ישיבת מליאה, כנסת 15, פרוטוקול מספר 145, 2000-10-30 00:00

אברהם בורג: רבותי חברי הכנסת, אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

אברהם בורג: היום יום שני, א' בחשוון התשס"א, 30 באוקטובר 2000.

אברהם בורג: אדוני המזכיר, כניסת הנשיא.

א' האן: אבקש לקום.

א' האן: כבוד הנשיא! (חברי הכנסת מכבדים בקימה את פני נשיא המדינה.

א' האן: ) בבקשה לשבת.

אברהם בורג: אדוני נשיא המדינה והגברת קצב, ברוכים הבאים בביקורכם הנשיאותי הראשון בכנסת, למליאתה ולפתיחת המושב.

אברהם בורג: אדוני ראש הממשלה, חברי וחברותי חברי הכנסת, הכנסת חוזרת מן הפגרה כשישראל שלנו שונה לבלי הכר.

אברהם בורג: צלקות חזרו להיות פצעים, תהומות שאף פעם לא גישרנו עליהם באמת נפערו הפעם באמת ומאיימים לבלוע את כולנו.

אברהם בורג: בין יהודים לערבים בתוככי ישראל, היינו ואולי עודנו בעיצומו של קרע אזרחי.

אברהם בורג: הלוויות, פצועים ויבבות אמבולנסים חזרו להיות חלק מנוף החיים שלנו.

אברהם בורג: זה – מבית, ומחוץ – נעצר תהליך השלום מול גל גדול של חיכוך קטלני שביקשנו כבר לראותו הרחק מאחורינו.

אברהם בורג: אין מי בישראל שלא מחויב היום בחשבון נפש.

אברהם בורג: אוהבי השלום ורודפיו לא יכולים לעבור לסדר-היום ככה סתם כאילו כלום, ואלה שלא קיבלו את עקרונות תהליך השלום מלכתחילה עדיין מחויבים לתת לעם ישראל תשובה של תקווה באשר לעתידנו כאן בלב המזרח התיכון.

אברהם בורג: דומני, אדוני ראש הממשלה, שאני מביע את רצונם של רבים בישראל, המבקשים לייצב את המערכת הפוליטית, לראות ממשלה יציבה השומרת על מעמדה של ישראל ועל חוסנה הדמוקרטי והמדיני, ובאותה עת לא לסתום בשום פנים ואופן את הגולל על סיכוי השלום; ממשלה רחבה ויציבה – בלי וטו על הסיכוי והתקווה.

אברהם בורג: אני מקווה ומאמין, אדוני ראש הממשלה, כי חקירת האירועים תיעשה בדרג החקירה הגבוה ביותר, על מנת שהאמת תהיה גלויה לכול ותשמש לנו תמרור אזהרה גדול ומאיים.

אברהם בורג: לאלה הצופים בנו, אלה ששלחו אותנו הנה, אנחנו חייבים להגיד: הכנסת איננה מקום ההרמוניה, הכנסת היא זירה של התגוששות רעיונית, פוליטית, אידיאולוגית ומדינית.

אברהם בורג: אנחנו חייבים לאפשר לכל אחד ואחת מאתנו לייצג את עמדותינו כמיטבנו, ובאותה עת אנחנו חייבים לשמור במידת האפשר על הריסון והאיפוק, על מנת לשמור על כבוד הבית הזה, כי אין לנו דמוקרטיה אחרת.

אברהם בורג: לכן אני תובע מכולנו לגלות כלפי היריב אותה סבלנות לפחות שהיינו מצפים שיגלו כלפינו.

אברהם בורג: גם כשלעתים הדברים צורמים וכואבים, עדיף לשמוע ולשוחח מאשר החלופות האחרות העומדות עלינו לכלותנו.

אברהם בורג: לאור אימי השבועות האחרונים, פנו אלי חברי כנסת משני צדי הבית בבקשה למצוא דרך שתביע את הרגשת כולנו, או לפחות רובנו, באשר למה שהיה ומה שיהיה.

אברהם בורג: ביוזמת יושב-ראש ועדת הכנסת, חבר הכנסת סאלח טריף, נפגשנו הבוקר, יושבי-ראש סיעות הבית, על מנת למצוא את הביטוי הנכון שיהיה בו משום הבעת צער וכאב של כולם מקרב לב, ועם זאת לא יהיה בו חלילה משום פגיעה וביזוי המתים.

אברהם בורג: אשר על כן, אני מבקש להגיד את הדברים הבאים, מתוך תקווה ואמונה שהם משקפים את רגשות רובנו, והם ימנעו ביטויי וגילויי אבל אחרים, שרק יוסיפו על המחלוקת כאן באולם המליאה ויפגעו בכבודם של המתים והחיים גם יחד.

אברהם בורג: בשם הכנסת, אני מרכין את ראשי ומשתתף באבלן של משפחות אזרחי ישראל אשר נהרגו במהלך אירועי השבועות האחרונים.

אברהם בורג: אני מאמין, כי הכנסת כולה מקווה, שהשבר העמוק המשסע היום את החברה הישראלית יהפוך לנקודת מפנה להידברות, לריסון, לקיומה של מחלוקת מתוך כבוד לחיי אדם, לדמוקרטיה ולחופש הביטוי.

אברהם בורג: אני מבקש לחזק את רוחן של משפחות השבויים, ונקווה כי נזכה לראותם במהרה חזרה בריאים ושלמים בחיק משפחותיהם.

אברהם בורג: בשמנו אני מבקש לשלוח איחולי החלמה לפצועים ולנפגעים, ואני מקווה כי נשוב מהר אל דרך השלווה והאחווה, ובא שלום לארץ.

אברהם בורג: אני מקווה שהדברים האלה משקפים את הרגשות רובנו, אם לא את הרגשות כולנו.

אברהם בורג: נעבור לסעיף הבא בסדר-היום: ראש הממשלה ביקשני להודיע, על-פי סעיף 36(א) לחוק-יסוד: הממשלה, כי – וכאן מגיעה רשימה שלמה של שרים שיצאו ובאו.

אברהם בורג: האם יש מצד ספסלי האופוזיציה בנקודת הזמן הזאת, בגלל הדיון הצפוי לנו, התנגדות להעברת הדברים ככתבם וכלשונם לפרוטוקול?

אברהם בורג: תודה.

אברהם בורג: אעביר את הדברים לפרוטוקול.

אברהם בורג: אם מישהו ירצה את הפרטים, נשמח להעבירם לעיונו.

אברהם בורג: שר התחבורה והתיירות שב ארצה ביום כ"א באלול התש"ס, 21 בספטמבר 2000.

אברהם בורג: השר חיים רמון שב ארצה ביום כ"ב באלול התש"ס, 22 בספטמבר 2000.

אברהם בורג: שר הבריאות שב ארצה ביום כ"ג באלול התש"ס, 23 בספטמבר 2000.

אברהם בורג: השרה דליה איציק מילאה מקום השר לשיתוף פעולה אזורי מיום כ"ד בתשרי התשס"א, 23 באוקטובר 2000, עד יום כ"ו בתשרי התשס"א, 25 באוקטובר 2000.

אברהם בורג: השרה יולי תמיר מילאה את מקומו של שר התקשורת וממלא-מקום שר הבינוי והשיכון מיום כ"ד באלול התש"ס, 24 בספטמבר 2000, עד יום כ"ז באלול התש"ס, 27 בספטמבר 2000.

אברהם בורג: ראש הממשלה מילא את מקומו של השר לביטחון הפנים וממלא-מקום שר החוץ ביום כ"ה באלול התש"ס, 25 בספטמבר 2000, ליום אחד.

אברהם בורג: השר לביטחון הפנים וממלא-מקום שר החוץ שב ארצה ביום כ"ה באלול התש"ס, 25 בספטמבר 2000.

אברהם בורג: השר לשיתוף פעולה אזורי שב ארצה ביום כ"ו בתשרי התשס"א, 25 באוקטובר 2000.

אברהם בורג: השרה לקליטת העלייה שבה ארצה ביום כ"ז בתשרי התשס"א, 26 באוקטובר 2000.

אברהם בורג: שר האוצר וממלא-מקום שר התשתיות הלאומיות שב ארצה ביום כ"ז באלול התש"ס, 27 בספטמבר 2000.

אברהם בורג: השרה יולי תמיר מילאה את מקומו של השר לשיתוף פעולה אזורי מיום כ"ז באלול התש"ס, 27 בספטמבר 2000, עד יום כ"ט באלול התש"ס, 29 בספטמבר 2000.

אברהם בורג: השר יוסף ביילין מילא את מקומו של שר האוצר וממלא-מקום שר התשתיות הלאומיות מיום כ"א באלול התש"ס, 21 בספטמבר 2000, עד יום כ"ח באלול התש"ס, 28 בספטמבר 2000.

אברהם בורג: שר התקשורת וממלא-מקום שר הבינוי והשיכון שב ארצה ביום כ"ח באלול התש"ס, 28 בספטמבר 2000.

אברהם בורג: השר לשיתוף פעולה אזורי שב ארצה ביום כ"ט באלול התש"ס, 29 בספטמבר 2000.

אברהם בורג: השר בנימין בן-אליעזר מילא את מקומו של שר הבריאות מיום כ"ט באלול התש"ס, 29 בספטמבר 2000, עד יום ו' בתשרי התשס"א, 5 באוקטובר 2000.

אברהם בורג: השר מיכאל מלכיאור מילא את מקומו של שר המשפטים וממלא-מקום השר לענייני דתות מיום כ"ח באלול התש"ס, 28 בספטמבר 2000, עד יום ג' בתשרי התשס"א, 2 באוקטובר 2000.

אברהם בורג: השר אברהם שוחט מילא את מקומו של שר התיירות והתחבורה מיום ג' בתשרי התשס"א, 2 באוקטובר 2000, עד יום ט' בתשרי התשס"א, 8 באוקטובר 2000.

אברהם בורג: שר המשפטים וממלא-מקום השר לענייני דתות שב ארצה ביום ג' בתשרי התשס"א, 2 באוקטובר 2000.

אברהם בורג: שר המדע, התרבות והספורט שב ארצה ביום ד' בתשרי התשס"א, 3 באוקטובר 2000.

אברהם בורג: שר הבריאות שב ארצה ביום ה' בתשרי התשס"א, 4 באוקטובר 2000.

אברהם בורג: ראש הממשלה נעדר מן הארץ מיום ה' בתשרי התשס"א, 4 באוקטובר 2000, עד יום ו' בתשרי התשס"א, 5 באוקטובר 2000.

אברהם בורג: השר בנימין בן-אליעזר מילא את מקומו של השר חיים רמון מיום ד' בתשרי התש"ס, 3 באוקטובר 2000, עד יום ו' בתשרי התשס"א, 5 באוקטובר 2000.

אברהם בורג: השר בנימין בן-אליעזר מילא את מקום שר הביטחון, השר אברהם שוחט ימלא את מקום שר התעשייה והמסחר, השר מיכאל מלכיאור ימלא את מקום שר החקלאות ופיתוח הכפר והשרה דליה איציק תמלא את מקום שר החינוך.

אברהם בורג: השר חיים רמון שב ארצה ביום ז' בתשרי התשס"א, 6 באוקטובר 2000.

אברהם בורג: שר התיירות ושר התחבורה שב ארצה ביום ט' בתשרי התשס"א, 8 באוקטובר 2000.

אברהם בורג: השר יוסף ביילין מילא את מקומו של השר לשיתוף פעולה אזורי מיום י"א בתשרי התשס"א, 10 באוקטובר 2000, בשליחות ראש הממשלה.

אברהם בורג: השר יוסף ביילין מילא את מקומה של השרה לקליטת העלייה מיום י"ג בתשרי התשס"א, 12 באוקטובר 2000, עד יום ט"ו בתשרי התשס"א, 14 באוקטובר 2000.

אברהם בורג: השרה לקליטת העלייה שבה ארצה ביום ט"ו בתשרי התשס"א, 14 באוקטובר 2000.

אברהם בורג: השר אמנון ליפקין-שחק מילא את מקומו של שר הבריאות מיום ט"ז בתשרי התשס"א, 15 באוקטובר 2000, עד יום כ"א בתשרי התשס"א, 20 באוקטובר 2000.

אברהם בורג: השר מתן וילנאי מילא את מקומו של השר מיכאל מלכיאור מיום ט"ז בתשרי התשס"א, 15 באוקטובר 2000, עד יום כ' בתשרי התשס"א, 19 באוקטובר 2000.

אברהם בורג: השרה יולי תמיר מילאה את מקומו של שר המשפטים והשר לענייני דתות מיום י"ז בתשרי התשס"א, 16 באוקטובר 2000, עד יום כ' בתשרי התשס"א, 19 באוקטובר 2000.

אברהם בורג: השר לשיתוף פעולה אזורי שב ארצה ביום כ' בתשרי התשס"א, 19 באוקטובר 2000.

אברהם בורג: שר המשפטים והשר לענייני דתות שב ארצה ביום כ' בתשרי התשס"א, 19 באוקטובר 2000.

אברהם בורג: שר הבריאות שב ארצה ביום כ"א בתשרי התשס"א, 20 באוקטובר 2000.

אברהם בורג: השר בנימין בן-אליעזר מילא את מקומה של השרה לקליטת העלייה מיום כ"ד בתשרי התשס"א, 23 באוקטובר 2000, עד יום כ"ז בתשרי התשס"א, 26 באוקטובר 2000.

אברהם בורג: כמו-כן, אני מתכבד לקרוא את מכתבו של מזכיר הממשלה מיום י"ב בתשרי התשס"א, 11 באוקטובר 2000: "אדוני היושב-ראש, אני מתכבד להודיעך, כי ראש הממשלה החליט, על-פי סמכותו בהתאם לסעיף 39(א)(1) ו-(2) לחוק-היסוד: הממשלה, כי במלאות שלושה חודשים שבהם מילאו השרים שלהלן תפקיד ממלאי-מקום לפי סעיף 36(א) לחוק האמור – הם ימלאו באופן קבוע את התפקידים: "בנימין בן-אליעזר, שר התקשורת – יהיה גם שר הבינוי והשיכון.

אברהם בורג: יוסף ביילין, שר המשפטים – יהיה גם השר לענייני דתות.

אברהם בורג: השר חיים רמון יהיה שר הפנים.

אברהם בורג: אברהם שוחט, שר האוצר – יהיה גם שר התשתיות הלאומיות.

אברהם בורג: "החלטת ראש הממשלה תפורסם ברשומות מטעם הממשלה, כנדרש בסעיף 55(ב) לחוק-יסוד: הממשלה.

אברהם בורג: "אין החוק קובע כי יש למסור הודעת לכנסת, אך אני מוצא לנכון להודיעך על כך." תודה רבה.

אברהם בורג: אנחנו נעבור לנושא הבא בסדר-היום.

אברהם בורג: הודעה למזכיר הכנסת, בבקשה.

ראובן ריבלין: אדוני היושב-ראש, האם אנחנו בטוחים שאנחנו לא צריכים את אישור הכנסת להודעת הממשלה?

אברהם בורג: אני מבקש לבדוק את זה עם היועץ המשפטי.

אברהם בורג: אם תהיה חוות דעת אחרת – – –

ראובן ריבלין: לגבי כל השרים.

אברהם בורג: אם תהיה חוות דעת שמחייבת, נתנהג על-פי אמת המידה המשפטית.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

א' האן: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק שעות עבודה ומנוחה (תיקון מס' 10), התשס"א–2000, שהחזירה ועדת העבודה, הרווחה והבריאות; הצעת חוק מיסוי מקרקעין (שבח, מכירה ורכישה) (תיקון מס' 47), התשס"א–2000, שהחזירה ועדת הכספים.

א' האן: לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק צער בעלי חיים (הגנה על בעלי חיים) (תיקון מס' 2), התשס"א–2000.

א' האן: לקריאה ראשונה, מטעם חברי הכנסת: הצעת חוק שריון שלילת זכות השיבה, התשס"א–2000, של חבר הכנסת ישראל כץ וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק להרחבת מקורות המים בישראל באמצעות הקמת מפעלים להתפלת מי ים, התשס"א–2000, של חבר הכנסת מאיר שטרית; הצעת חוק זכויות ילדים בסיכון לקבלת שירותים, התשס"א–2000, של חברת הכנסת תמר גוז'נסקי וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק החברות הממשלתיות (תיקון מס' 20) (זכויות עובדים בהפרטה), התשס"א–2000, של חבר הכנסת חיים כץ; הצעת חוק ביטוח רכב מנועי (ביטוח בתנאי תחרות מבוקרת והסדרים לתקופת מעבר) (תיקון מס' 2) (הארכת תקופת המעבר), התשס"א–2000, של חברי הכנסת דוד טל, טלב אלסאנע ומוחמד ברכה; הצעת חוק צער בעלי חיים (הגנה על בעלי חיים) (תיקון מס' 3) (איסור חיתוך ברקמה חיה), התשס"א–2000, של חבר הכנסת זבולון אורלב; הצעת חוק לתיקון פקודת המכס (מס' 17) (סייגים לתוספת למחיר העסקה), התשס"א–2000, של חבר הכנסת מאיר שטרית; הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון מס' 10) (פרסום מידע בדבר קרינה ממכשירים פולטי קרינה), התשס"א–2000, של חבר הכנסת אופיר פינס-פז; הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון מס' 12) (זכויות ילדים שאינם תושבים), התשס"א–2000, של חברי הכנסת תמר גוז'נסקי, מוחמד ברכה ועסאם מח'ול; הצעת חוק דמי מחלה (היעדרות בשל מחלת ילד) (תיקון מס' 5) (הגדלת מספר ימי היעדרות), התשס"א–2000, של חבר הכנסת גנדי ריגר; הצעת חוק פיצויי פיטורים (תיקון מס' 20) (התפטרות בשל אי-קבלת שכר מינימום), התשס"א–2000, של חבר הכנסת סאלח טריף; הצעת חוק הנכים (תגמולים ושיקום) (תיקון מס' 21) (פגיעה נפשית מפוסט-טראומה), התשס"א–2000, של חברת הכנסת זהבה גלאון; הצעת חוק הנחה מארנונה לסטודנטים, התשס"א–2000, של חבר הכנסת אליעזר זנדברג; הצעת חוק-יסוד: הממשלה (תיקון מס' 10) (הצגת הממשלה לאחר 30 יום), של חבר הכנסת הכנסת אופיר פינס-פז; הצעת חוק תקציב הפעילות הציבורית של בן הזוג של נשיא המדינה ובן הזוג של ראש הממשלה,

א' האן: התשס"א–2000, של חבר הכנסת סילבן שלום; הצעת חוק זכויות קורבנות עבירה, התשס"א–2000, של חברת הכנסת יעל דיין וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק איסור מניעת כניסה לפאבים, מסעדות ומועדונים, התשס"א–2000, של חבר הכנסת אופיר פינס-פז; הצעת חוק איסור הפליה במקום בידור, התשס"א–2000, של חברי הכנסת אליהו בן-מנחם, מקסים לוי וויצמן שירי; הצעת חוק מימון מפלגות (תיקון מס' 21) (סייג לפרישת חברי הכנסת), התשס"א–2000, של חבר הכנסת יואל-יולי אדלשטיין; הצעת חוק הסכמים קיבוציים (תיקון מס' 5) (הגנה על עובד לעניין חברות או פעילות בוועד עובדים או בארגון עובדים), התשס"א–2000, של חברי הכנסת תמר גוז'נסקי, מוחמד ברכה ועסאם מח'ול; הצעת חוק בתי-המשפט (תיקון מס' 28) (משפט חוזר, זיכוי על אתר והענקת סמכויות לסניגוריה), התשס"א–2000, של חברי הכנסת אמנון רובינשטיין, אלי גולדשמידט, יוסף לפיד ואברהם פורז – –

ראובן ריבלין: אדוני היושב-ראש – – –

אברהם בורג: הוא כבר מסיים.

א' האן: – – הצעת חוק הכנסת (תיקון מס' 15) (נציב הדורות הבאים לכנסת), התשס"א–2000, של חבר הכנסת יוסף לפיד וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק הבחירות (דרכי תעמולה) (תיקון מס' 17) (פרסום חוצות), התשס"א–2000, של חבר הכנסת מאיר שטרית; הצעת חוק לתיקון פקודת הראיות (מס' 15) (הודאת נאשם בעבירות חמורות), התשס"א–2000, של חבר הכנסת אמנון רובינשטיין.

א' האן: לקריאה ראשונה, מטעם הוועדה: הצעת חוק שכר חברי הכנסת (תיקון מס' 19) (פרסום החלטות), התשס"א–2000, מטעם ועדת הכנסת.

א' האן: לדיון מוקדם: הצעת חוק-יסוד: הממשלה (תיקון – סייג לחתימת הסכם), מאת חבר הכנסת בנימין אלון וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון – תשלום ימי אשפוז להוסטלים לילדים חולי סרטן), התשס"א–2000, מאת חבר הכנסת מאיר פרוש; הצעת חוק לתיקון פקודת רופאי השיניים (הגבלת מרפאות של תאגידים), התשס"א–2000, מאת חברי הכנסת יולי-יואל אדלשטיין, מרינה סולודקין, נתן שרנסקי וגנדי ריגר; הצעת חוק הפחתת הבלו ומס קנייה על רכב (תיקוני חקיקה), התשס"א–2000, מאת חבר הכנסת ישראל כץ; הצעת חוק הזכות לקבורה אזרחית חלופית (תיקון – השר הממונה), התשס"א–2000, מאת חברי הכנסת ויקטור בריילובסקי, אברהם פורז, יוסף לפיד, יהודית נאות ויוסף פריצקי; הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון – תסקיר השפעה על התחבורה ובטיחות התנועה), התשס"א–2000, מאת חבר הכנסת מיכאל קליינר; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (הצמדת סכומי הוצאות אש"ל המותרות בניכוי למדד המחירים לצרכן), התשס"א–2000, מאת חברת הכנסת ציפי לבני; הצעת חוק לתיקון פקודת הטלגרף האלחוטי (איסור פרסום באמצעי תקשורת בלתי חוקיים ואיסור השמעה במוסדות ציבוריים), התשס"א–2000, מאת חברי הכנסת יוסף פריצקי, יהודית נאות וויקטור בריילובסקי; הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – איסור הטעיה בדרך של הצעת הגשה), התשס"א–2000, מאת חבר הכנסת דני נוה; הצעת חוק-יסוד: נשיא המדינה (תיקון – בחירה ברוב רגיל), מאת חבר הכנסת שאול יהלום; הצעת חוק ירושלים רבתי (תיקוני חקיקה), התשס"א–2000, מאת חבר הכנסת שאול יהלום; הצעת חוק-יסוד: הממשלה (תיקון – אישור הכנסת למינוי חבר כנסת בתפקיד שר), מאת חבר הכנסת צחי הנגבי; הצעת חוק-יסוד: הממשלה (תיקון – מילוי מקום של שר), מאת חבר הכנסת ראובן ריבלין; הצעת חוק הפנסיה, התשס"א–2000, מאת חבר הכנסת עמיר פרץ; הצעת חוק תקופות הכשרה בבתי-מדרש למורים וגננות, התשס"א–2000, מאת חבר הכנסת נסים זאב; הצעת חוק החברות הממשלתיות (תיקון – הפרטת חברת החשמל לישראל), התשס"א–2000, מאת חברי הכנסת גנדי ריגר, יולי-יואל אדלשטיין, מרינה סולודקין ונתן שרנסקי; הצעת חוק ירושלים רבתי,

א' האן: התשס"א–2000, מאת חבר הכנסת יגאל ביבי; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – חישוב התגמול עבור שירות מילואים), התשס"א–2000, מאת חברי הכנסת יוסף פריצקי, יהודית נאות וויקטור בריילובסקי; הצעת חוק העונשין (תיקון – מאסר בפועל לעברייני מין ולעברייני אלימות במשפחה), התשס"א–2000, מאת חברות הכנסת זהבה גלאון, לימור לבנת ויעל דיין; הצעת חוק הקמת יישובי קבע לאוכלוסייה הבדואית, התשס"א–2000, מאת חבר הכנסת יצחק סבן וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק סיוע לאקדמאים עולים, התשס"א–2000, מאת חברי הכנסת גנדי ריגר, יולי-יואל אדלשטיין, מרינה סולודקין ונתן שרנסקי; הצעת חוק מס מעסיקים (תיקון – פטור לעולים), התשס"א–2000, מאת חברי הכנסת גנדי ריגר, יולי-יואל אדלשטיין, מרינה סולודקין ונתן שרנסקי; הצעת חוק גמלאות לנושאי משרה ברשויות השלטון (תיקון – פנסיה צוברת לחבר הכנסת), התשס"א–2000, מאת חבר הכנסת מוחמד כנעאן וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק הרשויות המקומיות (ביטול ארנונה כללית), התשס"א–2000, מאת חבר הכנסת יגאל ביבי; הצעת חוק שעות עבודה ומנוחה (תיקון – עבודה ומנוחה שבועית), התשס"א–2000, מאת חבר הכנסת רחמים מלול וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק הנכים (תגמולים ושיקום) (תיקון – קביעת תחילה במקרה של פדוי שבי), התשס"א–2000, מאת חברי הכנסת דני נוה ואברהם הירשזון; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (פטור לתאגיד לתעסוקת נכים ומוגבלים), התשס"א–2000, מאת חבר הכנסת ישראל כץ; הצעת חוק הכותל המערבי ורחבתו, התשס"א–2000, מאת חבר הכנסת יגאל ביבי; הצעת חוק העונשין (תיקון – אינוס), התשס"א–2000, מאת חברות הכנסת יעל דיין, לימור לבנת וחוסניה ג'בארה; הצעת חוק העונשין (תיקון – שידול להמרת דת), התשס"א–2000, מאת חבר הכנסת מאיר פרוש; הצעת חוק-יסוד: הממשלה (תיקון – סייג לחתימת הסכם), מאת חבר הכנסת דני נוה; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – עדכון השכר הממוצע), התשס"א–2000, מאת חבר הכנסת דוד טל; הצעת חוק רשות ההגירה, התשס"א–2000, מאת חבר הכנסת יוסף פריצקי; הצעת חוק יישוב סכסוכי עבודה (תיקון – הבטחת פתיחת שנת הלימודים בכיתות א' ובגני חובה),

א' האן: התשס"א–2000, מאת חבר הכנסת אליעזר זנדברג; הצעת חוק מיסוי מקרקעין (שבח, מכירה ורכישה) (תיקון – משפחה חד-הורית), התשס"א–2000, מאת חברת הכנסת נעמי חזן; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (ניכוי הוצאות חינוך ילדים), התשס"א–2000, מאת חבר הכנסת יצחק גאגולה; הצעת חוק הרשויות המקומיות (בחירות) (תיקון – בחירות למועצה אזורית), התשס"א–2000, מאת חבר הכנסת ישראל כץ; הצעת חוק העונשין (תיקון – הגבלת גיל המשתתפים בהימורים חוקיים), התשס"א–2000, מאת חברת הכנסת נעמי חזן; הצעת חוק הבחירות לכנסת ולראש הממשלה (תיקון), התשס"א–2000, מאת חבר הכנסת זבולון אורלב; הצעת חוק הבטחת הכנסה (תיקון – סייגים לזכאות למלגה), התשס"א–2000, מאת חברת הכנסת נעמי חזן; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – זכות לתגמול למשרתים בשירות מילואים), התשס"א–2000, מאת חברת הכנסת נעמי חזן; הצעת חוק-יסוד: הכנסת (תיקון – מניעת השתתפות רשימת מועמדים התומכים בארגוני טרור), מאת חבר הכנסת ישראל כץ; הצעת חוק-יסוד: הממשלה (תיקון – מספר השרים וסגניהם), מאת חברת הכנסת לימור לבנת; הצעת חוק הבחירות לכנסת ולראש הממשלה (תיקון – הצבעת עובדי חברת "אל על" השוהים בחו"ל), התשס"א–2000, מאת חבר הכנסת אברהם פורז; הצעת חוק-יסוד: הממשלה (תיקון – יציאה ושהייה בו-זמנית של ראש הממשלה ושר הביטחון מחוץ לגבולות המדינה), מאת חבר הכנסת רחבעם זאבי; הצעת חוק מס הכנסה (פטור ממס על הכנסה מהשכרת דירת מגורים) (הוראת שעה) (תיקון – פטור על הכנסה מהשכרת גן ילדים), התשס"א–2000, מאת חבר הכנסת אברהם פורז; הצעת חוק רשות השידור (תיקון – התייעצות עם ראש האופוזיציה בבחירת חברי מליאה ואישור על-ידי ועדת החינוך של הכנסת), התשס"א–2000, מאת חברת הכנסת ציפי לבני; הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון – תסקיר השפעה על התחבורה ובטיחות התנועה), התשס"א–2000, מאת חברת הכנסת נעמי חזן; הצעת חוק שירות ביטחון (תיקון – תגבור משטרת התנועה הארצית), התשס"א–2000, מאת חבר הכנסת יצחק גאגולה; הצעת חוק הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו (תיקון – התייעצות עם ראש האופוזיציה בבחירת חברי מליאה ואישור על-ידי ועדת החינוך של הכנסת),

א' האן: התשס"א–2000, מאת חברת הכנסת ציפי לבני; הצעת חוק מיסוי מקרקעין (שבח, מכירה ורכישה) (תיקון – מתנות לבן זוג בן אותו מין), התשס"א–2000, מאת חבר הכנסת אברהם פורז; הצעת חוק השיפוט הצבאי (תיקון – עבירות בפעילות מבצעית), התשס"א–2000, מאת חבר הכנסת עוזי לנדאו; הצעת חוק-יסוד: הכנסת (תיקון – הזכות לבחור), מאת חבר הכנסת אביגדור ליברמן וקבוצת חברי הכנסת.

א' האן: כמו-כן הונחו היום על שולחן הכנסת: א.

א' האן: חוברת דין-וחשבון על פעולות מינהל מקרקעי ישראל לשנת התקציב 1999; ב.

א' האן: חוברת תקציב לאומי לשנים 2003-2001 מטעם בנק ישראל, משרד ראש הממשלה, משרד האוצר; ג.

א' האן: נוהל אתיקה לחברי הכנסת (קובלנות) (תיקון מס' 2), התש"ס–2000; ד.

א' האן: החלטה בדבר תיקון טעות בחוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 36), התש"ס–2000; ה.

א' האן: החלטה בדבר תיקון טעות בחוק סדר הדין הפלילי (תיקון מס' 26 והוראת שעה), התש"ס–2000; ו.

א' האן: החלטה בדבר תיקון טעות בחוק המים (תיקון מס' 13), התש"ס–2000; ז.

א' האן: החלטות ועדת הכספים לגבי – 1.

א' האן: צו תעריף המכס והפטורים ומס קנייה על טובין (תיקון מס' 16), התש"ס–2000; 2.

א' האן: צו תעריף המכס והפטורים ומס קנייה על טובין (תיקון מס' 19), התש"ס–2000; 3.

א' האן: צו תעריף המכס והפטורים ומס קנייה על טובין (תיקון מס' 20), התש"ס–2000.

א' האן: עוד הונחו על שולחן הכנסת הצעת חוק תקציב המדינה לשנת הכספים 2001, התשס"א–2000, יחד עם תוכנית התקציב הרב-שנתית.

יוסף (טומי) לפיד: אולי תחזור על זה עוד הפעם.

יוסף (טומי) לפיד: לא שמענו טוב.

אברהם בורג: מייד.

אברהם בורג: תישאר בתום הישיבה, חבר הכנסת לפיד, אנחנו נחזור על הדברים.

א' האן: עוד אודיעכם, כי ביום חמישי, ו' בתשרי התש"ס, 5 באוקטובר 2000, הונחו על שולחן הכנסת: א.

א' האן: דוח שנתי מס' 51א של מבקר המדינה לשנת 2000; ב.

