודעה לסגן מזכיר הכנסת בין נואם לנואם.

ד' לב: ברשות יושב-ראש הישיבה, אני מתכבד להודיע, כי הונח על שולחן הכנסת לוח תיקונים להסתייגויות להצעת חוק ההסדרים במשק המדינה (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב והמדיניות הכלכלית לשנת הכספים 2001), התשס"א–2001.

ד' לב: תודה.

ד' לב: (קריאה שנייה וקריאה שלישית)

דוד טל: חברת הכנסת תמר גוז'נסקי, בבקשה.

תמר גוז'נסקי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אף שבדרך כלל, וכמעט תמיד, אני מסכימה עם עמיתתי וידידתי חברת הכנסת נעמי חזן, רציתי לבקש ממך, אדוני היושב-ראש, לא לעמוד בדיבורך ולא לסגור את הישיבה.

תמר גוז'נסקי: אני אומר לך מדוע.

דוד טל: אם גברתי תבקש, אני אשקול גם את זה.

תמר גוז'נסקי: אני אומר לך מדוע, וגם לחברת הכנסת חזן: אנחנו בכנסת הריבונים, והממשלה היא הכפופה לנו.

תמר גוז'נסקי: אני לא מוכנה, שבגלל ענייניו של שר זה או אחר, ועיסוקים של סגן שר כזה או אחר, אנחנו נפסיק דיונים.

תמר גוז'נסקי: ראש הממשלה וחברי הממשלה אמורים להקשיב לנו; לא רוצים להקשיב, זבש"ם.

תמר גוז'נסקי: אני רוצה לומר במלוא הכנות, חברת הכנסת נעמי חזן, האם את חושבת שכאשר הם יושבים באולם הם מקשיבים?

תמר גוז'נסקי: אדוני היושב-ראש, רציתי לנצל את ההזדמנות שניתנה לי עכשיו לדבר כדי להציג שאלה עקרונית מאוד.

תמר גוז'נסקי: כל הממשלות שכיהנו בעשור האחרון, כולן נופפו בדגל היעילות הכלכלית והשינויים המבניים ועוד כל מיני ססמאות יפות כאלה.

תמר גוז'נסקי: במסגרת הססמאות האלה, או מאחורי הססמאות האלה, ניהלו מדיניות שיצא לנו בוועדת העבודה לא אחת להתמודד עם תוצאותיה.

תמר גוז'נסקי: אני מדברת על מדיניות שהובילה לפריחה מדאיגה וחמורה ביותר של התופעה של עובדי קבלן בחברות כוח-אדם.

תמר גוז'נסקי: כי הססמה אמרה, שצריך להוזיל את כוח-האדם ולכן צריך לפגוע בעבודה המאורגנת, לעשות מה שפחות עובדים מאורגנים.

תמר גוז'נסקי: היום בשירות המדינה כ-40% מהמועסקים בשירות המדינה הם בעצם עובדי קבלן ועובדי חברות כוח-אדם.

תמר גוז'נסקי: אחר כך אמרו, חייבים לעשות שינויים חריפים ולכן נפגע בזכויות המובטלים.

תמר גוז'נסקי: שנה אחרי שנה, בחוק ההסדרים, היו פוגעים בזכויות המובטלים: פחות ימי אבטלה, פחות זכויות, פעמיים בארבע שנים וכן הלאה.

דוד טל: הקשיחו את הקריטריונים.

תמר גוז'נסקי: עכשיו הממשלה קיבלה החלטה, באוגוסט, הם כנראה עומדים לבצע אותה אחרי התקציב, לפגוע במקבלי הבטחת הכנסה.

תמר גוז'נסקי: כל זה לא הספיק, והם כל הזמן חושבים איך להעמיס יותר על האזרחים.

תמר גוז'נסקי: אז הנהיגו שבחינוך יש השתתפות הורים.

תמר גוז'נסקי: אדוני יודע, איפה שההורים יכולים, הם משתתפים הרבה ואז החינוך יותר טוב.

תמר גוז'נסקי: איפה שההורים לא יכולים, ההורים לא משתתפים והחינוך ברמה יותר נמוכה.

תמר גוז'נסקי: בכל המסגרת הזאת אמרו לנו שתהיה פריחה כלכלית.

תמר גוז'נסקי: אנחנו כבר שלוש שנים עם אבטלה שמגרדת עוד מעט את ה-10%; בין 8.5% ל-9.5%.

תמר גוז'נסקי: אתה אומר, אבל אמרתם שתהיה פריחה כלכלית, מה קורה עם המובטלים?

תמר גוז'נסקי: אין תשובה.

תמר גוז'נסקי: אמרו לנו, כל הפתרון הוא בהיי-טק.

תמר גוז'נסקי: היתה החלטת ממשלה מאוגוסט, שצריך להרחיב את ההכשרה המקצועית להיי-טק.

תמר גוז'נסקי: בינתיים אני שומעת שמפטרים אלפי עובדים בהיי-טק, ואז גם אין פתרון, יש גם אבטלה בהיי-טק.

תמר גוז'נסקי: אמרו: לא, הפרטה תציל את הכול.

תמר גוז'נסקי: אדוני היושב-ראש, יצא לך במקרה לקרוא בעיתון על הצלחותיו של הבנק המופרט, בנק הפועלים?

תמר גוז'נסקי: בנק הפועלים רשם בשנת 2000 את השיא בכל הזמנים ברווחים שלו.

תמר גוז'נסקי: אני שואלת אותך, אדוני, עם אבטלה כל כך גדולה, עם משבר בשורה של יישובים, שמחמיר והולך, עם תחושה גדולה של מצוקה, עם גידול בעוני, איך בנק הפועלים המופרט הזה הצליח להרוויח כל כך הרבה?

תמר גוז'נסקי: אז אתה אומר, בעצם, כל השינויים המבניים האלה, שכאילו נועדו לגאול את המשק, נועדו בעצם לדבר אחד, להבטיח שבנק הפועלים ירוויח יותר.

תמר גוז'נסקי: אז המדיניות הצליחה.

תמר גוז'נסקי: אדוני היושב-ראש, המדיניות הצליחה, כי זו היתה המטרה.

תמר גוז'נסקי: לא הבראה כלכלית ולא שום שינוי מבני.

תמר גוז'נסקי: פשוט לעשות את העשירים יותר עשירים.

תמר גוז'נסקי: במקרה הזה קוראים לבעלים אריסון, במקרה אחר יש לו שם אחר, האחים עופר.

תמר גוז'נסקי: יש להם כל מיני שמות, אבל כולם מתעשרים.

תמר גוז'נסקי: עכשיו, בנק הפועלים, שהיו לו רווחים נפלאים כאלה, אדוני יודע שגם הוא נהנה מהעובדה שבוטל המס המקביל, שהוא לא צריך לשלם, שהורידו לו את התשלומים לביטוח הלאומי והוא גם לא משלם מס מעסיקים.

תמר גוז'נסקי: גם הורידו לו את מס החברות מ-60% ל-36%.

תמר גוז'נסקי: מה שקרה בכל המהלך הזה, מאחורי כל הדיבורים היפים על הגדלת התעסוקה, הוא שביטול המס המקביל לא הגדיל את מספר העובדים.

תמר גוז'נסקי: עובדה, גדל מספר המובטלים.

תמר גוז'נסקי: הקלות בביטוח לאומי לא הגדילו את מספר העובדים, אלא גדל מספר המובטלים.

תמר גוז'נסקי: אבל הרווחים גדלו.

תמר גוז'נסקי: הרווחים גדלו.

תמר גוז'נסקי: הייתי מצפה שיבואו פקידי האוצר, אנשי האקדמיה, אנשי בנק ישראל, יבואו אלינו לוועדה ויאמרו: טעינו, טעינו, אנחנו לא התכוונו לזה.

תמר גוז'נסקי: אבל הם לא יבואו ולא יאמרו את זה, כי הרי לזה הם התכוונו.

תמר גוז'נסקי: ואני מדברת על הממשלות.

תמר גוז'נסקי: אני לא מדברת על ממשלה מיוחדת, כי זה לא מקרה שהממשלה הזאת לקחה את התקציב של הממשלה הקודמת, שמה אותו לנו על השולחן ואמרה: קחו, תכבדו אותו.

תמר גוז'נסקי: אני רוצה לומר בנקודה המרכזית הזאת, שזה 15-10 שנה מתנהלת מדיניות אכזרית, שאומרת: ככל שהעשירים יהיו עשירים יותר יהיה טוב למדינה, והיא מצליחה על חשבון העובדים, על חשבון המובטלים, על חשבון הילדים, כפי שחברת הכנסת נעמי חזן היטיבה לתאר, על חשבון הנכים.

תמר גוז'נסקי: אדוני יודע שלשיקום נכי נפש בקהילה לא מצאו את התקציב.

תמר גוז'נסקי: בשום אופן לא מצאו תקציב.

תמר גוז'נסקי: יש חוק.

תמר גוז'נסקי: הממשלה דווקא לא התנגדה לו, אבל לא מצאו תקציב.

תמר גוז'נסקי: לכן, אני רוצה להציע לכנסת הזאת, לחברי הכנסת, בואו נציע מדיניות חלופית, בואו נחשוב על מדיניות שמגדילה את ההכנסות של העובדים, שנותנת הזדמנות למובטלים ומאיצה את גלגלי המשק.

תמר גוז'נסקי: למה אנשים לא מבינים?

תמר גוז'נסקי: אדוני יודע שכבר חמש שנים יש שפל שלא היה כדוגמתו בשוק הדירות.

תמר גוז'נסקי: אנשים לא קונים דירות.

תמר גוז'נסקי: ואני שואלת: אנשים לא קונים דירות כי מצב דיורם כל כך טוב?

תמר גוז'נסקי: לא.

תמר גוז'נסקי: למה לא חושבים שאם עובד ירוויח יותר הוא יקנה יותר, גלגלי המשק יזוזו יותר מהר ואז תהיה עבודה לעוד אנשים?

תמר גוז'נסקי: למה רק חושבים שצריך לקצץ במספר העובדים ברשויות המקומיות, פחות עובדי רווחה, לקצץ בשעות הלימודים ולעשות את כל הדברים האלה?

תמר גוז'נסקי: למה לא מבינים, שלהיפך, זה יציל את המשק.

תמר גוז'נסקי: יותר שירותים לילדים בסיכון, יותר שירותים לנשים מוכות, יותר שירותים בקהילה זה יותר עבודה, אבל זה גם יותר טוב למשק.

תמר גוז'נסקי: למה השיקול הזה, שרק אם העשיר מרוויח זה טוב למשק, אבל אם ילד בסיכון יקבל מקום במעון יום – זה לא חשוב למשק?

תמר גוז'נסקי: ואז אנחנו מגדלים חברה שהופכת להיות ג'ונגל, ג'ונגל חברתי, שבו טורפים את החלשים והכול בשם ההבראה הכלכלית, השינויים המבניים וכל הנושא הזה.

תמר גוז'נסקי: עכשיו אני רוצה להתעכב על נושא נוסף.

תמר גוז'נסקי: עשו פעם רעש גדול שמקציבים 4 מיליארדים לאוכלוסייה הערבית.

תמר גוז'נסקי: ממש 4 מיליארדים.

תמר גוז'נסקי: דיברו, דיברו, דיברו, הבטיחו, הבטיחו, הבטיחו, בסופו של דבר התברר שמ-4 המיליארדים האלה בפועל מדובר על מיליארד שקלים שיחולקו לארבע שנים, 250 מיליון כל שנה.

נסים זאב: זה היה בלחץ האינתיפאדה.

תמר גוז'נסקי: לא, זה התחיל עם השביתה של הרשויות המקומיות הערביות בסוף 1999, בדצמבר 1999.

דוד טל: נכון, נכון.

תמר גוז'נסקי: בדצמבר 1999.

תמר גוז'נסקי: אין שום קשר לאינתיפאדה.

תמר גוז'נסקי: הם הכינו את התוכנית.

תמר גוז'נסקי: אני מסכימה אתך שבאוקטובר היה מה שהיה.

תמר גוז'נסקי: אבל התוכנית הוכנה מינואר 2000.

תמר גוז'נסקי: עכשיו, בסופו של דבר, ככל שביררנו את הדברים, איפה הכסף?

תמר גוז'נסקי: אמרתם משהו.

תמר גוז'נסקי: לא, מה שהתברר הוא שהכסף נמצא ברזרבה.

תמר גוז'נסקי: טוב, זו תשובה נפלאה.

תמר גוז'נסקי: כסף שנמצא ברזרבה הוא תמיד ברזרבה.

תמר גוז'נסקי: תמיד אפשר להכניס אותו, אפשר להוציא אותו וכו'.

תמר גוז'נסקי: כלומר, מה שאני רוצה לומר הוא, שיש מערכת שאומרת:

תמר גוז'נסקי: אתם יודעים מה?

תמר גוז'נסקי: צריך לעשות משהו.

תמר גוז'נסקי: אחר כך ממזמזים, חבר הכנסת נסים זאב, את ההחלטה, ובסופו של דבר לא יוצא שום דבר.

תמר גוז'נסקי: לא יוצא שום דבר.

תמר גוז'נסקי: השאלות האלה של החלטות ממשלה, שבסופו של דבר לא יוצא מהן שום דבר, הן שאלות גורליות כשאנחנו מדברים בנושאים חברתיים.

תמר גוז'נסקי: אני חושבת שדרך המלך לשנות דברים היא ברמה הכללית.

תמר גוז'נסקי: מה שאני רוצה לומר הוא, שאם זה חינוך חינם לכול זה טוב לכולם, ליהודים ולערבים, לחלשים ולחזקים.

תמר גוז'נסקי: זה טוב לכולם.

תמר גוז'נסקי: יש להם חינוך חינם.

תמר גוז'נסקי: לכן, אני חושבת שהבעיה המרכזית שלנו היא להכיר בזכויות האזרחים לקבל שירותים מהמדינה.

תמר גוז'נסקי: המדינה לא עושה טובה.

תמר גוז'נסקי: אני מוכרחה לומר כמה מלים על ילדים בסיכון, על פעוטות בסיכון.

תמר גוז'נסקי: מה היה הרעיון של החוק?

תמר גוז'נסקי: אנחנו אומרים כך: לילד מגיע בית-ספר, לילד מגיע גן, לילד מגיע שילך לרופא.

תמר גוז'נסקי: אני שואלת: מגיעה לילד הזדמנות לחיים?

תמר גוז'נסקי: אם הוא גדל בבית בתנאים שמסכנים אותו והוא בסך הכול בן שנה או שנתיים, לא מגיעה לו, לילד הזה, הזכות שיהיה תשע שעות במעון, שיחליפו לו את החיתולים בזמן, שייתנו לו לאכול בזמן, ידברו אתו, ישירו אתו וילטפו אותו, כי את כל זה הוא לא מקבל בבית?

תמר גוז'נסקי: אני מוכרחה לומר, שמי שיזם את הדחייה של החוק היה הממשלה הקודמת.

תמר גוז'נסקי: אבל הוא הונח על שולחן הכנסת עכשיו, בימי הממשלה הנוכחית.

תמר גוז'נסקי: אני רוצה להבין.

תמר גוז'נסקי: נכון שאם אתה משקיע היום שקל בפעוט בסיכון, אתה חוסך אחר כך 10 שקלים במשך חייו, על כל שקל.

תמר גוז'נסקי: אבל הציניות אומרת ככה: אנחנו נשקיע בקטנטנים היום, אבל החיסכון יהיה בעוד עשר שנים וזה יהיה בממשלה אחרת.

תמר גוז'נסקי: נכון, זה בדור הבא.

נעמי חזן: אבל עכשיו יש נציב לדורות הבאים.

תמר גוז'נסקי: אהה, נציב הדורות הבאים.

תמר גוז'נסקי: אולי אפנה אליו.

נעמי חזן: והוא יגיד את מה שאת אומרת עכשיו, גברתי.

תמר גוז'נסקי: אני לא יודעת אם נציב הדורות הבאים מוכן לעסוק בילדים של היום.

תמר גוז'נסקי: אבל אני מוכנה לפנות אליו.

תמר גוז'נסקי: אבל לפני שהנציב הזה, שאני לא יודעת מי הוא, ידון בנושא, אנחנו כחברי כנסת צריכים לשאול את השאלה המהותית הזאת: איך אנחנו במו ידינו דנים פעוטות, ילדים קטנים ורכים, לחיי מצוקה בבית ולא נותנים להם את ההזדמנות לקבל קרש קפיצה?

תמר גוז'נסקי: תארו לעצמכם שבגלל ההזנחה הסביבתית הילד מגיע לחינוך מיוחד.

תמר גוז'נסקי: חבר הכנסת דוד טל, אתה יודע כמה עולה חינוך מיוחד של ילד אחד לאורך חייו?

תמר גוז'נסקי: ואתה יודע כמה ילדים בחינוך המיוחד הם ילדים של הזנחה?

תמר גוז'נסקי: לא שהם נולדו עם בעיות, אלא הם ילדים של הזנחה, כי לא נתנו להם את ההזדמנות, ואלה ילדים יהודים וילדים ערבים.

תמר גוז'נסקי: לכן, אני לא תופסת את זה, אני פשוט לא תופסת איך דנים דיונים על התעללות בילדים, על סבל של ילדים, על אלימות במשפחה.

תמר גוז'נסקי: רוב הילדים שהם קורבנות אלימות הם בגיל הרך, כי הם החלשים, כי הם הקטנים, כי הם לא יכולים לברוח, כי הם לא יכולים לספר ליועצת, כי הם לא יכולים לספר למורה, כי הם לא יכולים לפנות לאף אחד, הם קטנים.

תמר גוז'נסקי: שמעתם על ילדים שנרצחו בידי הוריהם במכות?

תמר גוז'נסקי: בני כמה הם היו?

תמר גוז'נסקי: כולם תינוקות, כולם תינוקות.

תמר גוז'נסקי: אז אנחנו מדברים על התינוקות האלה.

תמר גוז'נסקי: אנחנו נואמים נאומים שזה לא בסדר שיש ילדים שסובלים מאלימות, ומה הסוף?

תמר גוז'נסקי: אין תקציב.

תמר גוז'נסקי: אם היו נותנים לנושא הזה השנה 10 מיליוני שקל, היו עושים עבודה טובה, כי צריך גם לבנות את המעונות וצריך לפתוח משפחתונים.

תמר גוז'נסקי: גם היתה יותר עבודה לנשים.

תמר גוז'נסקי: יש אבטלה גדולה בקרב נשים.

תמר גוז'נסקי: אני חושבת שהדוגמה הזאת של מעונות היום, של הפעוטות בסיכון, היא אחת הדוגמאות שכואבות לי לא רק משום שאני הצעתי את החוק, אלא משום שכל כך הרבה שנים אני עוסקת בילדים במצוקה, בילדים בסיכון, בילדים שהם קורבנות התעללות, ואני אומרת: רגע, בואו נתחיל לעשות משהו.

תמר גוז'נסקי: הממשלה קיימה אתמול דיון.

תמר גוז'נסקי: איך היא לא הסיקה מזה שלכן צריך להתחיל ליישם את החוק ב-1 במאי, כפי שקבענו?

תמר גוז'נסקי: איך היא לא הגיעה למסקנה הזאת?

תמר גוז'נסקי: עכשיו אני רוצה לומר משהו על הניסיון של הממשלה הנוכחית והממשלה הקודמת לטעון כל הזמן שאין כסף.

תמר גוז'נסקי: לפי נתונים, אדוני היושב-ראש, שקיבלתי – – –

דוד טל: אולי גברתי יכולה להשכיל אותנו ולהזכיר לנו משהו.

דוד טל: כמדומני, בשנה שעברה היה סכום של בין 15 ל-18 מיליארד גבייה עודפת.

תמר גוז'נסקי: נכון.

דוד טל: מה עשו עם הכסף הזה, חוץ מאשר החזרת חובות?

תמר גוז'נסקי: ככל הידוע לי, בכסף הזה לא נעשה שום שימוש מושכל.

תמר גוז'נסקי: אולי משהו נתנו.

דוד טל: אני חושב שחוק יסודות התקציב – – –

תמר גוז'נסקי: חוק יסודות התקציב מאפשר להם שיהיו עודפי גבייה, בוודאי.

דוד טל: אבל הם צריכים להחזיר חובות, כמדומני.

דוד טל: אבל אפשר היה להשאיר מיליארד שקל בשביל דברים כאלה ואחרים.

תמר גוז'נסקי: נכון, וזה היה מכסה את הכול.

תמר גוז'נסקי: אפילו לא צריך מיליארד.

תמר גוז'נסקי: אפילו 100 מיליון.

דוד טל: אנחנו צריכים קצת לבריאות, קצת לרווחה וכו'.

תמר גוז'נסקי: אבל לילדים.

תמר גוז'נסקי: אם היינו מתחילים עם 100 מיליון היינו פותרים את כל החוקים האלה שעליהם מדובר, בקלות, בקלות.

תמר גוז'נסקי: מ-1985 החלו בהקלות למעבידים.

תמר גוז'נסקי: פניתי בזמני לביטוח הלאומי, אמרתי לו: כמה זה הסך הכול מ-1985 עד 1999 – את הנתונים הסופיים של 2000 עוד אין בידי – יצא 100 מיליון שקל, שנשארו בכיסיהם של המעבידים.

תמר גוז'נסקי: אדוני זוכר את חבר הכנסת שטרית עולה על הבמה ונואם על הנושא הזה?

תמר גוז'נסקי: אדוני זוכר את חבר הכנסת דאז סילבן שלום עולה ונואם בנושא הזה?

תמר גוז'נסקי: הנה, ראה זה פלא, כאשר מישהו נכנס וחובש את כובע שר האוצר, חלה בו מטאמורפוזה.

תמר גוז'נסקי: הוא מייד מאמץ לעצמו את החשיבה האחידה שנהוגה באוצר, הוא לא יכול לסור ממנה לא ימינה ולא שמאלה, לא סנטימטר אחד, ושר אוצר בא ושר אוצר הולך וכולם נואמים.

תמר גוז'נסקי: בזמנו, כשחבר הכנסת שטרית היה כמה חודשים שר האוצר, אמרתי לו: תראה, אחרי שנאמת לנו נאומים כל כך יפים בעניין ההטבות למעבידים, עכשיו אתה שר האוצר, תעשה משהו, תעשה משהו.

תמר גוז'נסקי: אמר לי: אין לי זמן, לא הספקתי.

תמר גוז'נסקי: ואני אומרת לך, זה קורה בצורה מדהימה.

תמר גוז'נסקי: אתה מכיר את התכונה של הזיקיות שמתאימות את צבע עורן לסביבה, כך קורה גם עם שרי האוצר.

תמר גוז'נסקי: לכן אני חושבת שאנחנו צריכים להצביע נגד התקציב הזה, כי אין בו שום בשורה חברתית, כי אין בו שום בשורה כלכלית, והוא יביא להרבה מאותו דבר, כמו שאומרים באנגלית, כלומר, הוא יביא לכך שהמצוקות החברתיות יגדלו, אנחנו נקבל דוח על גידול ממדי העוני, אנחנו נקבל דוח על גידול בתופעת האלימות, אנחנו נקבל דוח על המחסור במקומות בפנימיות ובפנימיות טיפוליות ועל המצוקה הגדולה של חולי הנפש בקהילה, ונקבל את כל הדוחות האלה ונאסוף אותם.

תמר גוז'נסקי: אבל אין אומץ לממשלה הזאת, ולא היה אומץ לממשלות הקודמות להגיד: טעינו, אנחנו אשמים, ולכן אנחנו משנים את המדיניות הזאת.

תמר גוז'נסקי: תודה.

דוד טל: תודה רבה.

דוד טל: חברת הכנסת חוסניה ג'בארה, ואחריה – כאמור, חבר הכנסת יגאל ביבי.

דוד טל: אחריו – חבר הכנסת אברהם פורז, ואחריו – חבר הכנסת מיכאל קליינר.

דוד טל: חברת הכנסת חוסניה ג'בארה, שתי דקות – בבקשה.

חוסניה ג'בארה: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברי הכנסת, אני רוצה להתייחס לחוק חינוך לילדים חולים.

חוסניה ג'בארה: הנושא הזה מאוד מפריע לי.

חוסניה ג'בארה: ילד חולה משמעו ילד שגורם הפסד רב למשפחתו, משמעו ילד שהמשפחה צריכה להשקיע בו.

חוסניה ג'בארה: יש כל מיני בדיקות יקרות שלא נכללות בסל של הקופה שהוא מבוטח בה, המשפחות צריכות לשלם הרבה תשלומים, וכל זה כשהילד לא יכול לזכות בחינוך חינם.

חוסניה ג'בארה: איפה אנחנו נמצאים?

חוסניה ג'בארה: אנחנו דיברנו על חוק חינוך חינם מגיל שלוש, והיום כשאנחנו באים ומסתכלים, אנחנו לא רואים את זה בפועל.

חוסניה ג'בארה: בהצהרות אנחנו מאוד טובים, אבל העשייה רחוקה מאתנו.

חוסניה ג'בארה: אדוני היושב-ראש, אני מסתכלת עכשיו על הממשלה.

חוסניה ג'בארה: יש כסף לממשלה רחבה שמונה יותר מ-25 שרים ויותר מעשרה סגני שרים, וכמה ראשי ועדות, אבל אין כסף למערכת החינוך – – –

דוד טל: ראשי ועדות לא עולים כסף.

חוסניה ג'בארה: יש להם תוספת שכר, אדוני היושב-ראש.

דוד טל: כמו סגני יושב-ראש כנסת, אותו דבר.

חוסניה ג'בארה: יש כסף להרחבת הממשלה, ואין מספיק כסף למערכת הבריאות, ואין מספיק כסף לחינוך, ואין מספיק כסף לקשישים, ואין מספיק כסף למשק המים, ואין מספיק כסף לנכים, ואין מספיק כסף לתשתיות, ואין כסף להוריד את שכר הלימוד של הסטודנטים, וזה דבר מאוד חשוב, ואין כסף למשטרה, ואין כסף לאיכות הסביבה, ואין כסף למגזר הערבי.

חוסניה ג'בארה: ויש כסף להרחבת הממשלה, ואין כסף לתת חינוך חינם לילדים חולים.