א' האן: הערות ראש הממשלה לדוח מס' 51א של מבקר המדינה.

א' האן: תודה.

אברהם בורג: תודה רבה, אדוני המזכיר.

אברהם בורג: אנחנו נעבור לנושא הבא בסדר-היום: הודעת ראש הממשלה על מדיניות הממשלה בעבר ועל תוכניותיה לעתיד – ודיון.

אברהם בורג: אדוני ראש הממשלה, בבקשה.

אהוד ברק: אדוני הנשיא, יושב-ראש הכנסת, כנסת נכבדה, מאז נעילת כנס הקיץ – – – (חברי הכנסת ט' אלסאנע, ע' דהאמשה וה' מחאמיד מניפים תמונות.

אהוד ברק: )

טלב אלסאנע: אני מבקש שראש הממשלה יתנצל על – – –

אברהם בורג: חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה, המחאה ברורה.

אברהם בורג: חבר הכנסת טלב אלסאנע, אני מבקש לשבת.

אברהם בורג: חבר הכנסת מחאמיד, אני מבקש לשבת.

אברהם בורג: תודה רבה.

אברהם בורג: אדוני ראש הממשלה, בבקשה.

אהוד ברק: מאז נעילת כנס הקיץ – – –

אברהם בורג: חבר הכנסת יהלום, קשה לשמוע.

מיכאל קליינר: – – –

אברהם בורג: חבר הכנסת קליינר, בבקשה.

אברהם בורג: תודה.

אברהם בורג: אדוני ראש הממשלה, בבקשה.

אהוד ברק: מאז נעילת כנס הקיץ ויציאת הכנסת לפגרה עברה מדינת ישראל תמורה יסודית.

אהוד ברק: אנו מצויים בפתחו של מצב חדש, שבסופו – אני משוכנע – תצא ישראל מחוזקת, מפוכחת, מאוחדת וקרובה יותר להגשמת הנעלה שבמטרותיה הלאומיות: השגת ביטחון ושלום, תוך שמירה על האינטרסים החיוניים; מטרה שאליה חתרנו מיום הכרזת המדינה ועליה עמלה הממשלה בראשותי מיום שנכנסה לתפקידה.

אהוד ברק: אבל, חשוב שלא נטעה.

אהוד ברק: בעת הזאת אנחנו בראשיתה של תקופת מבחן – –

מוחמד ברכה: טעית הרבה.

אהוד ברק: – – המחייבת אותנו לשידוד מערכות כללי, לפיכחון – –

אברהם בורג: אני מבקש לשבת, חבר הכנסת ברכה.

מוחמד ברכה: תגיד מלה על – – –

אברהם בורג: חבר הכנסת ברכה, חבר הכנסת טיבי, אני מבקש לשבת.

אברהם בורג: תודה.

אהוד ברק: – – כדי לעמוד ביחד – – –

מוחמד ברכה: – – –

אברהם בורג: חבר הכנסת ברכה, חבר הכנסת טיבי.

אברהם בורג: אדוני ראש הממשלה, רק רגע, בבקשה.

אברהם בורג: אני מציע, חבר הכנסת ברכה וחבר הכנסת טיבי, נשמע את ראש הממשלה, שמא ראש הממשלה יתייחס לדברים.

אברהם בורג: שבו נא, בבקשה.

אברהם בורג: תודה רבה.

מוחמד ברכה: – – –

אחמד טיבי: – – –

אברהם בורג: חבר הכנסת ברכה, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

אברהם בורג: חבר הכנסת טיבי, גם אותך אני קורא.

אברהם בורג: אני מבקש להתכבד לשבת ולהקשיב לדברים.

אברהם בורג: תודה.

אברהם בורג: אדוני ראש הממשלה, תמשיך בבקשה.

עסאם מח'ול: – – –

אהוד ברק: – – – תקופת מבחן המחייבת אותנו לשידוד מערכות כללי, לפיכחון במחשבה ובמעשה, כדי לעמוד ביחד, כתף אל כתף, במבחנים קשים יותר, שעוד ייתכן שנכונו לנו.

עסאם מח'ול: – – –

אהוד ברק: בימים האחרונים היינו עדים לשורה של אירועים חמורים של פגיעה באזרחים ישראלים חפים מפשע על-ידי הפלסטינים.

אהוד ברק: אמש התגלתה גופתו של מריק גבריאלוב, השם ייקום דמו, שנרצח באכזריות.

אהוד ברק: היום נמצאה גופתו של אזרח ישראלי כשהוא כפות וירוי.

אהוד ברק: הבוקר נרצח בדם קר שומר בסניף הביטוח הלאומי במזרח העיר, חברו נפצע קשה מאוד מירי.

אהוד ברק: לבנו עם המשפחות ואיחולי החלמה לפצוע ולפצועי צה"ל.

אהוד ברק: הירי, ההכנות לפיגועים והפרות ההסכמים נמשכים.

אהוד ברק: ישראל לא תעבור לסדר-היום ולא תשלים בשום אופן עם פגיעה באזרחיה ובחייליה.

אהוד ברק: נעשה הכול כדי להגן על אזרחינו וחיילינו ולפגוע במי שמבקש את נפשנו, ולא אוסיף.

עוזי לנדאו: מה זה אומר?

עוזי לנדאו: אתה לא מפסיק להגיד את זה.

אברהם בורג: חבר הכנסת לנדאו, בבקשה.

אהוד ברק: נדע להגן על חיינו וזכויותינו.

אהוד ברק: אנו חזקים, אך איננו שואפים לחיות לנצח על חרבנו.

אהוד ברק: יעדנו הוא ביטחון ושלום.

אהוד ברק: השגת השלום היא משימה קשה, שתדרוש גם היא נחישות ודבקות במשימה.

אהוד ברק: יש בנו הנחישות הדרושה, ולעולם לא נאבד את התקווה ואת האמונה ביעד השלום ובאפשרות השגתו.

אהוד ברק: דווקא השבוע, שבוע שבסופו נציין בכאב את יום השנה החמישי להירצחו של מפקד ומנהיג אהוב – יצחק רבין, זיכרונו לברכה – בידי יהודי בן עוולה, נאמר לך, יצחק: השלום, שאליו פרצת את הדרך יחד עם חברנו שמעון פרס ועל משמרתו נרצחת, השלום בוא יבוא.

אחמד טיבי: למה אתה לא הולך בדרכו?

עסאם מח'ול: אתה הרגת את השלום, רצחת אותו.

מיכאל קליינר: – – –

אהוד ברק: אני מאמין, יצחק, שגם אם יתמהמה, השלום בוא יבוא.

אהוד ברק: בביקורי הראשון בבית הלבן, עם כניסתי לתפקידי לפני כ-16 חודשים, אמרתי, כי נהפוך כל אבן בניסיון לברר האם ניתן לסיים את הסכסוך, אך אין ערובה כי נמצא שותף לשלום של אמיצים.

מוחמד ברכה: כל האזרחים הערבים נהרגו על-ידי ממשלות של מפלגת העבודה.

מוחמד ברכה: כפר-קאסם זה מפלגת העבודה, יום האדמה זה מפלגת העבודה – – –

אברהם בורג: חבר הכנסת ברכה, האמירה נאמרה.

אברהם בורג: תודה רבה.

אהוד ברק: הוספתי ואמרתי, כי לשלום דרושים שניים.

אהוד ברק: לאלימות די בהחלטתו של צד אחד.

אחמד טיבי: – – –

עסאם מח'ול: – – –

אברהם בורג: חבר הכנסת טיבי.

אברהם בורג: חבר הכנסת מח'ול.

ראובן ריבלין: כך הם הסיתו נגד אריק שרון בהר-הבית.

אברהם בורג: חבר הכנסת ריבלין, בבקשה.

עסאם מח'ול: – – –

אברהם בורג: חבר הכנסת ריבלין, אתה לא ממש עוזר לי.

אברהם בורג: לא ניסית לעזור לי, הבנתי.

אברהם בורג: תודה.

אהוד ברק: לא אנו בחרנו בדרך האלימות.

אהוד ברק: זו היתה, למרבה הצער, בחירתם לעת הזאת של ערפאת וההנהגה הפלסטינית.

אהוד ברק: בחירה זו לא היתה תוצאת המדיניות שאותה הובלנו, ואנחנו לא ניתן שכר לאלימות.

אהוד ברק: במהלך 16 החודשים האחרונים, ובמיוחד בקמפ-דייוויד, היינו נכונים לדון ברעיונות מרחיקי לכת שהעלה נשיא ארצות-הברית, אם הצד השני יהיה מוכן לראות בהם בסיס לדיון.

אהוד ברק: היינו נכונים לשקול פשרה מרחיקת לכת עם הפלסטינים.

אהוד ברק: הבנו, כי לשלום, אם יושג, יהיה מחיר כואב וקורע לב, אבל מעולם לא הסכמנו לשלום בכל מחיר, שלום של כניעה לתביעות הצד השני.

תמר גוז'נסקי: "הקו הירוק" זה לא כניעה.

תמר גוז'נסקי: "הקו הירוק" זה שלום.

אהוד ברק: ידעו הפלסטינים כי היינו נכונים לאפשר מימוש חלק מחלומותיהם גם במחיר קורע לב, אך ידעו הפלסטינים כי גם לנו חלומות וגם לנו אינטרסים חיוניים שעליהם לא נוותר: ביטחון ישראל, אחדות ישראל וקודשי ישראל.

עסאם מח'ול: הגיע הזמן שתנחת למציאות, לא לחלומות.

אהוד ברק: נכבדי הנשיא, אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, רוב ממשלות העולם מכירות בכך כי הסכם שלום היה בהישג יד וכי הפלסטינים הם שדחו את ידנו המושטת.

אהוד ברק: מסיבה זו חזרו בהן בשלב זה מדינות אירופה מהצהרת ברלין מראשית 1999, שנתנה גיבוי להצהרה חד-צדדית פלסטינית על עצמאות, וקיבלו את רעיונות קמפ-דייוויד כבסיס להמשך הדיון.

אהוד ברק: רוב הבית הזה, והעיקר – רוב רובו של העם משוכנע, כי העובדה שאין לנו כנראה לעת הזאת בן-שיח שיהיה נכון להכרעות הקשות היא תוצאה של בחירה פלסטינית באלימות, וכי הממשלה בראשותי הפכה באמת כל אבן בדרך לשלום, בלי לוותר על דבר.

תמר גוז'נסקי: – – –

עסאם מח'ול: – – –

אחמד טיבי: אתה לא פרטנר שלנו.

אברהם בורג: חבר הכנסת מח'ול, קריאת ביניים, לא נאום ביניים.

אברהם בורג: חבר הכנסת טיבי – כנ"ל.

אברהם בורג: קריאת ביניים, לא נאום ביניים.

אברהם בורג: לאפשר מדי פעם לראש הממשלה לנאום.

אברהם בורג: תודה.

מיכאל קליינר: הוא לא פרטנר – – –

אברהם בורג: חבר הכנסת קליינר, ברוך הבא.

יצחק גאגולה: יש להם פרלמנט אחר.

יצחק גאגולה: מה הם עושים פה?

יצחק גאגולה: שילכו לשם.

אברהם בורג: חבר הכנסת גאגולה, הם עושים פה מה שאני עושה פה.

אברהם בורג: הם חברי כנסת.

אברהם בורג: אני לא רוצה לשמוע את הדברים האלה באולם.

מיכאל קליינר: אתה מכבד את הסמל הזה והם לא.

אברהם בורג: חבר הכנסת קליינר, אני גם מכבד אותך, אף שאינני מסכים עמך.

אברהם בורג: תודה.

אהוד ברק: עמדנו על העיקר בלי לוותר על דבר, ולכן בשעת המבחן נדע לעמוד מאוחדים יחד.

אהוד ברק: אני מציע לכל מי שמבקר את מדיניות הממשלה בראשותי ב-16 החודשים האחרונים לחשוב היטב ולשאול את עצמו ביושר, במי היה תומך העולם, והעיקר – את מי היה מאשים חצי מהעם שלנו לו היינו ממשיכים במדיניות הממשלה הקודמת.

תמר גוז'נסקי: למה לא ביצעת שום הסכם עם הפלסטינים?

תמר גוז'נסקי: אפילו את אבו-דיס לא החזרת – – –

עסאם מח'ול: – – –

אברהם בורג: חברי הכנסת, נראה שאין הסכמה בין חלקי הבית.

אברהם בורג: אפשר להמשיך, אדוני ראש הממשלה.

אהוד ברק: בשם רוב העם בישראל, אני פונה היום ליושב-ראש ערפאת: דע לך כי באלימות לא תשיג דבר.

אהוד ברק: מול האלימות תמצא אותנו מלוכדים ומאוחדים.

אהוד ברק: משא-ומתן מנהלים מסביב לשולחן, לא ברחובות, לא ביריות ובאבנים.

אהוד ברק: לא יהיה פרס לאלימות.

אהוד ברק: לעם בישראל אני פונה היום ואומר: בנחישות, באורך רוח, באמונה בצדקת הדרך וטעמה, נאבקים ביחד על החיוני לנו – –

עוזי לנדאו: בנחרצות ובנחישות.

אהוד ברק: – – כתף אל כתף ננצח.

אהוד ברק: הרוח הישראלית והציונות ינצחו, והשלום עוד יבוא.

אהוד ברק: אדוני הנשיא, אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, עם השלמת הוצאתו של צה"ל מאדמת לבנון, החזרת הבנים הביתה וסיומה של הטרגדיה שארכה 18 שנה, פנתה הממשלה להתמודד באומץ עם האתגר מספר אחת של ישראל – ניסיון אמיתי ליישוב הסכסוך בן 100 השנים בינינו לבין שכנינו הפלסטינים.

אהוד ברק: ההתייצבות מול שעת האמת, נוכח הבעיות הטעונות ביותר המצויות בלב הסכסוך, היא רגע קשה לנו ולצד השני, אך היא בלתי נמנעת.

אהוד ברק: הניסיונות להרחיק ולהדחיק את הרגע לא יוכלו למנוע אותו.

אהוד ברק: הדרך שבחרתי נועדה להעמיד את נכונותה של ההנהגה הפלסטינית במבחן האמת: האם היא מוכנה להסכם קבע של שלום ולסיום הסכסוך אם לאו – לשים את הדברים על השולחן, לגלות את מירב הגמישות המחשבתית הנדרשת, תוך חיזוק הביטחון ושמירה על האינטרסים החיוניים, ולחייב את הצד השני להוכיח אם הוא אומנם מסוגל לכונן אתנו שלום של אמיצים.

אהוד ברק: כזה היה מבחן קמפ-דייוויד, והפלסטינים, לצערי, לא עמדו בו.

עוזי לנדאו: שלום של אמיצים?

עוזי לנדאו: אתה לא מתבייש?

אהוד ברק: בשעה המכרעת, על הסף – כאבחנתו הדקה של אבא אבן – שוב לא החמיצו הפלסטינים הזדמנות להחמיץ הזדמנות.

אהוד ברק: שואלים אותנו: מה בער לנו?

אהוד ברק: מדוע לא המתנו עוד שנים מספר בטרם נגענו בלב העניין, הרי זמננו בידנו?

אהוד ברק: ובכן, טעות.

אהוד ברק: זמננו לא בידנו.

אהוד ברק: הקהילייה הבין-לאומית והפלסטינים עצמם וכן לוחות הזמנים של הסכמי אוסלו ו"וואי" קיבעו את שנת 2000 כשנת ההכרעה.

אהוד ברק: יתירה מזו, "חלון ההזדמנויות" שאנו פועלים בתוכו הולך ונסגר.

אהוד ברק: בעוד שנים לא רבות עלולה אחת מן הקיצוניות שבמדינות ערב להחזיק ביכולת של ייצור ושיגור של נשק גרעיני, או, חלילה, עלול האזור כולו להישטף בגל של טרור בסגנון בן-לאדן, שיטלטל טלטלה עזה את אזורנו וירתיע מדינות בעולם החופשי מלפעול לצדנו.

אהוד ברק: מדינת ישראל חזקה היום כדי לעמוד בכל מבחן ולנצח.

אהוד ברק: אך חובתה של ממשלה אחראית לצפות מראש ולמנוע מצבים קשים ומלחמות כשאפשר להימנע מהן.

אהוד ברק: זה זמן רב שהפלסטינים מפירים את ההסכמים הפרות חמורות: נשק המצוי בידי השוטרים הפלסטינים יורה על חיילי צה"ל ועל אזרחים; ה"תנזים" לא פורק מנשקו, ויורים על חיילי צה"ל ועל אזרחים; הפגנות המוניות וירי על עמדות מבודדות של צה"ל מחוץ לשטחי A שבהם שולטת הרשות על 98% מהפלסטינים; המשך ההסתה הפרועה – – –

עוזי לנדאו: אדוני ראש הממשלה, מה אתה מציע לעשות, אדוני ראש הממשלה?

לימור לבנת: אתה ראש הממשלה.

לימור לבנת: מה אתה עומד ומקריא לנו?

לימור לבנת: מה זה?

לימור לבנת: זה דיון אקדמי?

אהוד ברק: המשך ההסתה הפרועה בכלי התקשורת, במסגדים ובמערכת החינוך הפלסטינית; שחרור אסירי "חמאס" ו"ג'יהאד אסלאמי" הפועלים לביצוע פיגועי טרור בכל רגע; ועידוד ילדים ובני נוער לקחת חלק בפעולות אלימות.

לימור לבנת: האם זו סקירה, או מה?

לימור לבנת: – סקירה?

אהוד ברק: צה"ל פעל ביעילות מבצעית ובדייקנות, תוך גילוי תקיפות ואיפוק, הכול בשום שכל ובשיקול דעת.

אהוד ברק: בעקבות הרצח הברברי שביצע המון פלסטיני מוסת ברמאללה בשני חיילינו, ואדים נורז'יץ ויוסף אברה

אהוד ברק: מי הי"ד, שתעו בדרכם ונעצרו בידי המשטרה הפלסטינית, הוריתי לצה"ל לנקוט פעולת תגובה מיידית ונקודתית נגד חמישה יעדים, כדי לאותת לרשות הפלסטינית, כי צה"ל לא החל אפילו להשתמש במלוא כוחו, וכי היא חשופה לפגיעה קשה מאוד אם תימשך האלימות.

אהוד ברק: הבטחנו גם כי הרוצחים והמסייעים להם לא יינקו, ונקיים זאת.

לימור לבנת: מה אתה הולך לעשות?

אהוד ברק: לא נוכל להשלים ולקבל ירי פרוע על אזרחים שלווים בבירת ישראל, או במקומות אחרים.

אהוד ברק: צה"ל מצויד בכל האמצעים, ויפעל גם בעתיד כדי להגן על שלומם וביטחונם של אזרחי ישראל.

תמר גוז'נסקי: הסוף לכיבוש.

תמר גוז'נסקי: הכיבוש.

תמר גוז'נסקי: הכיבוש.

אהוד ברק: אני מבקש לשבח את תושבי גילה, פסגות ויישובים אחרים שהותקפו – –

לימור לבנת: מה אתה משבח?

לימור לבנת: תן להם ביטחון, תגן עליהם.

אהוד ברק: – – על עמידתם ורוחם האיתנה ולהבטיח שנפעל בכל כוחנו כדי שהשקט והביטחון ישובו לשכון במעונכם.

לימור לבנת: אולי תגיד עוד פעם: נדע מה לעשות.

אהוד ברק: כבוד הנשיא, אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, למרות האלימות שנכפתה עלינו וההפרות הבוטות של ההסכמים על-ידי הפלסטינים, נענתה ישראל להזמנת נשיא ארצות-הברית ונשיא מצרים להשתתף בוועידת שארם-א-שיח' לפני כשבועיים, בדיוק כשם שנענינו להזמנת מזכירת המדינה לשיחות פריס שבועיים קודם לכן.

אהוד ברק: מטרתנו המיידית וחובתנו היתה ונותרה לפעול לעצירת האלימות.

אהוד ברק: בפריס הגענו למסמך מוסכם, אלא שיושב-ראש הרשות חזר בו ברגע האחרון בצורה תמוהה מהסכמתו לחתום עליו.

לימור לבנת: נו, אז מה המסקנה?

אהוד ברק: גם בשארם-א-שיח' התקבל במאמץ רב סיכום על דעת כל הצדדים, אולם הצד הפלסטיני לא מיהר לממש את המחויבויות שנטל על עצמו והמשיך במעשי האלימות, כאילו לא הוסכם דבר.

לימור לבנת: אז מה המסקנה?

לימור לבנת: מה המסקנה?

אהוד ברק: מצאנו את עצמנו נאלצים לקחת פסק זמן לשם הערכה מחדש של מצב התהליך המדיני לנוכח ההתרחשויות האלימות.

תמר גוז'נסקי: פסק זמן – – –

אהוד ברק: כך נהגו ממשלות ישראל בעבר, כך נהגנו אנו, כך נהגה גם ממשלת נתניהו לאחר אירועי המנהרה.

אהוד ברק: וטוב שכך.

אהוד ברק: אנו מצויים בעיצומה של הערכת מצב מדינית-ביטחונית ועומדים לפני השלמתה.

אהוד ברק: לכשתסתיים, תיקבע עמדתה של ישראל ביחס לאופן, לדרך ולמתכונת של המשך התהליך המדיני.

אהוד ברק: ישראל מחויבת להבנות שארם.

אהוד ברק: אם האלימות הפלסטינית תרד ותכונן ועדה לבירור העובדות, בראשות ובסמכות ארצות-הברית, ואם הנשיא קלינטון יזמיננו לפגישה על מנת לבחון דרכים לייצוב הרגיעה – האחריות הביטחונית-מדינית תחייב אותנו להיענות.

אהוד ברק: רוב רובם של חברי הבית הזה היו נוהגים כמונו.

לימור לבנת: איך אתה יודע מה רובם של חברי הכנסת חושבים?

לימור לבנת: תדבר בשם עצמך.

אהוד ברק: אדוני הנשיא, אדוני היושב-ראש, חטיפתם של שלושת – – –

לימור לבנת: אין לך רוב.

אברהם בורג: תודה, חברת הכנסת לבנת.

אברהם בורג: תודה רבה.

לימור לבנת: אתה הרי נשען על ממשלת מיעוט ואתה מדבר בשם רוב העם.

לימור לבנת: אין לך רוב בעם ואין לך רוב בכנסת.

אברהם בורג: חברת הכנסת לבנת, הנקודה ברורה.

לימור לבנת: ואתה חוזר על מנטרות: נדע מה לעשות, נדע איך להגיב.

אברהם בורג: חברת הכנסת לבנת, תודה, הנקודה ברורה.

אברהם בורג: אדוני ראש הממשלה, תמשיך בבקשה.

לימור לבנת: – – – ראש ממשלה.

לימור לבנת: אתה לא.

לימור לבנת: תקום ותתפטר.

לימור לבנת: תלך הביתה.

עוזי לנדאו: האם יש ראש ממשלה באיזה מקום בעולם – – –

אברהם בורג: תודה, חברי הכנסת.

אברהם בורג: בואו נמשיך.

אברהם בורג: בבקשה.

אהוד ברק: אני מודה לכם על האפשרות שאתם נותנים לי לדבר גם על חטיפתם של שלושת חיילי צה"ל.

לימור לבנת: – – –

אהוד ברק: חטיפתם של שלושת חיילי צה"ל, עומר סועאד, עדי אביטן ובני אברהם, שמשפחותיהם מכבדות אותנו כאן בנוכחותן, ושל האזרח אלחנן טננבאום בידי ה"חיזבאללה" היא פשע חמור והפרה חמורה של החלטת מועצת הביטחון 425.

אהוד ברק: ישראל רואה בממשלת לבנון, בפטרוניה בדמשק ובארגון ה"חיזבאללה" אחראים לשלומם של החטופים ולהחזרתם בריאים ושלמים.

תמר גוז'נסקי: תחליף את – – – בחטופים, תעשה מאמץ.

אהוד ברק: ממשלת ישראל לא תחסוך כל מאמץ כדי להחזיר את בניה החטופים בשלום.

אהוד ברק: בשלב הזה ומסיבות מובנות לא אומר עוד בנושא הזה.

אהוד ברק: אדוני הנשיא, אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אי-אפשר לעסוק באירועים שהתרגשו עלינו בשבועות האחרונים בלי לומר דברים אחדים על מה שהתחולל בין אזרחינו היהודים והערבים בלב מדינת ישראל.

עסאם מח'ול: – – – הממשלה שלך.

תמר גוז'נסקי: המשטרה – – –

אברהם בורג: חברי הכנסת, תודה.

אהוד ברק: אני מבקש להביע בשמי, בשם הממשלה, ואני משוכנע גם בשם רובו המוחלט של הבית הזה והעם שבחר בו, את תנחומינו למשפחות שאיבדו את יקיריהן ואת הגינוי המוחלט לפגיעות של ערבים ביהודים ושל יהודים בערבים.

אהוד ברק: האירועים הקשים הובלו אומנם על-ידי מיעוט מבוטל בשני הצדדים, אך חובתנו להוקיעו ולהקיאו מתוכנו ולמצות את הדין ללא פשרות עם מי שעבר על החוק.

תמר גוז'נסקי: למה לא הקמת ועדת חקירה?

אברהם בורג: חברת הכנסת גוז'נסקי.

קריאות: – – –

אברהם בורג: עוד מעט תוכלי לעלות לדוכן ולהביע את דברייך.

אברהם בורג: תודה.

אברהם בורג: אדוני ראש הממשלה, תמשיך בבקשה.

אחמד טיבי: ועדת חקירה – – –

עסאם מח'ול: ועדת חקירה ממלכתית.

האשם מחאמיד: נהרגו – – –

אברהם בורג: חברי הכנסת.

אברהם בורג: חבר הכנסת מחאמיד, בבקשה.

האשם מחאמיד: – – – לא מקבל – – – מחמירים.

אברהם בורג: חבר הכנסת מחאמיד, תודה.

אברהם בורג: אדוני ראש הממשלה, בבקשה.

אברהם בורג: חבר הכנסת נהרי, אתה יושב כל כך קרוב, תדבר אתו, אל תצעק.

אברהם בורג: בבקשה, אדוני ראש הממשלה.

חיים כץ: אנשים מטיילים – – –

אברהם בורג: חבר הכנסת כץ.

האשם מחאמיד: – – –

אברהם בורג: חבר הכנסת מחאמיד, אני קורא אותך לסדר.

קריאות: – – –

אברהם בורג: חבר הכנסת מחאמיד, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה, אני קורא אותך לסדר פעם שנייה, ואני מודה לך.

אברהם בורג: אדוני ראש הממשלה, תמשיך בבקשה.

אהוד ברק: ועדת בירור שמונתה על-ידי הממשלה – –

עסאם מח'ול: ועדת חקירה ממלכתית.

אהוד ברק: – – בראשות שופט בדימוס ובין חבריה שופט בדימוס ערבי אזרח ישראל תבחן את האירועים ושורשיהם.

אהוד ברק: רקמת החיים המשותפת בישראל יקרה, אני בטוח, לכולנו, וחיוני שנדע להגן עליה.

עסאם מח'ול: – – – אתה אחראי – – –

אברהם בורג: בבקשה, חבר הכנסת מח'ול, מספיק.

אברהם בורג: תודה.

האשם מחאמיד: אנחנו לא אזרחי המדינה – – –

אברהם בורג: חבר הכנסת מחאמיד, מבחינת התקנון קריאה שלישית לסדר לא תאפשר לך להפריע בהמשך הדיון, אז תשמור לך קצת אנרגיה.

אברהם בורג: תודה רבה.

אברהם בורג: בבקשה, אדוני ראש הממשלה.

נסים זאב: תמשיך לחנך את הילדים להיות שהידים.

אברהם בורג: חבר הכנסת זאב.

נסים זאב: – – – להרוג וליהרג.

אברהם בורג: חבר הכנסת זאב, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

אברהם בורג: אדוני הסדרן, תיגש אליו ותודיע לו שקראו לו לסדר פעם ראשונה.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, אולי ראש הממשלה יסביר לכנסת למה הוא לא הסכים להקים ועדת חקירה ממלכתית?

אברהם בורג: מייד, תן לו לסיים.

אברהם בורג: חבר הכנסת ברכה.

מוחמד ברכה: מה הוא מנסה להסתיר, על מה הוא מחפה?

אברהם בורג: חבר הכנסת ברכה, תודה, השאלה ברורה.

אברהם בורג: אדוני ראש הממשלה, בבקשה.

זאב בוים: תחקור את החלק של חברי הכנסת הערבים באירועים.

אברהם בורג: חבר הכנסת בוים, חברי הכנסת, אתם רוצים שנכריז בשלב הזה על הפסקה ונחזור כשזה ייגמר, או שאפשר להמשיך?

אברהם בורג: תודה, אנחנו נמשיך.

אהוד ברק: אדוני הנשיא, אדוני יושב-ראש הכנסת, חברי חברי הכנסת, במאמרו "קריירה או שליחות" כתב בשנת 1954 דוד בן-גוריון, ראש הממשלה ושר הביטחון הראשון: "בהקמת המדינה עלינו על הר תלול.

אהוד ברק: אין לנו עוד הברירה לעמוד במקומנו.

אהוד ברק: או שנתגלגל במורד עד לתהום, או שנתקדם במעלה ההר עד לפסגה".

אהוד ברק: גם היום אנחנו בוחרים להעפיל עד לפסגה – פסגת השלום והביטחון לישראל, בוחרים להעפיל יחד ולנצח.

אהוד ברק: בפרשת השבוע, פרשת נח, מופיעות אחרי המבול יונת שלום וקשת בענן.

אהוד ברק: בשוך הסער, גם אם יתארך, אני בטוח, תופיע אלינו שוב היונה ועלה הזית בפיה, וקשת תופיע בענן לאות ברית ובשורת שלום.

אהוד ברק: לעולם לא נפסיק להאמין בשלום ובביטחון לישראל.

אהוד ברק: השם עוז לעמו ייתן, השם יברך את עמו בשלום.

אברהם בורג: תודה רבה, אדוני ראש הממשלה.

אברהם בורג: חבר הכנסת אריאל שרון, בבקשה.

רחבעם זאבי: אפשר לבקש מראש הממשלה שיגיד מלה טובה גם לצה"ל?

אברהם בורג: אפשר לבקש הכול, אני לא יודע אם אפשר גם להיענות.

אברהם בורג: אני מבקש לחכות רגע, אדוני ראש הממשלה.

אברהם בורג: ראש האופוזיציה, חבר הכנסת שרון, בבקשה.

אריאל שרון: כבוד נשיא המדינה והגברת קצב, אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אדוני ראש הממשלה, חשבתי שהיום, נוכח המצב הקשה, תגלה – – –

מוחמד ברכה: אתה הבערת את האש.

אברהם בורג: חבר הכנסת ברכה, בבקשה.

מוחמד ברכה: איש האש.

אברהם בורג: הקריאה ברורה, האפקט הושג, תודה רבה.

מוחמד ברכה: – – –

אברהם בורג: חבר הכנסת ברכה, אני קורא אותך לסדר.

עסאם מח'ול: – – –

אברהם בורג: חבר הכנסת מח'ול, אני קורא אותך פעם שנייה לסדר.

אברהם בורג: תודה.

אברהם בורג: אדוני ימשיך.

מוחמד ברכה: האש והדם.

אברהם הירשזון: – – –

אברהם בורג: בבקשה, אדוני ימשיך.

אריאל שרון: אדוני ראש הממשלה, חשבתי, אולי גם קיוויתי, שנוכח המצב הקשה תגלה היום התאפקות ולא תתקוף את הממשלה שקדמה לממשלתך.

אריאל שרון: לו היית הולך בדרכה, לא היית נכנס ומכניס את כולנו למלכודת.

אריאל שרון: חבל שנהגת כך.