חוסניה ג'בארה: אני מתפללת שלאף אחד מאתנו לא יהיה ילד חולה, אבל אני מכירה משפחות של ילדים חולים.

חוסניה ג'בארה: אדוני היושב-ראש, המשפחות מוטרדות בבית, הם עושים בתורנויות, פעם האבא ופעם האמא מלווים את הילד לבית-החולים לכל מיני בדיקות ארוכות טווח ולאשפוזי יום, ובסוף לילד הזה אנחנו לא נותנים חינוך חינם, כשהוא אפילו לא זוכה להיות חוץ מימים אחדים בבית-הספר.

חוסניה ג'בארה: אני מתפלאה על דבר כזה, ואני מתפלאה איך מקפיאים את החוק הזה.

חוסניה ג'בארה: אני רוצה שהממשלה, וגם הכנסת לא תסכים לאשר את התקציב כל עוד חוקים מהסוג הזה מוקפאים, ויש חוקים רבים אחרים שהם גם מתכננים להקפיא אותם.

חוסניה ג'בארה: אני אישית רוצה להתנגד לתקציב הזה גם מראייה אחרת, ואני רוצה להתייחס גם לנושאים אחרים, והנושאים הם – המגזר הערבי.

חוסניה ג'בארה: כמו שחברתי תמר הזכירה את 4 מיליארדי השקלים – הצהרות רבות שמענו על 4 מיליארדי השקל.

חוסניה ג'בארה: בפועל, אני רוצה לתקן את חברתי תמר ולומר, שלא מדובר על מיליארד שקל, אלא מדובר על 800 מיליון שקל פרוסים לארבע שנים.

חוסניה ג'בארה: זה עוד לא נעשה, אדוני היושב-ראש.

נסים זאב: ראש הממשלה רצה להרגיע את האינתיפאדה והוא חשב שהוא יצליח.

חוסניה ג'בארה: הבטחה כזאת יש – – –

דוד טל: אבל לא הבטיחו לקיים.

חוסניה ג'בארה: אם אנחנו באים ומנתחים את התקציב, אנחנו רואים ש-2 מיליארדי שקל זה תקציב מהמשרדים השונים, וזה ממשיך.

חוסניה ג'בארה: 2 מיליארדי שקל שבאים כאילו ממשרדים שונים ו-200 מיליון שקל מסים, זאת אומרת, בעצם נשארים מיליארד שקלים מהסבה ממשרדים שונים, ומיליארד שקלים שנשארים, 200 מיליון שקלים הם מסים, 800 מיליון שקל בפועל שהולכים ופורסים אותם על ארבע שנים, אם מקיימים את זה.

חוסניה ג'בארה: לצערי, זה לא נכלל בתקציב של 2001.

נסים זאב: 2 מיליארדים זה בשוטף שנמצא בספר התקציב?

חוסניה ג'בארה: אני מסכימה עם חבר הכנסת נסים זאב על זה שאחרי האירועים האחרונים באוקטובר – נכון שדובר על זה מ-1999, אבל הבטיחו לתת את זה אחרי אירועי אוקטובר, אבל בפועל זה לא קיים אפילו בספר התקציב של 2001.

חוסניה ג'בארה: הבטיחו לתת את זה, אבל לצערי אין שמים לב לדבר הזה.

חוסניה ג'בארה: היו"ר ד' טל: הבטיחו, אבל לא הבטיחו לקיים.

חוסניה ג'בארה: אבל הם לא קיימו.

חוסניה ג'בארה: אדוני היושב-ראש, אם יש הבטחה כזאת ובאמת מקיימים אותה, צריכים לראות את זה בספר התקציב 2001.

חוסניה ג'בארה: אנחנו לא רואים את זה בספר התקציב, ושאלנו את שר האוצר לשעבר, והוא אמר:

חוסניה ג'בארה: אנחנו עושים לזה כאילו ספר מיוחד, זאת אומרת, תקציב מיוחד שאנחנו מוסיפים אותו לספר התקציב של 2001.

חוסניה ג'בארה: אבל בפועל אנחנו לא רואים שזה קיים.

חוסניה ג'בארה: אדוני היושב-ראש, ברשותך, אני רוצה להתייחס גם לנושא אחר.

נסים זאב: – – –

חוסניה ג'בארה: נכון.

חוסניה ג'בארה: מיליארד אחד בא כאילו מהסבה ממשרדים אחרים.

חוסניה ג'בארה: זאת אומרת, לא השתנה כלום בתקציב הקיים.

חוסניה ג'בארה: בסך הכול, חבר הכנסת נסים זאב, תוספת של 800 מיליון שקלים בדיבורים ולא בפועל, בדיבורים רק – וזה צריך להיות, לפי הדיבורים, פרוס על פני ארבע שנים, אבל זה לא קיים.

חוסניה ג'בארה: אנחנו בדקנו את התקציב של 2001, וזה לא נמצא שם.

חוסניה ג'בארה: אני רוצה להתייחס לסוגיה אחרת, לסוגיה של מסגרות חברתיות וחינוכיות לילדים במגזר הערבי.

חוסניה ג'בארה: אדוני היושב-ראש, אני רוצה להזמין אותך לסיור במגזר הערבי כדי שתראה את רמת המסגרות החברתיות והחינוכיות לילדים.

חוסניה ג'בארה: רוב הילדים נמצאים ברחובות, ולילדים האלה יש נטייה להגיע מהר מאוד לסמים.

חוסניה ג'בארה: אנחנו רואים שיש הרבה ילדים בסיכון במגזר הערבי, שנמצאים ברחובות.

חוסניה ג'בארה: אין להם מה לעשות, כי אין להם מתנ"סים, אין להם מרכזים קהילתיים ואין להם לאן ללכת.

חוסניה ג'בארה: הם חוזרים מבית-הספר, שם הם לומדים יום לימודים קצר ולא יום לימודים ארוך.

חוסניה ג'בארה: אנחנו לא מסכימים ליום חינוך ארוך, כיוון שאין כלים מתאימים ליום חינוך ארוך במגזר הערבי.

חוסניה ג'בארה: זה יום חינוך קצר, וכשהם חוזרים מבית-הספר, הם מטיילים ברחובות ובכבישים.

חוסניה ג'בארה: אין להם לאן ללכת.

חוסניה ג'בארה: ואני שואלת: איפה המסגרות החברתיות?

חוסניה ג'בארה: איפה המסגרות החינוכיות במגזר הערבי לילדים האלה, כדי שלא ישחקו באבנים?

חוסניה ג'בארה: אנחנו מסתכלים ורואים שרמת העוני הולכת וגוברת במגזר הזה.

חוסניה ג'בארה: אדוני היושב-ראש, בישראל חיים 800,000 בני אדם מתחת לקו העוני; מתוכם, 350,000 ילדים, כאשר יותר מ-200,000 משפחות מוגדרות משפחות עניות.

דוד טל: גברתי, המספרים הם יותר גבוהים.

חוסניה ג'בארה: 34% מהילדים העניים הם מהמגזר הערבי.

חוסניה ג'בארה: ואני רוצה להביא לך, אדוני היושב-ראש, דוגמאות של משפחות עניות, שכבר חיסלו את העלים הירוקים שהאמהות קוטפות בהרים ומבשלות לילדים שלהן.

חוסניה ג'בארה: היתה כתבה בטלוויזיה לפני פחות משנה, ובטח מי שראה את הנשים קוטפות את הירק ומבשלות אותו לילדים שלהן, ראה את רמת העוני במגזר הערבי.

חוסניה ג'בארה: חבר הכנסת נסים זאב, אני רוצה לספר לך, שיש משפחות שמספרות לי שרק ב-28 בחודש, כשהן מקבלות את קצבת הילדים מהביטוח הלאומי, הן יכולות לקנות בשר או עוף לילדים שלהן.

חוסניה ג'בארה: תאמין לי שהמצב הזה קיים במגזר שלנו.

חוסניה ג'בארה: זה קורע את הלב.

דוד טל: טוב, זה קיים גם במגזר היהודי, חברת הכנסת ג'בארה.

חוסניה ג'בארה: אני אמרתי שזה קיים גם במגזר הזה וגם במגזר הזה.

דוד טל: אני רק רציתי לתקן אותך, שיש יותר מ-800,000 – יש מיליון אנשים מתחת לקו העוני, ויש יותר מ-350,000 – מעל לחצי מיליון ילדים שהם מתחת לקו העוני.

חוסניה ג'בארה: אדוני היושב-ראש, אני אמרתי שגם פה וגם פה יש עוני, אבל אני מדברת על כך ש-34% מכלל הילדים העניים הם ילדים ערבים.

מוחמד כנעאן: היא מציינת את אחוז הילדים.

דוד טל: אבל היא ציינה את המספר האבסולוטי 800,000 אנשים, ואני אומר שהמספר הוא מעל למיליון.

חוסניה ג'בארה: נכון, היום המספר הוא מעל למיליון.

חוסניה ג'בארה: זה היה בנתונים של סוף שנת 1999, והיום המספר הוא מעל מיליון.

חוסניה ג'בארה: אבל אני מציינת את האחוז של הילדים הרעבים הערבים, שהם ממש רעבים, ולא רק את אלה שנמצאים מתחת לקו העוני.

חוסניה ג'בארה: איך דבר כזה קורה במדינה מתוקנת, במדינה דמוקרטית?

חוסניה ג'בארה: איך קורה שיש אנשים שהם עשירים והם מתעשרים יותר, ויש אנשים שנהיים יותר עניים ואין להם מה לאכול?

חוסניה ג'בארה: יש משפחות שבקושי קונות את שקית הקמח, חבר הכנסת פורז, מה לעשות?

חוסניה ג'בארה: זאת המציאות בשני המגזרים, אבל אני עכשיו מציינת את האחוז של המגזר הערבי.

חוסניה ג'בארה: חוץ מזה, אני רוצה להתייחס לכפרים שאינם מחוברים לרשת החשמל.

חוסניה ג'בארה: אני לא יכולה לתאר לעצמי איך ילד בחורף ובקור יכול לחיות בבית בלי חשמל.

חוסניה ג'בארה: יש הרבה כפרים ערביים שאינם מחוברים לרשת החשמל.

חוסניה ג'בארה: בשבוע שעבר פניתי גם בכתב לשר התשתיות הלאומיות, וכתבתי שיש הרבה כפרים במגזר הערבי שאינם מחוברים לרשת החשמל.

חוסניה ג'בארה: יצא מכתב מן השר, ובו נכתב שהוא מתכוון לחבר לרשת החשמל 21 כפרים במגזר הערבי.

חוסניה ג'בארה: אבל זה לא מספיק.

חוסניה ג'בארה: יש הרבה כפרים שאינם מחוברים לרשת החשמל.

חוסניה ג'בארה: אני רוצה להזכיר פה נקודה אחרת, והיא נקודה חשובה לכולנו.

חוסניה ג'בארה: אדוני היושב-ראש, במגזר הערבי יש אבטלה רבה מאוד, אבטלה גואה, ובמיוחד בקרב האקדמאים.

חוסניה ג'בארה: אקדמאי שהוא בוגר הטכניון ויש לו תואר שני בהנדסה או באלקטרוניקה, לא מוצא מקום עבודה.

חוסניה ג'בארה: מקום העבודה שהוא מוצא זה בבניין.

חוסניה ג'בארה: תאר לעצמך, אדוני היושב-ראש, שאחד מהקרובים שלך מסיים תואר שני בהנדסה או באלקטרוניקה ולא מוצא עבודה, ולכן הוא הולך לעבוד בבניין.

חוסניה ג'בארה: איך אתה היית מגיב?

חוסניה ג'בארה: זה דבר ממש כואב ועצוב.

חוסניה ג'בארה: דיברו על שילוב האקדמאים בשירות המדינה, וזה לא התקיים.

חוסניה ג'בארה: יש הצעת חוק שעברה בנושא הזה, והיא לא מתקיימת.

חוסניה ג'בארה: איפה האקדמאים שלנו?

חוסניה ג'בארה: כל הזמן האקדמאים האלו קיבלו כסף מהפועל הפשוט, האבא הפשוט, כדי ללמוד.

חוסניה ג'בארה: הם לא יכולים כל הזמן להושיט את היד כדי לקבל 10 ו-20 שקלים.

חוסניה ג'בארה: לאקדמאים האלו מגיע לעבוד, ולעבוד במקצועות שרכשו.

חוסניה ג'בארה: כל עוד אין לאקדמאים האלו עבודה, האקדמאים האלו מובטלים.

חוסניה ג'בארה: אין מקומות שיכולים לקבל אותם לעבודה, ואדוני היושב-ראש, אני לא מסתירה ממך שיש יותר מ-300 פניות – וזה יחסית מעט – של אקדמאים ערבים בוגרי תואר שני מאוניברסיטאות, שלא מוצאים מקום עבודה.

חוסניה ג'בארה: אני חושבת שזו בושה.

חוסניה ג'בארה: אני חושבת שזו בושה שדבר כזה קורה במדינה דמוקרטית – לאזרחי מדינת ישראל שהם מובטלים ואקדמאים.

חוסניה ג'בארה: אני רוצה להתייחס פה גם לאקדמאיות הבנות ולנשים במגזר הערבי.

דוד טל: אגב, חברת הכנסת ג'בארה, האם את יודעת שזה התפקיד של שר התעשייה והמסחר ליצור מקומות עבודה חדשים?

חוסניה ג'בארה: לא רק, זה התפקיד של הממשלה כולה.

דוד טל: וכמדומני, חבר הכנסת כהן היה שר התעשייה והמסחר, והוא בן סיעתך.

חוסניה ג'בארה: אדוני היושב-ראש, לא אפשרתם לו להספיק להיות במשרד שלו.

דוד טל: זה לא אנחנו.

חוסניה ג'בארה: בסך הכול הוא היה שנה בתפקיד, והוא התכוון לפתח אזורי תעשייה במגזר הערבי, אבל לא נתנו לו להמשיך את כהונתו כשר.

מיכאל קליינר: חברת הכנסת ג'בארה, האם נשיאות הכנסת לא נתנה לו?

חוסניה ג'בארה: לא נשיאות הכנסת, אני מדברת על ש"ס.

חוסניה ג'בארה: אתה הרי יודע מה היה.

מיכאל קליינר: הא.

חוסניה ג'בארה: כבוד היושב-ראש הבין אותי טוב, ולכן הוא לא הגיב על פנייתי.

דוד טל: זה הזמן לסיים, חברת הכנסת ג'בארה.

דוד טל: תאמרי משפט אחרון.

חוסניה ג'בארה: אני רוצה להתייחס רק לנושא אחד – נושא הנשים המובטלות במגזר הערבי.

חוסניה ג'בארה: אדוני היושב-ראש, יש מכללות להכשרת מורים ערבים במגזר הערבי.

חוסניה ג'בארה: יש שתי מכללות בסך הכול: האחת בחיפה והאחת בבית-ברל.

חוסניה ג'בארה: נשים מסיימות שם תואר ראשון בחינוך.

חוסניה ג'בארה: אין שיבוץ לנשים האלה במערכת החינוך.

חוסניה ג'בארה: הנשים האלה מובטלות ויושבות בבית.

חוסניה ג'בארה: האם אתה מתאר לעצמך, אדוני היושב-ראש, שמשפחה נותנת לנשים לצאת וללמוד?

חוסניה ג'בארה: זה דבר שאני לא מוכנה לעבור עליו לסדר-היום.

דוד טל: אני מאוד מאוד מודה לגברתי.

חוסניה ג'בארה: יש הרבה על מה לדבר, אדוני היושב-ראש.

דוד טל: בסיבוב השני.

חוסניה ג'בארה: הנושא האחרון שאני רוצה לסיים – – –

דוד טל: לא, אני לא רוצה לגלוש מעבר לזמן.

דוד טל: תודה, אבל תהיה לך אפשרות אחרת לדבר.

דוד טל: יהיה בסדר.

חוסניה ג'בארה: תודה רבה.

דוד טל: תודה, גברתי, אני מאוד מודה לך.

דוד טל: אני רוצה להתכבד ולהזמין את חבר הכנסת יגאל ביבי.

דוד טל: חבר הכנסת יגאל ביבי, האם תואיל בטובך למצוא לנו זמן ולומר את דברך?

דוד טל: במסגרת של 15 דקות אמור את כל אשר על לבך.

דוד טל: אל תשכח את נושא הרווחה והבריאות.

דוד טל: אחר כך ידברו חברי הכנסת קליינר ואברהם פורז.

יגאל ביבי: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני לא יכול להתחיל לדבר בלי להזכיר את האירוע החמור ביותר שקרה היום בחברון.

יגאל ביבי: תינוקת בת עשרה חודשים נרצחה ואביה נפצע קשה.

יגאל ביבי: הביטוי "פן יבוא והכני אם על בנים" התממש היום בחברון עיר האבות.

יגאל ביבי: אנחנו חשבנו, שהממשלה הזאת, ממשלה חדשה, שקיבלה אמון גדול, תהיה אחרת.

יגאל ביבי: אבל לא חלפו מאת ימי החסד, והסימנים הראשונים של הממשלה הזאת מאוד מדאיגים, מאוד מדאיגים בכל התחומים.

יגאל ביבי: קודם כול, בביטחון האישי – החרדה גברה.

יגאל ביבי: האיתות שאנחנו לא מגיבים כבר מאותת.

יגאל ביבי: אני רוצה לומר, שבימים האלה אנחנו מהלכים ואומרים: גלה כבוד מישראל.

יגאל ביבי: "רק שרון יביא שלום" – אנחנו לא רואים את זה, ואנחנו רואים את חוסר הביטחון של הממשלה הרחבה והגדולה הזאת.

יגאל ביבי: אני רוצה לומר, שההרגשה שלי היא, שדברים נעשים בצורה לא חכמה.

יגאל ביבי: החטא הראשון של הממשלה הזאת הוא בדרך התמוהה של הרכבת הקואליציה.

יגאל ביבי: אני חייב לומר את זה, כי כשהקדוש-ברוך-הוא בוחן מנהיגים, הוא בוחן אותם בדברים הקטנים, לא בדברים הגדולים.

יגאל ביבי: בדברים הקטנים, שכביכול הם קטנים, הממשלה הזאת קיבלה ציון נכשל.

יגאל ביבי: לא היה שום צורך בעולם להקים ממשלה של 27 שרים.

יגאל ביבי: אם היו מחלקים על כל ארבעה חברי כנסת שר, היו רק 20 שרים.

יגאל ביבי: זה היה איתות של יציבות, של הגינות, של יושר.

יגאל ביבי: אלה הם הדברים הבסיסיים, אבל לא נעשה דבר.

יגאל ביבי: הדבר החמור ביותר, שמלה של אדם, הבטחה של אדם, לא מקוימת.

יגאל ביבי: ממשלת ברק נפלה ברגע שהוא הפר את ההבטחות, ברגע שהוא עבר על "מוצא שפתיך תשמור", ברק התחיל ליפול.

יגאל ביבי: ובכן, אני רוצה לומר, שלצערי ראש הממשלה שרון, שאנחנו נלחמנו מאוד מאוד שהוא ייבחר, הפר את הבטחותיו.

יגאל ביבי: אני לא אשכח את הפגישה שלו עם יושב-ראש המפד"ל יצחק לוי, שרצה להעמיד את עצמו לראשות הממשלה.

יגאל ביבי: שרון אמר לו: אתם הראשונים.

יגאל ביבי: נקבע קודם כול מצע עם אנשי הימין והסיעות הדתיות, ואחרי זה נזמין את האחרים.

יגאל ביבי: כל מה שהיה לכם בתקופת ממשלת העבודה, ודאי שאני אשמור.

יגאל ביבי: שבועיים ימים לא דיברו אתנו כלל.

יגאל ביבי: הכושי עשה את שלו.

יגאל ביבי: לא דיברו כלל.

יגאל ביבי: מי אתם?

יגאל ביבי: וכשכבר דיברו אתנו היינו צריכים לעמוד כשלוש שעות כעניים בפתח, ולפעמים בחצות הלילה קוראים לך.

יגאל ביבי: אבל קובעים את המצע קודם כול עם אלה שהיו נגדם.

יגאל ביבי: איזו גישה זאת?

יגאל ביבי: אלף-בית של פוליטיקה, של יושר, של הגינות ציבורית לא קוים.

יגאל ביבי: אמרנו להם: קבעתם קריטריון למפלגת העבודה, תנו לנו לפי הקריטריון הזה.

יגאל ביבי: אמרו: לא, זה למפלגת העבודה, צריכים אחדות.

יגאל ביבי: בסדר.

יגאל ביבי: אמרו: לש"ס חמישה שרים.

יגאל ביבי: אמרנו: הם לא פי-חמישה, אז תנו לנו לפי הקריטריון של ש"ס.

יגאל ביבי: אמרו: לא, הם מפלגה גדולה.

יגאל ביבי: בסדר.

יגאל ביבי: מפלגה של ארבעה קיבלה שני תיקים.

יגאל ביבי: למה?

יגאל ביבי: אמרנו לא רוצים "תוספת יוקר", תנו לנו רק מה שהיה לנו, מה שהשמאל נתן לנו.

יגאל ביבי: ואנחנו מפלגה מרובת ילדים – יש לנו 25% מילדי ישראל בחינוך, אלפי מוסדות.

יגאל ביבי: לא. לא. ולא.

יגאל ביבי: בושה וחרפה לליכוד, שאנחנו גמרנו עם הליכוד.

יגאל ביבי: אנחנו החלטנו לתת לליכוד גט כריתות, כי אנחנו לא סומכים על הליכוד, כי היא מפלגה שמצטיירת בהרבה תחומים כאנטי-דתית.

יגאל ביבי: אנטי-דתית.

יגאל ביבי: ואני רק מקווה שהיא לא תהיה גם אנטי-לאומית, ואת זה נראה בחודש הקרוב.

יגאל ביבי: אנחנו קודם כול מפלגה דתית ואחרי כן לאומית.

יגאל ביבי: זו הפעם הראשונה מאז קום המדינה שאין לציונות הדתית נציג בממשלה.

יגאל ביבי: והוסיפו פה שולחן, אבל כיפה סרוגה אחת אין.

יגאל ביבי: בממשלת רבין היה הרב עמיטל.

יגאל ביבי: בממשלת ברק היינו אנחנו והיה גם הרב מלכיאור.

יגאל ביבי: 50 שנה היה נציג של הציונות הדתית בממשלה, ורק בממשלת שרון, בממשלת הליכוד, אין סימנים.

יגאל ביבי: 30% ממצביעי הליכוד הם חובשי כיפות סרוגות, כך גם חברי מרכז הליכוד.

יגאל ביבי: איפה חברי מרכז הליכוד?

יגאל ביבי: אין ביניהם מישהו עם כיפה סרוגה שיכול להיות בממשלה?

יגאל ביבי: אין אנשים רציניים בציונות הדתית?

ויצמן שירי: הנה, גם מקסים לוי יש לו כיפה.

יגאל ביבי: אף אחד.

יגאל ביבי: הליכוד רוצה רק את הקולות של הדתיים.

יגאל ביבי: הפעילים המרכזיים של הליכוד היו אנשינו, אבל – אף אחד.

יגאל ביבי: עם ישראל רואה את השולחן הזה, אבל אין שם אף אחד מהציונות הדתית, לא סגן שר ולא שר.

יגאל ביבי: רבותי חברי הכנסת, כבוד היושב-ראש, בלשכת שרון, מה שמדהים אותי, כנראה יש איזה איסור להיכנס עם כיפה סרוגה.

יגאל ביבי: אף לא אחד מעוזריו, אף לא אחד מהמנהלים שלו עם כיפה סרוגה שם.

יגאל ביבי: כמעט כל עובדי נתניהו היו עם כיפה סרוגה – מנהל הלשכה, המנכ"ל, עוזרים.

יגאל ביבי: אצל שרון – אף אחד.

יגאל ביבי: אין כיפה סרוגה במשרד ראש הממשלה.

יגאל ביבי: איפה חברי הליכוד עם הכיפות הסרוגות?

יגאל ביבי: הם לא מתביישים שמחרימים את הכיפה הסרוגה בלשכת ראש הממשלה?

יגאל ביבי: היום היתה בדיחה נוספת.

יגאל ביבי: היום ראינו את הליכוד בקלונו, בבושתו, בחוסר הגינותו.

יגאל ביבי: אני מקווה שזו הפעם האחרונה שהליכוד מתיימר בכלל להיות מפלגת שלטון.

יגאל ביבי: המחנה הלאומי והדתי יקים מפלגה לאומית דתית, מאוחדת, גדולה, שתתמודד על השלטון.

יגאל ביבי: הליכוד הזה לא ראוי לשלטון.

יגאל ביבי: היום היתה דוגמה מאלפת.

יגאל ביבי: מצד אחד, אני מאוד שמח שנבחר חבר הכנסת בני אלון לוועדה למינוי שופטים.

יגאל ביבי: באמת כבוד לוועדה.

יגאל ביבי: אני חושב, שהוא בחור מצוין, חבר כנסת נפלא, מחוקק טוב, הוא יתרום הרבה לוועדה.

מיכאל קליינר: הוא חובש כיפה סרוגה.

יגאל ביבי: ברוך השם, נבחר מישהו עם כיפה סרוגה.

יגאל ביבי: אני מאוד שמח שבנימין אלון נבחר.

יגאל ביבי: אבל עשינו היום טסט לליכוד.

יגאל ביבי: ראש הממשלה אמר לאנשיו הבוקר: תצביעו למפד"ל, אולי נקרב אותם.

יגאל ביבי: ניתן להם איזה פירור, משהו.

ויצמן שירי: אנחנו מודים שהצבענו לבני אלון.

ויצמן שירי: אנחנו מודים.

יגאל ביבי: לא יכולתי לעבוד חזק נגד בני אלון, כי אני אוהב אותו ואני חושב שהוא ראוי להיות בוועדה.

יגאל ביבי: אבל באו אלי אנשי ליכוד מלשכתו של ראש הממשלה ואמרו לי: יגאל, אל תדאג, אנחנו מתקנים את העוול ואנחנו תומכים בך.

יגאל ביבי: תומכים בך.

יגאל ביבי: אמרתי: המפד"ל תומכת בי, ש"ס תומכת בי, הליכוד תומך בי, מפלגת העבודה מה יש לה נגדי.