אריאל שרון: היום, נוכח המצב, אני מתכוון לנהוג אחרת.

אריאל שרון: בעת הזאת חשובה אחדות בעם.

אריאל שרון: אנחנו בעת חירום.

אריאל שרון: מעשי רצח ולינץ' מתרחשים כמעט כל יום, מטעני נפץ מתפוצצים, אש נורית אל שכונות ירושלים ואל יישובים יהודיים.

אריאל שרון: בזמן הזה ממשלת חירום חשובה, היא חשובה לחיזוק רוחו של העם והיא חיונית כדי להציג את ישראל כמאוחדת וחזקה כלפי חוץ.

תמר גוז'נסקי: העיקר שנתניהו – – –

אריאל שרון: מדינות ערב מתגודדות – – –

עסאם מח'ול: – – –

אברהם בורג: תודה, חבר הכנסת מח'ול.

נעמי בלומנטל: אתם על הקזת הדם.

קריאות: – – –

אברהם בורג: חבר הכנסת מח'ול, אני מבקש.

אברהם בורג: חבר הכנסת ברכה.

אברהם בורג: חבר הכנסת ברכה.

אברהם בורג: בבקשה.

אריאל שרון: איומים נשמעים מכל עבר ישראל נראית חלשה למרות עוצמתה הצבאית והכלכלית, ובכך יש סכנה גדולה.

אריאל שרון: גם גל האנטישמיות הסוחף את העולם הוא תוצאה של חולשה, של החולשה הנשקפת מעמדת ישראל.

אריאל שרון: לכן חשובה האחדות בעם וחשובה ממשלת חירום, לכן אני תומך בהקמת ממשלת חירום לאומית.

תמר גוז'נסקי: ממשלת וטו אתה רוצה, לא חירום – – –

אריאל שרון: עם כל זאת – – –

מוחמד ברכה: – – –

אברהם בורג: חבר הכנסת ברכה, בבקשה, בבקשה.

קריאות: – – –

אברהם בורג: בבקשה.

קריאות: – – –

איוב קרא: – – – למה, למה?

מוחמד ברכה: – – –

אברהם בורג: חבר הכנסת ברכה, חבר הכנסת ברכה, בבקשה.

אברהם בורג: חבר הכנסת בוים, תודה.

אברהם בורג: בבקשה.

קריאות: – – –

אברהם בורג: חבר הכנסת ברכה, כל אחד מותר לו לצעוק.

אברהם בורג: תודה.

אברהם בורג: בבקשה.

אריאל שרון: עם כל זאת, אני אינני מוכן לתמוך בחלוקת ירושלים, בוויתור על בקעת-הירדן ובהבאת פליטים לשטחי ישראל.

אריאל שרון: רוב העם מתנגד לכך, וגם אנחנו בליכוד מתנגדים לכך ולא נקבל זאת ולא נוכל לתת ידנו לכך.

אריאל שרון: אני לא רואה ברעיונות קמפ-דייוויד אפילו בסיס לדו-שיח מדיני.

אריאל שרון: אדוני היושב-ראש – –

אבשלום וילן: – – –

אריאל שרון: – – לא המלים חשובות, לא הניסוחים, אלא המהות.

אריאל שרון: למה בעצם מתכוון ראש הממשלה מר ברק?

אריאל שרון: בשיחותי עם ראש הממשלה התברר לי, כי הוא אינו מוכן לזנוח את רעיונות קמפ-דייוויד, ולזה אינני יכול לתת יד.

אריאל שרון: תארו לעצמכם עד כמה חמור יותר היה מצבנו לו היתה העיר העתיקה נמסרת ברובה לפלסטינים לפי רעיונות קמפ-דייוויד.

טלב אלסאנע: אתה מאמין שיהיה שלום בלי זה?

טלב אלסאנע: אתה מאמין שיהיה שלום – – –

קריאות: – – –

אברהם בורג: תודה.

קריאות: – – –

אברהם בורג: חבר הכנסת זאב, למה אתה קם כל פעם?

קריאות: – – –

אברהם בורג: בבקשה.

אברהם בורג: חבר הכנסת אלסאנע – – –

טלב אלסאנע: – – –

אברהם בורג: חבר הכנסת אלסאנע – – –

טלב אלסאנע: – – –

אברהם בורג: חבר הכנסת אלסאנע, אם תהיה בחוץ – – –

קריאות: – – –

אברהם בורג: חבר הכנסת אלסאנע – – –

קריאות: – – –

אברהם בורג: חבר הכנסת אלסאנע, אני קורא אותך לסדר.

אברהם בורג: חבר הכנסת דרוקמן.

אברהם בורג: חבר הכנסת יהלום, גם אותך אני מייד אבקש להסתדר.

אברהם בורג: אני מבקש.

אברהם בורג: תודה רבה.

אברהם בורג: תודה.

אברהם בורג: בבקשה, חבר הכנסת שרון.

אריאל שרון: לא רק מבית-ג'אלה היו יורים, אלא מעל חומת העיר העתיקה, משיח'-ג'ראח ומשועפאט.

אריאל שרון: מה היה מצבנו אם, כרעיונות קמפ-דייוויד, הפליטים היו מובאים לישראל, ולנוכח ההתגודדות הערבית ותנועות הצבא העירקי, בקעת-הירדן, לפי רעיונות קמפ-דייוויד, לא היתה בידינו, מה היה אז?

אריאל שרון: יש להתאחד סביב תוכנית ריאלית, שיכולה באמת להשיב את השקט ולהביא ביטחון לאזרחי ישראל, ובהמשך גם לשלום שכולנו מחויבים לו.

אריאל שרון: מה קורה פה?

אריאל שרון: אזרחי ישראל, במדינה היחידה בעולם שבה יש ליהודים הזכות והכוח להגן על עצמם בכוחות עצמם, חוששים לצאת לרחוב, מדירים רגליהם ממקומות ציבוריים.

אריאל שרון: מה קורה פה?

אריאל שרון: ניתן לשנות זאת וחובה לשנות זאת.

אריאל שרון: עד כה, לצערי, הממשלה נכשלה בכך.

אריאל שרון: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, התוכנית הריאלית היחידה הקיימת כדי להגיע ביום מן הימים לשלום היא דרך הסדר ביניים ארוך טווח, משהו הדומה לאי-לוחמה – – –

נעמי בלומנטל: מה זה ארוך טווח?

אריאל שרון: בהסדר כזה – – –

זהבה גלאון: יש לנו ניסיון אתך.

זהבה גלאון: 18 שנים שילמנו מחיר דמים – – –

אברהם בורג: תודה, חברת הכנסת גלאון.

זהבה גלאון: – – –

אברהם בורג: תודה רבה.

זהבה גלאון: – – –

קריאות: – – –

אברהם בורג: תודה.

אברהם בורג: בבקשה.

אברהם בורג: חבר הכנסת שרון, בבקשה.

קריאות: – – –

אברהם בורג: חברי הכנסת, אנא.

אברהם בורג: תודה רבה.

אברהם בורג: חבר הכנסת שרון, בבקשה.

אריאל שרון: בהסדר כזה – –

טלב אלסאנע: – – –

אברהם בורג: חבר הכנסת אלסאנע.

אברהם בורג: בבקשה.

אריאל שרון: – – שיהיה ללא לוח זמנים אבל עם לוח ציפיות.

אריאל שרון: אנחנו נצטרך לבחון את התפתחות מערכת היחסים בינינו לבין הפלסטינים בתחום הביטחוני, ופה אני רוצה להדגיש, חיסול תשתית ה"חמאס" ו"הג'יהאד האסלאמי" על-ידי ערפאת – –

קריאות: – – –

אריאל שרון: – – בעיקר נוכח ההתארגנות של ה"חיזבאללה" – – –

קריאות: – – –

אברהם בורג: בבקשה.

אריאל שרון: – – – חיסול תשתית ה"חמאס" ו"הג'יהאד האסלאמי" על-ידי ערפאת, בעיקר נוכח ההתארגנות של ה"חיזבאללה" לפעולה משותפת עם ארגונים אלה בתוככי ישראל וברחבי העולם.

אריאל שרון: אנחנו נצטרך לבחון את שיתוף הפעולה בתחום הכלכלי.

אריאל שרון: אני הצעתי בזמני, כשאני ניהלתי את המשא-ומתן, את פרויקט התפלת מי הים; אני מאמין בפרויקטים שיש בהם תלות הדדית.

אריאל שרון: ובעיקר נצטרך לעקוב אחרי התפתחות היחסים בין עם לעם – חינוך לשלום, הפסקת ההסתה.

אריאל שרון: כולם צריכים חינוך לשלום, אבל הפלסטינים בראש ובראשונה.

אריאל שרון: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אנחנו מכירים את המחזה – – –

אבשלום וילן: במסגרת החינוך לשלום, אין לך מחשבה שנייה – – –

קריאות: – – –

אברהם בורג: תודה, חבר הכנסת וילן.

אברהם בורג: תודה, חבר הכנסת אלסאנע.

קריאות: – – –

אברהם בורג: הוא עוד לא הגיע לזה; תיכף הוא יציע.

טלב אלסאנע: – – –

אברהם בורג: תיכף הוא יציע, חבר הכנסת אלסאנע.

אברהם בורג: תודה.

אברהם בורג: בבקשה, חבר הכנסת שרון.

ראובן ריבלין: – – –

אריאל שרון: אנחנו מכירים – –

קריאות: – – –

אברהם בורג: חבר הכנסת ריבלין, חבר הכנסת שרון כבר ממשיך.

אברהם בורג: חבר הכנסת ריבלין, יושב-ראש המפלגה שלך כבר ממשיך.

אברהם בורג: אתה תפסיד את – – –

קריאות: – – –

אריאל שרון: – – – את המחזה "קשה להיות יהודי".

אריאל שרון: האמינו לי, קשה גם להיות פלסטיני.

אריאל שרון: לכן צריך למצוא גם פתרון לבעיות האלה, ויש להן פתרון, וכבר הצעתי זאת כשאני ניהלתי את המשא-והמתן על הסדר הקבע.

אריאל שרון: מבין הבעיות שהועלו, אחת יכולה להיות מיידית והיא אולי הסכנה הגדולה ביותר שלפתחנו, והיא הכרזה פלסטינית חד-צדדית על הקמת מדינה פלסטינית והצורך של ישראל להחזיק באזורים החיוניים לביטחונה ולעצם קיומה.

אריאל שרון: זה מסוג הדברים, אדוני היושב-ראש, אדוני ראש הממשלה, שאינם סובלים דיחוי.

אריאל שרון: זה יכול לקרות כל יום.

אריאל שרון: אני יודע שראש הממשלה נוסע לחוץ-לארץ, ראש הממשלה נוסע הנה, הזמן חולף, זה דבר שיכול להיות כל רגע, ואותם אזורים שאנחנו נחזיק או חייבים להחזיק, אלה ישפיעו על ביטחוננו ואולי על עצם קיומנו.

אריאל שרון: לכן בישיבת ראשי מפלגות האופוזיציה קיבלנו היום את ההחלטה הבאה, ואני מצטט: האופוזיציה מוכנה – – –

אברהם פורז: אולי תאמר מי המפלגות, כי גם אנחנו אופוזיציה ואנחנו לא חלק מהעניין.

טלב אלסאנע: גם אנחנו אופוזיציה.

מיכאל איתן: גם לברק יש אופוזיציה.

טלב אלסאנע: למדיניות של הממשלה אנחנו האופוזיציה היחידה.

אברהם בורג: סיעות האופוזיציה שהשתתפו בישיבה עם חבר הכנסת שרון.

אריאל שרון: לכן בישיבת ראשי מפלגות האופוזיציה קיבלנו היום את ההחלטה הבאה: האופוזיציה, אדוני ראש הממשלה, מוכנה להצטרף לממשלת חירום היום – –

אחמד טיבי: איזה חירום?

אחמד טיבי: נתניהו – – –

אריאל שרון: – – אם תיקבע על-ידי ראש הממשלה ועל-ידי, כמייצג האופוזיציה, מראש ומייד, תגובת ישראל על הכרזה פלסטינית חד-צדדית על הקמת מדינה פלסטינית, אם תהיה כזאת.

אריאל שרון: וזאת בנוסף לסיכומים האחרים שהוסכמו או אלה שעדיין צריך לסכמם.

אריאל שרון: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה – – –

האשם מחאמיד: זה משא-ומתן פה.

אריאל שרון: אדוני ראש הממשלה, אם אתה שואל אותי, זה המבחן לרצינות.

אריאל שרון: זה המבחן שיש לפניך, המבחן לרצינות.

אריאל שרון: אמרתי בצורה ברורה, מאחר שזאת הסכנה המיידית – – –

אבשלום וילן: מבחן נתניהו, לא מבחן הרצינות.

אריאל שרון: בבקשה, אנחנו מוכנים לשבת היום, לקבוע מהם האזורים שישראל תחזיק בהם, ולהצטרף מייד היום לממשלת חירום.

אריאל שרון: בבקשה.

אריאל שרון: אני, בכל מקרה, נמצא כאן כל היום, אדוני ראש הממשלה, אשמח לראות את תגובתך.

האשם מחאמיד: – – –

אברהם בורג: חבר הכנסת מחאמיד, המליאה תצביע על ההצעה עוד מעט.

אריאל שרון: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, בידינו לשנות את המצב מיסודו, להוציא את האויב משיווי משקלו, בתנאי שנעמוד מלוכדים, הן בעם והן בממשלה.

אריאל שרון: ככל שנמהר להתלכד נצמצם את המחיר הכבד שנתבע מאתנו ונגיע לשלום שכולנו רוצים בו ומחויבים לו.

אריאל שרון: אני רוצה לומר לכולם, לעם ישראל, הכול עדיין בידינו.

אברהם בורג: תודה רבה.

א' האן: חברי הכנסת, בבקשה לקום.

א' האן: כבוד הנשיא! (חברי הכנסת מכבדים בקימה את צאת נשיא המדינה מאולם המליאה.

א' האן: ) אפשר לשבת.

אברהם בורג: ועדת הכנסת קבעה הודעות סיעות בשיעור 30 דקות לסיעות ישראל אחת, הליכוד וש"ס, 20 דקות לסיעת מרצ, 15 דקות לאיחוד הלאומי – ישראל ביתנו, 12 דקות לסיעות של שלושה עד שישה חברים, שש דקות ליתר הסיעות.

אברהם בורג: ראשון הדוברים – חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה.

אברהם בורג: אחריו – חבר הכנסת עוזי לנדאו.

אברהם בורג: בבקשה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, ימים קשים הם ימים אלה, קשים לכולנו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כל אחד באשר הוא יודע, שהמצב שנקלענו אליו – – –

אברהם בורג: רק רגע בבקשה, חבר הכנסת דהאמשה.

אברהם בורג: חברי הכנסת, אני מבקש לשבת.

אברהם בורג: מי שרוצה לצאת, בבקשה.

אברהם בורג: הסדרנים, אני מבקש לעבור באולם ולפזר.

אברהם בורג: חבר הכנסת טל.

אברהם בורג: חבר הכנסת וקנין.

אברהם בורג: חברי הכנסת, אני מבקש.

אברהם בורג: תודה.

אברהם בורג: השרה תמיר, בבקשה.

אברהם בורג: בבקשה, חבר הכנסת דהאמשה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, התחלתי לומר שימים קשים הם ימים אלה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כמדומני, לכולם הם קשים, וכל אחד והקושי שלו והקושי השונה לפעמים בו הוא נתון ובו הוא חי.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: דמים היו במדינה הזאת בשבועות האחרונים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לא שמישהו רצה בזה, ודאי לא הציבור הערבי ולא אלה שיצאו להפגין ולמחות על מה שמתה

עבד-אלמאלכ דהאמשה: פך בתוך לבם פנימה.

מיכאל קליינר: זה להפגין ולמחות?

מיכאל קליינר: חסמו את ואדי-עארה לשבוע.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כן, היו מחאות כאלה והיו כבישים סגורים ולא היו יריות של שוטרים, לא בנשק חי ולא בצלפים ולא בכדורי גומי.

מיכאל קליינר: ולזרוק אבן?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לזרוק אבן זה הדבר שמפגינים במדינת ישראל עשו, וזה נעשה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אבל השאלה היא אחרת, חבר הכנסת קליינר – – –

מיכאל קליינר: – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: השאלה היא, אם על זריקת אבן עונים בכדור חי.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: זאת השאלה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אם זה מה שאתה רוצה ואם זה מה שאתה מחפש, הרי זה מה שהיה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: זה מה שהיה בשבועות האחרונים.

מיכאל קליינר: אתה אמרת שרבע מאזרחי ישראל רוצים להרוג ביהודים.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת קליינר, תהיה לאדוני הזדמנות לדבר.

ראובן ריבלין: אבקש לא להפריע כרגע לחבר הכנסת דהאמשה לדבר.

מיכאל קליינר: הוא אמר שרבע מהערבים רוצים להרוג יהודים.

ראובן ריבלין: קראת קריאת ביניים, כולם שמעו.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת קליינר, תודה רבה.

ראובן ריבלין: בזה נסתיים העניין.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני שומע את שאלתך, אבל אני עונה על זריקת אבנים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אכן, היו זריקות אבנים, בין השאר, אבל היתה פה מחאה לגיטימית של הפגנות.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לפני זריקת האבנים ולפני שזה גלש גם להתנגשויות בכדורים, בין היתר, חיים, האנשים רק הפגינו בסך הכול.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אבל היתה כאן פעולה מאורגנת, למי שרוצה להבין.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: המשטרה תרגלה מבעוד מועד במשך חודשים ארוכים איך להיכנס בהם, איך ללמד את הציבור הערבי לקח.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני עוד זוכר איך ב-1976 רפול, שהיה רמטכ"ל אז, אמר: מחר אני עולה על סח'נין.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הוא אמר את זה בערב יום האדמה, 30 במרס.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: למחרת, אכן עלה על סח'נין ועלה עם טנקים והפיל שישה חללים גם בסח'נין וגם במגזר הערבי.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הפעם לא רפול בעצמו אלא רפול בלבוש אחר – אותה מדיניות, אותה גזענות, אותה יהירות, אותה התעלמות מקיומנו כבני-אדם וכאזרחים במדינה הזאת.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אותה מדיניות הפילה 13 קורבנות, ולא 12.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אדוני היושב-ראש, אני יכול להבין שלא צריך לסגור כבישים וזה לא נכון ולא יפה ולא טוב, ולא צריך לזרוק אבנים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: את זה אני יכול גם להבין.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אבל התשובה על מחאה כזאת – –

נסים זאב: למה חברי הכנסת הערבים לא עצרו אותם?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: – – גם כאשר היא מגיעה לדברים שקצת מעל ומעבר, חייבת להיות בכדורי גומי?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: בהפלת חללים שהם אזרחי המדינה?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אך לא רק זאת, מה בסך הכול אנחנו מבקשים?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: קודם כול אני רוצה לציין, שמי שגרם להפסקת האלימות, להפסקת הקטל ולהפסקת הפלת החללים זה לא השוטרים שנצרו את ההדק ולא המשטרה שיצאה מהכפרים שלנו, אלא ועדת המעקב, בהחלטה ממלכתית, אחראית, אמרה: את המחאה שלנו הבענו, את המסר שלנו העברנו, הפילו בנו חללים, מספיק.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אנחנו נהיה אחראים, ולא ממשלת ישראל.

ראובן ריבלין: עליך לסיים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: יש לי עשר דקות.

ראובן ריבלין: לא, יש לך ארבע דקות, אדוני.

ראובן ריבלין: אתן לך עוד דקה כי הפריעו לך.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אדוני היושב-ראש, אני מופתע לגבי הזמן.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חברי הכנסת, אני רוצה לקרוא פה את שמותיהם של 13 החללים שנפלו במאורעות האלה, וממשלת ישראל, עד רגע זה, איננה נענית לבקשה הציבורית להקים ועדת חקירה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: למה לא תוקם ועדת חקירה?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: למה לא ייחקר העניין?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: צריך יותר מזה?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: יותר מ-13 אזרחים חללים כדי להקים ועדת חקירה?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ואלה הם השמות: וליד עבד-אלמונעם אבו-סאלח מסח'נין, מוחמד אחמד ג'בארין מאום-אל-פחם, מוחמד ע'אלב ח'מאיסי מכפר-כנא, אחמד אבראהים סיאם ממועאויה, עמאוד פראז' אל-ע'נאיים מסח'נין, ראמז עבאס בושנאק מכפר-מנדא, אסיל חסן עאסלה מעראבה, ח'אלד נסאר מעראבה, עומר מוחמד עכאווי מנצרת – –

חיים כץ: איך קוראים לזה שעשו לו לינץ'?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: – – וסאם חמדאן יזבק מנצרת, ראמי חאתם ג'רה מג'ת – –

תמר גוז'נסקי: חיים כץ, בחייך, מדובר במתים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: – – איאד סובחי לואבנה מנצרת, מסלח אבו-ג'ראד מדיר-אל-בלח, שנפל באום-אל-פחם.

בנימין אלון: הם שהידים, אז יש להם מקום טוב.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אדוני היושב-ראש, אילו היו החללים האלה, הקורבנות האלה, החפים מפשע האלה, מוצאים להורג בידי שוטרים כאשר הם מהצד האחר של האוכלוסייה, לא רק שהיתה קמה ועדת חקירה, אלא הממשלה היתה נופלת ולא קמה יותר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

חיים כץ: אם לא היית מסית, לא היו מתים.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת עוזי לנדאו, סיעתך הקציבה לך שמונה דקות.

ראובן ריבלין: תעלה ותבוא.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת כץ, אם אתה רוצה להשתתף בדיון, נא לשבת.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת דהאמשה, אם אתה רוצה לצעוק מהכיסא, תצעק לחבר הכנסת כץ.

ראובן ריבלין: עכשיו ידבר חבר הכנסת עוזי לנדאו.

עוזי לנדאו: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, בדומה ללשונו של צ'רצ'יל לפני 61 שנה, ראש הממשלה ברק יכול היה לבחור בין חרפת ההבלגה ובין מאבק בטרור ובמהומות.

עוזי לנדאו: ברק בחר בחרפה, ואנחנו איננו מתחמקים, לא מהטרור ולא מהמהומות.

עוזי לנדאו: זה חודש שהטרור והמהומות נמשכים.

עוזי לנדאו: כל יום שעובר הוא יום ניצחון לערפאת, בידיו היוזמה, גם בתחום הבין-לאומי וגם בשטח.

עוזי לנדאו: ממשלת ישראל נגררת, מגיבה, ובשעה שערפאת הולך מחיל אל חיל, האהדה לישראל, ההישג הגדול ביותר, שאמרו כי מדיניות הוויתורים, מדיניות השלום, השיגה, האהדה הזאת מתפוררת, ההסברה קורסת, המחיר הכלכלי מאמיר, כבר מדברים על 5 מיליארדים ומעלה, וזה עולה, ובמדיניות החוץ הברקה חדשה – ישראל מעבירה את ריבונותה, את הזכות לקבל החלטות בתחומים הרגישים ביותר, לידי שיראק בצרפת ומובארק ממצרים וקופי אנאן מן האו"ם – כולם פורומים עוינים אותנו, וגם קלינטון הידיד איננו מטיל וטו היכן שצריך.

עוזי לנדאו: אבל מעל הכול, בתחום הביטחון, מדיניות ישראל הופכת את צה"ל ואת הציבור לשק חבטות.

עוזי לנדאו: הנה, רק בחודש האחרון, רצח החייל בירי ליד נצרים, ומדחת יוסף, החייל המדמם למוות, לבושתנו, בקבר יוסף, והתקפות האספסוף על קבר יוסף ונסיגת צה"ל משם ושרפת בית-הכנסת ביריחו וירי על פסגות וירי על חברון וירי על נצרים ובגוש-קטיף וחטיפת חיילינו בלבנון ושחרור מחבלי ה"חמאס" ומותו של ז'אן בכור, זיכרונו לברכה, שנרצח על אם הדרך מחיפה לתל-אביב, ומטענים וירי על אוטובוסים, לינץ' ראשון ברמאללה ולינץ' שני ברמאללה, ואמש לינץ' בגילה.

עוזי לנדאו: בגילה – הנה, אנחנו רואים את החומה הופכת את אחת משכונות ירושלים לגטו שטנקים שומרים עליו, דבר שקשה להעלותו על הדעת.

עוזי לנדאו: חומות הגטו נפלו בכל העולם, אבל בלבה של ירושלים הקים ראש הממשלה גטו חדש בגילה.

עוזי לנדאו: זה לא היה קורה בניו-יורק וזה לא היה קורה בשום מקום אחר בעולם, שם היו קוראים למפקד המשטרה המקומי אם היו פגיעות ביהודים, וזורקים אותו ואת ראש העיר.

עוזי לנדאו: אבל בארץ, בראשות הממשלה, מי שיצא מהגלות, אבל הוא ושריו, ככל הנראה הגלות לא יצאה מתוכם.

עוזי לנדאו: אדוני היושב-ראש, תגובת הממשלה על כל מה שמתרחש מסביב, זוהי תגובה בשיטת הבבון.

עוזי לנדאו: ראש הממשלה אומר: אנחנו חזקים, אנחנו מאופקים, אבל תיזהרו, אנחנו שקולים, אבל בעלי עוצמה.

עוזי לנדאו: כמו קינג-קונג מכים על החזה ואומרים: רבותי, ראיתם את ההליקופטר, זה איתות, ראיתם את הטנקים, אם השתמשנו אך ורק באש מקלעים זה מסר, אנחנו מסוגלים להרבה יותר.

עוזי לנדאו: היחידים המתרשמים מהרתעה זו בשיטת הבבון אלה רק אנחנו, על אש"ף זה לא עושה שום רושם, נסראללה כבר אמר שישראל וצה"ל חלשים, ואני מוכרח לומר שהוא צודק.

עוזי לנדאו: כל יום שעובר ערפאת מרוויח, נהנה מן הנחמדות שלנו, אין לו שום סיבה להפסיק את הטרור, ועל כן הטרור רק מתגבר ויתגבר, והיום התזכורת האחרונה – מאבטחי הביטוח הלאומי, האיש שנפל והאיש שנפצע קשה, בירושלים.

עוזי לנדאו: כנראה הממשלה וראש הממשלה לא למדו די.

עוזי לנדאו: גם בשבוע זה דן ברק עם קלינטון על נסיעה לארצות-הברית כדי להיפגש עם ערפאת.

עוזי לנדאו: ערפאת יבטיח, כך דורש ראש הממשלה, שיהיה שקט ויוריד קצת את המהומות, וראש הממשלה ייסע כאשה מוכה החוזרת אל בעלה האלים, שהבטיח להיות בסדר; כך חוזר ברק אל ערפאת, על גחונו.

עוזי לנדאו: הנה, חתן פרס נובל לשלום, יאסר, מתחייב שיהיה בסדר, וברק רץ, ולא רק ברק, גם בן-עמי וביילין ופרס.

עוזי לנדאו: יש חגורה שלמה בכנסת ובממשלה של עבדים נרצעים ושפחות חרופות שלא יפסיקו לחזר על פתחי אדונם המכה.

עוזי לנדאו: אני רוצה להזכיר: ערפאת כבר איננו אומר היום שהוא יבטיח להיות בסדר, היום הבעל האלים מאשים את האשה, הוא מכה ומאשים.

עוזי לנדאו: בכל בתי-הספר ערפאת ממשיך היום להציג אותנו, את עם ישראל, את היהודים, כבוגדנים, אבל הוא תובע הקמת ועדת חקירה בין-לאומית כדי לבדוק את הגזענות שלנו ואת אשמתנו.

עוזי לנדאו: היום, בעצם ימים אלה, ברדיו אש"ף, אנחנו רואים שידורים שמזכירים את חאג' אמין אל-חוסייני, המופתי הגדול של ירושלים, משתף הפעולה עם הנאצים, וקוראים לציבור הפלסטיני ללכת בעקבותיו.

עוזי לנדאו: ועם האיש הזה ראש הממשלה עדיין מוכן לנהל משא-ומתן.

עוזי לנדאו: הנה, בעת התפוצצות הבחור הצעיר, המתאבד הצעיר עם האופניים, ליד העמדה בכפר-דרום, כמו בתיאום גמור, זמן קצר אחר כך, מתחיל הרדיו הפלסטיני לשדר שירים על השהידים, והוא מקליט דברים של אב המדבר בשבחים גדולים על בנו הצעיר שמת בפעולת התאבדות.

עוזי לנדאו: אם ראש הממשלה מאמין לערפאת, אני רוצה לשאול: מה שווה חתימתו של ערפאת?

עוזי לנדאו: הרי הוא הפר את חתימתו כל כך הרבה פעמים.

עוזי לנדאו: שוב יאמין לו ראש הממשלה?

עוזי לנדאו: אלה דברים שקשה להעלות על הדעת.

עוזי לנדאו: אני חייב להוסיף, שכשאני שומע כאן בכנסת את המשך דבריו של ראש הממשלה בזכותו של ערפאת ובזכות הסכמי קמפ-דייוויד, אני שואל את עצמי: מהיכן עזות המצח הזאת?

עוזי לנדאו: לא למדנו כלום – לדבר על ההישגים העצומים של תהליך השלום, על אי-הפניית גב למורשת קמפ-דייוויד.

עוזי לנדאו: במקום שראש הממשלה יתבייש על הנזק הנורא שנגרם לישראל, מוסיפים לבלבל את הציבור ולגרור אותו עוד עמוק יותר אל המלכודת הערבית.

עוזי לנדאו: במקום שראש הממשלה ירד למחתרת מבושה על הנזק שגרם להחלשת הצבא, על פגיעה בהרתעה, על הכישלון בהספקת הדבר האלמנטרי ביותר לציבור – מה שמדינה חייבת לספק זה ביטחון לכול – על הכישלון הזה, ברק למרות זאת מוסיף להטעות את הציבור, למנוע מידע.

עוזי לנדאו: צריך רק לראות את תחושת חוסר הביטחון, את הכבישים הפנויים, את הקניונים הריקים, ובאים ומסבירים לנו מה צריך לעשות.

עוזי לנדאו: ברק בעזות מצח נותן היום עצות בתחום הפוליטי מה כן לעשות ומה לא לעשות.

עוזי לנדאו: הרי זה כמו שכרמי גילון מתחיל גם הוא לפרשן בתוכניות איך לאבטח אישים במדינת ישראל.

עוזי לנדאו: זה קשה להבין.

עוזי לנדאו: רק במדינת ישראל קורה כדבר הזה.

עוזי לנדאו: אני סבור, אדוני היושב-ראש, שזה הזמן למנהיגים, לא לפוליטיקאים.

עוזי לנדאו: העם רוצה שלום, אבל העם מבין, שתפיסת אוסלו קרסה, שתהליך השלום נפסק, שערפאת איננו פרטנר והבנות קמפ-דייוויד הן אסון.

עוזי לנדאו: אני סבור, שתנאי הכרחי היום למנהיג הוא לדבר אמת לעצמו, לעצמנו, לציבור.

עוזי לנדאו: צריך אומץ לב ציבורי להודות בטעות, ואני קורא לראש הממשלה ברק – שעדיין לא קיבל על עצמו מימיו אחריות לשום דבר רציני וגדול – להודות סוף-סוף בכמה טעויות ולומר לציבור שאוסלו היתה טרגדיה.

עוזי לנדאו: זהו תהליך המוביל לעימות בלתי נמנע.

עוזי לנדאו: הוא, אגב, מה שאשם בהמרצת העימות עם ערביי ישראל.

עוזי לנדאו: ערפאת איננו פרטנר, הוא איננו מוכן ואיננו רוצה בשלום – – –

מוחמד כנעאן: מי שאשם – – –

עוזי לנדאו: – – – מי שנתן לערביי יש"ע רובים, הפך אותנו לבוסניה – – –

מוחמד כנעאן: – – –

עוזי לנדאו: אנחנו רצינו שלום עכשיו, ומה שאנחנו מקבלים בשטח זה שלום עכשיו שרצינו.

עוזי לנדאו: והסכמות קמפ-דייוויד – צריך לומר – יהיו כמו ב"כל נדרי": לא שרירין ולא קיימין, בטלין ומבוטלין.

עוזי לנדאו: אני מבקש, אדוני היושב-ראש, להדגיש כאן, במקום זה, שצריך להקים, בהתאם לחוק ועדות החקירה, ועדת חקירה ממלכתית, שהרכבה ייקבע על-ידי נשיא בית-המשפט העליון.

עוזי לנדאו: ועדה זו תבדוק את הסיבות והנסיבות שהביאו להסכם אוסלו, להסכמים שבאו בעקבותיו ולתוצאות החמורות הנובעות מהם, שהביאו את ישראל אל המשבר הנוכחי.

עוזי לנדאו: אני מדגיש: אין מטרת הוועדה לחפש אשמים, אלא להפיק לקחים כדי למנוע אסונות בעתיד.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

עוזי לנדאו: אני מייד מסיים, אדוני היושב-ראש.

עוזי לנדאו: אני מבקש להדגיש שני דברים קצרים.

עוזי לנדאו: הדבר האחד קשור בשיטת הבחירה הישירה לראש הממשלה.

עוזי לנדאו: זאת שיטה אסונית, שלפיה אם מדינת ישראל תקועה עם ראש ממשלה שאיננו מתאים לתפקידו בשעות קשות, בשעות משבר, אין אפשרות להחליפו.

עוזי לנדאו: רק נשים לב ונראה מה היה קורה בבריטניה הגדולה אם היתה, חלילה, הבחירה הישירה שם ערב מלחמת העולם.

עוזי לנדאו: מי שהיה צריך להוביל אז את המלחמה בהיטלר היה נוויל צ'מברליין.

עוזי לנדאו: מי יודע מה היה קורה לעולם החופשי תחת מנהיגות כזאת.

עוזי לנדאו: אני אבקש להדגיש, רבותי, שצריך לנקוט מדיניות יסודית שונה – גם בתחום המאבק בטרור, כדי להחזיר את הסדר על כנו.

עוזי לנדאו: מדיניות של יוזמה, לא מדיניות של תגובה.

עוזי לנדאו: מדיניות שבסוף כל יום ידע ערפאת, כי הוא הפסיד, כי הוא שילם מחיר, כי לא כדאי לו להמשיך.

עוזי לנדאו: וגם בתחום הבין-לאומי להחזיר את היוזמה לידינו – לתבוע ועדות חקירה שיחקרו את ההסתה אצלו, לתבוע ועדות חקירה שיבדקו את זכויות האדם אצלו, את הרמאות, את השקר – –

נעמי בלומנטל: את השחיתות.

עוזי לנדאו: – – את חיי האדם – ערכם כקליפת השום שם, ויבדקו את שרפת בתי-הכנסת, ויבדקו את היחס למיעוטים – כיצד ירושלים מתרוקנת מנוצרים – – –

מוחמד כנעאן: – – –

עוזי לנדאו: תקשיב טוב.

עוזי לנדאו: לא רק בית-לחם מתרוקנת מנוצרים.

עוזי לנדאו: בשוק הנוצרי של ירושלים אין חנות של נוצרי אחד – זו תרומת הפלסטינים.

עוזי לנדאו: והערה אחרונה שלי, אדוני היושב-ראש – –

האשם מחאמיד: – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: – – –

עסאם מח'ול: – – –

עוזי לנדאו: – – כאשר צ'רצ'יל עמד בראש בריטניה – –

ראובן ריבלין: נא לאפשר לחבר הכנסת לנדאו לסיים.

עוזי לנדאו: – – בתקופת מלחמת העולם השנייה, הוא הראה מנהיגות מהי.

עוזי לנדאו: הוא לא הבטיח אירופה חדשה – על משקל מזרח תיכון חדש – –

קריאות: – – –

עוזי לנדאו: – – הוא לא דיבר על שלום בימינו.

עוזי לנדאו: הוא דיבר על דם, דמעות, עמל ויזע, כאשר בריטניה הגדולה מוכנה להילחם על התרבות המערבית ועל ערכי הדמוקרטיה והחירות.

ראובן ריבלין: נא לסיים.

עוזי לנדאו: אני מייד מסיים, אדוני היושב-ראש.

עוזי לנדאו: גם היום, זה מה שתפקידה של מנהיגות אמיתית לאומית במדינת ישראל היום לומר – לומר את האמת בציבור.

עוזי לנדאו: לא יהיה קל, לפנינו דמעות, עמל ויזע, אבל נתגבר על הכול, ואף שיש אנטי-ציונים ויש פוסט-ציונים ויש לא-ציונים, גם בבית הזה רובנו הציונים, עם הציונות ננצח.

עוזי לנדאו: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

ראובן ריבלין: תודה לחבר הכנסת לנדאו.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אבי יחזקאל, סיעתך העמידה לרשותך שלוש דקות בלבד.

ראובן ריבלין: הודעה למזכיר הכנסת עד אשר חבר הכנסת יחזקאל יואיל ויעלה.

א' האן: ברשות היושב-ראש, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק לתיקון דיני הקניין הרוחני (הטלת סמכות הרשם על אחרים), התשס"א–2000, שהחזירה ועדת החוקה, חוק ומשפט.

א' האן: לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק ההסדרים במשק המדינה (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב והמדיניות הכלכלית לשנת הכספים 2001), התשס"א–2000; הצעת חוק המועצות החקלאיות (איחוד מועצות), התשס"א–2000; הצעת חוק הכניסה לישראל (תיקון מס' 8), התשס"א–2000.

א' האן: לקריאה ראשונה, מטעם חברי הכנסת: הצעת חוק למניעת אלימות במשפחה (תיקון מס' 5) (טיפול בקורבן), התשס"א–2000, מאת חברי הכנסת תמר גוז'נסקי, מוחמד ברכה ועסאם מח'ול; הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון מס' 53) (דירות קטנות בבניין) (הוראת שעה), התשס"א–2000, מאת חבר הכנסת יורי שטרן; הצעת חוק עידוד מעורבות סטודנטים ביום חינוך ארוך, התשס"א–2000, מאת חברת הכנסת קולט אביטל וקבוצת חברי הכנסת.

א' האן: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה למזכיר הכנסת.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אבי יחזקאל, בבקשה.

אברהם יחזקאל: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, יום פתיחת מושב הכנסת הוא יום שאמור היה להיות יום חגיגי.

אברהם יחזקאל: והנה אנו, במסגרת השבועות האחרונים, צריכים להתחיל את דברינו בתנחומים למשפחות הנרצחים, ואני – כאזרח ישראלי – חושב שמן הראוי לנחם ולהשתתף באבל של כל אזרח ישראלי.

אברהם יחזקאל: אבל אני חייב לומר, שאנחנו נמצאים היום בתקופה של התפכחות, וכשאני אומר אנחנו, אני מתכוון אלי ולחברי מהשמאל.

אברהם יחזקאל: מה שעשה ראש הממשלה אהוד ברק בשנה האחרונה – על דעתי ועל דעת חברי – הוביל את התהליך המדיני, עם פשרות שאף מנהיג במדינת ישראל לא עשה קודם לכן.

אברהם יחזקאל: הוא נתן והיה מוכן להתפשר על כל הסוגיות הקשורות בהקמתה של המדינה הפלסטינית – את כל הסוגיות הכואבות, בעיית הפליטים, בעיית ירושלים; אבל לפתע היה נדמה לי שברגע שיאסר ערפאת ראה שמוכנים לתת לו מדינה, כמעט על-פי המודל שלו, משהו אצלו התעשת.

אברהם יחזקאל: הוא רוצה מדינה בדרכו שלו, והיא דרך המלחמה כנראה.

אברהם יחזקאל: אני חייב לומר, שבשבועות האחרונים, כמי שעדיין, ואומר לכם – תומך בהקמתה של מדינה פלסטינית, עם פשרות רבות, בכלל זה בסוגיית מזרח-ירושלים – –

נסים זאב: – – –

עוזי לנדאו: שלום – – –

אברהם יחזקאל: – – אני חושב שהאמת טפחה לי בפרצוף ובפנים.

אברהם יחזקאל: האם באמת חברי, חברי הכנסת מהמגזר הערבי, שאותו אני מכבד, מוכנים להסתפק בהקמתה של מדינה פלסטינית לצדה של מדינת ישראל?

אברהם יחזקאל: מהי סוגיית הנאמנות שמנחה היום את חברי הכנסת ואת ערביי ישראל במדינת ישראל?

אברהם יחזקאל: אני חייב לומר משהו על השמאל.

מוחמד כנעאן: אתה נאמן – – – המדינה?

מוחמד כנעאן: אתה אישית, אבי יחזקאל, אתה נאמן?

אברהם יחזקאל: כן.

מוחמד כנעאן: תגיד בפרצוף, אתה נאמן?

אברהם יחזקאל: כן.

מוחמד כנעאן: אתה לא נאמן בכלל.

אברהם יחזקאל: אל תחלק לי ציונים.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת כנעאן.

מוחמד כנעאן: אתה לא נאמן – – –

אברהם יחזקאל: אל תחלק לי ציונים.

מוחמד כנעאן: – – – איפה השוויון?

אברהם יחזקאל: בדיוק, אז תן לי להמשיך את דברי.

מוחמד כנעאן: איפה השוויון?

מוחמד כנעאן: – – – על מה אתה מדבר?

ראובן ריבלין: חבר הכנסת כנעאן, זמנו מוגבל ואי-אפשר להמשיך.

נסים זאב: יש שוויון – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת זאב, בבקשה.

אברהם יחזקאל: אחת מהבעיות, חבר הכנסת כנעאן, היא שאני אומר את האמת.

אברהם יחזקאל: אצלנו בשמאל, מה עשו עם המגזר הערבי?

אברהם יחזקאל: נהגו קצת בצביעות, נהגו בצביעות.

נסים זאב: למה, למה?

אברהם יחזקאל: אני אגיד לך למה.

אברהם יחזקאל: כי בינינו לבין עצמנו, כפי שחברי – להבדיל אלף אלפי הבדלות – מש"ס רוצים שוויון מלא לילדי ש"ס – ובצדק, ובצדק – חברי מהשמאל לא נתנו אף פעם שוויון מלא לאזרחים שהם ערביי ישראל.

אברהם יחזקאל: למה במשך 50 שנה לא מונה – – –

נסים זאב: תפסיק, תפסיק.

אברהם יחזקאל: תקשיב רגע, תקשיב.

נסים זאב: תפסיקו להטעות.

ראובן ריבלין: נא לסיים.

אברהם יחזקאל: למה במשך 50 שנה לא מונה שר ערבי אחד בממשלת ישראל?

קריאה: למה?

אברהם יחזקאל: שאלה שצריכים לשאול.

נסים זאב: בגלל האינתיפאדה – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת יחזקאל, לצערי הרב, אתה לא יכול לקבל את התשובות כי גם אין לך זמן לשאול את השאלות.

נסים זאב: את האינתיפאדה אתם התחלתם – – –

טלב אלסאנע: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת זאב, מספיק.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת זאב, את קריאות הביניים תשאיר לנואם הבא.

ראובן ריבלין: בבקשה.

נסים זאב: – – –

אברהם יחזקאל: מצד שני – – –

טלב אלסאנע: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת טלב אלסאנע, בבקשה לשבת אם אתה מדבר.

אברהם יחזקאל: האם הקיפוח של המגזר הערבי הצדיק את מה שקרה בשבועות האחרונים?

אברהם יחזקאל: הלוואי שהייתי בטוח שהקיפוח הוא הגורם שמניע את חברי הכנסת מהמגזר הערבי.

טלב אלסאנע: חבר הכנסת אבי יחזקאל, הערבים הם האשמים?

ראובן ריבלין: אין לך זמן לענות לו.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת טלב אלסאנע, הוא סיים את דבריו, הוא סיים את זמנו.

ראובן ריבלין: מפאת כבודי לחבר הכנסת אבי יחזקאל אני לא מפסיק אותו, אבל הוא חייב לסיים בעצמו.

ראובן ריבלין: תודה.

אברהם יחזקאל: לכן, אומר במשפט כך: יש לקיים משא-ומתן עם הפלסטינים על הקמתה של מדינה פלסטינית לצדה של מדינת ישראל מחד גיסא, אבל מאידך גיסא יש לעמוד בכל הכוח נגד מי שרוצה לערער על זכותה של מדינת ישראל להתקיים בצורה בטוחה וכמדינה דמוקרטית.

ראובן ריבלין: תודה לחבר הכנסת אבי יחזקאל.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת דוד טל, סגן יושב-ראש הכנסת, יעלה ויבוא.

ראובן ריבלין: סיעתך הקציבה לך, או אתה הקצבת לעצמך חמש דקות מטעם סיעתך.

רחבעם זאבי: מי אחריו?

ראובן ריבלין: אחריו – חבר הכנסת רן כהן, ואחריו – חבר הכנסת זאבי.

דוד טל: אדוני היושב-ראש, אישי הכנסת, היום כחודשיים יושב מאחורי סורג ובריח אדם חף מפשע בכלא מעשיהו, ואני אזכיר כאן מעל הדוכן הזה יום-יום, שעה-שעה, אותו אדם שהנהיג תנועה שלמה, הקים תנועה שלמה, תנועה חברתית אשר הטביעה את חותמה בחברה הישראלית.

דוד טל: סיעת ש"ס לא תשקוט ולא תנוח עד שתראה את אריה דרעי מחוץ לחומות.

דוד טל: אדוני היושב-ראש, קשה וכמעט בלתי אפשרי לשקול במתינות וביישוב הדעת את אשר התחולל בקרבנו בשלושת השבועות האחרונים.

דוד טל: באחת התעוררנו מחלום מתוק אל תוך הר געש לוהט, הפולט לבה רותחת המאיימת על עצם קיומנו.

דוד טל: את כיווני השלום המיוחל החלטתי להכיר מקרוב.

דוד טל: שוחחתי ארוכות, במקומות רחוקים כקרובים, עם מה שכינינו הנהגה פלסטינית.

דוד טל: החלטתי, נגד תחושתי, להעלים עין מטרוריסטים לשעבר כביכול, לשבת כבני-תרבות – להניח הכול על השולחן.

דוד טל: המדינה שלי הרחיקה לכת, היא נתנה לגיטימציה לארגון של מרצחים לצאת ולבוא במסדרונות האו"ם, ללחוץ ידיים אירופיות ואמריקניות בטרקלינים מהוגנים, ובקיצור, אדוני היושב-ראש, להתקבל לחברת עמי התרבות כשווים.

דוד טל: לא רק זאת, עצמנו עין מכנופיה מושחתת, תאבת בצע, שדיברה בשם פליטים מסכנים וגרפה מאות מיליוני דולרים לחשבונות בנק עלומים.

דוד טל: אני נזכר בצער, אדוני היושב-ראש, כי רבים אצלנו כמעט הזילו דמעה כשראש הממשלה שלנו לחץ את ידו של הטרוריסט על מדשאות הבית הלבן.

דוד טל: ארצות-הברית של אמריקה, על כל ממסדיה, העניקה כבוד ויקר לאדם שאנו הסכמנו להעלים עין מהדם שהכתים את כפות ידיו.

דוד טל: מאוחר יותר, לא שקטנו עד כי הסכמנו לחלוק עמו את פרס נובל לשלום.

דוד טל: לא פחות, אדוני היושב-ראש.

דוד טל: כמיהתנו העזה לשלום סנוורה כל כך את עינינו עד כי גם חילופי השלטון לא עצרו את דהרתנו.

דוד טל: הממשלה בראשותו של – – –

מוחמד כנעאן: מנהיגי ש"ס – – – אתה צריך להתבייש.

דוד טל: אתה מוכן לבלום את הפה?

ראובן ריבלין: אדוני, אני מבקש ממך.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת כנעאן, אני מבקש לא להפריע.

ראובן ריבלין: קראת קריאת ביניים, שמענו.

ראובן ריבלין: אבל לא יכול להיות שכל מלה שהוא יאמר תעיר את הערותיך.

ראובן ריבלין: תמתין.

ראובן ריבלין: כל דקה תזרוק משפט אחד, אבל לא כל הזמן.

ראובן ריבלין: בבקשה.

דוד טל: הממשלה, אדוני היושב-ראש, בראשותו של הליכוד הסכימה לקחת על עצמה את מחויבות אוסלו.

דוד טל: ב"וואי פלנטיישן" החלו הפעימות לפעום.

דוד טל: בערבותנו האישית מדינת ישראל סייעה לרשות לקבל מענקים, ספק "הלוואות" וסיוע כמדינה לכל דבר ועניין.

דוד טל: בחרנו עבורם מקום לחפירת נמל, שבו יעגנו אוניות, כמו גם סלילת מסלולים לנחיתת מטוסים בדהנייה.

דוד טל: גם בכך לא הסתפקנו, אדוני היושב-ראש, שיכורים מהבטחות וממלים נבחר ראש הממשלה, שקיבל "כן" מרשים להמשך תהליך השלום ביתר שאת.

דוד טל: ראש הממשלה ברק, בטרם שאל את העם, אפילו לא את הכנסת, נחפז להבטיח את אשר ספק אם היה יכול לקיים: החזרת רוב רובה של הגדה, פשרה בירושלים ובסביבותיה והסכמה, בינתיים אילמת, להקמת מדינה בשכנותנו.

דוד טל: כאן אני חייב להודות, אדוני היושב-ראש, כי עלינו, לא פחות ולא יותר, להודות לערפאת וחבר מרעיו.

דוד טל: היהפוך כושי עורו ונמר חברבורותיו?

דוד טל: – שואל הנביא רטורית.

דוד טל: הטרוריסט ששוכן עמוק בנשמתו של ערפאת עשה עמנו חסד.

דוד טל: את כמיהת העם לשלום – תרגם לחולשה.

דוד טל: את פתיחותה של החברה הישראלית – ביקש להפחיד בדם נוסף.

דוד טל: חסד עשה עמנו הקדוש-ברוך-הוא, שהשד השוכן בקרבו של "הפרטנר לשלום" קם עליו בטרם השלמנו למסור לו את המעט שיש בידינו.

דוד טל: צריך כעת לחזור ולשנן: "הקול קול יעקב והידיים ידי עשיו".

דוד טל: יושב-ראש הרשות כבר לא מסתפק בבית-מדרשם של מובארק ועבדאללה מלך ירדן – בלב עולץ הוא מצרף לקלחת את עירק, אירן, תימן ולוב.

דוד טל: בהינף יד הוא משחרר את ה"חמאס" מבתי-הכלא, משבח את ה"חיזבאללה" וחובר אל "הג'יהאד".

דוד טל: בהינף אחד הוא יוצר גוף "עצמאי" בדמות ה"תנזים".

דוד טל: בצעד אכזרי אחד הוא מורה על לינץ', ובאחר – יריות על אזרחים באוטובוס תועה ושרפת מקום קדוש כקבר יוסף.

דוד טל: במזרח התיכון הבלתי-ייאמן – בהחלט ייאמן.

דוד טל: במקום הסכמים על משא-ומתן, שכבר נחתמו, משחק ציני במציתים על-יד חביות של נפט.

דוד טל: צריך להודות, שלהפרות הללו, אדוני היושב-ראש, שיטה המבקשת לנצל את אהדת העולם עד תום.

דוד טל: ילדים נשלחים מול חיילים, נשים מול טנקים.

דוד טל: ירעמו מכל הכיוונים בידי לובשי מדים, בבוא השעה, גם רובים מצדם.

דוד טל: אמרו לנו, כי "שכנים לא בוחרים" – אדוני היושב-ראש – "שלום עושים עם אויבים; הבט אל חיילים במחנות הפליטים".

דוד טל: שכנענו את עצמנו כמעט בהיפנוזה עצמית, כי מחיר השלום, גבוה ככל שיהיה, שווה רגע אחד של לחימה.

דוד טל: אמרו לנו גם, כי ארצות-הברית נכשלה בוויטנאם, צרפת באלג'יריה, רוסיה באפגניסטן.

דוד טל: מה לעשות ומשל אינו דומה לנמשל?

דוד טל: המעצמות הללו נכשלו בארצות רחוקות מהן.

דוד טל: שום ריכוז אוכלוסייה שלהן לא הועמד בסכנה.

דוד טל: עבורנו מדובר במלחמה שאסרו נגדנו בביתנו ממש, במקום מקדשנו, בקברות אבותינו ובערש היותנו לעם.

דוד טל: הפעם צריך שניפרד מאשליות.

דוד טל: שלום עם השכנים – כן.

דוד טל: אבל אולי הפעם נעמיד תנאים?

דוד טל: תנאים שהעולם התרבותי, לרבות רוסיה, יבין סוף סוף דרכם את גודל ההקרבה הישראלית.

דוד טל: ראשית, אני מבקש לנהל משא-ומתן עם הנהגה שעברה מבחן של בחירות דמוקרטיות בקרב הפלסטינים.

דוד טל: לא ייתכן מצב שבו יטען מי שיטען, שבתחומי אחריותו פועלים כוחות שאין לו שליטה עליהם.

דוד טל: המשחק הכפול הזה חייב להיפסק, אדוני היושב-ראש.

דוד טל: שנית, אני דוחה על הסף את כל הסוגיות השנויות במחלוקת: ירושלים, שאין מה לדבר עליה ואין מה לחלק אותה; זכות השיבה ומעמד ההתנחלויות.

דוד טל: כל ניסיון להשאיר את הבעיות הללו ללא פתרון ובינתיים להחזיר את מרבית השטחים, ישאיר את ישראל מבוצרת בנקודות המחלוקת הראשוניות.

דוד טל: שלישית, הייתי כובל את הרשות הפלסטינית למערכת של כיבוד הסכמים באורח מדוקדק.

דוד טל: הניסיון, עד עתה, מראה, כי כל אימת שעצמנו עין והתעלמנו מהפרות קטנות, הבאנו על עצמנו הפרות אחרות, גדולות יותר.

דוד טל: ראה את סדרי הגודל וכמות הנשק שהרשינו ברוב נדיבותינו לאשר, לעומת מספר האנשים החמושים במסווה של "משטרה".

דוד טל: ואחרון, ניווט מעצבי המדיניות בעולם מחייב התייחסות רצינית מכפי שנהגנו עד עתה.

דוד טל: מחירי הנפט המאמירים והפחד מטרור בין-לאומי מרפים ידיים לכניעה ולהתרפסות.

דוד טל: ישראל חייבת להבהיר לקהילייה הבין-לאומית, כי לסחטנות אין גבולות; או כמאמר חז"ל, "כשפורענות באה לעולם, אין מרגיש בה תחילה אלא יעקב".

דוד טל: תודה, אדוני היושב-ראש.

ראובן ריבלין: אני מודה לסגן יושב-ראש הכנסת דוד טל.

ראובן ריבלין: אני רוצה להפנות את תשומת לבם של החברים שנמצאים בוועדת הכנסת ומנהיגי הסיעות.

ראובן ריבלין: למשל, סיעת הליכוד חילקה את הזמן בין חבריה כך שלכל אחד יהיה זמן מספיק לדבר, ולא פיזרה את זה.

ראובן ריבלין: אני מבקש מהחברים לדאוג לכך שלא ייקחו מעט זמן וידברו הרבה זמן.

ראובן ריבלין: אני לא אוכל לפעול לפנים משורת הדין.

ראובן ריבלין: סיעת מרצ העניקה לאחד מבכיריה שבע דקות.

ראובן ריבלין: בבקשה.

רן כהן: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, בפתח המושב הצפוי להיות קשה, זה טבעי, אני רוצה להביע תקווה, שהקרעים בין ימין לשמאל, בין יהודים לערבים, בין חרדים, דתיים וחילונים, לא יחרגו מדיון ומעימותים קולניים או אולי קשים, אך שנדע כולנו להבדיל בין הנחרצות, העקשנות, חדות הדעות והעמדות והצדק של עמדותינו, כל אחד ואחת על-פי דרכם, לבין מעשי אלימות וברוטליות וביזוי, שיהרסו את הכנסת ואת בסיס המשטר הדמוקרטי בישראל.

רן כהן: זאת חובתנו, ובכך אנחנו צריכים לעמוד.

רן כהן: חריפות הוויכוח – כן; אלימות ובריונות בכנסת – לא.

רן כהן: זאת כבר ההזדמנות הראשונה, אדוני היושב-ראש, לפנות אל ראש הממשלה ולתבוע, שהממשלה תחליט לאלתר על הקמת ועדת חקירה ממלכתית, הפועלת בתוקף החוק כוועדה בעלת סמכויות משפטיות מלאות, שתחקור את האירועים הטרגיים שבהם נהרגו 13 אזרחי ישראל ערבים, ונהרסו והושחתו בברוטליות גם היחסים בין יהודים לערבים וגם הושחתו ונשברו ונשרפו מבני ציבור ואמצעים ציבוריים רבים.

רן כהן: מרצ סבורה, כי רק ועדת חקירה ממלכתית, שתחקור את כל ההיבטים, כל האישים, כל המהלכים שהוליכו לאסון הציבורי הגדול ביותר בתוך ישראל, רק היא תביא גם מדווה למצב, גם להרגעה ללבבות הקרועים של אזרחי מדינת ישראל.

רן כהן: ממה יש לממשלה לפחד, אדוני היושב-ראש?

רן כהן: מהאמת?

רן כהן: מהסכנה שיימצאו המהלכים והאחראים?

רן כהן: שיימצאו האישים שגרמו לאסון?

רן כהן: מהסיכוי שנדע איך לפצות את הנפגעים ולשכך את כאבם של הפצועים?

רן כהן: אדוני היושב-ראש, אזרחי ישראל מודאגים, ובצדק, בימים אלה מהצפוי להתפתח בתוך המדינה ובאזור.

רן כהן: לאן כל זה מתפתח?

רן כהן: לאינתיפאדה שנייה?

רן כהן: לעוד מעשי לינץ' מחרידים?

רן כהן: לעוד הרג של אנשים צעירים ומבוגרים?

רן כהן: לעוד חטופים הנמצאים בסכנה נוראה ולב כולנו קרוע אתם ועם משפחותיהם וקרוביהם?

רן כהן: לעוד לוויות ולעוד שכול?

רן כהן: לאן כל זה מוביל?

רן כהן: למלחמה ישראלית-פלסטינית כוללת?

רן כהן: לחזרה למלחמת הגרילה עם דרום-לבנון?

רן כהן: להבערת גבולות נוספים ולעימותים צבאיים עם מדינות נוספות?

רן כהן: והלוא, אדוני היושב-ראש, גם המלחמות הקטנות וגם המלחמות הגדולות, אם תתקיימנה, חלילה, תסתיימנה לא בהכרעה צבאית.

רן כהן: תם עידן ההכרעה הצבאית.

רן כהן: לא תהיה יותר הכרעה צבאית שלמה ומוחלטת של שום סוג שהוא של מלחמה.

רן כהן: בסופה של כל מלחמה נשב למשא-ומתן מדיני סביב השולחן ונתאמץ להשיג שקט, משא-ומתן, סיכוי לשלום.

רן כהן: כמו שכל המלחמות וגם האינתיפאדה נפסקו על-ידי מאמץ מדיני, גם המלחמה הבאה, קטנה או גדולה, תיפסק על-ידי משא-ומתן סביב השולחן.

רן כהן: מי שלא יהיו סביב השולחן ההוא הם רק ההרוגים, המתים, הם במאות, באלפים, ואולי, חלילה, ברבבות.

רן כהן: הם כולם לא יהיו אתנו.

רן כהן: אז מדוע שלא לדבר על הכול עכשיו?

רן כהן: מדוע, אלוהים אדירים, אהוד ברק, שלא תיתן עכשיו הוראה להפסיק להרוג?

רן כהן: להגן – כן, להציל חיים – כן, אבל להפסיק את מעגל ההרוגים, הלוויות, הזעם, שוב הפגנות ושוב אלימות ושוב הרוגים ושוב הלוויות.

רן כהן: מדוע, אלוהים אדירים, יאסר ערפאת, שלא תיתן עכשיו הוראה למנוע את מעשי הלינץ' והרצח?

רן כהן: מדוע שלא תחזיר את הילדים לבתי-הספר ולבתי הוריהם, ומדוע שלא תחזיר את עצמך ואת ראשי העם הפלסטיני אל המשא-ומתן סביב השולחן?

רן כהן: אדוני היושב-ראש, הכעס והזעף לא יהרגו אף אחד אם כל הצדדים ישבו סביב שולחן המשא-ומתן.

רן כהן: אנשים לא נהרגים סביב השולחן, אנשים נהרגים במעשי הלינץ' ובמעשים הברוטליים שקורים באלימות הזאת.

רן כהן: רק אם תופסק האלימות יש סיכוי למשא-ומתן מדיני, אבל אם נחזור למשא-ומתן מדיני, יש סיכוי שהאלימות תיפסק ותימנע גם באופן מוחלט.

רן כהן: סוף התהליך המדיני, אדוני היושב-ראש, הוא ראשית שפיכות הדמים ההמונית, כפי ששפיכות הדמים הורסת וקורעת את התהליך המדיני.

רן כהן: צריך מייד גם להפסיק את האלימות וגם לחזור למשא-ומתן מדיני לשלום.

רן כהן: לכן, אדוני היושב-ראש, ממשלת ליכוד לאומי, שבעצם טבעה, מרכיביה ומשתתפיה היא ממשלת שיתוק לסיכויי השלום, הינה המוצא הגרוע ביותר לישראל ולעתידה, לביטחון אזרחיה ולתקוותה לצאת ממעגל המלחמה והאלימות.

רן כהן: אנו במרצ, אדוני היושב-ראש, מתנגדים בתוקף להקמת ממשלת ליכוד לאומי, כיוון שהיא איננה מוצא.

רן כהן: במידה רבה היא הופכת לסכנה ולמלכוד.

רן כהן: אדוני היושב-ראש, אנחנו דורשים בצדק את פירוק ה"תנזים" מנשקו, לא רק משום שזה לא עולה בקנה אחד עם ההסכמים שבינינו לבין הפלסטינים, אלא משום שזה מבעיר את השטח ומוליך לאלימות, אבל באותה מידה, בואו נדבר ביושר, צריך לומר גם לעצמנו, מהטעמים של עצמנו, ובשל הרצון לחזור ולדבר עם שכנינו – צריך לפרק גם חלק מההתנחלויות הפרובוקטיביות.

רן כהן: מה יש לנצרים לעשות בלב עזה, ומה יש לפסגות לעשות בלב רמאללה, ומה יש לתל-רומיידה לעשות בלב חברון?

יורי שטרן: ומה יש לעכו לעשות בלב האוכלוסייה הערבית?

רן כהן: זה טוב ליהודים?

רן כהן: זאת הגנה למישהו, או שזאת סכנה?

רן כהן: הלוא זאת סכנה גם ליהודים שחיים שם וגם לחיילים שבאים להגן עליהם.

נסים זאב: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת שטרן, אם אתה רוצה לקרוא קריאת ביניים, תשב ואז תוכל לקרוא קריאות ביניים.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת זאב, אתה כבר מילאת את המכסה.

רן כהן: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לסיים באמת בהבעת תקווה.

רן כהן: אני רוצה לקוות, שראש הממשלה ויאסר ערפאת, כאשר הם ייסעו בשבוע הבא להיפגש עם הנשיא קלינטון, ימצאו את הדרך כדי להפסיק את האלימות ולחזור למשא-ומתן, מכיוון שמי שלא יעשה את שני הדברים הללו באותו זמן, הוא שיהיה אחראי לכל אותן התפתחויות שלב לבם הקרוע של אזרחי ישראל מודאג מהן כיום.

רן כהן: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת רן כהן.