יגאל ביבי: אני לא עבדתי בכלל.

יגאל ביבי: למה אני אצא לדבר נגד חברי הטוב ואהובי בני אלון?

יגאל ביבי: יעידו כאן רוב חברי הבית שלא דיברתי אתם.

יגאל ביבי: השר שמחון, שר החקלאות, אני דיברתי אתך שתצביע בשבילי?

יגאל ביבי: לא, לא דיברתי.

דוד טל: השר שמחון.

שלום שמחון: לא ביקשת, אבל הצבעתי עבור בני אלון.

יגאל ביבי: לא דיברתי.

ויצמן שירי: רובי, אנחנו אמרנו בגלוי שאנחנו מצביעים בני אלון – – –

ראובן ריבלין: אני אמרתי להרבה חברי – – – תצביעו בעדי, הם לא הצביעו בעדי.

יגאל ביבי: אני לא דיברתי כי חשבתי שראש הממשלה ופקידיו וראש הקואליציה באים אלי ואומרים לי: אל תדאג, יגאל, אנחנו רוצים לבחור.

יגאל ביבי: חשבתי – חזרו בתשובה.

יגאל ביבי: אלה שזרקו את הכיפה הסרוגה – מלשכת ראש הממשלה, שאין אף אחד שם – שזרקו את הכיפה הסרוגה מהשולחן הזה, חשבתי – הלב שלהם, המצפון שלהם קצת – – –

דוד טל: נכמר בקרבם.

יגאל ביבי: – – קצת ייתן להם משהו, חזרו קצת בתשובה.

שלום שמחון: גם לבני אלון יש כיפה סרוגה.

יגאל ביבי: כן, אבל לא מפד"ל.

ויצמן שירי: אתה מתכוון – – –

יגאל ביבי: אני אמרתי קודם שאני שמח – קודם כול כיפה סרוגה נכנסה.

יגאל ביבי: אבל אני אומר לליכוד, שאנחנו מאוד מאושרים שגילינו היום שנית את הפרצוף האמיתי של אלה שאנחנו מאז שנת 1977 – –

דוד טל: מאז התפנית ההיסטורית.

יגאל ביבי: – – המשרתים הנאמנים, אנחנו היינו עד עכשיו ליכוד יותר מליכוד.

יגאל ביבי: אם היה גוף שהוא נאמן לליכוד זה היה המפד"ל, אבל איך אומרים בערבית, השר רובי ריבלין?

יגאל ביבי: אומרים בערבית – – –

דוד טל: "כל וואחד ביג'י יומו".

יגאל ביבי: זה גם מתאים להם.

קריאות: – – –

צבי הנדל: לא כך – "כל כלב ביג'י יומו".

יגאל ביבי: אומרים: "איזה כל סחבוכה סוכר, לא תלחסהו כולו" – אם החבר שלך מסוכר, אל תלקק אותו כולו.

יגאל ביבי: אתם ליקקתם אותנו, את הכול, והסוכר הזה כבר הפך להיות מריר.

יגאל ביבי: ואנחנו לא נמשיך להיות הפראיירים התורנים.

יגאל ביבי: אני רוצה לומר, שאנחנו מפלגה אחראית, אנחנו נצביע על התקציב – עם הסיכומים שלנו עם סילבן שלום שר האוצר, שהם מינימליים מאוד, ממש לקיום הנפש של התנועה הרוחנית הזאת, הגדולה, המקופחת היום.

יגאל ביבי: הגענו לזמנים טובים שאנחנו אומרים לליכוד: אל תיתנו למוסדות של הציונות הדתית להתמוטט.

יגאל ביבי: ואנחנו בלב כבד מצביעים עם הממשלה הזאת, כי – – –

דוד טל: חבר הכנסת מקסים לוי, אדוני עדיין לא נבחר לכהן כשר מסביב לשולחן הזה.

דוד טל: זה בניגוד לתקנות.

מקסים לוי: אני עומד להיבחר.

דוד טל: אני מאפשר לך דקה רק לשוחח עם שר התקשורת, ולאחר מכן אני מבקש לפנות את הכיסא.

יגאל ביבי: – – התקציב הזה הוא תקציב גרוע.

יגאל ביבי: התקציב הזה לא טוב.

קריאה: – – –

יגאל ביבי: התקציב הזה הוא תקציב שאין בו בשורה.

ויצמן שירי: כמה תוספת קיבלתם, אתה יודע?

יגאל ביבי: קיבלנו מינוס ממה – – –

ויצמן שירי: 150 מיליון שקל קיבלתם.

יגאל ביבי: אוי, באמת.

יגאל ביבי: אני רוצה לומר כאן, שקיבלנו – –

ויצמן שירי: מחר אנחנו נשמע – – –

יגאל ביבי: – – פחות מאשר מפלגת העבודה נתנה לנו, פחות מאשר ביבי נתניהו נתן לנו – –

ויצמן שירי: אז אצל ביבי היו לכם עשרה מנדטים, ועכשיו רק חמישה.

יגאל ביבי: – – וזה לא לנו, חבר הכנסת שירי ויצמן.

יגאל ביבי: אם אנחנו דרשנו שישיבות ההסדר, שתלמידיהן משרתים ועושים ופועלים ומחזיקים את הצבא – חוט השדרה – יוכלו להתקיים בלי שההורים יצטרכו לשלם אלפי שקלים, זה לנו או לעם ישראל?

ויצמן שירי: זה מגיע.

יגאל ביבי: אם ביקשנו שמכוני גיור יוכלו לפעול, זה לנו או לעם ישראל?

יגאל ביבי: אם ביקשנו שמכון פוע"ה, שמטפל בנשים עקרות, יקבל, זה לנו או לעם ישראל?

יגאל ביבי: המפד"ל מפלגה ציונית – –

ויצמן שירי: כמה קיבלתם תוספת – – –

יגאל ביבי: – – הדרישה שלה לחטיבה להתיישבות – את זה גם שמחון רוצה.

ויצמן שירי: אני רוצה שתגיד לי כמה בחטיבה להתיישבות קיבלתם, אתה יודע?

יגאל ביבי: אבל תשאל את שר החקלאות.

יגאל ביבי: פחות ממה שצריך – – –

דוד טל: חבר הכנסת שירי ויצמן, אדוני קיבל את רשות הדיבור?

יגאל ביבי: אני רוצה לומר לך, חבר הכנסת שירי ויצמן, תאמין לי שבימים האלה – – –

ויצמן שירי: – – –

דוד טל: לא, אני אומר.

דוד טל: אדוני קיבל את רשות הדיבור?

ויצמן שירי: בבית הזה לא מקבלים רשות דיבור.

ויצמן שירי: רשות דיבור לוקחים ואחר כך עוצרים.

דוד טל: אדוני, לא אצל היושב-ראש הנוכחי.

דוד טל: אדוני בוודאי לא רוצה שאני אפעיל את סמכותי.

יגאל ביבי: אני רוצה לומר לאדון שירי ויצמן, איש הדרום, שהדרום נפגע מאוד היום, כמו שירושלים נפגעה היום – ירושלים, שחוששים לבוא אליה, יכולנו עם הבשורה של הדיור לתת קצת תנופה וחיים לעיר הזאת.

יגאל ביבי: ירושלים נפגעה, הדרום נפגע.

יגאל ביבי: ואנחנו מדברים על ההתיישבות?

יגאל ביבי: במחצית שנה האחרונה היה צריך להכפיל את תקציב ההתיישבות.

יגאל ביבי: אנשים שמסכנים את עצמם ולא ממוגנים – צריך עוד עשרות מיליונים לשם, אתה צריך לדרוש את זה.

יגאל ביבי: זה האחים שלך שנהרגים שם.

יגאל ביבי: זה מפד"ל?

יגאל ביבי: זה רק מפד"ל?

ויצמן שירי: אני לא נגד.

ויצמן שירי: אני רק אומר שצריך להגיד את האמת.

יגאל ביבי: מה זו האמת?

יגאל ביבי: אם אנשים מקבלים את הביטחון המינימלי שלהם ואנחנו דואגים לחיי נפש – זה פוליטיקה?

יגאל ביבי: זו סחיטה?

יגאל ביבי: זה פיקוח נפש, שירי ויצמן.

ויצמן שירי: אני מסכים אתך – – –

יגאל ביבי: המפד"ל כמפלגה ערכית, לאומית, מה היא מבקשת?

יגאל ביבי: שהמוסדות שלה יוכלו לתפקד.

יגאל ביבי: רבותי, "נבעכים", הציבור שלנו עשה הרבה טעויות.

יגאל ביבי: אם היה נותן לנו יותר כוח – הוא היה פחות – –

דוד טל: אני מבקש לסיים.

יגאל ביבי: – – נזקק, אבל הציבור הציוני הדתי משלם עבור החינוך של הילדים שלו אלפי שקלים כל חודש.

יגאל ביבי: יש משפחות ש-30% מההכנסה שלהן הולכים לתשלומים בחינוך, וזה רק הציבור הציוני הדתי שמשלם.

יגאל ביבי: האם הממשלה הזאת של הליכוד תרצה שבני העניים לא יוכלו ללמוד תורה?

דוד טל: אני מבקש לסיים, חבר הכנסת ביבי.

יגאל ביבי: לא יעזור שום דבר.

יגאל ביבי: אומנם אנחנו חמישה, אבל אנחנו ניאבק כדי שהמפעל האדיר החינוכי שלנו יתקיים – –

דוד טל: חן חן.

יגאל ביבי: – – עם הליכוד או בלי הליכוד.

דוד טל: תודה רבה.

דוד טל: אדוני השר, אני מבקש בכל לשון של בקשה.

דוד טל: אני יודע שאדוני יכול להתערב בכל רגע בדיון, אבל היות שהזמן שלנו קצוב, אם אדוני יכול לתמצת את דבריו כדי שלא נעבור ונגלוש מעבר לחצות, כפי שסוכם בנשיאות.

דוד טל: שר התקשורת ר' ריבלין: אדוני יאמר לי כמה זמן הוא נותן ואני כך אדבר.

דוד טל: אני אגביל את עצמי כאילו הייתי חבר כנסת מן המניין, אדוני, ואני חבר כנסת.

דוד טל: כבוד היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, חבר הכנסת יגאל ביבי, קודם כול, אני מוכרח לומר לך שדברים נוראיים קורים בארץ-ישראל, אבל אתה מדבר מתוך נהמת לבך – –

יגאל ביבי: דיברתי – – –

ראובן ריבלין: – – ומתוך צער, ואני מצטער שהטעו אותך, אבל הליכוד התחייב בפני חבר הכנסת בני אלון, לאחר שהוא נפסל מלשמש כיושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט, כאשר ראש הממשלה יחד אתי אמרו לו: אתה תהיה מועמדנו, ולא יפסלו אותך כחבר הוועדה למינוי שופטים.

ראובן ריבלין: נכון, הייתם אתם במשא-ומתן.

ראובן ריבלין: משום מה, המשא-ומתן התנהל אתכם בלי ידיעה מה היה אתו.

ראובן ריבלין: אני הסברתי זאת לחבריך כולם וגם לך, ואי-אפשר לבוא ולומר שהליכוד עשה חלילה מעשה שבו אנחנו הולכנו מישהו שולל.

ראובן ריבלין: ייתכן מאוד שמישהו אמר לך.

ראובן ריבלין: אם היית שואל אותי והיית רואה את חברי הליכוד כולם, היית רואה שרובם המכריע כיבד את הבטחתו לחברנו הטוב בני אלון, ואנחנו חושבים שהוא נבחר – אני בטוח שגם אתה אישית מברך אותו – –

יגאל ביבי: בירכתי אותו – – –

דוד טל: הוא בירך אותו.

ראובן ריבלין: – – ועוד נכונו לך גדולות ונצורות.

ראובן ריבלין: הרי אתה בעוד כמה שעות – – –

יגאל ביבי: – – –

ראובן ריבלין: לא בעוד כמה ימים.

ראובן ריבלין: בעוד כמה שעות תהיה סגן שר במדינת ישראל.

יגאל ביבי: כבוד השר, משרד הדתות, דיברנו אתכם עליו, אמרתם: הבטחנו לש"ס.

יגאל ביבי: משרד השיכון – – –

ראובן ריבלין: האמן לי שהייתי רוצה, האמן לי, חבר הכנסת ביבי, שהייתי רוצה שש"ס יהיו 17 – –

יגאל ביבי: ועדה למינוי שופטים – – –

ראובן ריבלין: – – ואתם 17, ואנחנו 80 ויחד השאר, אבל לא קרה המצב.

ראובן ריבלין: כל אחד עם חמישה.

יגאל ביבי: כולם חשובים לכם, רק המפד"ל לא.

ראובן ריבלין: אבל חבר הכנסת ביבי, אתה תסכים אתי שבשעה זו אין צורך לדבר על הנושאים השוליים האלה, אם אני שר או אתה סגן שר, או מי מאתנו הוא בעל תפקיד כזה, כאשר לפני כשלוש שעות מרושע, צלף, דרך טלסקופ, רואה ילדה תינוקת בעגלתה, מכוון אליה, מחטיא – – –

יגאל ביבי: זה לא "פייר" מה שאתה עושה – – –

ראובן ריבלין: אני לא מדבר אליך, לא מדבר אליך.

יגאל ביבי: – – –

ראובן ריבלין: אני עובר מעניין לעניין שלא באותו עניין.

ראובן ריבלין: כמה תדבר עוד על השטויות האלה שאתה מדבר בהן?

ראובן ריבלין: אני עברתי לעניין אחר.

יגאל ביבי: – – – כל הנאום שלי – – – רוב הנושא היה על הביטחון.

יגאל ביבי: אני אמרתי – – –

ראובן ריבלין: עברתי לעניין אחר.

דוד טל: חבר כנסת ביבי.

יגאל ביבי: אני אמרתי – – –

ראובן ריבלין: עברתי לעניין אחר.

ראובן ריבלין: אתה לא שומע כלום כי אתה יותר ליכוד מליכוד.

ראובן ריבלין: כל הזמן אתה מתעסק עם זה.

ראובן ריבלין: בשעה כזאת, כאשר אנחנו רואים אותו צלף מרצח הנמצא במקום שאנחנו הפקרנו אותו לידי מרצחים – – –

מיכאל קליינר: בהסכם חברון – – –

ראובן ריבלין: – – – מתוך מחשבה שאוסלו מביא אותנו לשלום, הפקרנו את ביטחוננו.

ראובן ריבלין: סתום את פיך כבר.

דוד טל: חבר הכנסת ביבי, חבר הכנסת ביבי – –

ראובן ריבלין: שתוק כבר – – –

יגאל ביבי: אולי תבשר לעם ישראל מה אתם עושים.

מיכאל קליינר: מה אתם עושים בעניין הזה?

יגאל ביבי: מה אתם עושים?

יגאל ביבי: תגיד לעם ישראל מה אתם עושים.

דוד טל: אדוני השר, בנחת רוח.

ראובן ריבלין: אבל שמעת אותו.

ראובן ריבלין: אני פונה אל חברי הכנסת ומבקש לומר: בשעה קשה זו צריך לומר לערביי פלסטין, הלוא היא ארץ-ישראל, ארץ-ישראל שאליה חזרנו, שאנחנו חיים כאן יחד.

ראובן ריבלין: אבל אם לא יוכל יהודי לחיות בחברון לבטח, אם טפנו, נשינו, זקנינו ואזרחינו לא יוכלו לצעוד לבטח בשכונות חברון, לא תוכל אבו-סנינה להתקיים תחת שלטון שיוכל לפגוע בנו ואנחנו לא נוכל להשיב.

ראובן ריבלין: לא עוד.

ראובן ריבלין: לא יוכל להיות דבר כזה.

ראובן ריבלין: ממשלת ישראל, על כל מרכיביה, התחייבה להביא ביטחון לאזרחי ארץ-ישראל, והסכם אוסלו, שבו התחייב ערפאת להפסיק כל מעשה טרור, הסכם אוסלו זה מסר את שכונת אבו-סנינה לידיהם של הפלסטינים מתוך ידיעה ברורה לכל רואה ושומע, לכל מציץ, לכל מי ששכל בקודקודו, שאי-אפשר להיות שם, בשכונת אברהם-אבינו, כאשר ילדים משחקים בחצרותיה והם צופים לאבו-סנינה, ואבו-סנינה צופה עליהם; שהביטחון שלנו לא יהיה ביטחון מוחלט.

ראובן ריבלין: אין שום תירוץ.

ראובן ריבלין: אותו ערפאת, אותו איש שהוא יושב-ראש רשות זו, אותו איש שחתם על הסכם אוסלו, אותו איש שהתחייב בהסכם אוסלו להפסיק את הטרור בכלל, והתחייב לשלומם של תושבי חברון כולם, היהודים, הערבים, ולביטחונם המלא, אבוי, אללי, קיבל מאתנו רובים, והיום הוא האחראי הישיר לרצח של תינוקת פעוטה, בת תשעה חודשים, ולפציעת אביה.

ראובן ריבלין: איזה דבר נורא.

ראובן ריבלין: שני כדורים, האחד החטיא, וכעבור שניות, השני פוגע.

ראובן ריבלין: איזו הגנה יש לילדה הזאת?

ראובן ריבלין: הרי כל מי מאתנו שמבקר בקברי האבות, אבותינו, אבותיהם של המוסלמים, אברהם אבינו, שרה – אני מוכרח לומר, שכל מי שרק מסתכל ורואה מבין שלא יכול להיות אחרת.

ראובן ריבלין: אנחנו הפקרנו, או כמו שאומרים: הפקדנו שלומנו בידיהם, והיום הם עשו זאת.

ראובן ריבלין: וכל יום, בחרדה גדולה, אנחנו הולכים ולא עוד.

ראובן ריבלין: התחייבנו, ואנחנו אומרים זאת, ואני אומר זאת כחבר בממשלה לפלסטינים ולערפאת בראשם: לא יהיה עוד דבר כזה, שיהודי לא יוכל להלך ברחובות חברון ובשכונת אברהם-אבינו והשכונות האחרות שבה, כאשר באבו-סנינה יורים, שכן, אם אין דרך אחרת, אלא להגן על חברון על-ידי כך שאבו-סנינה, השולטת שלטון מלא באש ובתצפית על השכונה הזאת, תהיה בידיים כאלה שיוכל לעמוד שם ולו מחבל אחד, רוצח אחד, המבקש נפש יהודי בגלל שהוא יהודי.

ראובן ריבלין: אלה דברים שאנחנו צריכים לומר גם בימים שבהם אנחנו צריכים לאשר אותו תקציב שהמדינה צריכה לו, על מנת להגן, על מנת לכלכל, על מנת לחנך, על מנת ללמד את היהודים והערבים כולם, בארץ-ישראל היא מדינת ישראל, תחת אותו שלטון דמוקרטי במדינה יהודית; וכיצד נבוא ונאמר:

ראובן ריבלין: אנחנו מושיטים יד לשלום, אנחנו באנו על מנת לחיות בשלום, והנה, זאת התמורה שאותו מסלול שאנחנו כל כך קיווינו וכל כך האמנו וכל כך חלמנו וכל כך השלינו וכל כך אמרנו דבר מבלי שהאמנו בו, שזה המסלול של השלום, מסלול שמביא אותנו להתרסקות, כי אם אין אפשרות לבלום ואם בגני-ילדים ובכל רחוב ובכל פינה ברחוב הפלסטיני מלמדים לשנוא יהודי באשר הוא יהודי, אנה אנחנו מגיעים?

ראובן ריבלין: אדוני היושב-ראש, בימים קשים אלה וברגע זה, חשבתי שטוב שהממשלה או אחד מחבריה יאמר את הדברים האלה בצורה הברורה והחלקה והחדה ביותר.

מרדכי משעני: זה על דעת כל השותפים שלך?

מיכאל קליינר: – – –

ראובן ריבלין: אני מוכרח לומר לך, שאני חושב שכל אדם שהאמין באוסלו, כל אדם שחתם על אוסלו, כל אדם שאמר שאוסלו מביא לשלום, כל אדם שאמר שאוסלו מביא לשלום והסכים לחלוקתה של חברון, כל אדם שאמר שאוסלו זה הנוסחה היחידה שבה יוכלו יהודים וערבים לחיות בחברון – המציאות מתנפצת בפניו.

ראובן ריבלין: הוא יקום ויאמר יותר מכל אחד שלא האמין בדרך זו, שייתכן שאנחנו הולכים לדרך התרסקות.

ראובן ריבלין: ודאי.

ראובן ריבלין: אם מכרנו חלומות ואם חשבנו שיש מזרח תיכון חדש, ראינו צלף עומד ועל מי הוא מכוון?

ראובן ריבלין: על מי הוא מכוון?

ראובן ריבלין: על תינוקת בת שנה, בת תשעה חודשים.

ראובן ריבלין: נקמת ילדה קטנה לא ברא השטן ולא יברא השטן, ואנחנו כולנו, לא נבוכים אבל נחושים להחזיק בארצנו ובמולדתנו, כי כל אחד יודע, אם אנחנו, בגלל מעשה כזה או אחר נעזוב חלילה וניתפס לחולשת דעת, סופנו להגיע למקום שממנו אין חזרה.

ראובן ריבלין: חשבתי שחברי הכנסת, טוב שייגעו גם בעניין זה ביום חשוב זה של אישור תקציב.

ראובן ריבלין: תודה.

דוד טל: תודה, אדוני השר.

דוד טל: חבר הכנסת מיכאל קליינר, בבקשה.

צבי הנדל: יישר כוחך, אדוני השר.

דוד טל: חבר הכנסת קליינר, מסגרת של 15 דקות.

דוד טל: אחרי חבר הכנסת קליינר – חברי הכנסת אברהם פורז ומרדכי משעני וכל היתר.

מיכאל קליינר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, השר ריבלין, אכן דברים כדרבונות.

מיכאל קליינר: טוב שנשמעו, היו צריכים להישמע, אבל, אדוני שר בממשלה, אדוני מייצג ממשלה, והציבור מצפה מהממשלה לא רק לומר את הדברים הנכונים, וחשוב גם לומר את הדברים הנכונים, אבל יותר חשוב, וזה מה שהציבור מצפה מהממשלה הזאת, שיהיו מעשים.

מיכאל קליינר: מאז כינונה של הממשלה, למרבה הצער, לא היו מעשים, לא היתה התגובה המצופה על פרובוקציות, לא על ירי מרגמות על נחל-עוז, לא על הטיית מי החצבני, לא על-ידי ההסרה החפוזה של הסגר מעל בית-לחם, שלמחרתה היה הפיגוע בכביש המנהרות, וכך הגענו הלילה הזה לאירוע החמור במיוחד, מכיוון שכאן עמד צלף, הסתכל וידע שהוא מכוון על תינוקת בת פחות משנה ולחץ על ההדק.

מיכאל קליינר: זו המלחמה של הפלסטינים בהנחיית ערפאת נגדנו.

מיכאל קליינר: אנחנו הקמנו כאן מדינה יהודית אחרי השואה, כדי שלא תחזור התמונה של ילדים יהודיים שנהרגים בזרועות הוריהם.

מיכאל קליינר: ולכן המסר, אדוני השר, שכדאי שאתה ולימור לבנת ועוזי לנדאו ואנשי מולדת וישראל ביתנו יאמרו לראש הממשלה: או שתתחיל להיות אריק שרון ולעשות מה שהציבור ציפה שאריק שרון יעשה מבחינת החזרת הרתעה ליושנה, ואם אתה לא מסוגל, אולי תלך בחזרה לחוות-השקמים.

מיכאל קליינר: צריך לומר לעצמנו את האמת, כי הטיוח העצמי לא יעזור.

מיכאל קליינר: צריך להיכנס לשם.

מיכאל קליינר: לא נעשה סדר באבו-סנינה בלי להיות באבו-סנינה.

מיכאל קליינר: אומר לך את זה, ומי כמוך יודע, אחד מאלה שהוא לא חכם לאחר מעשה.

מיכאל קליינר: כאשר ב-1996 ממשלת נתניהו עמדה לעשות את הסכם חברון, היה אחד מבין 17 חברי כנסת שאמר:

מיכאל קליינר: אם תיתנו את אבו-סנינה – – – והיינו באבו-סנינה והסתכלנו על היישוב היהודי בחברון ואמרנו: לא יהיה אפשר להגן עליו.

מיכאל קליינר: יום יבוא ויירו על היישוב היהודי בחברון.

מיכאל קליינר: כשם שהיינו יחד כאשר עמד שר החוץ הזה, של הממשלה הזאת, שעכשיו אחרי הכול התמנה להיות שר החוץ, הוא ולא נתניהו, כפי שהובטח ב"סינרמה", כאשר שר החוץ עמד להביא הנה את 40,000 הטרוריסטים מתוניס בראשות ערפאת ולחמש אותם בנשק, היה מי שאמר: מי שיברח מעזה, יקבל "קטיושות" באשקלון.

מיכאל קליינר: לאשקלון עוד לא הגיעו, ובינתיים הגיעו לנחל-עוז, אבל אם לא נעצור ואם לא נשיב הרתעה ליושנה, גם לאשקלון, לדאבון הלב, הם יגיעו.

מיכאל קליינר: הציבור בחר בממשלה הזאת ברוב הגדול ביותר בתולדות מדינת ישראל, רוב שבן-גוריון ומפא"י ההיסטורית מעולם לא קיבלו, לא כל כך בגלל האמונה כמו בגלל שהיתה זאת, כמו שאמר אהוד ברק, הבעת אי-אמון באהוד ברק, במפלגתו, בדרך, באוסלו.

מיכאל קליינר: לכן, ציפו שתהיה תגובה; לא תגובות שהתרגלנו אליהן בממשלה הקודמת: אנחנו נגיב במועד, אנחנו נגיב בבוא הזמן, תהיה תגובה הולמת, נתפוס את המפגעים – זה נשמע כמו ברק.

מיכאל קליינר: אני מקווה, אני מתפלל שהלילה – מכיוון שהרי אנחנו רוצים פתרון, אנחנו צריכים להציל את עם ישראל – שהלילה תחליפו את הדיסקט, סוף סוף.

מיכאל קליינר: ועכשיו לנושא התקציב, וגם נושא התקציב הוא נושא קשה.

מיכאל קליינר: אדוני היושב-ראש, תקציב בייגה שוחט, שהוכן באוגוסט שנה שעברה ועולה היום להצבעה בקריאה שנייה ושלישית, כל אחד יודע שהוא תקציב שכבר איננו רלוונטי למציאות הנוכחית.

מיכאל קליינר: כדי להביא תקציב כל כך לא נכון, כל כך לא משקף וכל כך מלאכותי, צריך מידה, הייתי אומר, גדושה של עזות מצח ותחושת בוז לכנסת ולציבור.

מיכאל קליינר: הרי באותה מידה בדיוק אפשר היה לקחת את התקציב של 1995 או 1994 או 1984, להניח אותו על השולחן בספרים גדולים ולהצביע עליו, במקום על התקציב שמונח כאן היום לפנינו.

מיכאל קליינר: שניהם רלוונטיים באותה מידה.

מיכאל קליינר: כל מי שמייחס חשיבות כלשהי למינהל תקין, צריך היה להתנגד לתקציב הזה.

מיכאל קליינר: אבל הבעיה שלו היא לא רק מינהל תקין.

מיכאל קליינר: התקציב הזה פסול לא רק מכיוון שאינו רלוונטי, אלא בעיקר מכיוון שהוא תקציב אנטי-לאומי.

מיכאל קליינר: זהו תקציב שהכינה ממשלת העבודה-מרצ, עם פזילה חזקה לבשארה, לדהאמשה, לברכה ולחבריהם.

מיכאל קליינר: זהו תקציב שאין בו יישוב הארץ, זהו תקציב שאין בו מסר חברתי, זהו תקציב שאין בו חיזוק כושר ההרתעה של צה"ל, זהו תקציב שאין בו חיזוק משמעותי למשטרת ישראל, שמאז הכנת תקציב בייגה, לפני המבול, באוגוסט שנה שעברה, קיבלה הר של מטלות חדשות נוכח גל הטרור הפלסטיני והמלחמה שהכריזו עלינו מרבית אזרחי ישראל הפלסטינים.

מיכאל קליינר: מעל לכול זהו תקציב המרעיף ים של תקציבים על אלה מאזרחי המדינה המזדהים עם אויבינו.

מיכאל קליינר: במקום להרעיף תקציבים על קידום החינוך בעיירות הפיתוח כדי לאפשר לילדי המחר הזדמנות הוגנת ושווה להשתלב בחברה הישראלית, במקום זאת הולכת הממשלה להשקיע מיליארדים לטובת רוצחי ז'אן בכור, מיידי האבנים וצועקי "אידבח אל-יהוד".

מיכאל קליינר: שלא תהיה אי-הבנה, אני תומך, ואני רוצה להדגיש את זה, שאני תומך בחיזוק תקציבי משמעותי לאלה מבני המיעוטים הנאמנים למדינה.

מיכאל קליינר: אני בעד אפליה לטובה של יישובי מיעוטים שבניהם משרתים בצה"ל, אבל אני נגד מתן כסף לשורפי דגל ישראל, תחנות דלק וסניפי דואר ובנקים.

מיכאל קליינר: אני נגד מתן כספים למי שלא משלם מסים וארנונה, אבל ידו פשוטה לקבל כסף של משלמי המסים במדינה היהודית, שאותה הוא רוצה להחריב.

מיכאל קליינר: מה שהיתה הממשלה צריכה לעשות זה למשוך את התקציב הזה ולהעביר הוראת שעה שתאפשר הגשת תקציב חדש, ולחזור אלינו במאי עם תקציב המשקף את המדיניות שלה, את העדיפויות שלה; בעיקר תקציב המשקף את המציאות.

מיכאל קליינר: אולי זה לא יהיה תקציב לאומי כמו שדרוש למדינה, אבל לפחות היה יכול להיות תקציב של אחדות ציונית, ולא תקציב של ממשלה שהעם שלח הביתה ברוב חסר תקדים.

מיכאל קליינר: אנחנו שומעים, אדוני היושב-ראש, שיש היום ויכוח בין ראש הממשלה ובין שר האוצר, ואני מוכרח להגיד, כמי שהיה בכנסת הקודמת מרכז הקואליציה בוועדת הכספים ומכיר קצת את הבעיות ואת הנושא, שלבי לבי לשר האוצר.

מיכאל קליינר: הוא ניסה להביא חוק הסדרים.

מיכאל קליינר: חוק קשה, חוק שבא לקחת.

מיכאל קליינר: הוא בא להעביר חוק שמבטל כל מיני חקיקות שעלו מיליארדים.

מיכאל קליינר: חוק קשה, חוק לא נעים, חוק שלוקח הטבות, אבל חוק שלא היה מנוס מלהביא אותו בהתחשב בעובדה שקרה משהו, שמאז הוכן התקציב ההכנסות הצפויות שכתובות בספר הן מספר דמיוני, מספר ערטילאי; כל קשר בינו לבין המציאות לא קיים.

מיכאל קליינר: בינתיים יש משבר כלכלי כאן ובארצות-הברית והתחילה מלחמה שעשו נגדנו הפלסטינים ולכן הכנסות המדינה לא תתקרבנה למה שצפו.

דוד טל: מה אדוני מציע?

דוד טל: שנאשר את התקציב בעוד שלושה חודשים?

מיכאל קליינר: לא.

מיכאל קליינר: הצמיחה לא תהיה כפי שצפו.

מיכאל קליינר: גם ההוצאות תהיינה יותר גדולות, מכיוון שאין ספק, שתקציב הביטחון, כפי שהוא כתוב בספר – כל אחד יודע שזה לא ריאלי.

מיכאל קליינר: יהיה צריך להוסיף תקציב גם להתעצמות וגם למימון המלחמה וגם לחיזוק מול איומים של מלחמה אזורית, וגם תקציב ביטחון הפנים צריך להיות יותר גדול.

מיכאל קליינר: ברור שהתפקידים שהוטלו על משטרת ישראל היום הם פי כמה וכמה יותר גדולים.

מיכאל קליינר: סוף סוף הכרנו בזה שיש לנו גם בפנים, למרבה הצער, פלסטינים שיש להם אזרחות אבל הם מזדהים עם האינתיפאדה, שותפים באינתיפאדה.

מיכאל קליינר: באותו שבוע של ראש השנה הם התחילו יחד עם עזה וחברון, וצבא לא יכול להילחם בהם, ולכן צריכה להיות משטרה לגמרי אחרת, משטרה צבאית כדי להילחם באיום של הפלסטינים, תושבי אום-אל-פחם ותושבי טייבה ותושבי טירה, שמסתערים עם רצח בעיניים וצועקים: אידבח אל-יהוד.

מיכאל קליינר: ברור שיש לנו כאן חור של 15-10 מיליארד.

מיכאל קליינר: יש מי שחושב, שאם חסרים 15-10 מיליארד, זה דבר תיאורטי, שיכתבו עליו מאמרי ביקורת; חבר הכנסת פורז יעלה על הבמה וייתן נאומים ועיתון "הארץ" יכתוב מאמרים וגם "גלובס", ובזה נגמר העניין.

מיכאל קליינר: זה לא ככה.

מיכאל קליינר: המשמעות של תקציב שיש בו חור של 10 או 15 מיליארד היא, שבעוד כמה חודשים תתחיל הידרדרות קשה מאוד של המטבע הישראלי, בעוד כמה חודשים תהיה אינפלציה הולכת וגוברת, שתחזיר אותנו 20 שנה אחורה.

מיכאל קליינר: בעוד כמה חודשים נתגעגע לשיעורי האבטלה הבלתי-נסבלים של היום, כי האבטלה תהיה הרבה יותר גדולה.

מיכאל קליינר: זאת המשמעות.

מיכאל קליינר: כל מי שמבין מספרים, כל מי שמבין כלכלה יודע את זה.

מיכאל קליינר: לכן סילבן שלום, כשהוא רואה שמחוק ההסדרים לא השאירו לו כמעט פיסה וקרעו אותו לגזרים, ומהחוק לביטול החקיקה הפרטית של הכנסת מורידים נתח אחר נתח, הוא בהחלט מרגיש שהוא זה שבעוד כמה חודשים יאמרו לו: נכשלת.

מיכאל קליינר: אתה, סילבן שלום, אחראי לאבטלה, אתה אחראי לפיחות האדיר, אתה אחראי לאינפלציה שמתחילה להשתולל, ולכן הוא כבר מבין שהוא נמצא במלכודת מאוד קשה.

מיכאל קליינר: אני מוכרח להודות ולהתוודות: אם הוא היה בא ומבטל את החוקים כולם, ללא יוצא מן הכלל, לרבות חוק הלפרט, שאתה יודע שאני מתנגד לו מסיבות אחרות מאלה שהשמאל מתנגד לו, מכיוון שאני גם רואה בו חוק אנטי-לאומי – אני קורא לו חוק עידוד הילודה הפלסטינית בישראל – לא רק מפני שאני מתנגד לו במהות, אלא שבאמת היה צריך לקחת את כל החוקים ולבטל אותם, ואז אני עצמי לא הייתי בא ועושה מה שאני עושה כעת.

מיכאל קליינר: אני בא מחר ונאבק על החוק הנוגע לספרים, כי אני אומר, אם יש חצי מיליארד לעידוד הילודה הפלסטינית, למה אין 30 מיליון שקל לספרים?

מיכאל קליינר: זה חוק סוציאלי שנהנים ממנו כולם, יהודים וערבים, בעיירות פיתוח, בשכונות הערים הגדולות, שבזכותו למאות אלפי משפחות ייחסך סכום של מאות שקלים לילד.

נסים זאב: חבר הכנסת קליינר, כאשר אתה מדבר על חוק השאלת ספרים, מצד אחד, ומצד שני יש החוק של הלפרט – אני חושב שהוא נותן את הבסיס לילד, ולגבי התוספות זה נושא לוויכוח.

יהודית נאות: – – –

מיכאל קליינר: חבר הכנסת זאב, אתה יודע בדיוק את הסיבות שבגללן התנגדתי לחוק הלפרט.

מיכאל קליינר: הן לא דומות לסיבות של פורז ולא דומות לסיבות של העבודה ומרצ.

מיכאל קליינר: אני התנגדתי לו כי אני רואה בו חוק לעידוד הילודה הערבית הפלסטינית הישראלית – אני אומר את זה בגלוי – ולא חוק סוציאלי.

מיכאל קליינר: אני מתנגד לו מסיבות לאומיות.

מיכאל קליינר: אבל אם היו אומרים באמת, לא משאירים חוק אחד, כל החוקים הפרטיים בטלים, לא הייתי מרהיב עוז ואומר, רק הספרים, כי במקרה אני, חברת הכנסת נאות וחבר הכנסת נודלמן יזמנו אותו.

מיכאל קליינר: אבל אם זה אפשר וזה אפשר, באופן טבעי אני אומר, אם לכל זה יש כסף – – –

דוד טל: אבקש לסיים.

מיכאל קליינר: אם לזה יש כסף, צריך גם להיות כסף לספרים; ואני מבין את שרון בעניין של ניצולי השואה, שמבחינה סמלית אסור היה לפגוע בהם.

מיכאל קליינר: אני שומר את שאר הדברים לפעם הבאה.

דוד טל: תודה, אדוני.

דוד טל: אני מאוד מודה לך.

דוד טל: אני רוצה להזמין את חבר הכנסת מקסים לוי, משום שהוא אמור להחליף אותי לאחר מכן, ואני מבקש את סליחתו של חבר הכנסת פורז, משום שלאחר מכן לא יהיה לו מי שיחליף אותו והוא לא יוכל לשאת דברים.

דוד טל: חבר הכנסת מקסים לוי, במסגרת של עשר דקות, אדוני.

דוד טל: אם תוכל לצמצם, אודה לך מאוד.

מקסים לוי: מה קרה?

דוד טל: אני חושב שאנחנו רוצים להיכנס למגבלה של השעה 24:00, ושר התקשורת כבר האריך, אז גלשנו.

מקסים לוי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, לא רבים מהם נמצאים כאן, אבל אני זוכר אותם ימים עוד בטרם הבחירות, מה דיבר הליכוד על תקציב המדינה של בייגה שוחט.

מקסים לוי: יש לי כאן הרבה מאוד דברים שנאמרו בשם שרים היום.

דוד טל: שמא תואיל לתת לנו דוגמה?

מקסים לוי: קליינר, יש פינה שם ואתה יכול שלא להפריע לי.

מיכאל קליינר: אני מתנצל, בייחוד שאתה ידידי.

מקסים לוי: כאשר אנחנו מתבוננים במה שקרה כשהשלטון עבר לידי הליכוד – –

מרדכי משעני: כאילו עבר.

מקסים לוי: – – והליכוד היה אמור לשנות בעצם את תקציב המדינה שפוגע בשכבות חלשות, שאיננו נותן פתרון לזוגות צעירים היום; הזוגות הצעירים היום צריכים לנדוד ולישון בבתי הוריהם, וכשאומרים היום למה יש עבריינות, למה יש היום איומים, צאו וראו כמה דירות של זוגות צעירים הבנקים מוכרים, כי זוגות צעירים אינם יכולים לעמוד במשכנתאות שקיבלו.

מקסים לוי: אדוני היושב-ראש, זוג צעיר שרכש דירה לפני שנה או שנתיים או שלוש שנים, היה מבוסס בעבודתו, היה קבוע, לקח הלוואות משלימות, עשה הכול כדי לרכוש דירה, והנה היום הוא מוצא את עצמו מובטל והוא איננו יכול להחזיר את המשכנתה.

מקסים לוי: מה עושים הבנקים?

מקסים לוי: הולכים ומשעבדים את דירתו, מוכרים אותה בפחות מאשר המשכנתה ומכניסים את הזוג הצעיר למצבים של גירושין, למתח, בגלל הצורך להחזיר חובות.

מקסים לוי: מדינה או ממשלה איננה מסוגלת בתקופה הזאת למצוא פתרון?

מקסים לוי: ממשלות פחות נאורות מאשר במדינת ישראל מצאו על זה תשובה.

מקסים לוי: יגידו דיור בשכירות?

מקסים לוי: נכון.

מקסים לוי: הייתי בגרמניה במשלחת הכנסת, וראינו כיצד ממשלת גרמניה החליטה על דירות בשכירות, כשתשלום שכר הדירה מהווה 25% מהכנסתו של העובד.

מקסים לוי: מי שיכול להרשות לעצמו, יכול לקנות, אבל התקציב האומלל הזה מביא בסופו של דבר למצטרפים למעגל הזה שלוקחים את דירותיהם בהוצאה לפועל.

מקסים לוי: איך יכול היום עובד שמשתכר 3,000 שקל, שכר מינימום, גם לשלם משכנתה?

מקסים לוי: גם לשלם ארנונה?

מקסים לוי: גם לשלם בעבור גני-ילדים וגם לשלם חשבונות חשמל?

מקסים לוי: איך הוא יכול?

מקסים לוי: אף אחד אינו שואל את השאלה, אף אחד אינו רואה בבתי-המשפט כמה הבנקים עושקים למעשה את דירותיהם של זוגות צעירים, והמצב הולך ומחמיר.

מקסים לוי: התקציב הזה יש לו בשורה לזוגות צעירים?

מקסים לוי: אין לו.

מקסים לוי: ניגש, אדוני היושב-ראש, לתקציבי הרשויות המקומיות.

מקסים לוי: הרשויות המקומיות נמצאות היום במצב שלא היו בו במשך 50 שנה.

מקסים לוי: השלטון המקומי הוא הזרוע המבצעת של מדיניות הממשלה.

מקסים לוי: אם הממשלה הזאת מטילה עליו מטלות, היא צריכה לממן.

מקסים לוי: מה אומרים בחוק ההסדרים היום?

מקסים לוי: ועדת הכספים לא צריכה לאשר את הארנונה.

מקסים לוי: יתאימו את הארנונה למה שהרשות תקבע, למה שראש הרשות יקבע.

מקסים לוי: ואז מה יעשו?

מקסים לוי: אם יבוא ראש המועצה או ראש העיר לשר הפנים לקבל מענקים, יאמרו לו: קודם כול תתאים את עצמך בנושא הארנונה לערים כשלך, ואז נוכל גם לסייע לך.

מקסים לוי: זה לא מס עקיף?

מקסים לוי: על מי הממשלה הזאת מטילה את מסי הארנונה?

מקסים לוי: לא על אותם תושבים, לא על אותם אנשים מסכנים, במקום שהממשלה תיקח על עצמה את שירותי הרווחה הקורסים ברשויות המקומיות, כאשר הם אינם מסוגלים לתת מענה על בעיות החברה במדינת ישראל?

מקסים לוי: מדברים על הכאת נשים, על רצח נשים.

מקסים לוי: ממה זה בא?

מקסים לוי: זה בא בגלל תוכנית הבראה של משרד הפנים כמדיניות הממשלה – לפטר עובדים סוציאליים, לפטר עובדים קהילתיים, לפטר עובדים שכונתיים, לסגור מתנ"סים, לסגור שיעורי העשרה, לסגור מעונות, לצמצם ולהבריא על גבם של התושבים.

מקסים לוי: לא שיש איזו מדיניות כלפי בעיות החברה בשלטון המקומי שמטרתה לראות אם הרשויות בכלל יכולות לממן את שירותי הרווחה של מדינת ישראל.

מקסים לוי: הם אינם מסוגלים.

מקסים לוי: משום שגם מענק האיזון שניתן בתקציב הזה יורד ברמת הפעילות של מענק האיזון של 3 מיליארדי שקל בשנות ה-80.

מקסים לוי: הוא איננו מקדם את הראייה של שירותי רווחה לאנשי מצוקה, והרי אנחנו נמצאים במצב של אבטלה המונית ושל בעיות קשות בחברה הישראלית.

מקסים לוי: כולנו נרתעים מכך שמישהו פוגע באשה, מכך שמישהו קם ומכה את אשתו.

מקסים לוי: על מה?

מקסים לוי: משום ששירותי הרווחה אינם נותנים מענה, משום שהרשויות המקומיות לא מכוונות אותן משפחות במצוקה לאותם יעדים, עם עובד סוציאלי שיראה מה קורה.

אברהם פורז: אתה עושה לעצמך חיים קלים מדי, זה לא רק בגלל זה.

מקסים לוי: אני לא אפגוש את התיאוריה שלך בחיים.

מקסים לוי: הרי אתה גדלת אולי ברמת-אביב, אני גדלתי בשכונות עוני.

מקסים לוי: אני מכיר את זה.

מקסים לוי: עבדתי שם 30 שנה, עם כל הכבוד שלי אליך.

מקסים לוי: יש לך תיאוריה נגד גידול ילדים, נגד משפחות ברוכות ילדים, נגד אנשי מצוקה.

אברהם פורז: אתה יודע שיש אלימות בשכבות מבוססות?

מקסים לוי: אל תפריע לי; אני לא הפרעתי לך.

מקסים לוי: אני מכיר את העבודה הזאת, עבדתי בה הרבה, ואתה יודע.

מקסים לוי: הייתי ראש עיר והייתי יושב-ראש מרכז השלטון המקומי והייתי יושב-ראש מועצת העובדים בתעשייה האווירית.

מקסים לוי: לא באתי לכנסת הזאת בלי לעבור את תחנות החיים, ואני רואה כמה המשפחות סובלות ואני רואה את מוקדי הסמים ואני רואה את הבעיות הקשות של המשפחות שאינן מסוגלות להתקיים.

מקסים לוי: היום כל אחד פתאום נותן קמחא דפסחא: זה נותן 2,000 מנות, זה נותן 4,000 – כל אחד היום נותן קמחא דפסחא, וכאילו הוא פותר את הבעיה של המשפחות האלה.

דוד טל: תודה, חבר הכנסת מקסים לוי, שזו יוזמה ברוכה במצוקה הזאת שבה אנחנו נמצאים.

מקסים לוי: פעם נתנו קמחא דפסחא בסתר, והיום כל אחד מתגאה.

מקסים לוי: אני רואה בעיתון אתמול: פתאום אחד נותן למשפחה סלים של שוקולד.

מקסים לוי: משפחה במצוקה לא זקוקה לזה, היא זקוקה לשיעורי העשרה, היא זקוקה למעון, היא זקוקה להתחשבות המדינה בנושא הצעירים שלנו.

מקסים לוי: אנחנו רואים כיצד בתקציב הזה אין מענה לרשויות המקומיות כשיש קיצוץ מעשי בתקציב.

מקסים לוי: אין היום רשות מקומית שאין לה גירעון.

מקסים לוי: מה אומר האוצר?

מקסים לוי: תקציבי החינוך, הבריאות או הרווחה או התחבורה מוטלים כנטל על הרשויות המקומיות, יש צורך שהממשלה תממן אותם, והיא איננה מממנת אותם, היא מצפה שראש הרשות יממן מהארנונה.

מקסים לוי: אבל, מה לעשות, וגם ההכנסות ברשויות המקומיות קטנות בגלל בעיות רווחה ובגלל אבטלה.

מקסים לוי: מה ראש עיר יעשה כדי להתמודד עם המטלות האלה?

מקסים לוי: קם שר הרווחה ואומר: אין לי תקציב, זה מה שיש לי, ואת התקציב הזה אני צריך לחלק לכלל הרשויות המקומיות.

מקסים לוי: קם בשנה שעברה בייגה שוחט ואמר, ניתן 4 מיליארדי שקלים למגזר הערבי.

מקסים לוי: אני חושב שצריך לתת, אבל מאיפה הוא נותן, מאותו תקציב.

מקסים לוי: הוא לא מגדיל את תקציב משרד הפנים, אלא על חשבון אותם תקציבים שמיועדים לרשויות המקומיות.

מקסים לוי: כיום, כאשר אנחנו רואים את המועצה ביהוד שובתת, משום שחודשיים עובדי הרשות לא מקבלים משכורת, ואת בתי-הספר נסגרים על-ידי משרד החינוך, ואנחנו רואים רשויות במצוקה – אין לממשלה הזאת שום בשורה.

מקסים לוי: התקציב הזה הוא תקציב שבא להגדיל עוד יותר את התבערה החברתית שקיימת.

מקסים לוי: אדוני היושב-ראש, מי בא לבקר את החוק לעידוד הנגב או להוריד ממשמעותו, או להוריד אותו בכלל?

מקסים לוי: מי אלה?

מקסים לוי: אלה אותם אנשים שקיבלו את קולותיהם של למעלה מ-90% מבני עיירות הפיתוח.

מקסים לוי: למעלה מ-90% מבני עיירות הפיתוח תמכו בו.

מקסים לוי: איך שרון נהיה ראש ממשלה?

מקסים לוי: לא אנשי אפקה ולא אנשי צפון תל-אביב, אלא אותם אנשים שגרים בדימונה, בירוחם ובבאר-שבע, אותם אנשים שגרים בשדרות ובקריית-שמונה ובאופקים.

מקסים לוי: דווקא הליכוד התנגד לחוק שאולי קצת, מעט, יביא יזמים, ייתן הענקה של תקציבים ממשלתיים לנגב שהוזנח במשך 50 שנה.

מקסים לוי: אדוני היושב-ראש, התקציב הזה שמובא, לרבות הקיצוץ בחינוך, הקיצוץ בתעשייה, הקיצוץ של הרשויות המקומיות, הוא הבשורה הרעה שאני יכול להבין מהתקציב, ואני מבין תקציבים.

מקסים לוי: אני מניח שאנחנו נפגוש בתקופה הקרובה רשויות בהתמוטטות ואנשים מפגינים נגד ממשלה אטומה, שהיתה צריכה לשנות את התקציב כדי להביא בשורה למשפחות השרויות במצוקה.

דוד טל: חן חן, חבר הכנסת מקסים לוי.

דוד טל: חבר הכנסת אברהם פורז.

אברהם פורז: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני יודע שיש חברי כנסת לא מעטים שעולים על הדוכן בשעה זו או בשעה יותר מאוחרת ויצביעו על כך שתקציב המדינה איננו נותן מענה על מצוקות רבות, ואכן אלו פני הדברים.

אברהם פורז: אבל אנחנו צריכים לזכור את הכלל הבסיסי בכלכלה, שהמדינה איננה יכולה לחלק אלא את מה שהיא לוקחת קודם לכן, והיא איננה יכולה לחלק, לא לנגב ולא לגליל, לא לחלשים ולא לכל אחד אחר, אלא את מה שהיא מצליחה לאסוף.

אברהם פורז: והשאלה ממי היא רוצה לאסוף ועד כמה היא רוצה לאסוף.

אברהם פורז: אדוני היושב-ראש, אנחנו נמצאים במשטר מיסוי שבו שכבות הביניים – אנשים שמשתכרים מ-5,000 שקלים ועד 30,000 שקלים בחודש, אני לא מדבר על כאלה שמרוויחים מאות אלפים – משלמות בישראל על הכנסות בינוניות 60% מס שולי, לרבות ביטוח לאומי ומס בריאות.

אברהם פורז: אין בעולם המערבי מיסוי כזה על רמת הכנסות כזאת.

אברהם פורז: מה התוצאה של מיסוי גבוה כזה?

אברהם פורז: התוצאה הראשונה היא, כמובן, העדר רצון לעבוד, משום שמישהו עושה חשבון: חבל לי להישאר שעות נוספות, חבל לי להתאמץ, ממילא שלטונות המס ייקחו ממני 60%.

אברהם פורז: התוצאה השנייה היא ריבוי העלמות.

אברהם פורז: כשהמס מאוד גבוה, ואם מדובר בציבור שאיננו שכיר, אז יש גם מע"מ בעסק הזה, הפיתוי להעלים הופך לפיתוי גדול מאוד, ואנחנו יודעים שמנגנונים של אכיפה אינם יעילים ואינם מרתיעים.

אברהם פורז: הדבר החמור מכול הוא, שאותה תעשייה – נכון שהיום היא במידה מסוימת במשבר – תעשיית ההיי-טק, שהיא הקטר שסוחב את הכלכלה הישראלית כלפי מעלה, התעשייה הזאת, מה לעשות, כולה באנגלית.