ראובן ריבלין: יעלה ויבוא חבר הכנסת רחבעם זאבי.

ראובן ריבלין: סיעתו הקציבה לו שמונה דקות, ואכן כך ניתן לו.

רחבעם זאבי: אדוני היושב בראש, חברי הכנסת הנוכחים, אני משתדל שלא לקרוא קריאות ביניים, בוודאי לא לחבר לנשק רן כהן, קודמי, אבל הוא שאל שאלה: מה יש לנצרים לעשות בלב עזה ומה יש לפסגות לעשות בלב רמאללה וכן הלאה, ואני אוסיף ואשאל אותו: מה יש לישראל לעשות בלב העולם הערבי?

רחבעם זאבי: אותו היגיון, אותה לוגיקה.

ראובן ריבלין: מה יש למבשרת-ירושלים?

ראובן ריבלין: חבר הכנסת רן כהן גר במבשרת-ירושלים, שהיא בלב בידו.

רחבעם זאבי: תגיד את זה לפרוטוקול.

ראובן ריבלין: אמרתי, לא הסתרתי.

רחבעם זאבי: אדוני היושב בראש, חברי הכנסת הנוכחים, ראש הממשלה אהוד ברק מחזיק בתוארו זה זה 17 חודשים, שמסתכמים בציון "נכשל".

רחבעם זאבי: ברק נכשל בכל התחומים, הוא מזגזג מצד לצד ואיננו יודע את תפקידו.

רחבעם זאבי: כמחצית שריו נטשו אותו.

רחבעם זאבי: הוא נשען על 30 חברי כנסת בלבד.

רחבעם זאבי: כל מטרותיו ויעדיו וכל הישגיו, כביכול, שקעו וטבעו זה כבר בסיוע צמוד של חבריו שריד וביילין, כמו גם התנהגות כפוית טובה של ערפאת, ברגותי, רג'וב ודחלאן, שברק ויתר ונתן להם והם החזירו לו באינתיפאדת אל-אקצא.

רחבעם זאבי: חבר הכנסת כץ, קח אותה החוצה, תבלו בנעימים.

חיים כץ: אני מתנצל בפניך.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת כץ, אתה אפילו לא יכול להתנצל בעמידה.

חיים כץ: אני מתנצל בפניך.

רחבעם זאבי: מר ברק הוכיח, כי הוא איננו מבין בעבודת צוות וגם לא בעבודת מטה.

רחבעם זאבי: הוא הסתיר את כוונותיו ומהלכיו אפילו מחבריו למפלגה ולממשלה.

רחבעם זאבי: הוא התנהג כשליט אבסולוטי המבין בכול ומחליט בעצמו בכול בעוד הוא טירון פוליטי.

רחבעם זאבי: ביד אחת הוא קירב אליו את שר החוץ לוי וביד שנייה שיגר שני שרי חוץ מאולתרים, השרים ביילין ובן-עמי, לשליחויות מדיניות מאחורי גבו של השר לוי.

רחבעם זאבי: ממשלת ברק שכחה גם את אחינו יונתן פולארד בשבי האמריקני.

רחבעם זאבי: מצופה היה שמר ברק יוביל וינהיג בתחום הביטחון, שהרי הוא היה רמטכ"ל והוא קצין מטה ומצולש, ואכן הוא התעקש לשאת גם בתואר של שר הביטחון, אבל בפועל אין לישראל שר ביטחון.

רחבעם זאבי: הוא פגע בחוסר אחריות בתקציב הביטחון, הוא ציווה על מנוסת בהלה של צה"ל מדרום-לבנון והמציא את האמירה האומללה והמסוכנת "בלי אף שריטה".

רחבעם זאבי: אין לו זמן לבקר ולפקח על צה"ל; הוא זנח את התעשיות הביטחוניות.

רחבעם זאבי: ממשלת ברק נכשלה גם בתחום ביטחון הפנים ובטיפול בערביי ישראל.

רחבעם זאבי: הפירוש היחיד שלה לטיפול בערביי ישראל הוא מתן מיליארדים של שקלים, ובזה הם רוצים לקנות שקט ונאמנות.

רחבעם זאבי: אין בממשלת ברק, בפועל, שר לביטחון פנים.

רחבעם זאבי: ממשלת ברק איננה יודעת כיצד לכלכל את דרכה וכיצד לפעול נגד אינתיפאדת אל-אקצא.

רחבעם זאבי: פקודת הנסיגה מקבר יוסף והפקרת חייו של רב-שוטר מדחת יוסף הוכיחו פעם נוספת, שמר ברק עדיין איננו מכיר את האויב הפלסטיני.

רחבעם זאבי: ברק עוד לא למד, שהפלסטינים רוצים רק לקבל, הם לא ייתנו לנו שלום בתמורה, ומשא-ומתן אתם הוא רק מתן ומתן, והסכם אתם איננו הסכם, וחבל על הזמן, כמו שאומרים.

רחבעם זאבי: ממשלת ברק המשיכה לסרס ולעקר את צה"ל בדרכן של הממשלות שקדמו לו, אלא שזו שלו החדירה והעמיקה את הפוליטיזציה בצה"ל.

רחבעם זאבי: ממשלת ברק מגמגמת בחברון ובירושלים, כמו גם ביריחו וביפו.

רחבעם זאבי: אנחנו מפעילים טנקים במקום הלא-נכון ויורים בלי תכלית ל"שומקום".

רחבעם זאבי: רב-אלוף במילואים ברק שכח, כי המאפיינים של הטנק הם תנועה ואש, ולכן אין לו מקום בשולי רחוב האנפה בגילה, כי אין שם תנועה ויש הגבלות מוצדקות על הפעלת האש.

רחבעם זאבי: כך לא מטפלים בטרור, מר ברק, ואילו טנקים צריך להפעיל בכביש קרני–נצרים.

רחבעם זאבי: מר ברק הכריז על מהפכה חילונית, ואחר כך חזר בו והקפיא אותה.

רחבעם זאבי: עוד זיגזג במדיניות הנפתלת שלו.

רחבעם זאבי: עכשיו, כאשר המהפכה מוקפאת, נשארו החששות מפניה ונזקיה רבים.

רחבעם זאבי: זה מזכיר את הסיפור היהודי על זה שגם קיבל מלקות, גם אכל את הדג המבאיש וגם גורש מהעיר.

רחבעם זאבי: ראש הממשלה ברק טרם למד, שהשמעת אולטימטום ללא כיסוי הופכת אותו לנמר של נייר.

רחבעם זאבי: הוא מאיים, נוקב במועד, וכשזה מגיע, באה ארכה עד שהאיום נשכח.

רחבעם זאבי: אבל אנחנו לא שוכחים.

רחבעם זאבי: אנחנו לא שוכחים, שעל גשר הפיקוד ניצב כעת מי שהיה נכון לוותר על אחיזתנו בבקעת-הירדן ועל ריבונותנו במזרח-ירושלים, ולמזלנו הערבים דחו זאת.

רחבעם זאבי: אנחנו גם זוכרים, שעבור מר ברק הכנסת היא מטרד מיותר, והוא לא מבין את האיזונים והריסונים שבין הרשות המבצעת ובין הרשות המחוקקת בדמוקרטיה.

רחבעם זאבי: מר אהוד ברק הפגין ומפגין זלזול מופגן בכנסת.

רחבעם זאבי: הוא הדיר את רגליו מוועדת החוץ והביטחון ומיעט להופיע במליאה.

רחבעם זאבי: נראה היה שהכנסת מיותרת לדידו, ואולי גם הממשלה.

רחבעם זאבי: נראה שהוא מאמין ביכולתו הבלעדית לנהל, להנהיג ולהחליט.

רחבעם זאבי: הצעתי לו פעם לבקש הרצאות יסוד בדמוקרטיה, שנראה כי הוא חסר אותן.

רחבעם זאבי: הממשלה נכשלה גם בתחום ההסברה.

רחבעם זאבי: היא מדברת בהרבה קולות שאינם זהים.

רחבעם זאבי: די היה לשמוע בעצב את תגובות משרד ראש הממשלה על ועידת קהיר: שביעות רצון ושבחים מפי האחד, ולעומתו – ביקורת ודחייה על-ידי השני.

רחבעם זאבי: למי מהשניים צריך העולם להקשיב?

רחבעם זאבי: לארצות-הברית נשלחה להסביר את עמדותינו השרה יולי תמיר, שבמשך שנים רבות פעלה במסגרת "שלום עכשיו", והסבירה בדיוק את ההיפך הגמור.

רחבעם זאבי: מה היא אמרה שם בארצות-הברית?

רחבעם זאבי: "ערפאת הפרטנר לשלום" לשיטת "שלום עכשיו", או "ערפאת רוצה מלחמה" לשיטת ראש הממשלה ברק?

רחבעם זאבי: מר ברק איבד את רסן השלטון על אף תנאי הפתיחה הטובים, ובצר לו הוא פנה לממשלת חירום, כדי שזו תאריך את ימיה של סוכת ברק הנופלת.

רחבעם זאבי: כדי להצדיק את תמיכתם של בודדים ומפלגות מהמחנה הלאומי, למהלך הזה גויסו המצב הביטחוני והמלחמה בשער.

רחבעם זאבי: על כך אנחנו משיבים, שכל עוד ממשלת ברק תפעל נכונה, מובטחים לה הסיוע והתימוכין שלנו.

רחבעם זאבי: בשביל זה איננו צריכים להצטרף לממשלה וליהנות ממנעמי שלטון, וחמור מכך – להאריך בכך את חייה של ממשלה כושלת.

רחבעם זאבי: אם ממשלת ברק תנהג נכון בתחומים המדיני והביטחוני, היא תזכה לרשת ביטחון מצדנו.

רחבעם זאבי: אם היא תשגה ותטעה, כפי שעשתה עד כה, נבקר אותה ונילחם בה.

רחבעם זאבי: הערבים פתחו במלחמה.

רחבעם זאבי: ערפאת רוצה חללים, הרבה חללים, ואפילו אם הם ילדים.

רחבעם זאבי: דמם ישמן את המסילה למרכבתו לקראת מדינה פלסטינית.

רחבעם זאבי: אם ננהג בתבונה ובהחלטיות, אנחנו יכולים למגר אותו על צבאו ועל כנופיות ה"תנזים" שלו.

רחבעם זאבי: אנחנו יכולים וצריכים לגרש אותם עם מנהיגם מארץ-ישראל ולתת ביטחון ליהודים בארצם.

רחבעם זאבי: בשביל זה צריכה להיות ממשלה לאומית, מאמינה, ציונית.

רחבעם זאבי: ממשלת ברק איננה כזאת, היא פשטה את הרגל כבר בתחילת דרכה, ועליה לעבור מן העולם.

רחבעם זאבי: וירשה לי היושב-ראש הערה לסיום.

רחבעם זאבי: התפלאתי מאוד, תמהתי על ראש הממשלה ושר הביטחון, שבנאומו היום כאן לא כלל את תודת האומה לחיילי צה"ל, לשוטרי מג"ב וללוחמי הסתר של השב"כ על עמידתם במערכה.

רחבעם זאבי: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת זאבי.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת יוסף לפיד, סיעתך, בראשותך, הקציבה לך ארבע דקות, נשתדל יחד לעמוד בזמן.

ראובן ריבלין: לאחר חבר הכנסת לפיד – חבר הכנסת אורי סביר, ואחריו – חבר הכנסת שאול יהלום.

יוסף (טומי) לפיד: אדוני היושב-ראש, אירועים חמורים מצלים עלינו זה כמה שבועות, והלוואי שאתבדה בחששי שאירועים עוד יותר חמורים צפויים לנו, ועל כן, אני וסיעת שינוי תומכים בהקמת ממשלת חירום לאומית, שצריכים להשתתף בה, קודם כול, הנציגים של שתי המפלגות הגדולות, ושאר המפלגות הציוניות בכנסת.

יוסף (טומי) לפיד: עם זאת, אנחנו ערים לכך, שבצד המיקח והממכר שמתנהל בין מפלגת העבודה לליכוד, מיקח וממכר קטנוני ואנוכי שמתעלם מהאינטרס הלאומי, מנהל ראש הממשלה מיקח וממכר דומה עם הקואליציה הישנה-נושנה שכשלה והכשילה אותו, והכפישה את שמה של מדינת ישראל בעולם כולו, זאת הקואליציה המאוד-מוזרה שמחברת את השמאל הישראלי עם המפלגות החרדיות.

יוסף (טומי) לפיד: אם זה יהיה הפתרון שראש הממשלה ימצא לבעיותיו בשעה זו, הרי אנחנו מאחלים לו כישלון גמור, ואנחנו גם נפיק מכך את מיטב התועלת, מפני שהציבור החילוני לא יצביע עוד לא בעד מרצ ולא בעד העבודה שהכזיבו, אלא בעד שינוי, שעומדת מאחורי הציבור ששיגר אותה לכנסת.

יוסף (טומי) לפיד: יש לי כרגע מחלוקת מאוד מאוד חמורה עם ראש הממשלה בנושא ספציפי.

יוסף (טומי) לפיד: הסכמתי אתו, בשתי שיחות, שאם הוא יקים ממשלת חירום לאומית, הוא יקפיא את הרפורמה האזרחית שעליה בישר ברבים, ולמרות זאת נצטרף לממשלתו, בתנאי שבאותו זמן גם יקפיא את הליכי ועדת-טל, הוועדה הבושתית, המבאישה, שקובעת שבחורי ישיבה יתפללו בעוד בחורים חילונים יכולים למות למען המולדת.

יוסף (טומי) לפיד: ואני האמנתי לו ובטחתי בו, ונתתי את הסכמתי.

יוסף (טומי) לפיד: ומה גדולה היתה פליאתי, כאשר אתמול אחר-הצהריים קיבלתי הזמנה לישיבה של ועדת הכנסת, שצריכה להתקיים ביום רביעי, בנושא ועדת-טל.

יוסף (טומי) לפיד: זוהי הפרה גמורה של הבטחה מפורשת שניתנה לשינוי כנציגת הציבור החילוני.

יוסף (טומי) לפיד: זה אומר שהעבודה וברק שוב מכרו את הציבור החילוני לחרדים, לרבות ועדת-טל.

יוסף (טומי) לפיד: הודעתי לראש הממשלה, שאם לא יבטל את ישיבת ועדת הכנסת בנושא ועדת-טל מחרתיים, מעכשיו תצביע שינוי בעקביות נגד ממשלתו, עד להפלתו, בשמו של הציבור החילוני, שלא יכול עוד לסבול את ההתעללות הזאת.

מוסי רז: אבל לפני שבוע הסכמת לשבת עם ש"ס בממשלה.

יוסף (טומי) לפיד: אני מוכן לשבת בממשלה אפילו אתך – אפילו אתך – במשך חודש ימים של ממשלת חירום לאומית, מפני שאני חושב שממשלת חירום חשובה יותר מכל הוויכוחים והמריבות בינינו.

חיים כץ: אז למה אתה מתנה התניות היום?

חיים כץ: אם זה יותר חשוב, למה אתה מתנה התניות?

ראובן ריבלין: חבר הכנסת כץ, הוא דיבר אל ש"ס ואל מרצ.

יוסף (טומי) לפיד: חבר הכנסת כץ, אני רוצה להזכיר לך, שאתה מייצג בכנסת את עובדי התעשייה האווירית.

חיים כץ: לא.

יוסף (טומי) לפיד: את עובדי התעשייה הצבאית?

חיים כץ: לא.

יוסף (טומי) לפיד: אלא?

חיים כץ: את כלל העובדים במדינת ישראל.

יוסף (טומי) לפיד: אז כלל העובדים במדינת ישראל לא ייהנו לשמוע, שאתה מצדד בוועדת-טל ומתנגד לכך שיהיה שוויון בגיוס חרדים וחילונים.

יוסף (טומי) לפיד: תזכור את מי אתה מייצג.

חיים כץ: אני לא מצדד בכך, וראית איך הצבעתי.

יוסף (טומי) לפיד: אדוני היושב-ראש, שגיאה גדולה עושה אהוד ברק, אם במצוקתו הוא מוצא את הפתרון הנלוז הזה.

יוסף (טומי) לפיד: אני רוצה לראות פה, על דוכן הכנסת, את ההסכמים ואת הכספים שהבטיח לכם ברק, לכם בש"ס ולכם ביהדות התורה, כי הרי לא חינם אתם נותנים לו מטרייה לחודש ימים.

יוסף (טומי) לפיד: אתם לא נותנים לאף אדם דבר חינם, אף לא ליום אחד.

יוסף (טומי) לפיד: ברק שוב מתחיל לשלם לחרדים, כדי שיצביעו בעדו.

נסים זאב: תפסיק לשסות את הציבור שלך.

יוסף (טומי) לפיד: חובה היא על-פי החוק להודיע על כך לכנסת.

יוסף (טומי) לפיד: אני רוצה לדעת, כמה עשרות או מאות מיליוני שקלים עולה ההסדר שמושג עכשיו מאחורי גבו של הציבור החילוני, כמה כסף אנחנו משלמים לכם, כדי שאתם לא תתגייסו לצה"ל.

יוסף (טומי) לפיד: זה מה שאנחנו רוצים לשמוע.

יוסף (טומי) לפיד: ואני אומר למרצ: אם תהיו שותפים לכך, תשלמו את המחיר בבחירות.

יוסף (טומי) לפיד: מרצ תשלם על מה שהיא משלמת עכשיו ליהדות התורה ולש"ס.

יוסף (טומי) לפיד: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת לפיד.

ראובן ריבלין: מה זה מחיאות כפיים?

ראובן ריבלין: נא להסביר לאורח ביציע, שאין מחיאות כפיים בכנסת, לא כמחאה ולא כתשואות.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אורי סביר, תנועתך הקציבה לך שש דקות.

אורי סביר: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני יודע שקשה בזמן הזה לדבר כאן לעניין וברצינות.

אורי סביר: קראתי היום את העיתונים, כבוד היושב-ראש, והתקשורת מצפה לכך שהבית הזה יהיה מושב של בריונות ושל ליצנות.

אורי סביר: ערוץ-33 – the best show in town.

אורי סביר: אני חושב, שדווקא בעידן כזה, דווקא כאשר היצרים כל כך לוהטים, דווקא כאשר יש בלבול בעם והפוליטיקאים כל כך משוכנעים כל אחד בצדקת דרכו, אנחנו חייבים לעצמנו, לבית הזה ולעם גישה רצינית והרבה כנות.

אורי סביר: אבל הדמגוגיה חוגגת.

אורי סביר: שמענו היום קקופוניה של "אמרנו לכם".

אורי סביר: הימין יוכל לומר לשמאל, כפי שאמר זאת עוזי לנדאו, שאפילו הציע ועדת חקירה ממלכתית.

אורי סביר: בקרוב כל אחד יקים כאן לשני בית-דין שדה.

אורי סביר: אומרים לנו: אמרנו לכם, לזה אוסלו יוביל.

אורי סביר: השמאל יוכל לומר לימין: אמרנו לכם, עם נתניהו תעכבו את התהליך שלוש שנים ותמשיכו במדיניות ההתנחלות, והתהליך לא יחזיק מעמד.

אורי סביר: ואפילו כלפי הממשלה הזאת, רבים מאתנו יכולים לומר: אמרנו לכם, תנהלו משא-ומתן עם הפלסטינים תחילה ולא עם הסורים, אל תערבו את האמריקנים, תנהל משא-ומתן סביב השעון ולא בסמינר של שבועיים.

אורי סביר: וכל הבית הזה יוכל לומר: אמרנו לכם.

אורי סביר: וזה לא יצעיד אותנו אפילו מילימטר אחד קדימה.

אורי סביר: השאלה האמיתית שאני שואל את עצמי, כבוד היושב-ראש, היא, איך אנחנו מתקדמים.

אורי סביר: ובכל הדיון ובכל הוויכוח הזה ובכל הדיון הציבורי, ייתכן שהפלסטינים יודעים לאן הם רוצים ללכת, אני לא בטוח, אבל הטרגדיה גם של הממשלה וגם האופוזיציה היא, שאף אחד לא מציע דרך שמובילה לפתרון.

אורי סביר: אני חושב שזה נובע מבלבול מוחלט בין מה שהימין מייצג למה שהשמאל מייצג.

אורי סביר: ניסה ראש הממשלה לטשטש את ההבדלים בין ימין לשמאל, כאילו שאוסלו סיימה את ההבדל האידיאולוגי בין ארץ-ישראל השלמה לחלוקת הארץ.

אורי סביר: אמרתי כאן לא אחת: ההבדל העמוק הזה בינינו קיים, ואנחנו צריכים להכריע.

אורי סביר: הממשלה צריכה להכריע ובסופו של דבר העם יצטרך להכריע, בבחינת מה טוב ליהודים ומה טוב לישראל, ולאן אנחנו צועדים, וצריך לומר זאת לעם.

אורי סביר: יש מחנה אחד שאומר ארץ-ישראל השלמה זה 50 שנה.

אורי סביר: אז שיאמר זאת ביושר, שיאמר שהיה נגד אוסלו, אבל שיאמר גם שצריך לחזור לשכם, לחברון ולעזה ולשלוט בערים האלה.

אורי סביר: שלא ייקחו חלק מאוסלו, ועל חלק אחר יאמרו שהוא לא טוב.

אורי סביר: והמחנה שאני שייך לו חייב גם הוא לומר ביושר: אנחנו באמת בעד חלוקת הארץ, והשמאל חייב להפסיק להתנצל היום ולומר את האמת.

אורי סביר: לא הלכנו לזה בגלל יאסר ערפאת.

ראובן ריבלין: אדוני, הציבור לא הבין, האם אוסלו היתה חזרה ל-67'?

אורי סביר: לא הלכנו לכך כיוון שחשבנו שערפאת הוא פרטנר קל.

אורי סביר: כאשר אני אומר חלוקת הארץ, אדוני היושב-ראש, אם אתה שואל שאלת הבהרה של יושב-ראש, אומר לך שהגבולות לא נקבעו בהסכם אוסלו.

אורי סביר: אבל גם אתה, אדוני היושב-ראש, יודע, שחלוקת הארץ היא הכרעה היסטורית, וצריך להיות בעד או נגד.

אורי סביר: אני אומר כאן, שאני אישית הייתי ואני בעד מדינה פלסטינית, לא כי אני חושב שזה טוב לפלסטינים; אני חושב שזה טוב לנו.

אורי סביר: הדובר הבא, חבר הכנסת יהלום, חושב בדיוק ההיפך, ושלא נבלבל את העם שאנחנו יכולים ללכת יחד בקונסנסוס.

אורי סביר: איזה שקר הוא זה – אין קונסנסוס בינינו.

אורי סביר: אני מכבד אותו ואת דעותיו, ואני מקווה שהוא מכבד אותי ואת דעותי.

ראובן ריבלין: מאה אחוז.

אורי סביר: והגיע הזמן שנגיד את האמת.

אורי סביר: אני מאמין, שאם נמשיך לדבוק בדרך שלי, נגיע לפתרון של חלוקה.

אורי סביר: לא יעזור לאלימות הפלסטינית ולא יעזור ל"תנזים".

אורי סביר: אם ערפאת חושב שבדרך הזאת הוא ישכנע מי מאתנו, הוא שוגה.

אורי סביר: אפילו אם אלה התפרצויות של תסכול שניתן להבין אותן בחלקן, וחלק מהתסכול הוא נגדו, זה לא יעזור.

אורי סביר: אפילו אם עשינו טעויות, זה לא יעזור.

אורי סביר: ומי שחושב אצלנו שניתן לפתור את הסוגיה בכוח, לא מבין את המאה ה-21, כי החלש הוא החזק.

אורי סביר: מה לעשות?

אורי סביר: מלחמות נקבעות לא מעט לא בשדה הקרב אלא על מסכי ה-CNN.

אורי סביר: ואלה עובדות החיים בעשור האחרון.

אורי סביר: אל לנו לשחוק את הרתעת צה"ל כפי שעשינו בלבנון, ועלינו לתת לעם שלנו תשובות לאן זה הולך.

אורי סביר: לפי תפיסת עולמי, בלי מאה אחוז חירות לפלסטינים לא יהיה לנו מאה אחוז ביטחון.

אורי סביר: לא יעזרו הטנקים, לא יעזרו המסוקים, לא יעזרו החיילים ולא יעזרו המחסומים.

אורי סביר: לפלסטינים לא יעזור ערפאת, אם הוא רוצה ללכת לדרך כזאת או לדרך אחרת.

אורי סביר: בסוף יש כאן עמים, והם חייבים לחיות זה לצד זה בשוויון, ואנחנו חייבים להפסיק את ההתנשאות.

אורי סביר: כאשר יושבים שבועיים סמינר עם הפלסטינים בקמפ-דייוויד, אז צריכים להיפגש אתו ולנהל משא-ומתן יומם ולילה.

אורי סביר: ולטווח הקצר אני חושב, כבוד היושב-ראש, ובזה אסיים, אנחנו חייבים קודם כול לשים סוף לאלימות.

אורי סביר: זה לא ילך על-ידי אלימות נגד.

אורי סביר: אין מה לעשות.

אורי סביר: אנחנו מתקרבים ליום השנה החמישי לרצח רבין.

אורי סביר: זכיתי לעבוד לידו וליד שמעון פרס במשברים אולי לא יותר קלים, והם ידעו אז – כן לקחו פסק זמן מדיני, אבל מאחורי הקלעים ישבו יום ולילה, ולא הניחו לפלסטינים אפילו לשנייה אחת, כי הם הבינו שערפאת זה לא רק עניין של פרטנר, זה מפתח לשלום אזורי, ובלי פתרון לסוגיה הפלסטינית, יגידו מה שיגידו, אין יציבות במזרח התיכון.

אורי סביר: כדאי שהציבור שלנו ידע, ומי שאומר עכשיו לדחות את הפתרון עוד לכמה שנים קדימה, שיאמר לעם: עוד כמה שנים קדימה, בכל האזור הזה לא יהיה שלום.

אורי סביר: הכלכלה לא תהיה מה שתהיה וכך גם הצמיחה, ויכול להיות שמי שחושב כך ומי שמאמין באידיאולוגיה כזאת מוכן לשלם את המחיר.

אורי סביר: אני מאמין, שיש אלטרנטיבה.

אורי סביר: אני מאמין, שצריך לשכנע, וצריך לשכנע אויבים, ותהליך שלום זה לא שלום.

אורי סביר: חלק גדול מהפלסטינים הם עוד אויבים ושונאי ישראל, אני יודע את זה.

אורי סביר: אנחנו מספיק חזקים, אני לא פוחד לשבת אתם יום ולילה ולשכנע אותם, לא בסמינרים עם ארצות-הברית.

אורי סביר: אלה השכנים שלנו, אם נרצה ואם לא נרצה.

אורי סביר: לא לוקסמבורג, לא שוויצריה.

זאב בוים: תגיד את זה – – –

אורי סביר: אני אומר את זה לעצמנו.

זאב בוים: ראש הממשלה – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בוים, חבר הכנסת סביר הוא אחד מאדריכלי אוסלו, וחייב אתה לשמוע מה שהוא אומר.

זאב בוים: אדרבה, לשיטתו אני אומר.

ראובן ריבלין: הסכת ושמע ובהזדמנות אחרת תענה לו.

זאב בוים: אבל הוא אומר את הדברים האלה.

ראובן ריבלין: שמענו.

ראובן ריבלין: תודה רבה, חבר הכנסת בוים.

זאב בוים: אני לא מסכים עם ראש הממשלה, אבל לשיטתו של ראש הממשלה ולשיטתך – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בוים, תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת סביר, בבקשה.

אורי סביר: תודה על הסיוע.

אורי סביר: דווקא השבוע צריך לחזור לדרך של רבין, לדרך של אוסלו, ולהגיע להפרדה, להגיע להסדר, ושלא נשלה את עצמנו בנושא ערביי ישראל.

אורי סביר: זו לא בעיה של ערביי ישראל, זו בעיה של כולנו.

אורי סביר: אולי זאת עובדה מצערת, אבל, לצערי הרב, ואני אומר את זה בכאב אמיתי: צריך לעשות הרבה כדי להגיע לשוויון גם בתוך המדינה, אבל, לצערי הרב, הסוגיה הזאת גם מושפעת מהסוגיה הפלסטינית.

אורי סביר: אפשר להאשים שוב את הימין, כי הוא ביטל את ההפרדה בין ערביי ישראל לפלסטינים.

אורי סביר: אפשר להאשים את השמאל בזה שהוא קשר בין אלה לאלה.

אורי סביר: אנחנו נהדרים בהאשמות הדדיות.

אורי סביר: אני חושב, שכל צד חייב לבוא עם פתרונו, וכרגע יש עוד ממשלה, עדיין, וכל עוד היא קיימת, יש לה גם מנדט ללכת בדרך מסוימת.

אורי סביר: לכן, אני באופן אישי, וכאן אני לא מייצג את כל חברי סיעתי, שאף פעם לא הצטיינה בהומוגניות יתירה, מתנגד בתקיפות ללכת לזיגזג של ממשלת חירום, שמצד אחד אומרת – הפרדה מהפלסטינים, מדינה פלסטינית, ומצד שני – ארץ-ישראל השלמה.

אורי סביר: זה לא ילך.

אורי סביר: אם זה כמה ימים של חירום, בחירום אני בטוח שהאופוזיציה תיתן גיבוי מלא.

אורי סביר: ואם הממשלה יכולה להחזיק מעמד, היא חייבת לדבוק בדעתה, בעמדתה, וללכת בגאווה קדימה.

אורי סביר: אם לא, נצטרך, לצערי הרב, ואני מקווה שזה יהיה בעוד זמן רב, ללכת להכרעת העם.

ראובן ריבלין: אני מאוד מודה לחבר הכנסת סביר.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת שאול יהלום, באותה מידה שנהגנו עם חבר הכנסת סביר, היא תימדד לך.

ראובן ריבלין: לרשותך שש דקות.

ראובן ריבלין: בזמן שחבר הכנסת יהלום בדרכו לדוכן, הודעה לסגן מזכיר הכנסת.

ראובן ריבלין: בבקשה.

ד' לב: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיע, כי הונחה על שולחן הכנסת, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית, הצעת חוק הגנת כינויי מקור וציונים גיאוגרפיים (תיקון מס' 2), התשס"א–2000, שהחזירה ועדת החוקה, חוק ומשפט.

ד' לב: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לסגן מזכיר הכנסת.

שאול יהלום: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, כמו שאומרים על זקני צפת, זקני ארץ-ישראל אומרים לי, שמאז מלחמת השחרור לא היתה תקופה כזאת שאתה פותח את הרדיו והחדשות נפתחות בידיעות על מאורעות: כאן זרקו אבנים, כאן נרצחו יהודים, כאן נמצאו גופות של יהודים אחרי לינץ'.

שאול יהלום: אתה קצת ממשיך במהדורת החדשות, וכמו בתחזית מזג האוויר, אתה שומע: הרחוב הזה סגור והדרך הזאת סגורה, הכביש הזה סגור והכיכר הזאת סגורה, ואנחנו עוברים לסדר-היום בשוויון נפש.

שאול יהלום: משרד החינוך ומוציא הנחיות לא לצאת לטיולים, ודרכי ציון אבלות מבלי באי מועד.

שאול יהלום: אתה שומע משפחות שפוחדות לצאת מהבית, ואתה שומע משפחות שפוחדות לשלוח את ילדיהן ובניהן, ובכל דקה מתקשרים בטלפונים הסלולריים: איפה אתם?

שאול יהלום: הקניונים מתרוקנים.

שאול יהלום: מה קורה לנו?

שאול יהלום: הרי אנחנו באמת הלכנו לתהליך של שלום, ובאמת-באמת, עם יד על הלב, עם כל התנגדותנו המוחלטת לכל תהליך אוסלו ולכל מדיניותו של אהוד ברק, ועל סמך זה פרשה מפלגתי המפד"ל מהממשלה, הרי צריך להודות על האמת, בגלל זה פרשנו – ברק היה מוכן לתת לערפאת הישגים שלפני הבחירות אנשים לא חלמו שהוא ייתן.