אברהם פורז: כשאתה רוצה לתכנת היום במחשבים, אתה לא עושה את זה ביידיש, לא בלאדינו ואפילו לא בעברית, עושים את זה באנגלית, וקל מאוד לאנשים האלה לעזוב את הארץ, לנסוע למקומות שבהם רמת המיסוי הרבה יותר נמוכה.

אברהם פורז: על זה, כמובן, צריך להוסיף צרות אחרות שיש בארץ, כמו הבעיה הביטחונית, כמו שירות מילואים, כמו איומים מסוג אחר.

דוד טל: חבר הכנסת פורז, אני מניח שאנשים יורדים, אבל בכל אופן יש אנשים שנשארים עם 60% מס הכנסה, עם בעיות הביטחון ועם המצוקות שיש בארץ.

דוד טל: איך אדוני מסביר את זה?

דוד טל: אולי בכל אופן משהו קושר את האנשים האלה למדינה.

אברהם פורז: אין ספק, שאלה שנשארים, משהו קושר אותם למדינה – גם אהבת המדינה, גם התרבות, גם ההשתייכות – – –

מקסים לוי: תורת ישראל.

אברהם פורז: הרי לא כולם עזבו.

אברהם פורז: ברור שלא כולם עזבו, אם כי בתקופת המיתון היתה הבדיחה הידועה, שהאחרון שיעזוב יכבה את האור בנמל התעופה, בלוד.

אברהם פורז: אם אני מסתכל על חוג המכרים שלי – אני לא יודע אם בציבור שלכם זה קורה – אני מוצא הרבה מאוד בני משפחה שנמצאים בחוץ-לארץ ולמעשה היגרו מהארץ.

אברהם פורז: גם אם חלקם אומרים שהם נסעו ללמוד, וגם אם חלקם אומרים שהם נסעו כרגע לעבוד, יש תהליך עצוב.

אברהם פורז: אתה יודע מה?

אברהם פורז: עצם העובדה שבארצות-הברית יש עיתונים בעברית, יש תחנות טלוויזיה בעברית, זה מראה שיש מי שצופה בזה.

אברהם פורז: יש לנו ציבור גדול מאוד של ישראלים שנמצא מחוץ למדינה, לדאבוננו.

אברהם פורז: אם זה לא היה קורה, מצבנו היה טוב פי כמה.

אברהם פורז: כמובן, לא כולם עזבו.

מרדכי משעני: אבל הם לא עזבו בגלל המיסוי הגבוה.

אברהם פורז: הם עזבו גם בגלל זה.

אברהם פורז: גם בגלל זה.

אברהם פורז: הרי אני לא אמרתי שרק בגלל זה, אבל כשמישהו באמת רוצה לחיות מהמשכורת ורואה שכמעט הכול הולך למיסוי, זה בפירוש תמריץ מאוד שלילי, מה גם שבמקומות אחרים אין רמת מיסוי כזאת.

אברהם פורז: והשאלה היא באמת, מה אנחנו עושים.

אברהם פורז: אז אני אומר דבר פשוט: קודם כול, לפני שאתה בא לחלק, תשאל את עצמך איך אתה מייצר יותר כדי שיהיה לך יותר מה לחלק.

אברהם פורז: ובין היתר, אם אנחנו רוצים לעודד יזמות וכל הדברים האלה, אנחנו צריכים לעשות את הפעולות האלה של הורדת מיסוי.

אברהם פורז: אני רוצה לומר, אדוני היושב-ראש, מעבר לזה, שאני יודע שאתה בוודאי תתקומם אם יגידו שכל החוקים שהתקבלו בכנסת במחצית השנה האחרונה הם פופוליסטיים.

אברהם פורז: אני מאמין לך, שאתה, כיושב-ראש ועדת העבודה והרווחה, מה שקידמת האמנת שזה הדבר הנכון לעשותו.

אברהם פורז: אני לא מאמין שאתה עשית את זה כדי לנגח את ממשלת ברק או כדי לנגח מישהו אחר.

אברהם פורז: האמנת בזה.

אברהם פורז: וגם כשעשית את חוק קבלני כוח-אדם, אני חושב שהתכוונת, עם עמיר פרץ, שאתם בסופו של דבר תיקחו ציבור שמקבל שכר נמוך ובתנאים קשים ותשפרו את מצבו.

אברהם פורז: אבל עדיין הממשלה הזאת, שאתם חלק ממנה, חושבת שאי-אפשר לעמוד בזה.

אברהם פורז: וכאשר מצד אחד אומרים לך שיש בארץ אבטלה, מדברים על למעלה מ-100,000 מובטלים, ומצד שני אתה רואה שהארץ מלאה עובדים זרים – – –

מרדכי משעני: 100,000, 200,000.

דוד טל: 220,000.

אברהם פורז: יש פחות מ-200,000.

דוד טל: לא, לא, 220,000.

דוד טל: חוששים שזה יגיע ל-250,000 בזמן הקרוב.

אברהם פורז: אז מצד שני אתה שואל את עצמך: אם אלה פני הדברים, הכיצד יש לנו כזאת כמות של עובדים זרים?

אברהם פורז: בעניין הזה אני רוצה לומר, שלדעתי, ממשלות ישראל בעשור האחרון עושות טעות בזה שהן מתירות כמות כזאת של עובדים זרים.

אברהם פורז: יש כמות מסוימת של עובדים זרים שהיא כנראה בלתי נמנעת.

אברהם פורז: השגיאה הבסיסית בעניין העובדים הזרים היא זו, שכאשר העובד הזר מגיע לארץ, והוא משתכר נניח 600 או 700 דולר לחודש, שזה שכר המינימום, אם הוא בא מסין או מהגוש המזרחי – רומניה או מקדוניה, שם משכורת של שנה היא מה שעושים כאן בחודש, אם הוא שולח למשפחתו כמה מאות דולרים כל חודש, המשפחה הזאת חיה בסין או בתאילנד או במקומות כאלה ברווחה גדולה.

אברהם פורז: אבל מה שקורה הוא, שהעובדים הזרים יוצרים תחרות עם העובדים המקומיים.

אברהם פורז: העובד הישראלי לא יכול להתחרות מול העובד הזר, כי הוא חי במחירים ישראליים.

אברהם פורז: לכן הפתרון הוא לא להעלות את שכר המינימום באופן מלאכותי – אני מדבר על 1,000 הדולר – כדי שמפעלים ייסגרו, אלא צריך ליצור מצב שהביקוש הפנימי גורם לעליית השכר.

אברהם פורז: זאת אומרת, שברגע שנוצר ביקוש לעובדים ואין עובדים די הצורך, ונוצר מחסור בעובדים, השכר עולה באופן טבעי.

דוד טל: חבר הכנסת פורז, אני מסכים עם אדוני – שיהיה 850 דולר.

דוד טל: זה מספיק?

דוד טל: זה בסדר?

דוד טל: אתה מסכים על זה ולא על 1,000 דולר?

אברהם פורז: אדוני היושב-ראש, אני חושב שהמנגנון שבו המדינה מתערבת בשכר המינימום הוא בעייתי מאוד.

אברהם פורז: בדרך כלל שכר מינימום צריך להיות חלק מהסכם קיבוצי או חלק מהסכמים במשק.

אברהם פורז: אני רוצה לומר לך – יש היום מפעלים, מה לעשות?

אברהם פורז: דווקא בעיירות פיתוח, דווקא בתעשיות המסורתיות, שאם אתה תכריח לשלם שם אפילו 850 דולר לחודש, המפעל לא יעמוד בזה.

אברהם פורז: אז יכול להיות שאתה יכול לומר, ויש כאלה שאומרים: אם מפעל לא יכול לשלם 850 דולר לעובד – שייסגר.

אברהם פורז: נדע שזה עסק כושל – שייסגר.

אברהם פורז: אני רוצה לומר לך, שמאז עלה שכר המינימום, בעיקר במגזר הערבי יש לנו בעיה, כי ברור לנו לגמרי, לכולנו, שמי שנכנס למצוקה כלכלית, ומי שלא עובד, יש לו ראש פנוי לדברים אחרים.

אברהם פורז: אלה דברים שאנחנו לא רוצים לדבר עליהם, ודאי שלא כמה ימים לפני היום המכונה "יום האדמה".

אברהם פורז: יש לנו עניין שתהיה שם תעסוקה.

אברהם פורז: אגב, גם העובדים הזרים האלה מתחרים עם העובדים במגזר הערבי, כי בענף הבנייה, למשל, אנשים נפלטים בגלל העובדים הזרים.

אברהם פורז: לכן אנחנו צריכים לעשות מאמצים בכל זאת לשמר את התעשיות המסורתיות האלה, כי אין לנו ברירה, עד שירווח, עד שנמצא פתרון, לאט לאט.

אברהם פורז: מדינת ישראל היתה פעם יצואן גדול של תפוזים, וחצי מהמדינה עבדה בחקלאות.

אברהם פורז: מספר העובדים בחקלאות הולך ויורד, ובצדק יורד.

אברהם פורז: אפרופו העניין הזה אני רוצה לומר, שעם כל הבעייתיות שיש בחקלאות, ואנחנו מדברים על מצוקת המים, לא יכול להיות מצב שהחקלאות לא תשלם מחיר ריאלי על מים, כי במקרים לא מעטים – עוד מעט נגיע גם למצב שנתפיל מים – אנחנו מייצאים מים.

אברהם פורז: כשיש גידולים חקלאיים עתירי מים, שאינם יכולים להתקיים ממחיר מים רגיל, מחיר מים בלתי מסובסד, והם רוצים סבסוד למחיר המים, התוצאה תהיה שאנחנו מסבסדים יצוא של מים לחוץ-לארץ.

אברהם פורז: יש לא מעט גידולים חקלאיים, ואנחנו כולנו יודעים, שאינם עתירי מים, והמים גם ממוחזרים שם, ובסופו של דבר הגידולים הללו מכניסים מטבע חוץ ביצוא לא פחות מכאלה שהם עתירי מים.

אברהם פורז: דבר נוסף שרציתי לדבר עליו הוא העניין הזה של המשפחות ברוכות הילדים, משום שפה נוצרה אפליה בלתי סבירה.

אברהם פורז: אני יכול להבין שמישהו אומר שמדינה צריכה לתמוך בילדים.

אברהם פורז: אני גם חושב, שתמיכה בילדים עד גבול מסוים היא תמיכה סבירה וראויה והוגנת.

אברהם פורז: אבל אם אנחנו מדברים על מדיניות דמוגרפית, ואנחנו שואלים את עצמנו, מה ישראל בעצם רוצה, מה אנחנו רוצים שיהיה, ובלי להיכנס לשיטות של סין, שמטילה עונש על מי שיש לו יותר מילד אחד, אנחנו אומרים: מה אנחנו רוצים כמדיניות דמוגרפית בישראל?

אברהם פורז: אנחנו יכולים לומר, שהמשפחה הרצויה, לפחות כך נראה לי, כמדיניות לאומית, היא משפחה בת ארבעה ילדים.

אברהם פורז: אנחנו רואים בכל העולם, שבמקומות שיש ריבוי גדול מאוד של ילדים, נוצרת מצוקה.

אברהם פורז: במדינות המתקדמות במערב, במערב-אירופה, בארצות-הברית ובמקומות האלה אין ריבוי ילדים.

אברהם פורז: איפה יש ריבוי ילדים?

אברהם פורז: – באפריקה, בבנגלדש, בהודו, בעולם השלישי.

אברהם פורז: בחוק הזה של חבר הכנסת הלפרט, של משפחות ברוכות ילדים – ברוכות?

אברהם פורז: אני אומר, שמשפחה עם עשרה ילדים שלהורים אין ממה לקיים אותם, והם באים פעם אחר פעם לבקש מהקופה הציבורית שתיתן, זו איננה ברכה.

אברהם פורז: מה אנחנו עושים פה?

אברהם פורז: אנחנו למעשה יוצרים מצב שבו אנחנו מעודדים את המצב הזה של ריבוי ילדים, ולעומת זאת מקפחים בצורה בולטת את המשפחות עם מעט ילדים, עד ארבעה ילדים.

אברהם פורז: יש לא מעט משפחות שיש בהן לא יותר מארבעה ילדים, והן במצוקה.

אברהם פורז: ואני מכיר לפחות משפחה אחת, אני לא אומר את שמה כאן, שיש לה 11 ילדים, והיא מאוד מאוד מבוססת; מאוד מאוד מאוד מבוססת.

אברהם פורז: אז כל הגישה הזאת של חוק הלפרט וגם מה שקדם לו היא גישה לא נכונה.

אברהם פורז: דבר נוסף – ובזה אני אסיים, אדוני היושב-ראש.

אברהם פורז: אנחנו נגיש לכנסת מייד אחר הפגרה הצעת חוק המבקשת ליצור שוויון מלא בקצבאות הילדים.

אברהם פורז: הסכום שהמדינה מוכנה להקציב לקצבאות ילדים יחולק באופן שוויוני בין כל הילדים, יהא מספר הילדים במשפחה אשר יהא – כל משפחה תקבל סכום פר ילד, לפי מספר הילדים.

מיקי לוי: תודה.

מיקי לוי: חבר הכנסת מרדכי משעני, ואחריו – חבר הכנסת זבולון אורלב.

מרדכי משעני: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני רוצה, קודם כול, לפני שאני עובר לדבר על חוק ההסדרים וחוק התקציב, להביע זעזוע עמוק מהרצח של הפעוטה הערב בחברון.

מרדכי משעני: זה רצח שנעשה בידי צלף שירה לא ירייה אחת – הוא ידע במי הוא פוגע – והוא חמור לא פחות מהלינץ' שנעשה לשני החיילים בתחילת האינתיפאדה.

מרדכי משעני: אני חושב שאי-אפשר, בשום פנים ואופן, לעבור לסדר-היום על מעשה רצח מתועב כזה, ואני מקווה, שכפי שהבטיח לנו כאן, מעל במה זו, שר התקשורת ראובן ריבלין, אומנם הממשלה תעשה כדי למנוע מעשים מסוג זה.

מרדכי משעני: קשה מאוד, אדוני היושב-ראש, להמשיך היום ולדבר על נושא חוק ההסדרים והתקציב, אבל זו חובתנו וכך אעשה.

מרדכי משעני: אנחנו, אדוני היושב-ראש, סיעת גשר, אתה ואני וחבר הכנסת דוד לוי, לא נתמוך בחוק התקציב.

מרדכי משעני: גם אם היינו בממשלה, אני בטוח שלא היינו תומכים בו.

מרדכי משעני: אני אנסה, במסגרת הזמן שיש לנו, לנמק מדוע.

מרדכי משעני: אני רוצה להתחיל עם מטרות החוק, אני מתכוון לחוק ההסדרים – חוק ההסדרים במשק המדינה (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב והמדיניות הכלכלית לשנת הכספים 2001).

מרדכי משעני: אדוני היושב-ראש כנסת נכבדה, אני רוצה לשאול, מהי המדיניות הכלכלית של הממשלה החדשה?

מרדכי משעני: הרי בעצם מה שמונח לפנינו זו תוכנית כלכלית או תקציב, אני לא יודע אם יש בזה תוכנית, אבל זה תקציב וזה חוק הסדרים שנבנה, כפי שאמרו קודם לכן, לפני למעלה ממחצית השנה, על-ידי ממשלה אחרת לגמרי.

מרדכי משעני: עברו שישה חודשים, באה האינתיפאדה, בא המשבר בשוק ההון העולמי, המשבר בענף ההיי-טק, המצב החברתי והכלכלי נעשה רע לאין-ערוך, ואין שום שינויים.

מרדכי משעני: בדיוק אותו דבר.

מרדכי משעני: נכון שהציבור רצה, כשהלך לבחירות ב-6 בפברואר, שינוי במדיניות הביטחונית, זה נכון.

מרדכי משעני: הוא רצה שינוי, הוא רצה יותר ביטחון אישי, הוא רצה מישהו שיביא לו מדיניות חוץ שונה.

מרדכי משעני: אבל, ואמרו פה חברי לפני, אין ספק שהציבור הזה, בעיקר אותם תומכים בראש הממשלה הנבחר, רצו גם רצו שינוי במדיניות הכלכלית; שינוי יסודי, לפי דעתי.

מרדכי משעני: והנה מה שמונח לפנינו זו תוכנית, ואני שוב אומר שלא בטוח שזו תוכנית, אבל זה חוק הסדרים וחוק תקציב שנבנה על-ידי הממשלה הקודמת שהציבור לא רצה אותה.

מרדכי משעני: לכן אני פשוט לא מבין מנין האומץ הזה לבוא ולהניח כאן, בפני הכנסת ובפני הציבור, את החוק הזה, וגם להגיד שיש בו מדיניות כלכלית.

מרדכי משעני: אין בו שום מדיניות כלכלית שאפשר או ניתן לשייך אותה לממשלה הזאת.

מרדכי משעני: אני הולך הלאה, מטרות החוק, ועל הדברים האלה הגשנו הסתייגויות.

מרדכי משעני: חוק זה בא לתקן חוקים שונים, אני מדבר על חוק ההסדרים, לדחות תחילתם של חוקים, ולקבוע הוראות נוספות במטרה לאפשר הגברת הצמיחה והתעסוקה.

מרדכי משעני: רק לפני ימים שמענו את שר האוצר החדש אומר שהוא צופה שהאבטלה תלך ותגדל בשנת 2001 ותגיע ל-250,000 מובטלים.

מרדכי משעני: אז למה לבוא ולהניח חוק שהמטרה שלו היא צמיחה, תעסוקה והגדלת התעסוקה, כשיודעים שבעצם זה בלוף, זה לא נכון.

מרדכי משעני: שר האוצר הזה, הנבחר, החדש, ידע כבר ב-6 בפברואר שכנראה הוא יהיה שר האוצר.

מרדכי משעני: ראש הממשלה הנבחר, שמכהן עכשיו כראש ממשלה, ישב במשך חודש ימים בפגישה אחת עם כלכלנים, ועוד פגישה ועוד פגישה, ומה עלה בכל הפגישות האלה?

מרדכי משעני: איזו מדיניות חדשה יש פה?

מרדכי משעני: שום דבר, להיפך – לשמור על הקיים.

מרדכי משעני: אני גם לא יודע מה המניעים לזה.

מרדכי משעני: האם זה משום שמישהו נתן לו אולטימטום שלא יעשה שום שינוי בתוכנית שהוא הגיש לפני שישה חודשים, או אולי הוא חושב שהתוכנית הזאת טובה?

מרדכי משעני: אז שיבוא ויגיד לנו.

מרדכי משעני: אני גם רוצה, אדוני היושב-ראש, להתייחס למה שקרה הבוקר בנושא של החקיקה הפרטית.

מרדכי משעני: אני קודם כול רוצה לומר שאני מסתייג לחלוטין מהביטוי הזה, או מהאינתיפאדה הזאת שעושים על חקיקה פרטית.

מרדכי משעני: יש הפרדת רשויות, יש הרשות המבצעת שזו הממשלה, ויש הכנסת, שהיא הרשות המחוקקת.

מרדכי משעני: לא ייתכן שאנחנו נקבל כמובן מאליו שבעצם את החקיקה רק הממשלה יכולה לעשות.

מרדכי משעני: כל חוק שנתקבל בכנסת, אם חוק שהוגש על-ידי חבר כנסת באופן פרטי, ואם חוק שהוגש על-ידי קבוצת חברי הכנסת, הוא חקיקה של הכנסת.

מרדכי משעני: ברגע שהוא התקבל על-ידי הכנסת, הוא איננו עוד חוק פרטי בשום פנים ואופן.

מרדכי משעני: זו חקיקה של הכנסת, וצריך לכבד את החקיקה הזאת.

מרדכי משעני: לא יכול להיות שממשלה תבוא, ובהינף יד תגדע את כל החוקים האלה, שבדרך כלל, ואני מאמין שחברי הכנסת, או קבוצות חברי הכנסת, או כל הכנסת, קיבלו אותם על רקע אמיתי של פתרון בעיות.

מרדכי משעני: למשל, החוק לעידוד הנגב.

מרדכי משעני: מישהו עשה אותו כי הוא מצא חן בעיניו?

מרדכי משעני: החוק בא לפתור בעיה מסוימת.

מרדכי משעני: לא ייתכן שתבוא היום ממשלה ותגדע את כל הדברים האלה.

מרדכי משעני: יתר על כן, כשאני מעיין גם בחוק ההסדרים, ובעיקר בחוק ההסדרים, אני רואה, שמה שהממשלה, או מה שהחוק הזה בא ועושה, הוא פוגע באותן שכבות, או באותם אנשים, שקל לפגוע בהם.

מרדכי משעני: לא פוגעים בחזקים, פוגעים בחלשים.

מרדכי משעני: פוגעים באלה שלא יכולים להתנגד, אלה שלא יכולים להתגונן, אלה שלא יכולים לעשות צעקות, וראינו היום – כשכל הנגב רתח וגעש, היה שינוי.

מרדכי משעני: למשל, הנושא של עבודה מועדפת – והגשנו הסתייגות בנושא של החיילים.

מרדכי משעני: פוגעים לכל אורך הדרך באנשים שנתנו את כל אונם, מרצם, ולפעמים גם הקריבו עצמם למען המדינה.

מרדכי משעני: פעם אחת אומרים, ההצמדה של המענקים תופסק ונתחיל להצמיד מהיום, ופעם אחת – בנושא של עבודה מועדפת.

מרדכי משעני: אדוני היושב-ראש, הגשנו הסתייגות, ואתה יודע שאין עוד לשר האוצר, לא תהיה לו שום זכות בעניין של קביעת עבודה מועדפת.

מרדכי משעני: למה צריך עבודה מועדפת?

מרדכי משעני: כל חייל שהשתחרר יקבל את המענק כפי שנקבע בחוק, בלי שהצטרך להוכיח שהוא עובד בעבודה מועדפת או לא עובד בעבודה מועדפת.

מרדכי משעני: עצם העובדה שהוא עובד – יקבל.

מרדכי משעני: אולי להגביל את זה בסכום של שכר, אבל בשום פנים ואופן לא לפגוע.

מרדכי משעני: הנושא של הדיור הציבורי.

מרדכי משעני: שוב, במי פוגעים?

מרדכי משעני: פוגעים באותה שכבה שקשה לה להתגונן בעניין הזה ודוחים את החלת החוק.

מרדכי משעני: חוק הדיור הציבורי הוא לא חקיקה פרטית.

מרדכי משעני: שתי ממשלות אישרו את זה, היו תיקונים ושינויים.

מרדכי משעני: אני עובר לנושא, לפי דעתי יותר חמור, הנושא של פעוטות בסיכון.

מרדכי משעני: אז מה אומרים לנו בדברי ההסבר – זה עולה כך וכך מיליון שקלים.

מרדכי משעני: אבל כיוון שאין לנו מנין להביא את הכסף, אנחנו נדחה את זה בשנתיים.

מרדכי משעני: לא מדובר על הרבה מיליוני שקלים, אבל מדובר על שכבה מאוד חלשה, ולכן אפשר לפגוע בה.

מרדכי משעני: אדוני, לסיכום, אני חושב, שבאמת, אולי זה אפילו לא מן הראוי שנתאמץ יותר מדי כדי להעלות הסתייגויות לתקציב הזה.

מרדכי משעני: אני חוזר ואומר, אני לא רואה בו תקציב של הממשלה החדשה.

מרדכי משעני: אני רואה בו – בעיקר בחוק ההסדרים – אוסף של חקיקה, או של יותר מזה, ניסיון לבטל חקיקות שנעשו במהלך התקופה האחרונה.

מרדכי משעני: זהו תקציב שאינו מתחשב במה שקרה אף שהוא מאוגוסט, תקציב שאינו מבשר שום דבר, שלא מנסה להתמודד עם אתגרים, או עם מטלות חדשות, כמו שאמרו לפני, גם על המשטרה, גם על הצבא, גם על החברה, וגם על הכלכלה.

מרדכי משעני: לפיכך אני חושב שיש להתנגד גם לחוק ההסדרים וגם לתקציב.

מרדכי משעני: תודה רבה, אדוני.

מיקי לוי: תודה.

מיקי לוי: חבר הכנסת זבולון אורלב.

מיקי לוי: אחריו – חברת הכנסת יהודית נאות.

נחום לנגנטל: האם אדוני יכול לקרוא את הרשימה?

מיקי לוי: אחריו – רן כהן, אבשלום וילן, יוסף פריצקי, מיכאל איתן, נחום לנגנטל ועסאם מח'ול.

זבולון אורלב: זה הולך לפי הגיל.

זבולון אורלב: הצעירים – – –

מיקי לוי: כן.

מיקי לוי: אני מבקש לעמוד בעשר דקות, כי אנחנו סוגרים את הישיבה ב-24:00.

זבולון אורלב: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני מבקש שיהיה לי פה שעון, אם זה אפשרי.

זבולון אורלב: כך תהיה לי אפשרות לעשות בקרה.

זבולון אורלב: הכנסת עובדת קשה כדי לחוקק חוקים.

זבולון אורלב: אני לא יודע אם הציבור הרחב יודע, אבל אחרי כל חוק, גם אם זו הצעת חוק פרטית וגם אם זו הצעת חוק ממשלתית, במשך שעות רבות נעשית עבודה בוועדות הכנסת, ובדיונים האלה משתתפים מומחים רבים ונעשות בדיקות מאוד עמוקות.

זבולון אורלב: לא תמיד חלון הראווה של הכנסת כאן במליאה משקף את כל העבודה המקצועית שנעשית בכל חוק.

זבולון אורלב: ועדת החינוך והתרבות השלימה שני חוקים.

זבולון אורלב: חוק אחד הוא חוק השאלת ספרי לימוד וחוק שני הוא חוק חינוך חינם לילדים חולים.

זבולון אורלב: את שני החוקים האלה רוצה עכשיו הממשלה, במסגרת חוק ההסדרים, לבטל.

זבולון אורלב: אבל לפני שאגע בשני החוקים האלה אני רוצה לדבר על הסתייגות שהגשנו.

זבולון אורלב: במסגרת חוק ההסדרים הממשלה מציעה, שבעבודה מועדפת ובעבודה נדרשת לחיילים משוחררים – יצמצמו את התחומים שבהם נותנים את הזכאות.