שאול יהלום: ואם על הישגים כאלה שערפאת יכול היה לקבל הוא אמר "לא", אז בכלל עם מי עוד יש לנו שיח ושיג?

שאול יהלום: אומר אורי סביר: עד שתהיה לפלסטינים חירות מלאה.

אורי סביר: – – –

שאול יהלום: אבל הם לא מסתפקים בחירות מלאה.

שאול יהלום: גם לדידך הם לא מסתפקים במדינה פלסטינית.

מוחמד ברכה: ניסית?

שאול יהלום: ודאי, ברק ניסה.

מוחמד ברכה: ניסה ברובים?

מוחמד ברכה: בטנקים?

שאול יהלום: תסלח לי, ברק ניסה ונתן להם מדינה פלסטינית.

שאול יהלום: יצחק רבין ושמעון פרס, הם לא נתנו להם מדינה פלסטינית.

שאול יהלום: אלא מה, על מה הוויכוח?

שאול יהלום: על מחצית ירושלים.

שאול יהלום: לדידנו זו טעות נוראה.

סופה לנדבר: על רבע ירושלים.

שאול יהלום: על רבע.

שאול יהלום: לדידנו זו היתה טעות נוראה.

שאול יהלום: אבל אני צריך להודות שזה מה שהם היו מוכנים לתת להם.

מוחמד ברכה: אתה לא רוצה שלום.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת ברכה, האם אדוני לא יודע שהוא מדבר אחרי עוד שני נואמים?

שאול יהלום: הרי לפי ההסתה הפלסטינית בכל הספרים ובכל העיתונים יהיה שלום כאשר הם יזרקו אותנו לים.

שאול יהלום: בסדר, הרי אנחנו רואים גם את ערביי ארץ-ישראל המזדהים, ובחלק מהמקומות שהם שכנים להם, היו רוצים להוציא אותנו – אם זה בנצרת, אם זה ביפו ואם בעוד מקומות ליד המשולש.

שאול יהלום: כל אלה הם דברים שאנחנו אמרנו מראש.

שאול יהלום: אנחנו אמרנו שכל תהליך אוסלו הוא אשליה.

שאול יהלום: והנה ההוכחה.

שאול יהלום: לצערנו הרב, ההוכחה הגיעה על-ידי ממשלת ברק.

שאול יהלום: אנחנו לא היינו מעזים לתת דברים כאלה.

שאול יהלום: אנחנו רוצים לשמור על ירושלים המאוחדת.

שאול יהלום: אנחנו רוצים לשמור על כל יהודה ושומרון, על כל ההתיישבות היהודית, ברור שעל בקעת-הירדן, על כל רמת-הגולן.

שאול יהלום: זאת הציונות לפי השקפת עולמנו.

שאול יהלום: אכן, נכון, צדק אורי סביר.

שאול יהלום: אילו רצינו ללכת בדרך של שלום, הציונות לא היתה באה לארץ-ישראל.

שאול יהלום: הציעו לה את אוגנדה, ויכול להיות שבאוגנדה היתה לנו רק בעיה עם הג'ונגלים, אינני יודע.

שאול יהלום: ברגע שבאנו לכאן ידענו שאנחנו נכנסים למצב של מאבק עם הערבים תושבי ארץ-ישראל, שגזלו מאתנו את מדינתנו אחרי שאנחנו היינו בגולה.

שאול יהלום: ואם הם בנו בהר-הבית את המסגדים שלהם, האם הם לא ידעו שהם בונים מסגדים על חורבות בית-המקדש של היהודים?

שאול יהלום: האם הם לא עשו את זה בכוונה?

שאול יהלום: מדוע את קבר יוסף הם צובעים בירוק והופכים למסגד?

שאול יהלום: רק עכשיו הוא היה קבר יוסף, ולא מדובר על תקופה של מאות שנים.

שאול יהלום: בסדר, לקחתם, כבשתם, למה אתם הופכים אותו למסגד?

שאול יהלום: אלא זוהי דרכם, למחוק אותנו, את המקומות הקדושים שלנו, משום שהם רוצים הכול.

שאול יהלום: יכול להיות, שמי שנותן להם יותר ויותר, הוא מביא לדרך הזאת.

שאול יהלום: אבל בינינו לבין עצמנו, הרי גם כשאתה עושה שלום עם מישהו, ונניח לא עם כל האספסוף, אבל עם ערפאת בעצמו, עם אנשיו, הרי עם כל מחלוקת הוא יורה.

שאול יהלום: איך אתה יכול לעשות אתו שלום, איך אתה יכול לעשות שלום עם שותף שאומר לך: ברגע שמשהו לא ימצא חן בעיני, אני לוקח את ה"שוטרים", נניח 50,000 אנשי צבא, ואומר להם "תהרגו ביהודים"?

שאול יהלום: הרי זה דבר שלא ייתכן.

שאול יהלום: הרי גם לדידכם יהיו מחלוקות.

שאול יהלום: ראה ברק.

שאול יהלום: עם סביר ופרס לא יהיו מחלוקות?

שאול יהלום: נניח שפרס מנהל את המשא-ומתן, הכול הוא ייתן?

שאול יהלום: אולי בכל זאת תהיה מחלוקת?

שאול יהלום: מה יגיד ערפאת?

שאול יהלום: מייד הוא יורה.

שאול יהלום: לכן אני אומר, נוצר מצב, שכפי שאנחנו רואים וקוראים, אנשי שמאל רבים אומרים: אנחנו מחליפים את הדיסקט – ואני מכבד אותם.

שאול יהלום: אני בא ואומר לכם דווקא היום, במצב הגרוע, הנורא שנוצר ברחבי מדינת ישראל, כל אחד מיושבי הבית הזה, אם הציונות יקרה לו, אם ביטחון מדינת ישראל יקר לו, צריך לבוא ולומר: דווקא ממשלה של חירום.

שאול יהלום: אני שואל אותך, חבר הכנסת סביר, מה זאת אומרת יש ממשלה?

שאול יהלום: איך ייתכן שיש ממשלה עם רבע מחברי הבית, תמיכה של 30 חברי כנסת בלבד?

שאול יהלום: האם היא יכולה אפילו לדידך לעשות איזה תהליך מדיני רציני?

שאול יהלום: או בחירות או ממשלת אחדות, כי אין שום אלטרנטיבה אחרת.

שאול יהלום: הרי רק לפני דיברת ולפניך דיבר יוסף לפיד וראית את השנאה בינו לבין החרדים.

אורי סביר: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת יהלום סיים את זמנו.

אורי סביר: הוא שאל אותי שאלה.

ראובן ריבלין: הוא שאל שאלה רטורית.

ראובן ריבלין: אדוני רוצה שהוא ישאל?

שאול יהלום: בוודאי.

ראובן ריבלין: תענה לו ובזה תסיים.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת סביר, בבקשה.

אורי סביר: נאמר קודם שאין 61 חברי כנסת להפלת הממשלה.

אורי סביר: הממשלה פועלת על-פי חוק.

ראובן ריבלין: השאלה אם 30 חברי כנסת, שהם בעלי איכות גבוהה, אבל הם רק 30, יכולים לקבל החלטות בשם 61 חברי כנסת.

ראובן ריבלין: זה מה ששאל חבר הכנסת יהלום, ושאלתו כנראה לא תקבל תשובה כאן.

שאול יהלום: חבר הכנסת סביר, אני אשיב לך, ובזה, לצערי הרב, אני צריך לסיים, כי מצוותו של היושב-ראש חזקה עלי.

שאול יהלום: כשבית-המשפט העליון דן הרבה פעמים, בשבתו בדרך כלל כבית-משפט גבוה לצדק, והופך עולמות לפעמים למעלה ולמטה, הוא דן בסבירות החוק.

שאול יהלום: הוא לא דן רק בחוק, הוא דן בשאלה, האם אתה משתמש בחוק בסבירות.

שאול יהלום: זאת אומרת, נניח שזוהי ממשלה חוקית על הנייר, כמו שאתה אומר, שאין 61 חברי כנסת שמפילים אותה.

שאול יהלום: אבל האם סביר שממשלה, שרק מחצית מהמחצית תומכת בה, תעשה דברים לדורות?

שאול יהלום: תחלק את ירושלים, שזו חלוקה לדורי דורות?

שאול יהלום: תוריד לדידכם יישובים, שזו בכייה לדורות?

שאול יהלום: מה הסבירות?

שאול יהלום: הרי צריך גם להיות בשלטון איזה מינימום של היגיון, איזה מינימום של סבירות.

שאול יהלום: לכן אנחנו אומרים וקוראים לכם: לדידנו, צריכה לקום ממשלת חירום אמיתית.

שאול יהלום: לדידכם, בואו לבחירות.

שאול יהלום: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה לחבר הכנסת יהלום.

ראובן ריבלין: יעלה ויבוא חבר הכנסת יעקב ליצמן, שיש לו שש דקות לפי מצוות סיעתו.

ראובן ריבלין: כמובן נאפשר לו.

יעקב ליצמן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, בתחילת דברי אני רוצה לשלוח תנחומים למשפחת השומר שנהרג היום ואיחולי רפואה שלמה לשומר שנפצע, וגם לשוטר שמעון אוחנה שנפצע בגילה.

יעקב ליצמן: רבני ישראל הכריזו על מצב חירום עוד לפני שראש הממשלה הכריז על מצב חירום.

יעקב ליצמן: זאת בעקבות הכרזתו על מהפכה חילונית.

יעקב ליצמן: בואו נראה, מה קורה כאן?

יעקב ליצמן: הוא רק התחיל לדבר על הפעלת "אל על" בשבת, פתאום אנחנו שומעים ש"אל על" בוכה שיש לה הפסדים, רוצים לפטר אנשים, להוריד קווים.

יעקב ליצמן: יש כבר הפסדים של 40-30 מיליון דולר, אני לא יודע כמה, הם הפסיקו כבר לספור, הם כבר מבקשים עזרה.

יעקב ליצמן: רבני ישראל ראו במהפכה החילונית מצב חירום.

יעקב ליצמן: עד כדי כך שרצו להכריז יום צום עולמי על זה.

יעקב ליצמן: ואז הגיע מן השמים מצב חירום שני.

יעקב ליצמן: אנחנו אומרים בתהילים: "אם השם לא ישמר עיר שוא שקד שומר".

יעקב ליצמן: אם אנחנו רוצים שתעזור השמירה של השומרים, אנחנו צריכים את שמירת השם.

יעקב ליצמן: בלי שמירת השם לא יעזור כלום.

יעקב ליצמן: אם אנחנו נעשה מה שראש הממשלה רוצה לעשות, לא תעזור שום שמירה.

יעקב ליצמן: היום היינו בסיור בגילה וראינו את המצב.

יעקב ליצמן: עד כדי כך, שיש בונקרים בפאתי העיר, בגילה.

יעקב ליצמן: אין שמירה.

יעקב ליצמן: יורים מתוך בית-ג'אלה, ובקושי מחזירים להם בחזרה.

יעקב ליצמן: עוד כמה ימים יהיה יום השנה לרחל אמנו.

יעקב ליצמן: היום אין הסעות אפילו לקבר רחל.

יעקב ליצמן: מנסים להגיע ליום השנה של רחל אמנו באוטובוסים מוגנים או משוריינים.

יעקב ליצמן: הר-הזיתים – אם רוצים לקיים, לא עלינו, איזו לוויה, צריך שומרים ושוטרים כדי שיוכלו לקבור את המת, וזה לפני שהחזירו את המקומות שברק רצה להחזיר.

יעקב ליצמן: רק דיברו על זה.

יעקב ליצמן: נתאר לעצמנו מה היה קורה באמת אם הוא היה מחזיר את כל מה שהוא סיכם עליו בקמפ-דייוויד.

יעקב ליצמן: גם בנושא זריקת אבנים במרכז הארץ, יכול להיות שאם מישהו היה מציע חוק שמי שמורשע בזריקת אבנים יפסיד את הביטוח הלאומי, היתה הגנה יותר חזקה מאשר אם ייתנו לו מאסר על-תנאי.

יעקב ליצמן: אבל מדובר במהפכה כוללת בכל הארץ.

יעקב ליצמן: אם ראש הממשלה לא יחזור בו מהמהפכה החילונית – לא יעזור כלום.

יעקב ליצמן: אנחנו כסיעה דורשים ונדרוש את ביטול העניין.

יעקב ליצמן: מדובר לא רק בהקפאה, אלא הוא צריך לחזור בו מנושא המהפכה החילונית.

יעקב ליצמן: יש גם כל מיני נושאים שראש הממשלה הבטיח בזמנו, כמו נושא ועדת-טל, שעד היום הזה הוא לא קיים.

יעקב ליצמן: לסיעה אחת הוא מבטיח, לסיעה שנייה, לסיעתו של טומי לפיד, הוא אומר שהוא מקפיא, לסיעות אחרות הוא אומר שהוא יקפיא את ההקפאה, וחוזר חלילה.

יעקב ליצמן: אנחנו רואים במצב הזה באמת מצב חירום.

יעקב ליצמן: לדעתי, במקום שראש הממשלה ייסע לקמפ-דייוויד ויערוך שיחות עם הערבים, הוא צריך לעשות "קמפ-דייוויד" עם הדתיים, עם החרדים.

יעקב ליצמן: הוא צריך לתאם אתם ולראות איך אפשר לחיות בתוך הארץ ביחד, לפני שמתחילים לדבר בכלל עם הערבים בחוץ-לארץ.

יעקב ליצמן: אני בטוח, שאם הוא יחזור בו – תחזור לו השמירה מן השמים.

יעקב ליצמן: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת ליצמן.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת נתן שרנסקי.

ראובן ריבלין: לרשותו שש דקות.

נתן שרנסקי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, במשך 30 השנים האחרונות עלו ארצה מברית-המועצות לשעבר יותר ממיליון ו-200,000 עולים.

נתן שרנסקי: אנחנו עלינו ממדינה שכל ההיסטוריה שלה מלאה פוגרומים, רדיפות, עלילות דם ואנטישמיות.

נתן שרנסקי: אנחנו עלינו למדינת ישראל, כי ידענו שהיא הבית שלנו; ידענו שפעם ראשונה אחרי אלפיים שנה עם ישראל עצמו אחראי לביטחון שלו ולעתיד שלו.

נתן שרנסקי: כל התנועה שלנו התחילה כאשר הגיע אלינו לברית-המועצות משפט אחד של מוטה גור: הר-הבית בידינו.

נתן שרנסקי: הוא הגיע דרך הרדיו, למרות כל המאמצים שנעשו כדי שאנחנו לא נשמע אותו.

נתן שרנסקי: ושמענו: הר-הבית בידינו.

נתן שרנסקי: ופתאום התעוררנו, פתאום הבנו שיש מדינה שמקשרת את העבר שלנו עם העתיד, נותנת לנו ביטחון, נותנת לנו כבוד, וכאשר היא נלחמת בעד הזכות שלה לחיות היא נאבקת גם בעד החופש שלנו.

נתן שרנסקי: מזה התחילה כל העלייה.

נתן שרנסקי: ידענו שזו מדינה שיודעת להגן על כל אזרח ואזרח.

נתן שרנסקי: ידענו שזו מדינה של "אנטבה", מדינה שאפילו אם חוטפים את האזרחים שלה ולוקחים אותם 4,000 ק"מ דרומה, היא יודעת לשחרר אותם.

נתן שרנסקי: ידענו שזו מדינה שאפילו כאשר רוצחים את הספורטאים שלנו במינכן, הקדוש-ברוך-הוא ומדינת ישראל יודעים לנקום את דמם.

נתן שרנסקי: ואיפה אנחנו, עולים וותיקים, כל עם ישראל, באיזה מצב אנחנו היום?

נתן שרנסקי: פתאום, במשך כמה שבועות התברר שאפשר לחטוף אזרחים שלנו, שאפשר לעשות לינץ' לאזרחים שלנו, שאפשר לשחרר מרצחים, שאפשר לירות בתוך ירושלים, ולממשלת מדינת ישראל אין חוט שדרה להגיב, אין חוט שדרה להחזיר את הסדר, החוק והביטחון לאזרחי מדינת ישראל.

נתן שרנסקי: במשך כמה שבועות איבדנו את כל ההרתעה, שבמשך 100 בנו אותה שנה דורות של חלוצים ציונים.

נתן שרנסקי: בטח שנצטרך ללמוד, ועוד ללמוד, ולהתווכח איך זה קרה.

נתן שרנסקי: אבל היום, מה שחשוב היום, מייד, זה מה לעשות ואיך להגיב.

נתן שרנסקי: בשביל להגיב צריך מייד ממשלה חזקה, ממשלה שיודעת להגיב, שיודעת להילחם, שיודעת לעמוד מול הלחצים של אויבים וידידים, וזו ממשלת אחדות לאומית.

נתן שרנסקי: זו ממשלה שיכולה לייצג את רוב העם, את הרוב המכריע של העם.

טלב אלסאנע: לאן הממשלה הזאת תוביל?

טלב אלסאנע: לאן?

נסים דהן: לאבדון.

נתן שרנסקי: ממשלת אחדות לאומית.

נתן שרנסקי: הבסיס של ממשלת אחדות לאומית הוא פשוט מאוד.

טלב אלסאנע: לאן היא תוביל?

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אלסאנע, אם אתה רוצה לקרוא קריאות ביניים, נא לשבת במקום, או לשבת באחד המקומות.

טלב אלסאנע: אני רוצה לקבל ממנו תשובה.

ראובן ריבלין: קודם כול תשב, לאחר מכן תקרא קריאת ביניים, ואם הנואם ירצה לענות לך הוא גם יענה לך.

ראובן ריבלין: אבל לא יעמדו ויקראו קריאות ביניים.

נתן שרנסקי: הבסיס של ממשלת אחדות לאומית הוא מאוד פשוט: שותפות מתוך שוויון מלא בין שמאל וימין בכל מה שקשור להכרעות גורליות.

טלב אלסאנע: אבל לאן היא תוביל?

נתן שרנסקי: ברגע שאין שוויון בין שמאל וימין – זו ממשלה קואליציונית רגילה.

נתן שרנסקי: עכשיו יש משאים-ומתנים, עכשיו יש דיונים, ומתווכחים על נוסח זה או אחר, כאילו שיש לנו הרבה זמן, כאילו שזה לא דחוף להחזיר לנו את כוח ההרתעה, כאילו שזה לא דחוף להקים ממשלה חזקה.

נתן שרנסקי: אני מציע – והצעתי זאת היום לראש הממשלה ולראש האופוזיציה – נוסח מאוד פשוט, שמטפל דווקא בדבר אחד, בשוויון מלא בין שמאל וימין בממשלת אחדות.

נתן שרנסקי: יש ארבעה תיקים חשובים שקשורים לעניין, לבעיה של היום: ראש הממשלה, שר החוץ, שר הביטחון ושר האוצר.

נתן שרנסקי: אני מציע שכל הארבעה יהיו במשרה מלאה.

נתן שרנסקי: ראש הממשלה יחליט איזה תיק שני הוא רוצה לנציג השמאל, אם זה שר הביטחון או שר החוץ.

נתן שרנסקי: אריק שרון יביא נציג של הימין לאחד מהתיקים האלה, וזה יכול להיות דוד לוי, זה יכול להיות מישה ארנס, זה יכול להיות ביבי נתניהו, יש מספיק נציגים לימין.

נתן שרנסקי: בכך לפתור את הבעיה ולהקים ממשלת אחדות היום, הלילה.

נתן שרנסקי: אני יודע שראש הממשלה אוהב לעבוד בלילה.

נתן שרנסקי: יש לעשות זאת הלילה, לפתור את הבעיה, להתחיל להגיב ולהחזיר את כוח ההרתעה למדינת ישראל.

נתן שרנסקי: אם, אדוני ראש הממשלה, אתה לא מוכן לעשות זאת, זאת אומרת שאתה מעוניין לא בממשלת אחדות, אלא אתה מעוניין – – –

ראובן ריבלין: אדוני השר לשעבר, אחד מהארבעה יכול להיות גם אדוני.

נתן שרנסקי: תשמע, זה בטח לא עניין אישי.

נתן שרנסקי: מה שחשוב זה להחליט מייד ובמקום.

נתן שרנסקי: אחרת זה ייראה כאילו שאנחנו מעוניינים, או שראש הממשלה מעוניין דווקא במשא-ומתן על הקמת ממשלת אחדות ובינתיים אולי בכל זאת יזדמן להגיע להסכם בנוסח קמפ-דייוויד, שזה כמובן אסון למדינת ישראל.

נתן שרנסקי: על כן, אדוני ראש הממשלה, אני מציע לך כבר היום, כבר היום בלילה, להקים ממשלת אחדות לאומית ולהחזיר את כוח ההרתעה למדינת ישראל.

נתן שרנסקי: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת נתן שרנסקי.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מוחמד ברכה.

ראובן ריבלין: אחריו – חבר הכנסת חיים כץ.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת ברכה, סיעתך העמידה לרשותך ארבע דקות.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, כנס החורף של הכנסת נפתח היום בסימן של טירוף מערכות וליקוי מאורות מוחלט.

מוחמד ברכה: נראה שכל המערכות יצאו מכלל שליטה ואיפוס ואנו חיים בין טרגדיה לקטסטרופה.

מוחמד ברכה: כל יום וכל שעה טומנים בחובם דמים ועוד דמים.

מוחמד ברכה: אני עומד ומשתאה לנוכח הרגרסיה הנוראה שמתחוללת כאן ושואל את עצמי: כיצד שלטון שקיפל בתוכו הבטחה לפיוס ונירמול הפך עצמו באחת לכת צבאית שלטת, המציעה עוד ועוד תשובות כוחניות?

מוחמד ברכה: אני עומד כאן היום מלא זעם וכאב לנוכח הריגתם של 13 אזרחים ערבים בשבועות האחרונים.

מוחמד ברכה: אני מרכין ראשי לזכרם ומאחל לפצועים החלמה.

מוחמד ברכה: זה הזמן לחזור ולהזכיר, שבמדינה בעלת יומרות דמוקרטיות לא יורים באזרחים, ותהא מחאתם חריפה ככל שתהיה.

מוחמד ברכה: לצד כל זה אנו עדים בימים האלה למעין חרם כלכלי בלתי מוצהר על היישובים הערביים, משום שהתוקפנות של הממשלה הטביעה את מחאתנו, מחאת האוכלוסייה הערבית, בדם ובאיומים.

מוחמד ברכה: על כן הממשלה עצמה מחויבת להביא פתרון לאזרחים הערבים שאיבדו את פרנסתם, על מנת שהחיים יחזרו למצב נורמלי ככל האפשר.

מוחמד ברכה: זו ההזדמנות וזה גם המעמד לדרוש לא לנקוט מדיניות נקם כלפי צעירים ערבים ולשחרר מייד את כל העצורים.

מוחמד ברכה: חברי ואני דוחים את ועדת הבדיקה שהוקמה ורואים בה לעג לרש.

מוחמד ברכה: עד עתה אינני מצליח להבין, רבותי, את הסירוב לתביעה האלמנטרית להקמת ועדת חקירה ממלכתית של מדינת ישראל על-פי החוקים של מדינת ישראל, שתהיה בלתי תלויה וסמכותית.

מוחמד ברכה: אני רואה בכך המשך הרמיסה והדיכוי של אזרחי ישראל הערבים בידי ממשלה וראש ממשלה שזה לא כבר לא התביישו לבקש את אמוננו.

מוחמד ברכה: השברים שנשברו לא ייאספו במהרה והפצעים שנפערו לא נסגרים, דומה שהם רק הולכים ומחמירים.

מוחמד ברכה: בתוך מערבולת הדמים, השנאה והטירוף שבהם אנו הולכים וטובעים, אני קורא קריאה של הרגע האחרון לראש הממשלה: עצור, הפסק לאלתר את החיזור המסוכן אחרי שרון, וחדש לאלתר את המשא-ומתן המדיני, ופעם אחת תנסה לעשות זאת שלא מתוך התנשאות ולא מתוך הכתבה.

מוחמד ברכה: הפסק את המפעל ההתנחלותי המסוכן, שלא פסק לרגע מאז חתימת ההסכמים לפני כשבע שנים.

מוחמד ברכה: צריך לחסל את כל גילויי הכיבוש וההתעמרות בעם הפלסטיני.

מוחמד ברכה: בעיקר, אדוני ראש הממשלה, תפסיק להתחסד ולספר סיפורים מצוצים מהאצבע, שהפכת אבן על אבן וכל מיני תיאורים שאין להם ולא כלום עם המציאות.

מוחמד ברכה: אני חושש, שממשלת החירום של ברק ושרון תדאג לייצר מצבי חירום כדי להצדיק את המשך קיומה.

מוחמד ברכה: לכן יש מקום להזהיר פה מפני כל הרמיזות של חימום האווירה בגבול הצפוני.

מוחמד ברכה: לא חסרות מלחמות ולא חסרים עוד קורבנות לא בין היהודים ולא בין הערבים.

מוחמד ברכה: לכן האופציה של השלום היתה ועודנה האופציה היחידה.

מוחמד ברכה: לא ייתכן מצב שבו קרוב ל-150 פלסטינים נהרגו בשבועות האחרונים ויותר משליש מהם ילדים.

מוחמד ברכה: לא ייתכן שגם ישראלים משלמים בחייהם, והאירוע האחרון היה היום בגילה ובמוסד לביטוח לאומי בירושלים המזרחית, כששני אנשים שילמו בחייהם.

מוחמד ברכה: אני בהחלט כואב את המקרים האלה ומגנה את ההרג הזה.

מוחמד ברכה: אדוני ראש הממשלה, תעשה מה שצריך על מנת לקדם את השלום.

מוחמד ברכה: בחירתך וכל דרך התנהלותך תיכנס להיסטוריה של החיים הפוליטיים.

מוחמד ברכה: אם לא תעשה כן, זה יהיה מעשה של הונאה, של התחזות ושל מרחץ דמים נמשך ומתמשך.

מוחמד ברכה: על כן, אדוני היושב-ראש, אני מבקש בשם סיעתי, סיעת חד"ש, סיעת רע"ם, סיעת בל"ד וסיעת תע"ל לראות בהצבעה על ההודעה המדינית של ראש הממשלה הצבעת אי-אמון.

מוחמד ברכה: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: צריך לבדוק אם על הודעת סיכום יש אי-אמון.

ראובן ריבלין: יעלה ויבוא חבר הכנסת חיים כץ.

ראובן ריבלין: אתה הקצבת לך שלוש דקות, ואני בטוח שתצליח לעשות זאת בתבונה רבה ובלי בעיות בכלל.

תמר גוז'נסקי: כל הצעה אפשר להעביר לאי-אמון.

חיים כץ: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אנחנו באנו היום לכנסת אחרי תקופה לא קלה במדינת ישראל.

חיים כץ: במהלך התקופה עשה ראש הממשלה ניסיונות ליצור ממשלת אחדות, ממשלת חירום.

חיים כץ: אני בא מסיעה קטנה, בסך הכול שני חברים.

חיים כץ: ישבנו עם ראש הממשלה ואמרנו: אנחנו לא רוצים כלום, לתקופת החירום תקבל תמיכה, אחרי תקופת החירום נראה מה אנחנו עושים.

חיים כץ: הכנתי לי נאום באמת פייסני, ואני בא לכנסת, וכאילו לא קרה כלום.

חיים כץ: כאילו הארץ הזאת שקטה, מי שמסית מסית, מי שמטיף מטיף, ושום דבר לא קרה.

חיים כץ: עומדים פה אנשים עם התחשבנויות קטנות כאילו יש לנו ארץ אחרת, כאילו לא נרצח היום אחד ואחד נפצע במוסד לביטוח לאומי במזרח-ירושלים, כאילו לא יורים בגילה, כאילו לא זורקים אבנים, כאילו לא פוגעים בערבים, כאילו לא פוגעים ביהודים.

חיים כץ: עם החגיגה הקטנה הזאת אני רואה שמונח פה חוק ההסדרים.

חיים כץ: אני מסתכל ורואה 24 הצעות חוק ששר האוצר מנסה לגנוב.

חיים כץ: בקיצור, עמל של שנה שלמה של כל חברי הבית הזה, סעיף אחרי סעיף, אם זה תאונות דרכים, אם זה הגנת הילד, אם זה פעוטון, ואני לא יודע מה עוד, כל החוקים החברתיים מנסה בייגה, במסווה של תקופת חירום, לבוא ולגנוב אותם.

חיים כץ: לא בשביל זה יש לנו חוק ההסדרים.

חיים כץ: אני חושב שלא צריך לנצל את תקופת החירום על מנת לעשות הון חוקתי.

חיים כץ: כולי תקווה, כמו כל הבית הזה, שהשלום יחזור לשכון בארצנו ויהיה לנו מושב שקט, בייחוד שלא תהיה פה הסתה.

חיים כץ: ראיתי את חבר הכנסת האשם מחאמיד עם התמונות – אני אומר את זה כיוון שאתה נמצא פה ואתה יכול לענות לי – אם היית שם גם את התמונות של הלינץ' הייתי שותק, אבל אין דם ודם, אין דם ערבי ודם יהודי.

חיים כץ: אנחנו רוצים שקט, אתם מבקשים שוויון.

חיים כץ: בטח שהערבים הישראלים זכאים לשוויון, אבל אנחנו לא צריכים פה גיס חמישי ואנחנו לא רוצים גיס חמישי.

חיים כץ: אנחנו לא רוצים שיפגעו בערבים ואנחנו לא רוצים שישחטו את היהודים, אנחנו רוצים שיתוף בין שני עמים במדינה הזאת.

חיים כץ: תאמין לי שאנחנו לא רוצים להפגין כוח.

חיים כץ: לסיום, אני מקווה שלפני שהשפיות תחזור למדינה הזאת היא תחזור לבית הזה, שיפסיקו ההסתות מצד אלה שנדמה להם שהם נפגעים יותר, ואנחנו נייצג את העם כמו שהוא צריך להיות מיוצג.

חיים כץ: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת חיים כץ.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת האשם מחאמיד.

ראובן ריבלין: אחריו – חבר הכנסת אחמד טיבי.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מחאמיד, לרשותך ארבע דקות, כפי שהוקצבו לך על-ידי סיעתך.

האשם מחאמיד: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני לא רוצה להתייחס לכל מיני הערות של חברי כנסת שחסרים את האומץ לחוש את כאבם של האחרים.

האשם מחאמיד: מאחר שאתה פה, חבר הכנסת כץ, אני רוצה להתחיל בזה שגיניתי את הלינץ' שאתה דיברת עליו.

האשם מחאמיד: אני שואל, האם ראש הממשלה, שלצערי הרב בחרתי בו, שעמד פה במשך שעה, הזכיר במלה אחת את רציחתם של 13 מאזרחי המדינה?

חיים כץ: תהיה לך עוד מעט הזדמנות.

האשם מחאמיד: חבר הכנסת כץ, איך אתה משווה בין מה שקורה מעבר לגבול, מעבר ל"קו הירוק", לבין מה שעשו משטרת ישראל וכוחות הביטחון של ישראל נגד אזרחי ישראל?

האשם מחאמיד: אתה מודע לזה – נגד אזרחים?

האשם מחאמיד: צלפים היו שם, כוחות של המדינה שהיא כביכול שלי.

האשם מחאמיד: אתה מעכל את זה?

האשם מחאמיד: ולא היו הפגנות, לא היו חסימות של כבישים.

האשם מחאמיד: הפועלים שאתה לפחות מתיימר לייצג אותם בעם אחד – – –

חיים כץ: אתה מתיימר או מייצג?

האשם מחאמיד: מתיימר, אני אומר.

האשם מחאמיד: הם לא חסמו כבישים בצפון, לא חסמו כבישים בדרום.