זבולון אורלב: יש הסדר, שלפיו – כדי לעודד חיילים משוחררים לעבוד בעבודות שיש בהן עובדים זרים, או יש מחסור, החליטה הממשלה, באמצעות חוק הביטוח הלאומי, להכריז על העבודות האלה כעבודה מועדפת.

זבולון אורלב: חייל משוחרר שעובד בעבודות האלה לפחות חצי שנה זוכה להטבות כספיות.

זבולון אורלב: אם אינני טועה, מדובר במשהו בסדר-גודל של 7,000 שקל, אם הוא עובד לפחות חצי שנה.

זבולון אורלב: אילו עבודות הן חשובות ומועדפות?

זבולון אורלב: הכוונה לעבודה בבניין, הכוונה לעבודה בבתי-מלון, מלצרות, טבחות, חדרנות, שטיפת כלים, עבודות ניקיון.

זבולון אורלב: הכוונה היא גם לעבודות חקלאיות.

זבולון אורלב: הממשלה גרעה, הפחיתה מהרשימה עוד עבודות שקשורות בתעשייה.

זבולון אורלב: אנחנו הגשנו הסתייגות עקב המחסור הגדול במאבטחים של מוסדות חינוך.

זבולון אורלב: כידוע, המצב הביטחוני הידרדר.

זבולון אורלב: אנחנו נמצאים בלחימה.

זבולון אורלב: לצערנו יש טרור, ואנחנו רוצים להבטיח את ביטחונם של התלמידים.

זבולון אורלב: אנחנו גם רוצים, שכשהתלמידים שלנו יוצאים לטיולים, יהיו שומרים ומאבטחים ראויים והורים יוכלו להיות רגועים.

זבולון אורלב: השר לביטחון פנים הודיע מעל במה נכבדה זו, שהוא בהחלט תומך ומשטרת ישראל מאוד ממליצה למשוך לתחום זה משוחררי צה"ל עם רקע קרבי, כדי שיוכלו להיות מאבטחים במוסדות חינוך.

זבולון אורלב: שר החינוך הקודם והקודם לקודם, ובוודאי שרת החינוך הנוכחית, גם הם מאוד תומכים, כי הם רואים את המחסור החמור במאבטחים טובים, בשומרים מיומנים, שניתן לגייס למוסדות החינוך.

זבולון אורלב: השלטון המקומי גם הוא מאוד תומך בבקשה, כי ראשי הרשויות הם אלה שעומדים בחזית מול ההורים וצריכים לתת תשובות כדי שיעמדו בבתי-הספר מאבטחים מאומנים.

זבולון אורלב: שר העבודה והרווחה, שממונה על הביטוח הלאומי, גם הוא תומך בדבר הזה.

זבולון אורלב: יש רק שר אחד שלא תומך, וזה שר האוצר, והדבר הזה תמוה מאוד.

זבולון אורלב: אנחנו הגשנו הסתייגות, שבמסגרת המקצועות המועדפים ייכללו גם מאבטחי מוסדות חינוך.

זבולון אורלב: אגב, הדבר אינו כרוך במאות מיליונים ולא בעשרות מיליונים.

זבולון אורלב: אם אינני טועה, הוא מגיע לסדר-גודל של 5 מיליוני שקלים, 7 מיליוני שקלים, כלומר מדובר במיליונים בודדים כדי להבטיח את ביטחונם של התלמידים.

זבולון אורלב: לצערנו, אנחנו נתקלים באטימות ממש בלתי מובנת.

זבולון אורלב: גם דיון דחוף שזימנתי בוועדת העבודה והרווחה, גם הוא, לצערי, לא נשא כל פרי.

זבולון אורלב: כלומר, לא יכולנו לשכנע את משרד האוצר, אף שכל הגורמים האחרים תומכים בעניין.

זבולון אורלב: זה מקרה ממש קלאסי שבו הכנסת יכולה לכפות את דעתה על משרד האוצר, ואני מקווה שאכן נוכל לעשות זאת.

מיקי לוי: כמה מרוויח, למשל, מאבטח בבית-ספר?

מיקי לוי: הוא נמצא במס השולי ביותר.

זבולון אורלב: הרשויות המקומיות מקיימות מכרז בין חברות השמירה, ומשלמים להן את השכר המינימלי, שזה אם אינני טועה 20 ומשהו שקלים לשעה.

זבולון אורלב: לכן לא נמשכים לזה הכוחות הטובים.

זבולון אורלב: לו נתנו להם, נוסף על מה שמשלמים להם, את המענק, זה היה מעודד את הבחורים הטובים שלנו, במקום ללכת ולעשות עבודות לא חשובות, לעשות את העבודות שכרגע הן חשובות.

מיקי לוי: אני לא מזלזל בחשיבות.

מיקי לוי: אני חושב שאתה צודק.

מיקי לוי: אני רק אומר, שאותו מאבטח, או חייל משוחרר, משלם את המס השולי ביותר משום שהוא לא מרוויח הרבה.

זבולון אורלב: כן, אבל בגלל השיטה של המכרזים זוכות בזה החברות שמציעות את שכר המינימום, ובשכר הזה הן לא מצליחות לגייס את השומרים הטובים ואת המאבטחים הטובים.

זבולון אורלב: יתר על כן, אמרנו שאפשר לאשר זאת רק באופן זמני, עד שנעבור את תקופת האינתיפאדה ועד שיחזרו השלום והשקט.

זבולון אורלב: כשיחזרו השלום והשקט אפשר להחזיר לבתי-הספר את השומרים הזקנים, אלה שהם כבר פנסיונרים, ואת האמהות, ואני אומר זאת בלי לזלזל בהם.

זבולון אורלב: אבל עכשיו אנחנו צריכים שומרים מסוג אחר.

זבולון אורלב: הדבר השני שאני רוצה לדבר עליו הוא באמת נושא חוק השאלת ספרים.

זבולון אורלב: יושבת כאן חברת הכנסת יהודית נאות, שהיתה מהיוזמות של אחד החוקים.

זבולון אורלב: היה כאן צירוף וחיבור של כמה חוקים, של חבר הכנסת מיכאל קליינר, חבר הכנסת נודלמן, זה חצה את כל הבית.

זבולון אורלב: מהו הפרויקט הזה?

זבולון אורלב: הוא דבר מאוד פשוט: יש אפשרות שכל תלמיד יקנה כל שנה בראשית שנת לימודים ספרי לימוד חדשים.

זבולון אורלב: רכישת ספרים חדשים בראשית שנת לימודים עולה בממוצע בין 600 ל-800 שקלים לילד.

זבולון אורלב: כשמדובר במשפחה שיש לה כמה ילדים, צריך להכפיל את הסכום.

זבולון אורלב: משפחה עם שלושה ילדים צריכה להוציא על ספרי לימוד כל שנה 2,400 שקל.

זבולון אורלב: רבותי, יש 400,000 ילדים שחיים מתחת לקו העוני.

זבולון אורלב: לכן יש אחוז לא מבוטל של תלמידים שמגיעים לבתי-ספר בלי כל הספרים אתם, ובלי ספר אי-אפשר ללמוד.

זבולון אורלב: אם התלמיד הוא תלמיד עני, אין לו ספר, ואם אין לו ספר, הוא נכשל בלימודיו.

זבולון אורלב: אם הוא נכשל בלימודיו, הוא לא יוצא ממעגל המצוקה והעוני.

זבולון אורלב: הצעת החוק פשוטה מאוד.

זבולון אורלב: זה כעשר שנים פועל פרויקט של השאלת ספרים.

זבולון אורלב: זו שיטה פשוטה.

זבולון אורלב: בסוף שנת הלימודים כל תלמיד משאיר את הספרים שלו על השולחן.

זבולון אורלב: בית-הספר משלים את הספרים החסרים, מחליף את המהדורות שצריך לחדש אותן, ואת זה הוא עושה תמורת אגרה בסך 250-200 שקלים, כלומר שליש מהכסף, והתלמיד מגיע בראשית שנת לימודים החדשה ומוצא על השולחן חבילת ספרים חדשה.

זבולון אורלב: המדינה נדרשת להשקיע פעם אחת השקעה חד-פעמית של 50,000-40,000 שקלים בבית-ספר כדי להתחיל את הפרויקט הזה.

זבולון אורלב: עד עכשיו הצטרפו כ-1,000 בתי-ספר.

זבולון אורלב: 2,000 בתי-ספר עדיין לא הצטרפו.

זבולון אורלב: 2,000 בתי-הספר האלה הם גם בעיירות פיתוח ובשכונות מצוקה.

זבולון אורלב: החוק אומר, שצריך להחיל את ההסדר הזה במשך שלוש שנים, החל משנת הלימודים הקרובה.

זבולון אורלב: מה עשתה הממשלה?

זבולון אורלב: – דחתה הכול בשנה.

זבולון אורלב: למה?

זבולון אורלב: גם אם יש מצוקה וגם אם החוק הזה עולה בשנה אחת 30 מיליון שקלים, זה לא סכום שהמדינה ממש תתמוטט ממנו.

זבולון אורלב: פה מדובר במיליארדים ובמאות שקלים למשפחה.

זבולון אורלב: כאן מדובר באוכלוסייה הכי חלשה שאין לה ספרי לימוד.

זבולון אורלב: אבל אני אומר, נניח ששר האוצר צודק, המצב קשה – אגב החוקים הפופוליסטיים, אני חושב שהפופוליזם הכי חמור הוא לומר שהחוק הזה הוא פופוליסטי.

זבולון אורלב: זה חוק חברתי שמסייע לתלמידים.

זבולון אורלב: כולם מדברים גבוהה-גבוהה על חינוך.

זבולון אורלב: הנה, פה אפשר לעשות מעשה, לעזור לתלמידים חלשים.

זבולון אורלב: אז דוחים את הכול.

זבולון אורלב: אל תדחו את הכול.

זבולון אורלב: היו אומרים לנו: במקום שלוש שנים, נעשה את זה בארבע שנים; בשנה הראשונה במקום ב-30 מיליון, נתחיל ב-20 מיליון, נתחיל ב-10 מיליונים.

זבולון אורלב: אבל נתחיל את הדבר הזה ונלך למקומות הקשים.

זבולון אורלב: אני מאוד מקווה, שחברי הכנסת, חרף המשמעת הקואליציונית, שהיא בוודאי חשובה, וכל משטר דמוקרטי בנוי גם על משמעת קואליציונית – אבל מותר לפעמים גם לעשות חשבון נפש.

זבולון אורלב: אני מאוד מקווה, ששר האוצר – אומנם אני שומע שכרגע יש מתח בינו ובין ראש הממשלה, יש איזה מתח ביניהם – שהממשלה תתעשת ולא תשפוך את התינוק עם המים העכורים ותדחה את החוק הזה עם חוקים אחרים שקשורים בנפט ובאנרגיה ובכל מיני דברים כלכליים.

זבולון אורלב: פה אנחנו עוסקים בנפשות.

זבולון אורלב: החוק השני הוא חוק חינוך חינם לילדים חולים, שיזם חבר הכנסת עוזי לנדאו, היום השר לביטחון פנים.

זבולון אורלב: לבי לבי עליו, הוא שר אז הוא כבר לא יכול להתנגד.

זבולון אורלב: גם את החלת החוק הזה החליטו לדחות.

זבולון אורלב: למעלה מ-500,000 ילדים, אדוני היושב-ראש, למעלה מ-500,000 ילדים מאושפזים בבתי-חולים במשך שנה.

זבולון אורלב: לא כולם תלמידים, רובם תלמידים.

זבולון אורלב: לחלק לא מבוטל מהם יש מחלות כרוניות, והחולה נמצא בביתו למעלה מ-21 ימים.

זבולון אורלב: אלה שנמצאים בבתי-חולים במחלקות ילדים – יש להם בדרך כלל סידור.

זבולון אורלב: בכל מחלקת ילדים יש בית-ספר.

זבולון אורלב: אבל יש ילדים שנמצאים במחלקות אחרות ויש ילדים שנמצאים בבתיהם.

זבולון אורלב: אומנם יש עמותות שעוזרות, אבל העזרה הזאת היא לא רצינית.

זבולון אורלב: לכן תלמידים חולים, לא רק שהם סובלים מכך שהם חולים וניחתה המכה הזאת עליהם, נגזר עליהם גם שהם צריכים להפסיד לימודים.

זבולון אורלב: תלמידים אינם יכולים להתכונן לבחינות הבגרות.

זבולון אורלב: יש גם תלמידים – – –

מיקי לוי: אני מבקש לסיים.

זבולון אורלב: אני מסיים אדוני.

זבולון אורלב: לרוויה.

זבולון אורלב: יש ילדים חולים שאינם יכולים להתכונן לבחינות הבגרות.

מיקי לוי: גם שמתי לך שעון וגם נתתי לך כמה דקות.

מיקי לוי: תן גם לאנשים אחרים לדבר.

זבולון אורלב: משפט אחרון.

זבולון אורלב: אני מכבד את בקשתך, אדוני, ומשפט אחרון.

זבולון אורלב: הואיל ומדובר בעשרות אלפי ילדים חולים, שאין להם פה ואין להם מושיע, אני מאוד מקווה שהכנסת תהיה להם לפה ולמושיע וגם את החוק הזה לא ידחו בשנה אלא יתחילו לבצע אותו בהדרגה, גם אם בסכום קטן יותר.

זבולון אורלב: אני מודה לך, אדוני.

מיקי לוי: תודה.

מיקי לוי: חברת הכנסת יהודית נאות – עשר דקות.

יהודית נאות: אדוני היושב-ראש, חבר הכנסת אורלב ועמיתי חברי הכנסת שאינם כאן, הרבה שמענו בשבועות האחרונים על כך שחוק ההסדרים ותקציב המדינה יעברו כאן ככתבם וכלשונם.

יהודית נאות: אני חשבתי – אני אכבד את זה.

יהודית נאות: לא משנה אופוזיציה-קואליציה – אם אכן יעבירו את חוק ההסדרים ואת התקציב ככתבם וכלשונם, מה לי כי אלין.

יהודית נאות: אבל לא כך המצב.

יהודית נאות: ההתרברבות הזאת – רק היום ראינו איך בשיטת הסלאמי אין לה כיסוי ואיך כל המלים האלה כאילו נכתבו על הקרח.

יהודית נאות: אלא מאי – ואני פה מוכרחה להתנצל לפני כל ההורים, לפני חברי ועדת החינוך ולפני הילדים.

יהודית נאות: לפני שהגעתי לכנסת לא הלכתי למכון כושר להתאמן בכיפוף ידיים.

יהודית נאות: לא חשבתי שזו ההכשרה הדרושה למי שרוצה למלא את התפקיד הזה של חבר הכנסת.

יהודית נאות: לתומי סברתי, שכאשר מישהו רוצה להעביר בכנסת חוק, זאת עליו לעשות – לשכנע את חברי הכנסת שהוא איננו עוסק בחוק אישי בעבור עצמו, הוא איננו עוסק בחוק אישי בעבור קבוצה קטנה וסלקטיבית, הוא איננו עוסק בדבר שאין לו רלוונטיות לחיים הציבוריים במדינת ישראל.

יהודית נאות: זה מה שקרה בהצעת חוק השאלת ספרים.

יהודית נאות: חבר הכנסת נודלמן, חבר הכנסת קליינר ואנוכי, באופן בלתי תלוי זה בזה, הגשנו הצעות חוק.

יהודית נאות: עמלה ועדת החינוך, בראשותו של חבר הכנסת אורלב, לא מעט לשכנע את פקידי האוצר בחשיבות החקיקה.

יהודית נאות: מעניין שרוב חברי הכנסת היו משוכנעים בעניין.

יהודית נאות: הצעת החוק, כפי שאושרה בקריאה השלישית, אינה זאת שהוגשה בקריאה הטרומית.

יהודית נאות: היא שונתה כדי שהיא תהיה סבירה, הגיונית ועם זה שהיא תענה על השאלה הבסיסית: האם במדינת ישראל בשנת 2001 אנחנו כמחוקקים נרשה שילד יגיע לבית-ספר ללא ספרי לימוד.

יהודית נאות: אני מוכרחה לומר, שמאחורי הצעת החוק הזאת היתה עוד מטרה.

יהודית נאות: המטרה היתה, שתהיה בקרה, שחוברות הכרומו לא תחודשנה חדשות לבקרים ועלות ספרי הלימוד בעצם תוזל.

יהודית נאות: אם בית-הספר הוא זה שמפעיל את מפעל השאלת הספרים, יש בקרה; גם שמהדורות ספרים לא תתחלפנה חדשות לבקרים.

יהודית נאות: אם היום אנחנו מחליפים מהדורת ספרים אחת לחמש שנים, ככתוב בחוק, אנחנו לא רצינו לעודד החלפת מהדורות שלא לצורך, דבר שמייקר את החינוך.

יהודית נאות: המטרה חיובית.

יהודית נאות: אינני מבינה איך היום יכול שר האוצר ללכת לביתו ולומר לי שחוק ההסדרים והתקציב יוגשו ויעברו כאן ככתבם וכלשונם.

יהודית נאות: כשפניתי אליו הוא אמר לי חד-משמעית: אם החוק שלך ושל חברי הכנסת נודלמן וקליינר יוצא מהחוק שאני קוראת לו "החוק לביטול החוקים", אז יבואו כל השאר.

יהודית נאות: אבל זה לא המצב.

יהודית נאות: כל השאר, בכוח זרוע, בכוח פוליטי, בכוח שתדלני הצליחו.

יהודית נאות: אז מה כאן ההשוואה?

יהודית נאות: אני רוצה לומר שאני מאוד עצובה, משום שמי שצריך מחר בבוקר ליטול את היוזמה בוועדת הכספים, לדעתי זה שר האוצר עצמו.

יהודית נאות: אני ישבתי באותה ועדת חינוך, כאשר אותו שר האוצר בא ודיבר על הדבר שקרוי זכויות התלמיד.

יהודית נאות: מהי הזכות הבסיסית של תלמיד?

יהודית נאות: – לבוא לבית-ספר עם ספר לימוד.

יהודית נאות: 15 מיליון שקל או 20 מיליון שקל יאפשרו לנו להעביר את מפעל השאלת הספרים בסדר-גודל של עוד 300 או 400 בתי-ספר.

יהודית נאות: זה לא עניין של מה בכך.

יהודית נאות: זה לא קבוצה קטנה.

יהודית נאות: הכוונה היא, שהחוק הזה יתחיל ויחול בראש ובראשונה על הגופים או קבוצות האוכלוסייה שאנחנו מגדירים אותם באשכול 1 ובאשכול 2.

יהודית נאות: בעירי חיפה קיים מפעל שאילת ספרים.

יהודית נאות: משם גם בא הרעיון הטוב הזה.

יהודית נאות: לא מדובר לגבי חיפה.

יהודית נאות: מדובר בילדים שמצבם הסוציו-אקונומי נמוך יותר.

יהודית נאות: מי יקבע?

יהודית נאות: שרת החינוך, באישור ועדת החינוך של הכנסת.

יהודית נאות: האשכולות ידועים.

יהודית נאות: אנחנו רוצים להרחיב את מפעל השאלת הספרים.

יהודית נאות: אני לא חושבת שהכנסת הזאת יכולה לצאת מפה ביום רביעי בלילה כאשר חוק השאלת ספרים יהפוך פגר מת וקפוא בארונו של שר האוצר סילבן שלום.

יהודית נאות: בחוק ההסדרים שבו אנחנו היום דנים יש גם הצעה חדשה, שהארנונה לשנת 2001 תועלה ב-1.25%.

יהודית נאות: מדוע?

יהודית נאות: המדד עלה?

יהודית נאות: לא, המדד לא עלה.

יהודית נאות: מדוע באמצעות חוק הסדרים, באופן רטרואקטיבי, מחילים על תושבי ישראל ארנונה עם עלייה בשיעור של 1.25%, ובניגוד לחוק ההסדרים לא מתלים זאת בהתייעלות ברשויות המקומיות?

יהודית נאות: אני שואלת את שר האוצר, מדוע?

יהודית נאות: האם אנחנו לא צריכים לכרוך את האישור לעלייה בהתייעלות רצינית בשלטון המקומי?

יהודית נאות: ואני שמעתי את נאומו של היושב-ראש על המצב של הרשויות המקומיות.

יהודית נאות: אבל נראה לי שמה שעושים פה במשרד האוצר הוא שמוצאים את הדרך הקלה: לכו, ראשי הערים, תעלו את הארנונה לתושבים שלכם, אם יש להם ואם אין להם כספים, וכמובן תיקחו את זה מהנטו שלהם משום שאין על זה זיכוי למס ההכנסה, ואנחנו האוצר לא נתקצב אותם כפי שהם ראויים לתקצוב.

יהודית נאות: המשבר בשלטון המקומי לא ייפתר על-ידי חוק ההסדרים והתוספת הזאת לארנונה.

יהודית נאות: במקור, הכנסת כבר הפילה פעם אחת הצעת חוק זהה שהגיש כאן שר הפנים הקודם חיים רמון.

יהודית נאות: רוב חברי הכנסת אמר לא.

יהודית נאות: מדוע בדרך האחורית בחוק ההסדרים מביאים חוק שהכנסת כבר הביעה דעתה עליו?

יהודית נאות: ואמר כאן בנאום מאוד נלהב השר רמון, שר הפנים לשעבר, שאם הכנסת לא תאשר זאת, ייווצר כאוס בשלטון המקומי.

יהודית נאות: הוא התבדה.

יהודית נאות: לא כאוס, הארנונה נגבית, היא רק לא נגבית עם עלייה.

יהודית נאות: ולכן בחוק ההסדרים משחילים עכשיו בדרך האחורית עלייה בשיעור הארנונה ב-1.25%.

יהודית נאות: נכון, זה יותר טוב ממה שהוצע במקור.

יהודית נאות: מה הוצע במקור?

יהודית נאות: שכל רשות מקומית שיש לה גירעון שעולה על 5% תוכל להעלות את הארנונה ללא שיעור וללא מידה.

יהודית נאות: פרס למצטיינים, ומי המצטיינים?

יהודית נאות: – הבזבזנים.

יהודית נאות: שהרי איזה ראש רשות יחשוב שהוא צריך לשמור את תקציבו מאוזן?

יהודית נאות: רק יהיה לו גירעון של למעלה מ-5%, הוא יכול להשית על תושביו, על אריסיו, ארנונה בשיעור בלתי מוגבל.

יהודית נאות: לזה ועדת הכספים, שהיא הגוף שמייצג את הפרלמנט בענייני כספים, אמרה לא.

יהודית נאות: אז מה מביא שר האוצר?

יהודית נאות: עלייה בשיעור הארנונה של 1.25%.

יהודית נאות: אני חושבת שהכנסת צריכה להתנגד לכך.

מיקי לוי: יש פה שינוי.

מיקי לוי: השינוי הוא, שרשות מקומית לא תוכל ולא יכלה עד היום על-פי החלטות, אלא רק אם ועדת הכספים אישרה ושר הפנים אישר.

מיקי לוי: היום לא.

יהודית נאות: היום לא, היום יכולים כולם.

מיקי לוי: היום המועצה והרשות המקומית יכולים להסכים.

יהודית נאות: זו בדיוק הנקודה.

יהודית נאות: בשנה שעברה קבעה ועדת הכספים 4.8%, ועל עוד 1.2% ראשי הרשויות עמדו בתור אצל שר הפנים.

יהודית נאות: שר הפנים שרנסקי לא קיבל, השר רמון התיר וכיוצא באלה, וזה נושא שתלוי ועומד בבג"ץ ואני לא רוצה לדון בו היום.

יהודית נאות: היום כנסת ישראל אומרת, לא משנה מה, 1.25% תעלו.

יהודית נאות: התושבים שלכם יכולים, התושבים שלכם לא יכולים, תעלו.

יהודית נאות: והאוצר גם הוא חושב שבכך הוא יפתור את המצוקה התקציבית של הרשויות המקומיות.

יהודית נאות: אני רוצה גם לדבר על נושא שהעלה חבר הכנסת אורלב – עבודה מועדפת.

יהודית נאות: אני סבורה שהוא צודק.

יהודית נאות: אני סבורה, שמאבטחים במוסדות חינוך, חיילים משוחררים מיחידות קרביות שבוחרים לעסוק כמאבטחים במוסדות חינוך, צריכים להיכלל בהצעת החוק הזאת.

יהודית נאות: אני לא מבינה מדוע הדברים האלה לא הולכים.

יהודית נאות: השר לביטחון פנים במצוקה של כוח-אדם היום.

יהודית נאות: מדוע לא מעודדים חיילים משוחררים ללכת ולהיות מאבטחים במוסדות חינוך?

יהודית נאות: לא ברור לי.

יהודית נאות: הדברים פה לא מסתדרים עם ההיגיון, הם לא נחתכים על-פי ההיגיון, ואני ממש אינני יודעת מה בעצם צריך לעשות כדי שהדברים פה יתחילו לזוז – לא בכוח הזרוע, לא בכוח הכיפוף, אלא על דרך ההיגיון.

יהודית נאות: מה שכואב הוא, שמי שעמד לצדך לפני עשר דקות, פתאום הוא נעשה ממלכתי.

יהודית נאות: אני רוצה לומר, הדברים נחתכים כאן בצורה שמעוררת בי לא מעט תהייה.

יהודית נאות: אני מודה לך.

מיקי לוי: תודה.

מיקי לוי: חבר הכנסת אבשלום וילן.

אבשלום וילן: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, חוק ההסדרים שהונח כאן הערב לפנינו על-ידי יושב-ראש ועדת הכספים, חבר הכנסת ישראל כץ, הוא חוק מסכן, רזה, מיותר.

אבשלום וילן: והסיבה העיקרית לכך היא, שכאשר נוסח החוק הזה, בחודש יולי 2000, בעצם תנאי המשק היו שונים לחלוטין.

אבשלום וילן: דובר אז על משק בפריחה, דובר על משק עם הצמיחה הגדולה ביותר כמעט בעשור האחרון, עם היי-טק שהוביל את המשק, עם תהליך שלום, תקוות גדולות.

אבשלום וילן: חודש אוקטובר – אינתיפאדה.

אבשלום וילן: הצמיחה נעצרת, הנאסד"ק מתמוטט, ובעצם, כתוצאה מהבחירות וחילופי השלטון, נוצר מצב שעכשיו אנחנו נדרשים בסוף מרס לאשר תקציב וחוק ההסדרים שבינם לבין המציאות הכלכלית אין כמעט קשר.