האשם מחאמיד: והחברים שלנו, הנה תראה, אנשי ש"ס והדתיים לא חסמו כביש בתוך הבירה?

האשם מחאמיד: בירת ישראל.

האשם מחאמיד: כביש בר-אילן לא נחסם לתנועה?

האשם מחאמיד: לא זרקו – – –

נסים זאב: אבל לא סיכנו חיים של שוטרים.

האשם מחאמיד: – – – לא זרקו.

האשם מחאמיד: מה לא זרקו על שוטרים?

נסים זאב: – – –

האשם מחאמיד: מה לא זרקו על שוטרים?

האשם מחאמיד: זרקו את הכול.

האשם מחאמיד: אפילו צואה זרקו על שוטרים – –

נסים זאב: – – –

האשם מחאמיד: – – ואז שר המשטרה הלך לבית-כנסת והתנצל, ואצלנו באים לא רק צלפים, גם מסתערבים.

האשם מחאמיד: אתה מבין מה זה?

האשם מחאמיד: אתה מבין שכנגד אזרחי מדינת ישראל יש מסתערבים?

האשם מחאמיד: זאת מדינה דמוקרטית, שמשתמשת במסתערבים נגד תושבים אזרחים שלווים?

האשם מחאמיד: בושה וחרפה שראש הממשלה עומד פה ולא אומר מלה – – –

חיים כץ: אבל אתה תצביע לו – – –

האשם מחאמיד: אני לא אצביע – – – לא משנה.

האשם מחאמיד: אני טעיתי, טעיתי – – –

חיים כץ: לא תצביע לו?

האשם מחאמיד: אני אומר לך שאני טעיתי.

האשם מחאמיד: בואו לא נסיח את הדעת.

האשם מחאמיד: יש לי פה 13 אנשים שנרצחו, שנהרגו, אל תדבר אתי על בחירות.

האשם מחאמיד: זה זול מדי.

חיים כץ: אתה מדבר על בחירות.

האשם מחאמיד: זה זול מדי.

האשם מחאמיד: אני מדבר על ראש ממשלה שלא מתבייש, אין לו בושה, שבמשפט אחד הוא לא מסוגל לומר שהוא מתנצל, שהוא מצטער, למשפחות האלה?

האשם מחאמיד: ועוד ועדת חקירה ממלכתית – מה אנחנו דורשים, חבר הכנסת טיבי?

האשם מחאמיד: מה אנחנו דורשים?

האשם מחאמיד: בסך הכול ועדת חקירה שתבדוק מה קרה, למה ירו בנו.

האשם מחאמיד: אני שואל, למה יורים באזרחים?

האשם מחאמיד: מה, בפראג לא ירו.

האשם מחאמיד: בסיאטל לא ירו.

האשם מחאמיד: מדינות דמוקרטיות.

האשם מחאמיד: ופה מתיימרים.

האשם מחאמיד: פה אם יש דמוקרטיה – על-תנאי.

האשם מחאמיד: אם אתה יהודי – לא יורים בך, לא גז מדמיע, לא גומי, לא כדורים חיים.

האשם מחאמיד: אם אתה ערבי פלסטיני בתוך מדינת ישראל, אתה צריך ללכת להפגין עם ארון מתים על הכתף שלך.

חיים כץ: – – –

האשם מחאמיד: עם ארון מתים אני צריך ללכת להפגנה.

האשם מחאמיד: כך אני צריך ללכת להפגנה.

האשם מחאמיד: ועוד אומרים, תרשה לי, עוד אומרים: הסתה.

האשם מחאמיד: לגביכם להראות תמונות של צעירים, ילדים שנהרגו, זה סתם, זה לעג?

האשם מחאמיד: זה צחוק?

האשם מחאמיד: כי אף אחד מהם הוא לא הבן שלכם.

האשם מחאמיד: אתם לא מרגישים זאת, והייתי רוצה שבאותו זמן יצא קול אחד מהבית הזה, של חבר כנסת אחד מבני הדודים שלי, מבני העם היהודי, שיאמר: רבותי, זה לא יכול לקרות.

האשם מחאמיד: עצרו את האש הזאת.

האשם מחאמיד: אדוני היושב-ראש, בסופו של דבר – – –

חיים כץ: תעצרו את האבנים; תעצרו, אל תזרקו אבנים.

חיים כץ: למה אתה לא יוצא נגדם?

האשם מחאמיד: אתה יודע מה שאתה עושה עכשיו; אתה, עכשיו – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת כץ, תודה רבה.

האשם מחאמיד: אם אתה, האשם מחאמיד, חוסם כביש, נירה בך.

האשם מחאמיד: זה מה שאתה אומר.

חיים כץ: לא אני; לא.

האשם מחאמיד: זה מה שאתה אומר לי.

חיים כץ: לא.

האשם מחאמיד: זאת המשוואה.

חיים כץ: – – –

האשם מחאמיד: זאת המשוואה.

חיים כץ: אל תתחבר לערפאת – – –

האשם מחאמיד: זאת המשוואה.

האשם מחאמיד: אני אמשיך להגן על הזכויות שלי – – –

חיים כץ: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת כץ, אני מבקש ממך, הזכרת את האדם שנסע בכביש חיפה–תל-אביב ונהרג כתוצאה מזריקת אבן.

ראובן ריבלין: אתה לא צריך לומר את זה כל פעם.

ראובן ריבלין: הזכרת, זה חשוב מאוד, אבל עכשיו חבר הכנסת האשם מחאמיד מדבר.

האשם מחאמיד: אני דוחה את המשוואה של הפגנה, של זריקת אבן, של חסימת כביש, עם מסתערבים ועם צלפים.

האשם מחאמיד: אני דוחה את זה, ואל תאמר לי את זה פעם אחרת.

האשם מחאמיד: אבן מול צלפים, מסתערבים – בושה וחרפה.

האשם מחאמיד: וראש הממשלה לא אומר מלה.

האשם מחאמיד: ציפיתי למחרת שיגיד מלה אחת, הוא לא אמר.

האשם מחאמיד: אדוני היושב-ראש, אני רוצה פה אולי לומר מלה על הנושא של בתי-המשפט, ברשותך.

האשם מחאמיד: אתה כעורך-דין, אדוני היושב-ראש.

ראובן ריבלין: סיימת את זמנך, אני אתן לך עוד מלה אחת.

האשם מחאמיד: בסדר.

האשם מחאמיד: יש עצורים, אדוני היושב-ראש, שהם קטינים, ובית-משפט קובע הארכת מעצר עד תום ההליכים לקטין שאני לא אומר את שמו, משום שעל-פי החוק, נדמה לי, לא כדאי לומר את שמו.

האשם מחאמיד: הוא מאריך את מעצרו עד תום ההליכים, ילד חולה, בן 14, שנלקח מספסל הלימודים, והוא בן עירי אום-אל-פחם.

האשם מחאמיד: אדוני היושב-ראש, בתי-המשפט הפכו גם כן – יש פוליטיזציה של בתי-המשפט.

האשם מחאמיד: עוד הפעם, אדוני היושב-ראש – –

ראובן ריבלין: תודה רבה.

האשם מחאמיד: – – אני מתבייש בראש ממשלה כזה, אני מתבייש בממשלה הבאה עוד יותר, שהיא ממשלת אחדות לאומית, מה שנקרא.

האשם מחאמיד: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת האשם מחאמיד.

ראובן ריבלין: איש לא יודע מאיזו אבן שנזרקה נהרג עובר אורח בכביש, ויש להצטער על כך גם אם ילד בן 14 זרק אותה.

ראובן ריבלין: בבקשה, חבר הכנסת אחמד טיבי, ואחריו – חבר הכנסת מיכאל קליינר.

אחמד טיבי: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני מודה שיש שבר ביחסים בין הרוב למיעוט במדינת ישראל, בין הרוב היהודי למיעוט הערבי, ויש עמדה לרוב ויש עמדה מנגד למיעוט הערבי במדינת ישראל.

אחמד טיבי: אבל אני רוצה להתרכז לא באפליה ארוכת השנים, בקיפוח המתמשך שהיה מנת חלקנו מצד הממסד והממשלות, מצד המדינה, אלא במה שהתרחש בשבועות האחרונים, כאשר אוכלוסייה שלמה יצאה להפגין, להביע זעם משני טעמים: ראשית, אנחנו לא יכולים לראות את המחזות האלה של פלסטינים גם בגדה, גם במסגד אל-אקצא, גם בעזה, נורים על-ידי חיילי צה"ל, נורים ונהרגים, להישאר אדישים ולהוציא הודעת גינוי.

אחמד טיבי: לא יכולים.

אחמד טיבי: זה משהו מעבר ליכולת האנושית שלנו מצד אחד, והיכולת הפוליטית האידיאולוגית הלאומית מצד אחר.

אחמד טיבי: לכן יצאנו בהפגנות.

אחמד טיבי: מצד שני, יש לנו עמדה פוליטית.

אחמד טיבי: העמדה הפוליטית של האוכלוסייה הערבית במדינת ישראל אומרת, שאנחנו רוצים להשפיע על דמותו של פתרון הקבע, לרבות בירושלים, לרבות במקומות הקדושים, כאשר העמדה שלנו ברורה, שהריבונות בכל ירושלים המזרחית צריכה להיות פלסטינית.

אחמד טיבי: הפגנו, נכון, נסגרו צירים, ובנקודות מסוימות ההפגנות, כפי שאתם אומרים, היו אלימות.

אחמד טיבי: נזרקו אבנים, אבל מי קבע שסגירת ציר וזריקת אבנים במדינה דמוקרטית דינן הוצאה להורג בשטח?

אחמד טיבי: מי קבע?

אחמד טיבי: אזרחים – מי נתן בידיו של קצין זה או אחר או יחידת יס"מ או צלף את הזכות להאשים, לשפוט ולהוציא להורג נערים או ילדים או צעירים מפגינים?

אחמד טיבי: איך תסביר להורים שהילד שלהם נורה בעורף, מאחור, בנצרת?

אחמד טיבי: וסאם יזבק.

אחמד טיבי: איך תסביר?

אחמד טיבי: זה היה תוך כדי הגנה עצמית על חיי שוטר?

אחמד טיבי: לא היה מקרה אחד מ-13 המקרים – – –

ציפי לבני: אתה חושב, ששוטר, במתכוון, ירה – – –

אחמד טיבי: אני מאשים את השוטרים, שירו בצעירים הערבים שהפגינו, ירו בהם מאחור, ירו בהם במרחק של כמה מטרים, אני מאשים אותם כאן מעל במת הכנסת בירי מכוון על מנת להרוג.

אחמד טיבי: בגלל ההאשמה הזאת של כולנו, שאנחנו משוכנעים בה, נדרשת ועדת חקירה, לא ועדת טיוח, לא ועדת בדיקה.

אחמד טיבי: ממה חוששים?

אחמד טיבי: מהאמת?

אחמד טיבי: 13 אזרחים של מדינת ישראל נורו ונהרגו.

אחמד טיבי: יותר מ-1,000 נפצעו: ראמי חאתם ג'רה מג'ת, עלא ח'אלד מנסור נסאר מעראבה, אסיל עאסלה מעראבה, עמאוד פראז' אל-ע'נאיים מסח'נין, וליד עבד-אלמונעם אבו-סאלח מסח'נין, ראמז בושנאק מכפר-מנדא, מוחמד עאלב ח'מאיסי מכפר-כנא, מוחמד אחסיין פראז' מאום-אל-פחם, מוחמד אחמד ג'בארין מאום-אל-פחם, אחמד אבראהים סיאם ממועאויה, איאד סובחי לואבנה מנצרת, עומר מוחמד עכאווי מנצרת ווסאם חמדאן יזבק מנצרת.

אחמד טיבי: אני בטוח שאתם ערים לעובדה, שיש כאב עז אצל ההורים שלהם, אצל האם, אצל האב, אצל השכן, אצל בן הכפר השני, השכן, אצל חברי הכנסת המייצגים אותם כאן בכנסת, ולכן הזעקה שלנו רמה, ולכן הכאב שלנו כל כך עצום.

אחמד טיבי: מישהו בא וניסה לתת קונוטציה שכאילו החלקנו את ההרג של האזרח היהודי מראשון-לציון בכביש החוף.

אחמד טיבי: אנחנו דוחים זאת בשאט נפש.

אחמד טיבי: היתה לנו עמדה מוסרית פוליטית נגד ההרג הנורא הזה.

אחמד טיבי: כל הנהגת הציבור הערבי גינתה.

אחמד טיבי: היו תופעות שאנחנו לא מקבלים אותן, תופעות משניות, בצד ההפגנות.

אחמד טיבי: אבל היתה החלטה של ועדת המעקב, והציבור נהג לפי החלטות ועדת המעקב.

אחמד טיבי: נהגנו בצורה אחראית, וההסתה נגדנו היתה בוטה עד כדי הסתה והתרת דם, חלקה היום בכנסת, כשהאשימו אותנו שאנחנו, חברי הכנסת, חוליית טרור.

אחמד טיבי: אנחנו יכולים להיות חלוקים בדעה, אבל רצון החיים שלנו לא יכול להיות פחות משלכם, והמונופול על הכאב הוא לא מונופול יהודי.

אחמד טיבי: גם אמא ערבייה כואבת את מות בנה.

אחמד טיבי: אנחנו מסרבים לעמוד כל יום למבחן של נאמנות מצד חבר כנסת זה או אחר.

אחמד טיבי: המדינה צריכה לגלות לויאליות כלפינו, לא לירות בנו – והיא יורה בנו כמו בציפורים, ומי שאחראי לירי הזה ישלם את המחיר, קרי – ראש הממשלה.

אחמד טיבי: הוא האיש שנתן גיבוי לשוטרים, הוא והשר לביטחון פנים.

נעמי חזן: חבר הכנסת טיבי, עליך לסיים.

אחמד טיבי: אני מסיים, גברתי.

אחמד טיבי: המבחן בדמוקרטיה הוא לא רק זכות הרוב למשול אלא זכות המיעוט להיות שונה אבל שווה.

אחמד טיבי: במבחן הזה מדינת ישראל כשלה כישלון מחפיר כלפינו.

אחמד טיבי: אל יטיף לנו מוסר אף אחד.

אחמד טיבי: אל יטיפו לנו מוסר.

אחמד טיבי: הרצון שלנו, בצד המרכיב הלאומי באישיות שלנו, הרצון להיות אזרחים, חלק שמשתתף בתהליך קבלת ההחלטות בשותפות אזרחית מלאה, הוא רצון עז.

אחמד טיבי: לא בכפייה, לא בהטפות מוסר, לא בפטרנליזם, ובעיקר לא במבחני נאמנות.

אחמד טיבי: מי ששלח טילים לעבר בתים והרג אנשים, אנחנו נשלח אותו עם טיל הביתה בבחירות הבאות.

אחמד טיבי: ראש הממשלה אהוד ברק יודע, שהוא לא עוד פרטנר לחברי הכנסת הערבים ולא לציבור הערבי במדינת ישראל.

אחמד טיבי: תודה רבה.

רחמים מלול: למי תצביע?

רחמים מלול: לביבי?

נעמי חזן: תודה רבה לחבר הכנסת טיבי.

נעמי חזן: חבר הכנסת מיכאל קליינר, ואחריו – חבר הכנסת יוסי כץ.

נעמי חזן: חברת הכנסת לנדבר, אודה לך אם תנהלי את השיחה מהכיוון השני.

נעמי חזן: חבר הכנסת קליינר, לרשותך שש דקות.

מיכאל קליינר: חברי הכנסת, הדיון הזה מוגדר כדיון מדיני.

מיכאל קליינר: מי שמדבר על המצב המדיני מתייחס בעיקר למצב בינינו לבין הפלסטינים בשטחי יהודה, שומרון וחבל-עזה.

מיכאל קליינר: מי שמדבר על המשך תהליך השלום מדבר על המשך התהליך המדיני בינינו לבין הפלסטינים ביהודה, שומרון וחבל-עזה.

מיכאל קליינר: מי שמדבר על פתרון הסכסוך מדבר על פתרון הסכסוך בינינו לבין הפלסטינים בשטחי יהודה, שומרון וחבל-עזה.

מיכאל קליינר: אבל אני רוצה להתייחס למצב המדיני האמיתי.

מיכאל קליינר: המצב המדיני האמיתי הוא תמונת המצב של הבעיה האמיתית של המדינה היהודית.

מיכאל קליינר: יש מי שרוצים מהר-מהר להחזיר על כנו את הדו-קיום המדומה עם ערביי יפו, חיפה וואדי-עארה.

מיכאל קליינר: יש מי שהתמכרו למלה הידברות ומוכנים להידבר גם תחת מטר של אבנים.

מיכאל קליינר: יש מי שרמת ההתמכרות שלהם גבוהה יותר והם מוכנים לחרף נפשם ולהידבר גם תחת מטח של כדורים.

תמר גוז'נסקי: יש מי שמתמכר לדם.

מיכאל קליינר: לכל אלה צריך, לצערי, עדיין לפקוח את העיניים.

מיכאל קליינר: כי אם חפצי חיים אנחנו, אסור לשוב ולהשכיח, לשוב ולטייח, כדי להדחיק מחדש את הבעיה האמיתית.

מיכאל קליינר: המצב האמיתי של מדינת ישראל בא לידי ביטוי כאן במשכן הכנסת.

מיכאל קליינר: מי שעוקב בערוץ-33 או אחרי החדשות ושומע את חברי הכנסת הערבים, יכול להבין שהבעיה המדינית של מדינת ישראל אינה עוצרת ב"קו הירוק".

מיכאל קליינר: חברי הכנסת הערבים הם נציגי ציבור.

מיכאל קליינר: תפקידם לייצג את ציבור בוחריהם.

מיכאל קליינר: תפקידם לקדם את האינטרסים של בוחריהם, ובעיקר לבטא את שאיפותיהם.

מיכאל קליינר: בניגוד למה שאומרים לכם, זה בדיוק מה שהם עושים.

מיכאל קליינר: הם אינם מסיתים את הציבור, אלא מבטאים אותו.

מיכאל קליינר: הם תבנית נוף הציבור שבחר בהם.

מיכאל קליינר: הם דוגמית למה שקורה בשטח.

מיכאל קליינר: גם הם חיים בקרב עמם.

מיכאל קליינר: גם הם מושפעים מהסקרים בקרב ציבור הבוחרים שלהם.

מיכאל קליינר: לכן מה שאתם רואים כאן בכנסת משקף בהחלט את דעותיהם, רצונותיהם ומאווייהם של מרבית ערביי ישראל.

מיכאל קליינר: חבר הכנסת דהאמשה הודה לפני שבועיים בריאיון ל"מעריב", כי רבע מהאוכלוסייה הערבית במדינת ישראל רוצה להרוג ביהודים ולהחריב את מדינת ישראל.

עסאם מח'ול: אתה מסית.

מיכאל קליינר: זאת ציטטה מדהאמשה, אז הוא מסית.

מיכאל קליינר: תבדוק ב"מעריב".

מיכאל קליינר: זאת בדיוק הציטטה.

האשם מחאמיד: גברתי היושבת-ראש, זאת הסתה, ואין לה מקום בשום מקום.

מיכאל קליינר: גברתי היושבת-ראש, ציטטתי במדויק.

האשם מחאמיד: אני מבקש לבדוק.

נעמי חזן: אודה לך אם תשב, חבר הכנסת מחאמיד.

מיכאל קליינר: זה ציטוט מדויק ממוסף "סופשבוע" של "מעריב".

מיכאל קליינר: חבר הכנסת דהאמשה אמר: 20%–25% מהאוכלוסייה הערבית במדינת ישראל רוצה להרוג ביהודים ולהחריב את מדינת ישראל.

מיכאל קליינר: אני אומנם סבור שמדובר באחוזים גבוהים בהרבה, אבל אפילו – – –

מוחמד ברכה: אתה מעליל.

נסים זאב: – – –

נעמי חזן: חבר הכנסת נסים זאב, הוא לא נמצא עכשיו ואתה לא ברשות דיבור.

נעמי חזן: תמשיך בבקשה.

מיכאל קליינר: אפילו נסתפק במספר שעליו מדבר דהאמשה, המשמעות היא שבקרבנו מתהלכים רבע מיליון אזרחים ערבים שרוצים לראות בחורבנה של המדינה ושאיפתם להרוג ביהודים.

מוחמד ברכה: איזו הסתה פאשיסטית אתה עושה.

מיכאל קליינר: זה דהאמשה, זה לא אני.

מיכאל קליינר: חברים, זה דהאמשה.

עסאם מח'ול: איך אתה מעז?

מיכאל קליינר: אתה יושב כאן.

מיכאל קליינר: לך לספרייה, תבדוק ב"מעריב", תחזור הנה ותתנצל.

תמר גוז'נסקי: ממתי דהאמשה זה מקור ידיעותיך?

מיכאל קליינר: הוא לא הכחיש.

תמר גוז'נסקי: מעניין, מעניין.

מיכאל קליינר: זה לא נוח לכם, אה?

נעמי חזן: רבותי, אני מבקשת.

מיכאל קליינר: גברתי היושבת-ראש, אני לא יכול שלא לשאול את עצמי מי מחברי הכנסת הערבים מייצג אותם בכנסת, אבל ברור שזורקי האבנים חוסמי ואדי-עארה, רוצחי היהודים בג'סר-א-זרקא, צועקי "אידבח אל-יהוד", שהסתערו עם רצח בעיניים על שוטרי משטרת ישראל, הם חלק מהציבור שעליו דיבר דהאמשה.

עסאם מח'ול: מה אתה אומר על רוצחי – – –

מיכאל קליינר: סליחה, אני לא הפרעתי לאף אחד.

מיכאל קליינר: הכנתי שש דקות בדיוק, ואני מבקש לאפשר לי לומר אותן.

מיכאל קליינר: חברי הכנסת, לפחות לדבר תיתנו כאן.

אברהם פורז: אתה הפרעת לראש הממשלה.

מיכאל קליינר: היום, לשם שינוי, עזרתי לו, כי מולם אני צריך להגן עליו.

מיכאל קליינר: חברי הכנסת הערבים, שלוחמים ונאבקים למען הקמת מדינה פלסטינית מתוך הזדהות מלאה עם העם הפלסטיני, שרואים את עצמם חלק ממנו, לא היו מסתפקים בהקמת מדינה פלסטינית כזאת.

מיכאל קליינר: הצעות החוק שהם הגישו כאן בשנים האחרונות מלמדות, שלצד מדינה פלסטינית, ישראל, שהיא מדינת כל אזרחיה, ישראל שהיא מדינה דו-לאומית, הם אינם מסוגלים להשלים עם הרעיון, שגם לעם היהודי מגיעה הזכות להגדרה עצמית כמו לשאר העמים.

נעמי חזן: חבר הכנסת קליינר.

מיכאל קליינר: תחת המסווה של מאבק לשוויון אזרחי שיש להם מזמן, על-פי חוק, ומעצם היותה של מדינת ישראל מדינה דמוקרטית, הם מנהלים מאבק לאומי בעל אופי מדיני והשלכות מדיניות.

מיכאל קליינר: בשמאל הישראלי וגם בליכוד עדיין יש – – –

נעמי חזן: חבר הכנסת קליינר.

מיכאל קליינר: אני מצטער, נטו לא דיברתי שלוש דקות, זה ספור, גברתי היושבת-ראש.

מיכאל קליינר: אני אקרא מהר ותדאגי שלא יפריעו לי.

נעמי חזן: סליחה, אדוני, שש דקות זה נטו וברוטו.

מיכאל קליינר: – – – וגם בליכוד עדיין יש מי שמאמינים שאפשר לשחד עם אחר לוותר על מאווייו הלאומיים.

מיכאל קליינר: עדיין יש מי שמאמינים שבתקציבים למגזר הערבי נקנה לנו שקט.

מיכאל קליינר: לצד המדיניות של עוד דונם ועוד עז להתיישבות היהודית הם עדיין אוחזים בקונספציה של עוד כביש ועוד צינור ביוב לאוכלוסייה הערבית.

נעמי חזן: חבר הכנסת קליינר, אני מבקשת.

נעמי חזן: אתה כבר בשבע דקות, זמנך תם.

מיכאל קליינר: ואני אומר לכם כאן, מה שרוצה הפלסטיני בעזה אינו שונה ממה שרוצה הפלסטיני בעיר התאומה תל-אביב.

מיכאל קליינר: המהומות שלהם אינן שונות.

מיכאל קליינר: זה לא שהפלסטיני בעזה רוצה להרוג חיילים ואזרחים יהודים על רקע לאומני והפלסטיני ביפו, שביום העצמאות תלה שלטים "אני לא חוגג את יום הנכבה", נזכר שמפלים אותו לרעה בישראל בתזמון מדויק עם ה"תנזים" וה"חמאס".

מיכאל קליינר: מי שחושב שניתן להגיע לפתרון מדיני של הפרדה, מתעלם מפלסטיני ישראל החיים בינינו; ומי שממשיך לדבר על פתרונות מדיניים הנוגעים לפלסטיני יש"ע ומתייחס לאותם פלסטינים אזרחי ישראל כאילו לא נפל דבר, טועה ומטעה.

נעמי חזן: חבר הכנסת קליינר, שתי דקות זה גבול הסבלנות שלי.

בנימין בן-אליעזר: זה לא אחראי, מה שאתה עושה.

תמר גוז'נסקי: בן-אליעזר, הזמנתם את כל הימין לממשלה.

מיכאל קליינר: ישראל היא מדינה יהודית שמשטרה דמוקרטי, אבל צריך להגדיר מחדש את גבולות הדמוקרטיה.

מיכאל קליינר: אזרחות ללא הבדלי דת, מין וגזע – כן, ובתנאי שמדובר באזרחים נאמנים למדינה.

נעמי חזן: חבר הכנסת קליינר, אני איאלץ להפסיק אותך.

נעמי חזן: אני מבקשת משפט אחרון.

מיכאל קליינר: אזרחים שאינם נאמנים למדינה כמדינה יהודית אינם יכולים להיות אזרחים.

מיכאל קליינר: חברי הכנסת הערבים שאינם מקבלים את ישראל כמדינה יהודית אינם יכולים לבחור ולהיבחר לכנסת ואינם נבחרים לגיטימיים.

תמר גוז'נסקי: אתה לא יכול להיות בן-אדם.

נעמי חזן: חבר הכנסת קליינר – –

מיכאל קליינר: אני אניח על שולחן הכנסת הצעת חוק, שמטילה חובה על כל אזרח ישראלי לחתום על הצהרת נאמנות למדינת ישראל – –

נעמי חזן: – – עכשיו זמנך תם.

מיכאל קליינר: – – כמדינה יהודית כתנאי לזכות לבחור ולהיבחר לכנסת.

נעמי חזן: חבר הכנסת קליינר, אני אבקש להפסיק לרשום פרוטוקול.

נעמי חזן: תודה.

תמר גוז'נסקי: אתה פשוט לא בן-אדם.

נעמי חזן: חברי הכנסת, הדיון הזה הוא דיון מורחב.

נעמי חזן: להרבה חברי כנסת יש מה לומר, אבל אי-אפשר לזלזל לחלוטין במסגרת שקבעה ועדת הכנסת.

מיכאל קליינר: פעם כבר הורדת לי בניגוד לתקנון חמש דקות, ולהם את נותנת בלי גבול.

נעמי חזן: חבר הכנסת יוסי כץ, בבקשה.

נעמי חזן: שלוש דקות לזכותך.

מיכאל קליינר: את מנהלת את הישיבה בצורה משוחדת.

נעמי חזן: חבר הכנסת קליינר, אני קוראת אותך לסדר פעם ראשונה, שנייה ושלישית, ואני אגיש נגדך תלונה לוועדת האתיקה.

נעמי חזן: הדבר הזה איננו מקובל.

נעמי חזן: אני מבקשת מהסדרנים להוציא את חבר הכנסת קליינר.

מיכאל קליינר: לא צריך, גברתי, אני אצא לבד.

נעמי חזן: תודה רבה לך.

מיכאל קליינר: עכשיו נתת לי את הראיה למה שאמרתי קודם.

נעמי חזן: תודה רבה לך.

נעמי חזן: חבר הכנסת קליינר, אתה מבאי הבית הוותיקים – –

מיכאל קליינר: השתוללו פה נגד ראש הממשלה.

נעמי חזן: – – לא בצורה זו מתייחסים למנהל או למנהלת הישיבה.

נעמי חזן: תודה.

מיכאל קליינר: זו פעם שנייה, גברתי, שהיא מורידה אותי בניגוד לתקנון, תוך אפליה ותוך חוסר שוויון.

נעמי חזן: חבר הכנסת קליינר, ביקשתי שתצא.

נעמי חזן: תודה.

מיכאל קליינר: לא.

מיכאל קליינר: ביקשת מהסדרנים להוציא אותי.

מיכאל קליינר: (חבר הכנסת מ' קליינר יוצא מאולם המליאה.

מיכאל קליינר: )

נעמי חזן: חבר הכנסת כץ, בבקשה.

יוסי כץ: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, חברי הכנסת, נכחתי כאן כשחבר הכנסת האשם מחאמיד טען שיש כאילו שיקולים פוליטיים בהחלטות המשטרה ובית-המשפט בקשר להארכת מעצר של אנשים שהשתתפו באירועים, במהומות, בתוך ישראל, בתחומי "הקו הירוק".

יוסי כץ: אני רוצה לומר לכם בהערת פתיחה, שבדיוק בשעות האלה אני מטפל בסיפור של שני ילדים בני 14 ו-16, ילדים יהודים ממגדל-העמק, אזור הבחירה שלי, שעצורים עד היום עקב זריקת אבנים, כנראה על מכוניות ערביות ביום הכיפורים.

יוסי כץ: נשללת מהם הזכות ללמוד.

יוסי כץ: הם עדיין בתחנת המשטרה, ילדים יהודים, לא ערבים, ומעצרם הוארך עד יום חמישי.

יוסי כץ: זה דבר פסול מאוד, והגיע הזמן לשחרר ממעצר תלמידים שהיו מעורבים, ערבים ויהודים כאחד.

גדעון עזרא: למה לשחרר?

אברהם פורז: למה?

יוסי כץ: אתה רוצה שהם ישבו בבית-סוהר?

אברהם פורז: כן.

אברהם פורז: כן.

אברהם פורז: כן.

יוסי כץ: אני חושב שיש גבול.

יוסי כץ: חוק וסדר זו ססמה יפה, אבל צריך לעשות את הדברים בפרופורציה.

אברהם פורז: מי שזרק אבנים על מכוניות נוסעות, ישב בבית-סוהר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: – – –

נעמי חזן: חבר הכנסת דהאמשה.

נעמי חזן: חבר הכנסת פורז.

יוסי כץ: חבר הכנסת פורז, למיטב ידיעתי, אתה אמור להתמנות כשר התקשורת ולא כשר לביטחון פנים.

אברהם פורז: עזוב, חבל על הזמן.

בנימין בן-אליעזר: אני שר התקשורת.

יוסי כץ: אני מצטער.

יוסי כץ: אני רוצה לנצל את ההזדמנות הזאת, חשוב שנאמר זאת: במהומות האחרונות נהרגו יהודים, ערבים, ערבים ישראלים, ערבים פלסטינים ודרוזי אחד, וחשוב שהכנסת תיתן דעתה על כך.

יוסי כץ: מספר הערבים בתחומי "הקו הירוק" שנהרגו במהלך המהומות הוא מוגזם, ואין ספק שצריך לבדוק את זה.

איוב קרא: אני מבקש שתגיד חיילי צה"ל, אל תעשה הבחנה אתנית.

יוסי כץ: אני לא רוצה לפתוח בהאשמות, אני רק חושב שמספר האנשים שנהרגו במהלך הפגנות הוא מוגזם.