אבשלום וילן: מה עשה שר האוצר והחליטה הממשלה?

אבשלום וילן: היא אמרה, מבחינתה בהיגיון רב, בואו ונעביר את התקציב וחוק ההסדרים כמו שהם, ולאחר מכן נתחיל לבצע תיקונים, אחרת אין לנו בסיס לעבודה מסודרת לאורך השנה.

אבשלום וילן: יפה.

אבשלום וילן: חשבתי, אני כאיש האופוזיציה הראשית אתנגד לתקציב בעיקר בגלל היבטיו החברתיים הכוללים, אבל אעריך את הממשלה על העבודה המסודרת שהיא עושה.

אבשלום וילן: וראה זה פלא, בחוק ההסדרים, ויראו נא גם הצופים בבית, בחוק ההסדרים הזה שבא לאישור הכנסת השבוע, היו בתחילה 40 סעיפים.

אבשלום וילן: בהסכם שנעשה בחודש דצמבר בין שר האוצר ליושב-ראש הכנסת הורדו 18 סעיפים, ונשארו 22.

אבשלום וילן: חשבתי, נו, יפה.

אבשלום וילן: יבואו 22 סעיפים – זה חוק שלטעמי הוא מיותר לחלוטין, אגב, כי מה עושה החוק הזה?

אבשלום וילן: החוק הזה בעצם בא לתקן את כל העיוותים כביכול שנעשו באמצעות חקיקה פרטית, פרטנית, פופוליסטית, יקראו לה כפי שיקראו.

אבשלום וילן: אבל ראה זה פלא, אותם 18 או 20 חוקים שנשארו ירדו לעשרה.

אבשלום וילן: איך הם ירדו לעשרה?

אבשלום וילן: – כתוצאה מלחצים פוליטיים של שרים, וזה הדבר החמור.

אבשלום וילן: אני רק אדגים.

אבשלום וילן: למשל, ביטול משרד הדתות.

אבשלום וילן: הממשלה הקודמת הלכה להגשים את מה שלאורך שנים כולם יודעים: אין צורך במשרד הדתות, הוא משרד מיותר.

אבשלום וילן: לצערנו, השחיתות שם פושה לאורך השנים; לא שחיתות, אי-סדרים כספיים חמורים.

אבשלום וילן: ויודעים את זה כל ראשי המערכת הדתית.

אבשלום וילן: אמרו, בואו נתקן את העיוותים, נעביר את תקציב הישיבות למשרד החינוך, נעביר את התקציבים המינהלתיים למשרד הפנים, נעשה סדר במערכת.

אבשלום וילן: קמה ממשלה חדשה, דבר ראשון היא מקימה את משרד הדתות לתחייה.

אבשלום וילן: ומה עושים קודם כול?

אבשלום וילן: מבטלים את כל הפרק של משרד הדתות בחוק ההסדרים, אוספים את התקציבים, מעבירים אותם מחדש, ומקימים את משרד הדתות לתחייה, אף שבקריאה הראשונה בכנסת הזאת לא היה בחוק התקציב זכר למשרד הדתות.

אבשלום וילן: לאחר מכן, בא שר הבריאות וצועק געוואלד נגד ביטול טופס-17.

אבשלום וילן: חוק הבריאות, כפי שהוצג בחוק ההסדרים, הוא חוק מאוד מעניין.

אבשלום וילן: מצד אחד הוא מבטל את טופס-17, מצד שני הוא מבטיח יתר שוויוניות בטיפול הרפואי לכל שכבות האוכלוסייה, לא רק רפואה לעשירים בלבד, או רק לאנשי המעמד הבינוני הגבוה.

אבשלום וילן: האם היתה התמודדות ערכית בסוגיה?

אבשלום וילן: האם הוצגה אלטרנטיבה?

אבשלום וילן: נניח שלא מבטלים את טופס-17, אבל איך מבטיחים רפואה יותר שוויונית, כהצעת משרד הבריאות?

אבשלום וילן: בא שר הבריאות ואומר: אני רוצה למשוך את החוק, ושר האוצר הסכים.

אבשלום וילן: לאחר מכן בא חוק הנפט.

אבשלום וילן: חברות הנפט הגדולות ישלמו תמלוגים למדינת ישראל בגין מציאת נפט.

אבשלום וילן: בא שר האנרגיה, אדם חזק ובריא תרתי משמע, ואמר: לא, אני מתנגד.

אבשלום וילן: וכשם שאמר היום, שחוקרי משטרת ישראל אינם ראויים לאמון, אבל מיליארדר רוסי שחשוד בקשרים עם ראשי עולם הפשע, הוא מהימן עליו לחלוטין – כל משטרת ישראל, מחלקת החקירות, איננה מהימנה עליו.

אבשלום וילן: שר בכיר בישראל אומר לשר האוצר: הרפה מחוק הנפט, אני רוצה ללמוד את הנושא, אל תיגע בזה.

אבשלום וילן: ושר האוצר מוותר.

מיקי לוי: מה רע בזה שיש ממשלה חדשה ושרים רואים לא באותה עין כמו הממשלה הקודמת ורוצים לשנות?

אבשלום וילן: אין שום בעיה, יבוא שר האוצר ויאמר:

אבשלום וילן: חברים יקרים – – –

מיקי לוי: הלוואי שהיו מבטלים את כל הסעיפים בחוק ההסדרים.

אבשלום וילן: זה מה שאמרתי.

אבשלום וילן: אחת מהשתיים, אם הוא בא ואומר, אני מעביר כמקשה אחת כי את זה קיבלתי כירושה, אני אינני רוצה לפתוח את חוק ההסדרים, ומ-1 באפריל להתחיל לטפל, בבקשה.

אבשלום וילן: אבל הוא יכול באותה מידה לומר, אתם יודעים מה, אין פה כמעט סעיפים ששווים כסף.

אבשלום וילן: ברמה הלאומית התקציבית חוק ההסדרים הזה הוא נטול סכומי כסף נכבדים.

אבשלום וילן: אין פה שום חוק אחד שחוסך מיליונים לקופת האוצר.

אבשלום וילן: ואז הוא היה אומר: בואו נבטל את חוק ההסדרים, בואו נתמודד עם החקיקה הפרטית והפרטנית, ובאמצעים שלו היה מביא הצעות לביטול החקיקה, ובא לציון גואל.

אבשלום וילן: אבל הוא השאיר – מתוך 40 הוריד ל-20, הוריד לעשרה, ולא על בסיס מה טוב ומה רע, אלא על בסיס לחצים של שרים.

אבשלום וילן: השרים היותר-חזקים שכוח שרירים עמם הם שזכו.

אבשלום וילן: אני לא מבין למה לא כבשת הרש.

אבשלום וילן: תראה, יש שם חוק של עבודה מועדפת – אנשים יוצאי צבא עבדו במקומות עבודה נדרשים וקיבלו 7,000 שקל מענק.

אבשלום וילן: בא האוצר והחליט שהוא רוצה להוציא אותם ענפים מההסדר.

אבשלום וילן: לאחר לחץ, דין ודברים, הוא הסכים להשאיר – בניין היה רשום, חקלאות לשנה היה רשום – הוא הסכים להחזיר את התיירות ואת תחנות הדלק.

אבשלום וילן: ולמה לא התעשייה?

אבשלום וילן: מה רע אם בחור או בחורה צעירים אומרים שהם רוצים לעבוד בתעשייה, ורחמנא ליצלן, לאחר חצי שנה, שבעה חודשי עבודה, יקבלו 7,000 שקל מענק מהמדינה?

אבשלום וילן: הרי ההסדר קיים, למה לא להמשיך?

אבשלום וילן: במקום לעודד אנשים להצטרף למעגל העבודה, דוחקים אותם החוצה.

אבשלום וילן: השיא אולי הוא במה שקרה עם תקציב משרד החקלאות.

אבשלום וילן: יש בחוק ההסדרים הזה חמישה סעיפים ששר החקלאות הקודם התחייב, שבמקום להעביר אותם בחוק ההסדרים הוא הקים ועדה משותפת של מומחים מקצועיים, הוא הציע ליצור אלטרנטיבה לפעולתן של מועצות הייצור.

אבשלום וילן: הוועדות האלה הגיעו להסכמה, והאוצר סירב לאשר את ההסכמה הזאת והביא את זה בחוק ההסדרים.

אבשלום וילן: בא שר החקלאות הנוכחי, פנה לשר האוצר ואמר: אני רוצה להגשים את מה שהתחיל קודמי.

אבשלום וילן: הבה ניקח את הוועדות הללו, נקבל את מסקנותיהן, אין צורך בחוק ההסדרים.

אבשלום וילן: אבל לא.

אבשלום וילן: אמר יושב-ראש ועדת הכספים, שכביכול יש הסכמה, וברור שהסכמה לא היתה.

אבשלום וילן: ולכן, היום בסיכום שהושג בין שר האוצר, שר החוץ ושר החקלאות, הוסכם להוציא את סעיפי החקלאות מתוך חוק ההסדרים.

אבשלום וילן: למען הסר ספק ולמען שהדברים יהיו ברורים, הוסכם שכל ההסתייגויות שהוגשו על-ידי ועל-ידי חברי בפרק ד', פרק החקלאות, כל ההסתייגויות הללו בעצם תקפות.

אבשלום וילן: אני אומר פה לפרוטוקול, כל ההסתייגויות לחוק ההסדרים בפרק ד' – חקלאות, החל מעמוד 15 בדפים הצהובים, מסעיף 8, וכלה בעמוד 20 ועד סעיף 14(ג) ועד בכלל, על-פי הסיכום שהושג בין שר האוצר, שר החוץ ושר החקלאות, כל ההסתייגויות האלה אנחנו מנמקים אותן כאן.

אבשלום וילן: הן יועלו להצבעה במסגרת ההצבעות על חוק ההסדרים, שר האוצר התחייב לקבלן, ואולי סוף-סוף נוכל להגשים את מה שכל בר-דעת מבין, שכאשר יש סעיף במחלוקת ומקימים ועדה מקצועית והיא מציעה פתרון, מקבלים את הפתרון הזה, מבצעים אותו, ולא מביאים לכנסת ישראל לחקיקה, מדפיסים ארבעה עמודי הסתייגויות, אלא מקבלים פתרון, שכן בעקבות חוק ההסדרים הקודם קמה ועדה והציעה פתרון.

אבשלום וילן: אבל אם אפשר להעביר עוד תהליך אנטי-דמוקרטי – כי להזכירך, אדוני היושב-ראש, חוק ההסדרים הוא אנטי-דמוקרטי.

מיקי לוי: תודה.

אבשלום וילן: אני רוצה להמשיך בסעיף האחרון.

אבשלום וילן: הבוקר, כתוספת לחוק ההסדרים, באה הצעת החוק הממשלתית לבטל את החקיקה הפרטית, הפרטנית הפופוליסטית.

אבשלום וילן: יפה.

אבשלום וילן: אבל מתעסקים שם עם כבשת הרש, עם נכי רדיפות הנאצים מ-1947 ועם נושאים שונים ומשונים.

אבשלום וילן: אבל לחוק משפחות ברוכות ילדים, שהוא אנטי-סוציאלי, שהוא היקר ביותר, שעולה 880 מיליון שקל, שבמקום לתת את מלוא העזרה לילד הראשון, נותנים לילד החמישי ואילך, עקומה הפוכה שבכל מדיניות רווחה מתקדמת היתה מקבלת "נכשל" מבחינת העזרה למשפחה, פה כנסת ישראל חוקקה, וסיבותיה ידועות.

אבשלום וילן: אבל לא קם שר האוצר ואומר, הרף ודי לחוק הזה, בואו קודם כול נבטל אותו ובכך נסמן כיוון חדש, כי מה שראוי הוא שיבוצע, ומה שאינו ראוי, אחת דינו, להיעלם מספר החוקים.

אבשלום וילן: תודה, אדוני היושב-ראש.

מיקי לוי: תודה.

מיקי לוי: חבר הכנסת יוסף פריצקי, בבקשה, עשר דקות.

יוסף יצחק פריצקי: אדוני היושב-ראש, כנסת ריקה, אני רוצה בנאומי לדבר על סעיף אחד בחוק, והסעיף הזה הוא במשרד הדתות – שחזר – וסעיף אחד מדבר עליו, 21 04 22, סעיף שנקרא הבטחת הכנסת מינימום לאברכי כוללים.

יוסף יצחק פריצקי: והסעיף הזה, אדוני היושב-ראש, מתוקצב ב-140 מיליון שקל.

יוסף יצחק פריצקי: סכום.

יוסף יצחק פריצקי: יאמרו, מה לך כי תלין על הדבר הזה.

יוסף יצחק פריצקי: אז אולי בעשר הדקות שיש לי נסביר למה הסעיף הזה הוא כל כך איום, למה הסעיף הזה מפלה ולמה הסעיף הזה הוא לא שוויוני.

יוסף יצחק פריצקי: הסעיף הזה, אדוני היושב-ראש, מפלה מטעמי דת, מפלה מטעמי מין, מפלה מטעמי השתייכות לזרם דתי – אורתודוקסי – ומפלה מטעמי השכלה.

יוסף יצחק פריצקי: כל הטעמים שבעולם, טעמי האפליה, נכנסו לסעיף הזה.

יוסף יצחק פריצקי: ואסביר מדוע.

יוסף יצחק פריצקי: בשנת 1982, אדוני היושב-ראש, כל שנה, כולל התקציב באופן די קבוע ורציף את הסעיף התקציבי הזה.

יוסף יצחק פריצקי: לפי ספר התקציב, ביולי 1994 כ-7,200 אברכים נהנו ממנו, קיבלו 638 שקלים בחודש.

יוסף יצחק פריצקי: ביולי 1995 המספר עלה ל-7,500, וגם הסכום החודשי עלה.

יוסף יצחק פריצקי: ביולי 1996 המספר הגיע לכ-8,200, וגם הסכום החודשי עלה.

יוסף יצחק פריצקי: ביולי 1999 כבר נהנו מן הסעיף הזה 9,313 אברכים, שכל אחד קיבל כ-1,077 שקלים לחודש.

יוסף יצחק פריצקי: קודם כול, עצם ההכרה בזכאות הזאת מזכה את מי שמקבל הבטחת הכנסה לאברכי כוללים באופן אוטומטי, כמעט מיידי, ללא שיקול דעת, בהנחה בארנונה עירונית.

יוסף יצחק פריצקי: אחר כך, מי שמקבל את הסעיף הזה, גם מקבל הנחה על-פי חוק ביטוח בריאות ממלכתי – הוא לא משלם בעבור ביקורי רופאים, בעבור תרופות.

יוסף יצחק פריצקי: אחר כך, למשל בירושלים, מי שמקבל את הבטחת הכנסה לאברכי כוללים גם לא משלם, או כמעט לא משלם בעבור גני-ילדים עירוניים.

יוסף יצחק פריצקי: כלומר, נוסף על הסעיף הזה, אדוני, נוספים סעיפים יפים ומשונים.

יוסף יצחק פריצקי: הכנסת חוקקה ב-1980 חוק ראוי, נכון, חשוב, שנקרא חוק הבטחת הכנסה.

יוסף יצחק פריצקי: אני רוצה להביא את דבריו של אביו של חבר הכנסת מאיר פרוש, חבר הכנסת מנחם פרוש, שהיה יושב-ראש ועדת העבודה והרווחה שאמר, ובדין אמר:

יוסף יצחק פריצקי: החוק הזה בא להבטיח רמת קיום מינימלית לכל תושב במדינת ישראל, אם מסיבות גיל, בריאות או מצב משפחתי הוא לא מסוגל לפרנס את עצמו.

יוסף יצחק פריצקי: וזה נכון, וזה ראוי, ומדינה חייבת לתת לאזרחיה הבטחת מינימום על מנת שיוכלו לחיות כאן.

יוסף יצחק פריצקי: בכבוד או לא בכבוד, זו כבר שאלה אחרת.

יוסף יצחק פריצקי: מצוין.

יוסף יצחק פריצקי: הזכאות לקבלת גמלה לפי חוק הבטחת הכנסה, מה היא אומרת?

יוסף יצחק פריצקי: היא אומרת: לך מצה את כושר ההשתכרות שלך.

יוסף יצחק פריצקי: למי אנחנו מעניקים הבטחת הכנסה, אדוני היושב-ראש?

יוסף יצחק פריצקי: אנחנו מעניקים הבטחת הכנסה למי שרוצה לעבוד, מוכן לעבוד, אבל לא יכול.

יוסף יצחק פריצקי: לא יכול מטעמי גיל, לא יכול מטעמים שאין לו עבודה, לא יכול מטעמי בריאות, חס וחלילה.

יוסף יצחק פריצקי: מדינה הגונה, מדינת רווחה באה ואומרת: אם אתה רוצה לעבוד ואינך יכול, כלומר מיצית את כושר ההשתכרות שלך, אנחנו ניתן לך מענק הבטחת הכנסה.

יוסף יצחק פריצקי: החוק הזה לא בא לתת הבטחת הכנסה למי שיכול לעבוד ואינו רוצה.

יוסף יצחק פריצקי: הפוך.

יוסף יצחק פריצקי: הוא בא לתת הבטחת הכנסה למי שרוצה לעבוד ואינו יכול.

יוסף יצחק פריצקי: נמשיך הלאה.

יוסף יצחק פריצקי: יש תקנות לחוק הזה – חוק הבטחת הכנסה – והתקנות אומרות כך: מי שלומד במוסד להשכלה גבוהה, לרבות ישיבה או מוסד תורני, לא יהיה זכאי לקבלת הבטחת הכנסה.

יוסף יצחק פריצקי: למה?

יוסף יצחק פריצקי: כי ההיגיון שעומד מאחורי החוק הזה אומר, כפי שאמרנו, מיצוי כושר ההשתכרות.

יוסף יצחק פריצקי: אם אתה הולך ללמוד, או את הולכת ללמוד במוסד להשכלה גבוהה, במכללה למורים, במכללה כזאת, מכללה אחרת, אתה בחרת או את בחרת בלימודים ולכן אתה או את לא תקבלו גמלת הבטחת הכנסה.

יוסף יצחק פריצקי: שאלה אחרת היא, אדוני היושב-ראש, איך מסייעים לסטודנטים.

יוסף יצחק פריצקי: זו שאלה אחרת.

יוסף יצחק פריצקי: זה לא ממין העניין עכשיו, אבל זה המצב.

יוסף יצחק פריצקי: מה שכאן קורה, אדוני, שלמעשה חוק הבטחת הכנסה שולל שלילה מוחלטת את הזכאות של סטודנטים, תלמיד מוסד להשכלה גבוהה, כמו גם תלמיד ישיבה או מוסד להכשרת כוהני דת, לקבל גמלת הבטחת הכנסה.

יוסף יצחק פריצקי: מה נעשה כאן?

יוסף יצחק פריצקי: לוקחים סעיף, מכניסים אותו למשרד הדתות ואומרים לו: אף שאתה לומד בישיבה – ואין את לומדת בישיבה, זו אפליה ראשונה מטעמי מין, כי יש סטודנטים ויש סטודנטיות, אבל למיטב ידיעתי, לפחות עד לפני שעה, עוד לא היו תלמידות בישיבות או בכוללים, זה חל רק לגבי גברים – אז גבר שלומד בכולל, שעה שרעהו הישראלי לומד במוסד להשכלה גבוהה, רק משום שהוא לומד בכולל, כלומר, לומד לימודי דת אורתודוקסיים בכולל, יקבל גמלת הבטחת הכנסה לאברכי כוללים.

יוסף יצחק פריצקי: זה כל כך מקומם ומפלה, וזה כל כך משניא את היהדות, שאי-אפשר לחשוב על דבר יותר גרוע מזה.

יוסף יצחק פריצקי: אני מוכרח לומר לך, אדוני היושב-ראש, שלא לי ולא לאיש מסיעתי אין שום עניין נגד לימודי דת.

יוסף יצחק פריצקי: רוצה אדם להתעסק בלימודי דת, בוודאי אם רוצה להתפלל, רוצה לעסוק וללמוד את דתו ואת תרבותו ואת מורשתו, בבקשה רבה.

יוסף יצחק פריצקי: אבל לא יכול להיות שהמדינה תפלה אדם אך ורק מן הטעם הזה לטובה.

יוסף יצחק פריצקי: איך מרגיש סטודנט במדינת ישראל שאומר לעצמו כך: אני הולך ללמוד במוסד להשכלה גבוהה, ואני משלם שכר לימוד.

יוסף יצחק פריצקי: לא רק שאני משלם שכר לימוד, אלא שכיוון ששירתתי בצה"ל, אני משרת במילואים, ולכן אני גם עושה מילואים.

יוסף יצחק פריצקי: וכשאני עושה מילואים אני מפסיד לימודים.

יוסף יצחק פריצקי: וכשאני מפסיד לימודים אני צריך להשלים אותם, ויש מקרים שאני לא עושה בחינות.

יוסף יצחק פריצקי: ואני צריך לעבוד כדי לשלם את שכר הלימוד שלי ואני גם צריך לעבוד כדי לשלם את שכר הדירה שלי.

יוסף יצחק פריצקי: והנה יושב אדם – לא שאינו יכול לעבוד, לא שהוא חלילה וחס תלמיד ישיבה נכה או בלתי כשיר לעבודה, שאני מסכים שגם אם האיש הזה תלמיד ישיבה הוא צריך לקבל גמלת הבטחת הכנסה, כי פה אין מפלים בין נכות ובין מחלה – והוא מקבל מקבל מתקציב המדינה גמלת הבטחת הכנסה ואני לא.

יוסף יצחק פריצקי: כך אומר לעצמו סטודנט.

יוסף יצחק פריצקי: נו?

יוסף יצחק פריצקי: אז איש שמרגיש אפליה בוטה כזאת, מה בדיוק הוא מרגיש כלפי עולם התורה?

יוסף יצחק פריצקי: הוא מרגיש אהדה?

יוסף יצחק פריצקי: הוא מרגיש סימפתיה?

יוסף יצחק פריצקי: הוא מרגיש קרבה?

יוסף יצחק פריצקי: או שהוא רותח מזעם?

יוסף יצחק פריצקי: הוא אומר: מפלים אותי, על יסוד מה?

יוסף יצחק פריצקי: על יסוד מה?

יוסף יצחק פריצקי: על מה ולמה מפלים אותי?

יוסף יצחק פריצקי: ולקחתי סעיף אחד, אחד בלבד, מתוך הסעיף של משרד הדתות, כדי להראות את האפליה האיומה הזאת.

יוסף יצחק פריצקי: אדוני, בצד הזה של הבית יושבת מפלגה שבאה לכנסת, דומני שהיית שייך אליה פעם, אדוני היושב-ראש, עם רעיונות מופלאים.

מיקי לוי: איזו מפלגה?

מיכאל איתן: יש כמה כאלה.

יוסף יצחק פריצקי: ישראל אחת.

מיקי לוי: מעולם לא הייתי שייך אליה.

יוסף יצחק פריצקי: לא היית שייך, אדוני היושב-ראש, לישראל אחת, אבל אם אני מדייק היית שייך לסיעת ישראל אחת,

מיקי לוי: נכון.

יוסף יצחק פריצקי: היא באה באמת ברעיונות ראויים, יפים, לבוחר לכנסת.

יוסף יצחק פריצקי: היא הציבה אדם שהיה כאן ראש הממשלה שאמר את הערכים הנעלים ביותר של חברה דמוקרטית: שוויון, הגינות, נטל חובות משותף.

יוסף יצחק פריצקי: איך אמר מי שהיה ראש הממשלה?

יוסף יצחק פריצקי: אנחנו ניתן חכות ולא דגים.

יוסף יצחק פריצקי: זאת אומרת, נאפשר לאנשים לממש את הפוטנציאל האישי שלהם.

יוסף יצחק פריצקי: אנשים הסתכלו עליו ועל מפלגתו כמעט כעל משיח.

יוסף יצחק פריצקי: אמרו: הו, הנה באו האנשים סוף-סוף להביא אותנו לדרך הישר, סוף-סוף להחזיר את המדינה הזאת למצב שפוי של מדינה הגונה, מדינה שמתייחסת לתושביה בשוויון ובהגינות כפי שמדינה צריכה להתייחס.

יוסף יצחק פריצקי: דורון רוזנבלום, אחד הכתבים הטובים של עיתון "הארץ", כתב לפני שבועות מספר מאמר נפלא שהוא כמעט פלייטון, וקרא לו: "מותק, האג'נדות התכווצו".

יוסף יצחק פריצקי: והוא משווה את המפלגה, שאני מוכרח לומר לך, אדוני, את סיעת העבודה, שאני מצר שאף אחד ממנה לא כאן, שאני חושב שהיא סיעה מופקרת, שהיא סיעה שכל מה שמעניין אותה זה כיסאות ליד שולחן הממשלה וג'ובים.

יוסף יצחק פריצקי: לא מעניין אותה דבר וחצי דבר.

יוסף יצחק פריצקי: חוץ מזה, אני רוצה להזכיר לכם קטע נפלא מסרטם של האחים מרקס "לך מערבה".

יוסף יצחק פריצקי: בסרט הזה יש דבר נפלא.

יוסף יצחק פריצקי: יש רכבת קיטור ששועטת קדימה ומלאי הפחם אוזל.

יוסף יצחק פריצקי: אז מה הם עושים?

יוסף יצחק פריצקי: כדי שהרכבת תמשיך לעבוד, הם לוקחים קודם כול את הספסלים, זורקים אותם פנימה לתוך התנור.

יוסף יצחק פריצקי: אחרי שנגמרים הספסלים לוקחים את הקרונות.

יוסף יצחק פריצקי: אחרי שנגמרים הקרונות לוקחים את הגלגלים.

יוסף יצחק פריצקי: בסוף גם מתחילים לזרוק חלקים מן הקטר עצמו, ובלבד שהקטר ימשיך לנסוע.

יוסף יצחק פריצקי: זו בערך מפלגת העבודה.

יוסף יצחק פריצקי: ולכן, אדוני היושב-ראש, בעצב רב אני רוצה לסיים בשני משפטים ולומר: יש לנו כאן תקציב שאין בו סדרי עדיפויות חברתיים, שאין בו סדרי עדיפויות לאומיים, אבל יש בו סדרי כיסאות מרופדים.

יוסף יצחק פריצקי: זה תקציב של כיסאות.

יוסף יצחק פריצקי: תודה רבה.

מיקי לוי: תודה.

מיקי לוי: חבר הכנסת מיכאל איתן, ואחרון – חבר הכנסת נחום לנגנטל.

מיכאל איתן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הופתעתי למצוא את עצמי חבר הקואליציה היחיד שהגיע הנה על מנת להתייחס בשבוע התקציב לנושא התקציב.

מיכאל איתן: זה לא סוד, שבמשך שנים רבות, השבוע הזה שבו מאשרים את תקציב המדינה, מוקדש לדיון בשני נושאים מרכזיים: חוק ההסדרים, שבא שנה אחר שנה לחוקק שורה של חוקים שקשורים בתקציב, ולאחר מכן חוק התקציב כולו.

מיכאל איתן: היו לי אולי כמה מניות מייסדים בנוהל הזה, שעל-פיו משתמשים בהסתייגויות לחוק ההסדרים על מנת להתייחס בשבוע התקציב לתקציב כולו.

מיכאל איתן: מבחינה טכנית, אנחנו דנים כרגע בחוק ההסדרים.

מיכאל איתן: מבחינה עניינית, מאחר שהדיון על תקציב המדינה אורך שש שעות בלבד, אנחנו משתמשים בשבוע הזה על מנת להתייחס לתקציב המדינה.

מיכאל איתן: ואני מתפלא על חברי בקואליציה שהם חברי כנסת.

מיכאל איתן: לא כולם שרים.

יוסף יצחק פריצקי: יש עוד כאלה?

מיכאל איתן: כן, יש חברי כנסת בקואליציה, שאני חושב שחובתם היתה לבוא הנה ולהתייחס אף הם לנושאים שונים הקשורים לתקציב המדינה.

מיכאל איתן: אנחנו נמצאים היום במצב, שבהחלט חברי הכנסת רוצים – בייחוד כשהם נמנים עם סיעות הקואליציה – כל אחד ואחד לעלות מדרגה ולמלא תפקיד של שר.

מיכאל איתן: זה נחשב יותר, כך יש להם השפעה גדולה יותר ויכולת אולי להיות יותר במרכז העניינים.

מיכאל איתן: אבל, בסופו של דבר, לא כולם יכולים להיות שרים, ויש חברי כנסת שהם חברי קואליציה, והם צריכים לשבת בבית הזה ולהגן מכאן על הממשלה, ככל שהם צריכים להגן על הממשלה, ולהעביר ביקורת לגיטימית טבעית ככנסת שמייצגת את הציבור.

מיכאל איתן: בסופו של דבר, גם הממשלה וגם הכנסת פועלות לטובת הציבור, והדמוקרטיה זוכה והאזרח זוכה כאשר יש שני מקומות שבהם מתרכז כוח שלטוני, למעט הרשות השופטת – כנסת וממשלה.

מיכאל איתן: ויש ביניהם איזה משחק כוחות שממנו צריך ליהנות האזרח.

מיכאל איתן: ואין לי צל של ספק, שהתקציב שעליו אני כחבר הקואליציה מחויב להגן, אינו כליל השלמות, ויש הערות, וצריך לומר לממשלה מה לא בסדר בתקציב.

מיכאל איתן: לצד הצורך להגן על התקציב ועל כך שהמדינה צריכה היום את התקציב בגלל הנסיבות שבהן היא נמצאת – ואני לא רואה מנוס מהליכה לקראת אישור התקציב – יש הערות שצריכים להשמיע.

מיכאל איתן: ואני מתפלא על חברי לקואליציה, שבשבוע החשוב ביותר של הפרלמנטריזם, בשבוע שבו הפרלמנט צריך להעביר ביקורת על תוכנית העבודה השנתית של הממשלה, הם החליטו משום מה כנראה לקחת חופש, וכולם אינם.

מיכאל איתן: השאירו אותי כאן לבד.

מיכאל איתן: נציג הקואליציה היחיד עומד כאן, ואני מרגיש עם זה מאוד מאוד לא טוב.

מיכאל איתן: אני רוצה להתייחס בעיקר לתחום אחד, שאני רואה אותו, לצערי הרב, כתחום שהתקציב אינו מתייחס אליו ואינו עונה בו על הצרכים.

מיכאל איתן: אני מדבר בעיקר על הנושא של שיקום השכונות וטיפול בצמצום הפער החברתי – איך אמרת, חבר הכנסת פריצקי?

מיכאל איתן: – לא רק על-ידי תקציבי רווחה, מענקי אבטלה, הטבות חד-צדדיות והורדות מסים, אלא על-ידי יצירת החכות שבעזרתן יוכל הדייג לדוג ולא להיזקק למתנות פעם אחר פעם.

מיכאל איתן: ארחיב את הדימוי הזה, שלא כולם מכירים.

מיכאל איתן: אמר מי שאמר, שבמקום לתת דגים לנצרכים, הוא ייתן להם חכות, ובעזרת החכות הם עצמם יוכלו אחר כך לדוג את הדגים, להתפרנס, אולי גם למכור ולהרוויח, לקנות לאחר מכן רשת, סירה, להתקדם, להתפתח ולהביא רווחה לעצמם ולבני ביתם.

מיכאל איתן: לעומת זאת, חלוקת הדגים תשאיר אותם סמוכים על שולחנו של המחלק, וגם את בניהם ובני בניהם, שיתרגלו לחיות מחלוקת הדגים.

מיכאל איתן: וכאשר אני מסתכל היום על תקציב המדינה, ואני שואל את עצמי מהי החכה שאנחנו צריכים לחלק לאותן שכבות חלשות – שאנחנו יודעים לא רק מי הן, אלא גם איפה הן גרות ואיפה הריכוזים שבהם הן מתגוררות – אני אומר דבר אחד ברור: חינוך וחינוך לטכנולוגיה וקידמה, אלה יהיו החכות.

מיכאל איתן: אלה יהיו החכות.

יוסף יצחק פריצקי: בוודאי.

מיכאל איתן: וכשאני מסתכל מהם המקצועות הנדרשים ביותר היום בכלכלה העולמית, אני רואה שאלה מקצועות שקשורים במחשוב, בטכנולוגיית המידע.

מיכאל איתן: אני לא מדבר רק על המקצועות שבהם נדרשת השכלה גבוהה של מהנדסים, מנתחי מערכות, אבל גם במקצועות היותר-פשוטים בתחומים האלה המשכורות הן גבוהות מעל הממוצע – טכנאים, קלדניות, אנשים שיודעים לתפעל ולתת עזרה ותמיכה בדסק, אנשים שיודעים לעסוק בציוד הזה, וגם מהנדסים, מנתחי מערכות וממציאים.

יוסף יצחק פריצקי: חבר הכנסת איתן, יש סיעה בקואליציה הזאת שמנהלת את המדינה ורוצה שאנשים ימשיכו להיות נבערים ועניים, כי בכך היא מבטיחה את בחירתה שוב ושוב.

יוסף יצחק פריצקי: צריך לומר את האמת.

מיכאל איתן: אני מניח, שבאותו משל, אותו מחלק דגים ידע, שכל זמן שהוא מחלק דגים האוכלוסייה בכיס שלו, כי אין לה אלטרנטיבה.

מיכאל איתן: היא רק תקבל ממנו דגים והיא תחכה לו וכל פעם תגיד לו תודה, כי היא מקבלת דגים.

מיכאל איתן: אבל אם הוא ייתן לה חכה, יום אחד היא לבדה תביא את הדגים ותתחיל לומר: רגע אחד, אנחנו לא תלויים בו יותר.

מיכאל איתן: זה המשל, ואני מסכים לנמשל.

יוסף יצחק פריצקי: – – –

מיכאל איתן: במקום שהממשלה תשקיע תקציבים בעיירות הפיתוח ובשכונות המצוקה – ואני קראתי לראש הממשלה מייד עם היבחרו, כתבתי לו מכתב ופירטתי תוכנית להשקעת כספים ומשאבים בהקמת מרכזים במתכונת של שיקום השכונות.

מיכאל איתן: חשבתי שזה יהיה דבר נהדר, אם הוא כאיש הליכוד ימשיך אותה פריצת דרך של מנחם בגין, שהקים את פרויקט שיקום השכונות הראשון, לאחר שעלה לשלטון ב-1977.

מיכאל איתן: מדוע לא יצאו אנשי הליכוד לשכונות?

מיכאל איתן: מדוע לא תפנה ממשלת הליכוד לשכונות?

מיכאל איתן: הליכוד, או מועמד הליכוד, קיבל שם 80%, 90%.

מיכאל איתן: ובשכונות ובעיירות הפיתוח האלה יש היום עימות בין שתי דרכים: בין דרך חלוקת הדגים, ותמורת חלוקת הדגים אומרים לאנשים, רק תתפללו, תקבלו דגים, רק תתפללו, תקבלו דגים, לבין תפיסה אחרת שאומרת, כן, אנחנו לא נגד התפילה, אנחנו לא נגד אמונה, אנחנו לא נגד מסורת, אבל אנחנו לא רוצים לתת לכם דגים, אלא את החכות.

מיכאל איתן: תלמדו, תרכשו חינוך, תרכשו מקצועות, תתקדמו ותעמדו בזכות עצמכם ולא תהיו חייבים לאיש, גם לא לנו.

נחום לנגנטל: חבר הכנסת איתן, שים לב, בחוק התקציב – – –

מיקי לוי: רגע, אתה עומד לדבר עכשיו, והוא מסיים כרגע את דבריו.

נחום לנגנטל: דע לך, שבחוק התקציב, כמעט כל הכספים של שרת החינוך, כל התקציבים שיכלו ליצור מינוף לכל המשק – –

מיקי לוי: אבל עוד מעט אתה עומד לדבר.

נחום לנגנטל: – – הכול נמחק, לא קיים.

מיקי לוי: תודה.

מיכאל איתן: אני יודע שהיה קיצוץ גם בתקציב של החינוך הטכנולוגי, אם לזה אתה מתכוון.

מיכאל איתן: נכון, זה ידוע לי, ואני מעביר על זה ביקורת.

מיקי לוי: האם אתה יודע מה גודלו של תקציב שיקום השכונות בתקציב המדינה?

מיכאל איתן: נדמה לי שכמה עשרות מיליונים.

נחום לנגנטל: 150 מיליון שקל.

מיקי לוי: מה?

מיקי לוי: 40 מיליון שקל.

מיכאל איתן: זאת בושה וחרפה.

מיקי לוי: 150 מיליון שקל מיועדים למערכות החינוך והרווחה.

מיקי לוי: מה, אתה מדבר על הקמת מפעלים טכנולוגיים בעיירות הפיתוח?

מיקי לוי: – את המתנ"סים סוגרים.

יוסף יצחק פריצקי: אבל, אדוני, ת"תים פותחים.

מיכאל איתן: אחזור לדוגמה של הדגים.

מיכאל איתן: נותנים, מוסיפים למשפחות שבהן מעל לחמישה ילדים מאות מיליונים, כאשר יש משפחות של שניים ושלושה שצריכות להשקיע בילדים שלהן, על מנת לקדם אותם, על מנת שהם יוכלו לדוג לבד, ואומרים להם: לא, תעשו עוד, תקבלו תקציבים.

מיקי לוי: תודה.

מיכאל איתן: מה זה, כבר עבר זמני?

מיכאל איתן: אני פחות מ-11 שעות בנאומי התקציב?

מיכאל איתן: מה קורה פה?

מיקי לוי: לא, יש רוב דורסני לתקציב הזה ולכן אי-אפשר להמשיך.

מיקי לוי: אפילו האופוזיציה התעייפה רק מלהגיש את ההסתייגויות שלה בלילה.

מיכאל איתן: בשלושה משפטים אני רוצה לסיים ולומר על מה רציתי לדבר.

מיכאל איתן: רציתי לדבר על כך שיש מקום לפרויקט של שיקום שכונות, שיודגש בחינוך, שיודגש בהקמת מרכזים למחשבים, בצמצום הפער הדיגיטלי.

מיכאל איתן: יש אפשרויות לשלב גם אוכלוסיות חזקות שרוצות לעזור בתחום הזה.

מיכאל איתן: צריך לעשות על מנת שישראל תוכל להתקדם בחלון ההזדמנויות הזה.

מיכאל איתן: אני לא ארחיב עכשיו את הדיבור בגלל מכסת הזמן, אבל מחר אני אחזור הנה ואני אמשיך מהנקודה שבה הפסקתי.

מיכאל איתן: ערב טוב.

מיקי לוי: הודעה לסגנית מזכיר הכנסת.

ר' קפלן: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבדת להודיע, כי הונחה על שולחן הכנסת, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית, הצעת חוק ההסגרה (תיקון מס' 7), התשס"א–2001, שהחזירה ועדת החוקה, חוק ומשפט.

ר' קפלן: תודה רבה.

ר' קפלן: (קריאה שנייה וקריאה שלישית)

מיקי לוי: חבר הכנסת נחום לנגנטל, עשר דקות, ובזה אתה כמעט נועל את הישיבה.

נחום לנגנטל: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רוצה רק לומר, שאפילו חבר הכנסת פריצקי, בשעה זו של הלילה, אני חושב שהוא יכול להסכים אתי, אף שאנחנו חלוקים בהרבה מאוד דברים, בייחוד על המהות של מה שאני מבקש.

נחום לנגנטל: אני נבחרתי לכנסת ישראל, יש לי תפיסת עולם כלכלית, אני רוצה להשפיע על תקציב המדינה, ויש לי מה לומר במשק התקשורת, במשק התחבורה, בנושא הבריאות וגם בענייני חינוך, ויש תקציב מדינה שמוגש לי ויש חוק ההסדרים שכרגע מוגש לנו, עם הרבה חוקים ושינויים מבניים במשק.

נחום לנגנטל: כל שנה אותו ריטואל: מוגש תקציב המדינה, ותמיד בתקציב המדינה לוקחים את מה שבוצע בשנה הקודמת במוסדות שקשורים למפלגתי, מקצצים את תקציביהם בחצי או בשני-שלישים, ומאותו רגע אני כולי עומד ונסחט על-ידי שר האוצר.

נחום לנגנטל: היום ראינו את זה בוועדת הכספים.

נחום לנגנטל: מתוך תקציב של 240 מיליארד שקל, שיש לי הרבה מה לומר עליו, אני נזקק לדבר בסופו של דבר על איזה 20, 30 מיליון שמקצצים בישיבות ההסדר, במכון "פועה", שזה מכון שעוסק בהשגחה על נשים העוברות טיפולי פוריות, בבתי-הדין לגיור שבמערכת בתי-הדין הרבניים, על מנת שהגיור יהיה גיור ידידותי יותר אם אפשר לומר כך, כל אותם גופים שבוגריהם אינם מצביעי מפד"ל.

נחום לנגנטל: אבל אנחנו חושבים, וזה חלק מתפיסת העולם של מפלגתי, שאנחנו לא צריכים לדאוג אך ורק לנו.

נחום לנגנטל: המכינות הקדם-צבאיות או הגרעינים התורניים בעיירות הפיתוח לא דואגים רק לנו.

נחום לנגנטל: אם יושבות שבע משפחות בשכונת-התקווה בתל-אביב, אנחנו דואגים להן, על מנת שהן יחיו שם במסגרת של 40,000, 50,000 שקל תמיכה שנתית, כדי שהם יחיו בשכונה וקצת ירוממו אותה ויסתובבו ויקנו במכולת עם האנשים.

נחום לנגנטל: זה חלק מהעניין של גרעינים תורניים לעיירות פיתוח.

נחום לנגנטל: חבר הכנסת פריצקי, היום נכחת אתי כשהודיעו לי לפני כולם: תקציבך – אפס, קיצצנו לגמרי, לא יהיה קיים.

נחום לנגנטל: וכך אני צריך לעמוד כעני בפתח של שר האוצר וכקבצן נסחט על-ידי שרי אוצר, אני צריך לעמוד ולהתחנן: אנא, תחזירו את הכסף למוסדות שלי.

נחום לנגנטל: ואז אומרים לי: טוב, ומתדיינים אתי, ובעצם אין לי יכולת לדבר על תקציב המדינה.

נחום לנגנטל: ואני שואל אותך, חבר הכנסת איתן, למה?

נחום לנגנטל: למה זה צריך להיות?

נחום לנגנטל: מה, אני אזרח ליגה ב' פה במדינה הזאת?

נחום לנגנטל: לא נולדתי בן-חורין?

נחום לנגנטל: אני לא מבצע את כל החובות שלי למדינה?

נחום לנגנטל: כל אותם אנשים שבחרו בי, ואגב, בקרב ישיבות ההסדר בחרו במפלגתך יותר מאשר בחרו בי, ובין בוגרי הישיבות התיכוניות בחרו במפלגתך הרבה יותר מאשר בחרו במפלגתי – –

יוסף יצחק פריצקי: – – –

נחום לנגנטל: – – ואני צריך לדאוג להם, וכל המבנה פה הוא עקום.

נחום לנגנטל: אני אומר זאת בהמשך לדוגמה שאתה נתת, חבר הכנסת איתן:

נחום לנגנטל: למה אדם צריך להצביע למפלגה כדי שתדאג למה שמגיע לו בדין?

נחום לנגנטל: למה אני כמפד"ל בכלל צריך לדאוג לדברים שעל-פי דין צריכים להיות במדינה הזאת?

נחום לנגנטל: למה שאנשים לא יצביעו למפלגתי בגלל האידיאולגיה שאני מייצג או בגלל דברים שאני אוכל לייצג?

יוסף יצחק פריצקי: זה יותר מורכב.

יוסף יצחק פריצקי: אני לא בטוח אם זה על-פי דין או לא על-פי דין.

יוסף יצחק פריצקי: אבל ודאי וודאי שמפלגה ציונית כמו המפד"ל, שלה, לא לסקטור שלה, יש איזה ערך – הוויכוח לא יכול להיות ויכוח מפלגתי אלא ויכוח ערכי.

יוסף יצחק פריצקי: אז אם המדינה אומרת:

יוסף יצחק פריצקי: נסגור את ישיבות ההסדר – – –

מיקי לוי: זה כבר דיאלוג.

נחום לנגנטל: זה מה שאני אומר.

נחום לנגנטל: אילו הייתי חושב, אדוני היושב-ראש, שיבוא שר האוצר או, יבואו פקידי האוצר ויגידו: ההוצאה היא מושחתת – אל תיתנו בכלל.

נחום לנגנטל: אל תיתנו, גם אם אני אבקש.

נחום לנגנטל: אם יגידו, שערכית לא צריך ישיבות הסדר, תסגור אותן.

נחום לנגנטל: אבל לא יכול להיות, שכל שנה, כל תלמידי ישיבות ההסדר יהפכו בני ערובה של שרי האוצר, על מנת שכל המפד"לניקים יצביעו בעבור התקציב.

נחום לנגנטל: אני רוצה לומר לך, אדוני היושב-ראש, בכאב אני אומר את זה: בחוק ההסדרים שאנחנו עומדים להצביע עליו יש ביטול הקרן לבטיחות בדרכים; 163 מיליון שקל שנלקחו מכספי משלם ביטוח החובה לרכב, שהיו מעוגנים בהחלטות ועדה ציבורית במשרד התחבורה, וזו דוגמה, והיו בה נציגים של כל משרדי הממשלה ואנשי ציבור, והם חילקו את זה על-פי פרמטרים מקצועיים, איך להיאבק בתאונות הדרכים.

נחום לנגנטל: ביטלו את זה.

נחום לנגנטל: בחוק ההסדרים אתם מצביעים על זה.

נחום לנגנטל: גם אני מצביע על זה, אתם יודעים למה?

נחום לנגנטל: כי התחייבתי לשר האוצר שאני אצביע בעד כל חוק ההסדרים.

נחום לנגנטל: אתם יודעים מה המשמעות של זה?

נחום לנגנטל: אני אומר לכם מקצועית, השנה אולי לא תהיה פגיעה מהותית.

נחום לנגנטל: בשנה הבאה, כבר אין מי שידאג לזה, זה לא כסף אוטומטי, הוא לא כסף צבוע.

נחום לנגנטל: יקצצו בו.

נחום לנגנטל: אני יודע כמה?

נחום לנגנטל: גם למי יקצו את זה אני לא יודע.

יוסף יצחק פריצקי: וכמה המדינה משלמת על נפגעי תאונות דרכים?

נחום לנגנטל: אל תתעל אותי לעניין הזה של המחיר הכלכלי של הבטיחות בדרכים.

נחום לנגנטל: אני אומר לכם גם בלי מחיר כלכלי.

נחום לנגנטל: וכך אנחנו עומדים, אדוני היושב-ראש, אני אומר לכם, מול בעיות אדירות.

נחום לנגנטל: ביחס לשינויים המבניים במשק – למזלנו, בחקיקה פרטית, חבר מפלגתך מודי זנדברג הציע הצעת חוק, שרצו ככה להפיל אותה, שמה שכאב כרגע למדינה זה, שאם יש יותר משני ילדים נכים במשפחה, הם יצאו מהמשחק.

נחום לנגנטל: אז צריך לראות פה את כל המסדרונות מלאים בעגלות נכים של ילדים שאומרים, אל תפקירו אותנו, ואז מחזירים את זה?

נחום לנגנטל: זו שיטה של ניהול תקציב, של הכנסת עזים והוצאתן?

נחום לנגנטל: ככה אתה באמת רוצה לנהל מדינה מסודרת, תקציב מכובד, שהדיון פה יהיה מכובד?

נחום לנגנטל: פלא שגם ככה חושבים אזרחי המדינה עלינו, שאנחנו עוסקים או שאנחנו במקום לא מכובד?

נחום לנגנטל: אדוני היושב-ראש, אני אומר זאת בכאב כבר השנה השנייה.

נחום לנגנטל: נראה שכך דרכו של עולם, אני לא יודע למה, שאנחנו עומדים בפני תקציב לא טוב.

נחום לנגנטל: מיקי איתן, הצטרף אלינו עכשיו יושב-ראש הקואליציה לקראת הדיון הזה, כולנו דיברנו נגד התקציב הזה.

נחום לנגנטל: הוא מגיע אלינו היום, והאמת, הוא לא שווה את הנייר שעליו הוא כתוב.

נחום לנגנטל: הרי שר האוצר בהופעתו בוועדת הכספים אמר לנו שיש לו כאן עודף הכנסות משוער של 5 מיליארדי שקל.

נחום לנגנטל: אז בהכנסות זה בכלל לא מדויק, ובהוצאות הוא יודע שיש לו 4 מיליארדי שקל מוצדקים שעומדים להגיע אליו, כמיליארד במשרד לביטחון פנים וכ-3 מיליארדים במשרד הביטחון, בגלל פרוץ האינתיפאדה, שכן לא לקחו את זה בחשבון בחודש אוגוסט.

נחום לנגנטל: אז אומרים: אין ברירה, ב-31 במרס חייבים, אחרת הממשלה נופלת, אז בואו נעשה דיון של "ישראבלוף" כזה, ויהיה תקציב נוסף רציני ומתקן במהלך החודשים הקרובים.

נחום לנגנטל: ככה מנהלים עניין?

נחום לנגנטל: ככה מנהלים תקציב?

נחום לנגנטל: ככה זה בשינויים המבניים, ככה זה בתקציב המדינה, ואנחנו בהכרח הופכים קבוצה לא רצינית, שעוסקת אולי בנושא הכי רציני שיכול להיות.

נחום לנגנטל: במקום שיהיה פה דיון איך, נניח, משקיעים מיליארד שקל במה שחבר הכנסת איתן הציע, איך יוצרים את החכות, איך יוצרים את החכות בחברה הישראלית – אחד יגיד שיקום שכונות, אחד יגיד יצירת מפעלים, אחד יגיד השקעה בתשתיות חינוכיות, לא משנה במה.

נחום לנגנטל: על זה היה צריך להיות ויכוח בבית הזה, על זה היינו צריכים להתווכח בוועדת הכספים, ולא לדון יום שלם איפה יהיה הפיצול בסעיף 0412 במשרד הדתות.

נחום לנגנטל: על זה היה דיון שלם, בזה עסקה ועדת הכספים, איך יפצלו את התקנות ואת סעיפי הסעיפים במשרד הדתות.

נחום לנגנטל: מה כולו?

נחום לנגנטל: במה הוא מתעסק?

נחום לנגנטל: ב-160 מיליון שקל מתוך תקציב של 250 מיליארד שקל.

נחום לנגנטל: אני אומר לכם, רבותי חברי הכנסת, השעה כבר מאוחרת, האכזבה גדולה – ואני לא יודע מי רואה אותנו בבית, אף שזאת תמימות לומר את מה שאני הולך לומר – אם אנחנו לא נדע לעשות סוף לעניין הזה, להבין שאי-אפשר להביא ככה תקציבים של המדינה, אי-אפשר שככה יהיו הדיונים; זה צחוק מאתנו, זאת פקידות ששולטת בכל המערכות כולן, ללא שום שיקול מדיניות אמיתית עם יכולת הקצאה של מה שאתה חושב שצריך לעשות, עם ויכוח אינטליגנטי בין חלקי הבית לגבי מה אפשר לעשות פה.

נחום לנגנטל: יכול להיות שהוויכוח יהפוך להיות ויכוח ענייני ואינטליגנטי, יחצה מפלגות, ולא נהיה מקובעים כל אחד בתפיסות עולם משונות שמכריחים אותנו להיות מקובעים בהן באופן דוגמטי, במה שאנחנו אומרים כל כך הרבה שנים.

נחום לנגנטל: אשר על כן, אדוני היושב-ראש, בצער רב אני כנראה אצביע בעד התקציב, אבל באכזבה גדולה מעצמי שכך אני עושה.

נחום לנגנטל: תודה רבה.

מיקי לוי: תודה.

מיקי לוי: חברי הכנסת, ישיבת הכנסת מסתיימת.

מיקי לוי: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום שלישי, ג' בניסן התשס"א, 27 במרס 2001, בשעה 10:00.

מיקי לוי: תודה.

מיקי לוי: ישיבת הכנסת נעולה.