יוסי כץ: אין הרבה חברי כנסת שמזוהים עם העניין הפלסטיני כמוני, ואני נמנה עם אלה שמאמינים שבתום תקופת המשבר הזאת, כמה חריף שיהיה, כמה קשה שיהיה, בסופו של דבר נשב לשולחן המשא-ומתן ונצטרך להגיע להסכם שלום.

יוסי כץ: אבל אני אומר לחברי הפלסטינים ולחברי הערבים הישראלים – –

גדעון עזרא: מה תיתן להם?

יוסי כץ: – – חייבים להבין, שכאשר מדינת ישראל נמצאת במשא-ומתן וראש הממשלה מגיע לקמפ-דייוויד עם הצעות שהן הצעות הוגנות, ואני לא רוצה להשתמש בביטוי מרחיקות לכת, כי לכל צד יש הציפיות שלו ולכל צד יש העקרונות שלו – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הכול יחסי.

יוסי כץ: – – אבל ללא ספק, אלה הצעות ששום ראש ממשלה בישראל לא הציע במהלך המשא-ומתן, אולי משום שלא הגיע לשלב הזה של המשא-ומתן.

אברהם פורז: חבר הכנסת כץ, הוא לא קיבל את עמדתך בעניין זכות השיבה.

יוסי כץ: צריך להבין דבר אחד.

יוסי כץ: שום ישראלי, לרבות ישראלי כמוני, שמאמין בפשרות כואבות, שרואה בפלסטינים בעלי ברית לתהליך שלום, לא יכול להסכים לכך, שאת שולחן המשא-ומתן נחליף באלימות, ואם יש פשע כבד, לדעתי, הוא, שהילד שלי, שהוא קצין לוחם, אומר לי: אבא, החברים שלך יורים עלי, ואני צריך להחזיר להם.

יוסי כץ: מי שהפך בחור צעיר כזה, שגדל והתחנך לשלום, ליחסי ידידות עם הפלסטינים – –

עוזי לנדאו: חינוך דפוק, זה חינוך לא מציאותי.

יוסי כץ: – – לקצין שנאלץ להרוג, פשוט עושה מעשה שלא ייעשה, הוא פוגע ברקמת היחסים.

יוסי כץ: אני מאמין – –

עוזי לנדאו: החינוך דפוק.

יוסי כץ: – – שבסופו של דבר, למרות הקריאות מהצד הזה ולמרות ההתלהמות, אנחנו נתגבר.

יוסי כץ: תישאר צלקת – גם כאן וגם שם – אבל בסופו של דבר אין תחליף לתהליך השלום – –

נעמי חזן: תודה.

יוסי כץ: – – אלימות היא לא פתרון – –

עוזי לנדאו: היא פתרון נהדר.

עוזי לנדאו: ..

אליעזר כהן: – – –

יוסי כץ: – – הדרך היחידה לפתור את הבעיות היא סביב שולחן המשא-ומתן, ובסוף – אחרי שיתפזר העשן – בסופו של דבר נגיע להסדר עם הפלסטינים, למגינת לבם של כל אלה שמתנגדים לשלום.

יוסי כץ: תודה.

נעמי חזן: אני מודה לך.

נעמי חזן: חברי הכנסת, אנא מכם, נא להקפיד על הזמן.

נעמי חזן: חבר הכנסת שלמה בניזרי.

נעמי חזן: אחריו – חבר הכנסת אילן גילאון.

נעמי חזן: חמש דקות לחבר הכנסת בניזרי.

שלמה בניזרי: ליוסי כץ היו שלוש דקות, הוא קיבל חמש.

קריאה: – – –

נעמי חזן: אז תתחלפו ביניכם ותודיעו לי.

נעמי חזן: יש לו חמש דקות, על-פי החלטת סיעת ש"ס.

שלמה בניזרי: אני אשתדל לקצר.

שלמה בניזרי: גברתי היושבת-ראש, רבותי חברי הכנסת, אני נזכר בדבריו של דוד המלך, שיר המעלות: היינו כחולמים, אז יימלא שחוק פינו ולשוננו רינה.

שלמה בניזרי: רבותינו אומרים: מה זה היינו כחולמים?

שלמה בניזרי: חולמים על העתיד, חולמים על תקופת הזוהר, תקופת ימות המשיח, תקופת השלום, וזה מה שהייתי רוצה להגיד היום לאנשי השמאל, שהם באמת קיימו את הפסוק: בקש שלום ורודפהו.

שלמה בניזרי: בקשהו ממקומך – דרשו חז"ל, רודפהו אפילו במקום אחר.

שלמה בניזרי: לא היה ראש ממשלה מעופף כמו ראש הממשלה שלנו – לא זוכר חודש אחד לפחות שהוא לא היה בארצות-הברית או באירופה במלחמתו עבור השלום.

אליעזר כהן: אתה לא זוכר חודש שהוא היה בארץ.

שלמה בניזרי: גם זה נכון.

שלמה בניזרי: ורבותי, מה לא עשינו בשביל השלום?

שלמה בניזרי: מכרנו את הנכסים שלנו, ויתרנו, הגענו למלחמות פנימיות, מאבקים, ראש ממשלה נרצח – הכול היינו מוכנים לעשות.

שלמה בניזרי: השמאל הלך ועטף, הרעיף כל כך הרבה אהבה לערבים, לפלסטינים.

שלמה בניזרי: כל מה שרק ניתן היה להעניק להם – הם קיבלו.

שלמה בניזרי: ומה ה"תודה רבה" בסוף?

שלמה בניזרי: התודה היא יריות, נרצחים, ולקינוח גם לינץ' ברמאללה, לינץ' בגילה, לינץ' – עוד אחד – ברמאללה.

שלמה בניזרי: ריבונו של עולם, אני שואל את עצמי מה הולך פה.

שלמה בניזרי: האם אנחנו לא יכולים להגיע להתפכחות?

שלמה בניזרי: בתהליך אוסלו הייתי מהתומכים הנלהבים, הייתי יונה ביחס לש"ס, כי הבנתי שאנחנו הולכים לקראת פתיחה של חלון ההזדמנויות – שמעון פרס, מזרח תיכון חדש וכל המלים המפוצצות והיפות, וגם אני – שגדלתי בבית ימני, של בגין, ארץ-ישראל השלמה – נסחפתי.

שלמה בניזרי: אם אפשר להשתיק אותם שם.

נעמי חזן: חבר הכנסת ויצמן, קולך – – –

שלמה בניזרי: נסחפתי באותו להט ובאותה התלהבות – שלום, שלום, שלום.

שלמה בניזרי: אבל מה לעשות, אומר הפסוק: וכי אדבר שלום, המה למלחמה.

שלמה בניזרי: אנחנו לא מצליחים להרגיש מה שאנחנו מוכנים לתת.

שלמה בניזרי: מה שאנחנו לא עושים בשבילם, מה שאנחנו לא מוותרים, נותנים, מעניקים – כל הזמן יורקים לנו בפרצוף, רבותי.

שלמה בניזרי: יורקים – זה היה טוב, נו, אפשר לנגב – אבל לא יורקים, הם ביטלו גם את הקו"ף וקיבלנו שיורים לנו בפרצוף.

שלמה בניזרי: אנחנו היום חוששים.

שלמה בניזרי: תראו לי אזרח במדינת ישראל שמסוגל להיכנס היום לאום-אל-פחם, לאל-בירה, לרמאללה, לבית-לחם.

שלמה בניזרי: אנחנו שומעים המלצות של מפקדי הצבא, מפקדי המשטרה – –

תמר גוז'נסקי: – – –

שלמה בניזרי: – – שכל אזרח במדינת ישראל צריך להיזהר לא להיכנס לאף יישוב ערבי.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: – – –

מוסי רז: – – –

קריאות: – – –

שלמה בניזרי: רגע, אני שואל אתכם – אנחנו לא יכולים להיכנס לאף יישוב ערבי היום.

שלמה בניזרי: אני מסתכל על עצמי – האם אני אזרח במדינת ישראל או במדינת פלסטין?

תמר גוז'נסקי: אני אשמור עליך, תסמוך עלי.

תמר גוז'נסקי: יהיה בסדר.

שלמה בניזרי: הלך עלי ועלייך – זה אני יכול להבטיח לך.

שלמה בניזרי: מה בסדר, בחייכם.

תמר גוז'נסקי: – – –

מוסי רז: – – –

שלמה בניזרי: כאשר ניתנה רשות למלאך המשחית, אינו מבחין בין צדיק לרשע, אינו מבחין בין ימין לשמאל, ותאמיני לי, תמר גוז'נסקי – עם כל הקשרים שיש לך אתם, אל תתפלאי אם יום אחד תגיעי לשם ואנחנו נשמע, חלילה וחס, איזה משהו – –

נעמי חזן: אוי ואבוי.

שלמה בניזרי: – – אז תאמיני לי – אני כבר לא יודע להאמין או לא להאמין.

שלמה בניזרי: אני באמת מנסה.

קריאות: – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: – – –

נעמי חזן: חבר הכנסת דהאמשה.

תמר גוז'נסקי: מי רצח את רבין?

שלמה בניזרי: אל תשווי עכשיו את רצח רבין – זה מקרה חריג ביותר של אדם שעשה מעשה מטורף.

שלמה בניזרי: אל תעשי עכשיו הכללה על כל האזרחים.

מוסי רז: – – –

נעמי חזן: חבר הכנסת רז, תנוח קצת.

שלמה בניזרי: אני אומר לך – יש ימים, ואני לא מגזים, שאני מרגיש את עצמי קליינר, איווט ליברמן וכל החבר'ה כאילו שנקראים מהאגף הימני, ואני מרגיש מה זה קרוב אליהם.

שלמה בניזרי: כשאני מסתכל על עצמי אני שואל: שלמה, זה אתה, יכול להיות?

שלמה בניזרי: אתה ומפלגתך חרתתם על דגלכם שלום, ואתם הולכים לפי פסקו של הרב, מוכנים לוותר על שטחים.

שלמה בניזרי: אני אומר: רגע, ריבונו של עולם – – –

אברהם פורז: זה רק למראית עין.

שלמה בניזרי: לא, לא, לא למראית עין.

אברהם פורז: זה רק למראית עין.

אברהם פורז: אתם יותר ימינה מהליכוד.

שלמה בניזרי: זה לא למראית עין, זו אמת.

שלמה בניזרי: אנחנו מדברים אמת.

שלמה בניזרי: נכון, יכול להיות שבאמת בפוטנציאל המצביעים שלנו, אנחנו באמת עם נטייה יותר ימינה – –

אברהם פורז: אתם מוכרים אשליה.

שלמה בניזרי: – – אבל אנחנו הפנמנו בתוך תוכנו שאנחנו מוכנים ללכת לתהליך של שלום.

שלמה בניזרי: אבל אם אלה התוצאות – אתה יודע, אני זוכר את המלים של רבין פה בכנסת, הוא אמר: כל הסכם אוסלו בנוי על אמון.

שלמה בניזרי: ברגע שהולכים שם סיורים משותפים בינינו, יחד עם השוטרים הפלסטינים, ברגע שהם צריכים לטפל ברוצחים שבורחים לרשות הפלסטינית – אז כל זה בנוי על אמון; אבל ברגע שאין אמון – השוטרים יורים בנו כל יום, הם מעודדים, הם לא מוכנים לעצור את כל אותן הפגנות – אז רגע, על איזה שלום אני הולך?

שלמה בניזרי: ועוד מדברים אתי על אפשרות לחדש את ההסכם.

שלמה בניזרי: אני אומר לכם, אם מורי ורבי הרב עובדיה יוסף לא היה מחזיר אותי לשפיות מינימלית, בוודאי הייתי יוצא והייתי צועק בקול חזק, כמו שקליינר וכולם צועקים: אין אמון בתהליך השלום הזה.

שלמה בניזרי: אני אומר לכם, הממשלה הזאת וכל תנועות השמאל – איך הם קוראים לעצמם?

שלמה בניזרי: "שלום עכשיו"?

שלמה בניזרי: מוסי, אתה עמדת בראש "שלום עכשיו", הייתי מציע לך לעשות שינוי השם – –

מוסי רז: כבר היה יכול להיות שלום עכשיו – – –

תמר גוז'נסקי: – – –

שלמה בניזרי: – – אתה יודע, כשיש לנו חולה, על-פי ההלכה עושים לו שינוי השם – לשלום אתמול, או שלום שלשום.

נעמי חזן: חבר הכנסת בניזרי.

שלמה בניזרי: עכשיו רק הגיעו חמש הדקות.

שלמה בניזרי: הייתי מציע לך לעשות שינוי השם, כי בכלל זה לא מציאותי – – –

מוסי רז: – – –

שלמה בניזרי: ולראש הממשלה, שמדבר על ממשלת חירום, אני חושב, שלו ולאריק שרון זו ממשלה של יציאת חירום מהמצב המדיני והפוליטי שהם נקלעו אליו.

קריאות: – – –

אליעזר כהן: אתם פישלתם, אתה פישלת, השמאל פישל – – –

שלמה בניזרי: אני אומר את הדברים, ובאמת אני רוצה לסיים במשפט.

נעמי חזן: חבר הכנסת כהן.

נעמי חזן: חבר הכנסת רז.

קריאות: – – –

נעמי חזן: חבר הכנסת רז.

נעמי חזן: חבר הכנסת רז.

נעמי חזן: חבר הכנסת כהן.

שלמה בניזרי: האמן לי שיש לי שעות עוד לדבר פה – ברצון, סליחה.

נעמי חזן: אני מאוד אשמח אם תסיים במשפט.

תמר גוז'נסקי: מי עשה את מלחמת לבנון?

שלמה בניזרי: סליחה, תמר, תנו לי רק לסיים.

אליעזר כהן: – – – לבנון, תראי מה קרה – – –

תמר גוז'נסקי: מה קרה?

אליעזר כהן: חכי עוד שבוע-שבועיים, נראה מה יקרה בצפון.

קריאות: – – –

שלמה בניזרי: אני אומר את זה גם לך, חבר הכנסת דהאמשה, ולך, חברת הכנסת תמר גוז'נסקי.

שלמה בניזרי: אני אומר את הדברים הללו בכאב גדול, לא מפני שאני חושב שכך צריך להיות המצב, כי אנחנו באמת רוצים שלום.

שלמה בניזרי: אני רוצה עתיד הרבה יותר ורוד לילדי, כי אני בתור ירושלמי צריך לשמוע את תושבי גילה – אני נמצא שם כמעט כל יום – ואני שומע את הפחדים ואת המצוקות שלהם.

שלמה בניזרי: זו לא המדינה שהייתי רוצה לגור בה.

שלמה בניזרי: ואם ידברו אתנו בשפה הזאת של כוח – תאמינו לי שיש לנו צבא חזק.

שלמה בניזרי: ולסיום – רק מדברי חז"ל.

שלמה בניזרי: שאלו חכמי ישראל בזמנם, בתקופת האמוראים: מה יעשה אדם ויינצל מחבלו של משיח?

שלמה בניזרי: הרי יהיו צרות גדולות לפני בוא המשיח – רק תדע שהוא בדרך, אם זה צריך להטריד אותך או לא.

שלמה בניזרי: שאלו: מה יעשה אדם ויינצל מחבלו של משיח, מהצרות?

שלמה בניזרי: אמרו להם תשובה אחת: יעסוק בתורה, במצוות ובמעשים טובים.

שלמה בניזרי: ואת זה אני אומר לכל אזרחי מדינת ישראל: מי שרוצה להינצל מחבלו של משיח, יעסוק בתורה, במצוות ובמעשים טובים, ובעזרת השם נזכה לגאולה, אמן.

נעמי חזן: תודה רבה.

נעמי חזן: חבר הכנסת אילן גילאון, אחריו – חבר הכנסת מקסים לוי, ואחריו – חבר הכנסת אביגדור ליברמן.

קריאות: – – –

אליעזר כהן: אין לך מושג עם מי אתה מדבר.

מוסי רז: תקרא את הספר הזה – – –

אליעזר כהן: קראתי את כל הספרים שלו, אל תדאג.

נעמי חזן: חבר הכנסת גילאון.

נעמי חזן: חבר הכנסת רז, בלי מיצגים כלשהם.

נעמי חזן: אם אתה רוצה שחבר הכנסת כהן יקרא ספר, תעביר לו את זה.

נעמי חזן: חבר הכנסת כהן, מספיק.

אילן גילאון: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, שמעתי בעניין רב את דברי חברי חבר כנסת שלמה בניזרי.

אילן גילאון: אני מזדהה עם המשפט האחרון, של התורה והמעשים הטובים, אבל אני חושב שהמשפט הכי חזק שאני זוכר, שמי שמחזיר אותו לשפיות זה הרב עובדיה יוסף – ואהבתי את המשפט הזה.

אילן גילאון: גברתי, אני אשתדל מאוד להיות מאופק – ולא משום שאין בתוכי זעקה גדולה וחזקה, אלא משום שאין לי שום עניין לתרום גם כן משהו לבעירה הארורה הזאת שמתרחשת עלינו, שבתוכה יש הרבה מאוד אנשים רעים והרבה מאוד קורבנות תמימים מכל הצדדים, ואין איש אחד נקי בעניין הזה.

אילן גילאון: גברתי, כמעט שני דורות אני צועד במסלול הזה של מחנה השלום ומחנך את ילדי שלי לרדוף כל יד שמוכתמת בדם וללחוץ אותה.

אילן גילאון: קשה היום הרבה יותר ללמד אנשים – אבל גם את זה נצטרך לעשות – ללחוץ מחדש יד שנלחצה והוכתמה ונלחצה מחדש.

אילן גילאון: אבל מי שחפץ חיים נופל וקם, ונופל וקם, ונופל וקם עד שבסופו של דבר הוא קם.

אילן גילאון: ואין שום אלטרנטיבה לרעיון הזה.

אילן גילאון: גברתי, זה מסלול קשה, זה מסלול שיש בו אכזבות ויש בו תקוות גדולות, אבל אין לנו מסלול אחר זולתו.

אילן גילאון: אני מסתכל על משחק התפקידים הזה, על חיכוך הכפיים בעיתון של הימין, ראיתם?

אילן גילאון: ולא שאווילותו של אריק שרון בעלותו על הר-הבית מנקה את ערפאת מאווילותו להתפתות ולהדליק את הבעירה.

אילן גילאון: בדבר הזה אסור היה לעשות מעשים כאלה.

אילן גילאון: לכן אני פונה אליך, אדון ערפאת, ואומר לך: אין לך צורך בקורבנות נוספים במלחמת הקוממיות להקמת המדינה הפלסטינית.

אילן גילאון: היו מספיק, אדוני, ואין הצדקה לדברים הללו.

אילן גילאון: אני מצפה שגם אתה תראה את הדברים נכוחה.

אילן גילאון: ומכם, אנשי הימין, שמחככים כפיים ומדברים על תוכנית אחרת – על איזו תוכנית אחרת אתם בדיוק מדברים?

אילן גילאון: ראש הממשלה אהוד ברק, אם אתה רוצה להקים ממשלה דווקא עם אריק שרון, אתה יודע מה, תקים לך ממשלה עם כל אחד שתחפוץ, ובלבד שתבין שאין דבר כזה כמו פסק זמן מדיני.

אילן גילאון: לא קיים מושג כזה.

אילן גילאון: כי כל שנייה שהדק נעצר הוא המשך ההידברות באמצעים אחרים.

אילן גילאון: כמו שאין דבר כזה, ראש הממשלה – – –

אליעזר כהן: עם מי אתה רוצה שהוא ידבר?

אליעזר כהן: שלח אותו לדבר עם מישהו.

אליעזר כהן: מי רוצה לדבר אתו היום?

אילן גילאון: הוא ידבר, אדוני חבר הכנסת, עם האויב שלו.

אילן גילאון: האויב שלו, תתפלא, מעולם לא חשבתי שהוא האחות תרזה.

אילן גילאון: אתה לא צריך להתחתן אתו.

אליעזר כהן: הם לא רוצים לדבר אתו.

אילן גילאון: אבל יותר מכול, אתה לא צריך לשבת על אדמתו.

אליעזר כהן: אני לא מאמין – – –

אילן גילאון: משום שלא קרה בהיסטוריה, חבר הכנסת כהן, פעם אחת, שכיבוש כלשהו הסתיים טוב, שכיבוש כלשהו נראה טוב, שכיבוש כלשהו היה מוסרי – –

אליעזר כהן: בהיסטוריה – – –

אילן גילאון: – – שכיבוש כלשהו לא כבש את כובשיו לדעת.

זאב בוים: לאן אנחנו צריכים ללכת?

אילן גילאון: לכן העקרונות, שצריך להפסיק, חבר הכנסת בוים, קודם כול להפסיק את הכיבוש – –

זאב בוים: כל הארץ זה כיבוש אחד גדול.

אליעזר כהן: זה ססמאות.

אליעזר כהן: הם צוחקים עליך.

אילן גילאון: – – ולא להיות שם עם שמונה כבשים וארבע התנחלויות – – –

זאב בוים: אשדוד – – –

אילן גילאון: לא היתה שום סיבה.

אילן גילאון: זוהי אדמת מריבה.

אילן גילאון: אתם אחד לאחד התחלתם להיות כל כך פתטיים בליכוד עד כדי כך שאתם כבר משחקים את עצמכם, שהרי אתם לא באמת חזית סירוב כפי שאתם מציגים את עצמכם.

זאב בוים: עד הלום – – –

גדעון עזרא: מה לעשות עם הרובים?

אילן גילאון: חבר הכנסת בוים, אתם משחקים אותה עכשיו על תקופת שמיר.

אילן גילאון: חזרתם לתקופת שמיר, או.

אילן גילאון: קיי.

אילן גילאון: ראינו – – –

זאב בוים: איפה הכיבוש?

אילן גילאון: הרי אתם יודעים שבסופו של דבר הפתרון למדינת ישראל הוא הקמת מדינה לצדנו.

אילן גילאון: אני אומר לצד השני, אינני עיוור, אני מסתכל נכוחה במציאות ואני חושב, שכמו שמדינת ישראל – אנחנו, דרך אגב, כל אחד מכם, ראשי הממשלות הקודמים שהיו כאן, אחראים באופן מוחלט למה שקרה עם ערביי ישראל, משום שהגפרור הוצת אולי בהר-הבית.

אילן גילאון: הבעיה היא בנקודת התצפית מעראבה אל המצפים למעלה.

אילן גילאון: תסתכלו פעם אחת משם למעלה אחרי 52 שנה, יש פלסטינאים ישראלים ויש פלסטינאים פלסטינים.

אילן גילאון: אני לא מכיר את כל 13 הקורבנות שנהרגו, נרצחו, אבל אני אומר לכם, שמדינה שהורגת את האזרחים שלה משולה לחיה שאוכלת את הגורים שלה.

אילן גילאון: אחד מהם אני מכיר, הוא בגיל של הילד שלי – את אסיל אני הכרתי, ילד בן 18 מעראבה, שהיה גאון במחשבים, מצטיין, והוא קיבל ירייה משום שירד למטה להפריד.

אילן גילאון: כבר ראינו דברים כאלה.

אילן גילאון: לכן, בעניין הזה, אדוני ראש הממשלה, אתה תלך לחוף הסליחה והמחילה ואחרי 52 שנים יכול להיות שתיתן לאנשים האלה לשוב למדינה שלהם כאזרחים.

אילן גילאון: אני מבין שאכפת להם מה קורה לאחים הפלסטינים שלהם, כמו שאת יהדות ארצות-הברית מעניין מה קורה אתנו, אבל הם אזרחים במקום הזה, ולא הורגים אזרחים ישראלים.

אילן גילאון: גברתי, מכל מקום, אני רוצה להגיד שני דברים.

אילן גילאון: ייקח ראש הממשלה ויבנה את הממשלה שהוא רוצה לבנות ובלבד שיבין שאין דבר כזה שנקרא פסק זמן מדיני, לא קיים מושג כזה.

אילן גילאון: אל לך ללכת בעת ובעונה אחת להסדר קבע ומצד שני לבקש משאל עם.

זאב בוים: לא תלמדו שום דבר.

נעמי חזן: חבר הכנסת גילאון, נא לסיים.

אילן גילאון: אם ערפאת, ואני פונה אליו, לא מבין שהוא לא יכול היום לשחק את מנהיג העם המוסלמי, אלא להציל את המדינה שלו וקודם כול להקים אותה – מן הצד השני הוא מקבל יד מושטת מכאן.

אילן גילאון: גברתי, וזה משפט אחרון, אנחנו, לצערי הרב, נצטרך לירות ולבכות.

אילן גילאון: אני יודע שזה מושג מגונה, אבל אוי ואבוי לנו ביום שאנחנו נירה ולא נבכה, ועוד יותר אוי ואבוי כאשר אנחנו נבכה ולא נירה.

אילן גילאון: תודה רבה.

נעמי חזן: אני מודה לך.

נעמי חזן: חבר הכנסת מקסים לוי – לא נמצא.

נסים זאב: זה חלק מההסברה הישראלית.

נסים זאב: אחד כמוך שעומד מעל בימת הכנסת ומשמיע את מה שהוא משמיע – – –

אילן גילאון: למה אתה לא דואג שהרב עובדיה – – –

נעמי חזן: חבר הכנסת נסים זאב, אתה לא צנזור וגם אני לא.

נעמי חזן: חבר הכנסת אביגדור ליברמן, בבקשה.

נעמי חזן: אחריו – חבר הכנסת אברהם פורז.

אליעזר כהן: – – –

נעמי חזן: חבר הכנסת ליברמן, אני מציעה שתמתין שנייה.

נעמי חזן: חבר הכנסת כהן, אתה מפריע הפעם לראש סיעתך.

נעמי חזן: חבר הכנסת נודלמן.

נעמי חזן: חבר הכנסת גילאון, סיימת את נאומך.

אביגדור ליברמן: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, הקשבתי לראש הממשלה, והוא הזכיר את סיכומי שארם-א-שיח'.

אביגדור ליברמן: במקומו הייתי מתבייש.

אביגדור ליברמן: הרי תוצאות מדיניות שארם-א-שיח' ידועות לכולם.

אביגדור ליברמן: גם הפעם, כמו בכל דבר שראש הממשלה נגע בו, הוא נכשל; עוד כישלון.

אביגדור ליברמן: הוא רץ במסלול הסורי, נכשל.

אביגדור ליברמן: רץ במסלול פלסטיני, נכשל.

אביגדור ליברמן: ניסה, אמר: הוצאתי את צה"ל מלבנון, והביא את לבנון לתוך ישראל פנימה.

אביגדור ליברמן: מה שלא ידוע מוועידת שארם-א-שיח' אבל הוא דבר הרבה יותר חמור זו ההתנהגות האישית של ראש הממשלה.

אביגדור ליברמן: ההתנהגות שלו היא פשוט סימן לכך שראש הממשלה הזה לא מסוגל לעמוד בשום לחץ, הוא לא מסוגל להגן על האינטרסים הלאומיים של מדינת ישראל.

אביגדור ליברמן: הרי מה קרה שם?

אביגדור ליברמן: פעם ראשונה ראש ממשלת ישראל הסכים להשתתף בוועידה בין-לאומית בלי שדגל ישראל יהיה שם.

אביגדור ליברמן: מישהו מתאר לעצמו שמובארק היה משתתף באיזו ועידה בין-לאומית, באיזה מפגש, בלי שדגל מצרי יהיה מונף?

אביגדור ליברמן: האם הנשיא קלינטון היה מוחל על כבודו והיה מוותר על הנפת הדגל האמריקני?

אביגדור ליברמן: האם ערפאת היה מסכים לקחת חלק בוועידה הזאת בלי שדגל פלסטיני יהיה שם?

אברהם פורז: – – –

אביגדור ליברמן: רק דגל ישראל לא היה שם.

אברהם פורז: לא שמתי לב.

אביגדור ליברמן: יותר חמור מזה, עצרו את מזכירתו האישית של ראש הממשלה, ביזו אותה שם.

אביגדור ליברמן: לקחו את התיק האישי, המזוודה האישית של ראש הממשלה, ופירקו אותה לחתיכות.

אביגדור ליברמן: החרימו את הטלפון הסלולרי של ראש הממשלה.

אביגדור ליברמן: כולם קיבלו שם סוויטות וחדרים יפים ומרווחים – את משלחת ישראל הכניסו לתוך פינה, לתוך מרתף, לא נתנו שתייה ולא אוכל.

אביגדור ליברמן: וראש הממשלה מוותר ושותק.

אביגדור ליברמן: הרי הדבר הזה הוא מזעזע.

אביגדור ליברמן: זה באמת מעמיד את ראש הממשלה שלנו במצב אומלל.

אביגדור ליברמן: זאת התנהגות של ראש ממשלה, או התנהגות של סמרטוט?

אביגדור ליברמן: כך בן-אדם מסוגל להגן על האינטרסים שלנו?

אביגדור ליברמן: אני רוצה לציין עוד דבר, מה שאני לא שומע מהצד הישראלי.

אביגדור ליברמן: אני לא שומע מראש הממשלה ולא מאף שר בממשלת ישראל על שיתוף הפעולה בין ה"חמאס", "הג'יהאד האסלאמי" ואש"ף.

אביגדור ליברמן: איפה מוחמד דיף, איפה כל המחבלים ששחררו אותם מבתי-הסוהר הפלסטיניים?

אביגדור ליברמן: הם ממשיכים להתהלך חופשי, ואנחנו לא תובעים להחזיר אותם חזרה.

אביגדור ליברמן: גם לא הטלנו עוצר.

אביגדור ליברמן: מה זה אומר?

אביגדור ליברמן: זה אומר, שפיגוע, לצערי, בדרך.

אביגדור ליברמן: אם מוחמד דיף וחבריו מסתובבים חופשי ולא הטלנו עוצר, למה מחכים?

אביגדור ליברמן: לפיגועים?

אביגדור ליברמן: בואו נטיל עוצר מראש, למה לחכות לפיגועים?

אביגדור ליברמן: למה לחכות לנפגעים?

אביגדור ליברמן: חוסר האונים הזה הוא לא סתם חוסר אונים, אלא עידוד לאלימות.

אביגדור ליברמן: זה פרס לאלימות, זה כניעה לטרור.

אביגדור ליברמן: גם מה שרואים בתוך ישראל זה רק פרס לאלימות.

אביגדור ליברמן: תסתכלו מה קורה באום-אל-פחם.

אביגדור ליברמן: משטרת ישראל הסכימה לא להיכנס לאום-אל-פחם, שטח אקסטריטוריאלי.

אביגדור ליברמן: האם יש מדינה אירופית אחת, או מדינה בצפון-אמריקה, או עיירה, שהמשטרה לא נכנסת לשם?

אביגדור ליברמן: הקמנו שם אוטונומיה במו ידינו, אוטונומיה בתוך ישראל.

מוחמד כנעאן: זה לא נכון, זה לא נכון.

אביגדור ליברמן: זה מאה אחוז נכון.

מוחמד כנעאן: תפסיקו עם השקרים האלה.

אביגדור ליברמן: כמו שהתרגלנו ללינץ'.

אביגדור ליברמן: אחרי הלינץ' ברמאללה הגבנו, הפצצנו ארבעה מבנים ריקים, עשינו קצת בוטפוריה.

אביגדור ליברמן: הודענו גם לשוטרים וגם לעיתונאים.

אביגדור ליברמן: עכשיו היה עוד לינץ' ברמאללה, מה עשינו?

אביגדור ליברמן: היה עוד לינץ' עכשיו בגילה, כבר לא ברמאללה אלא בגילה, בין גילה לבית-ג'אלה.

אביגדור ליברמן: בן-אדם כפות, ירו בו כמה פעמים.

אביגדור ליברמן: איפה התגובה?

אביגדור ליברמן: אנחנו כבר מתרגלים לאלימות ולכל דבר.

אביגדור ליברמן: גם 4 מיליארדי שקל לערביי ישראל זה פרס לאלימות.

אביגדור ליברמן: אם ראש הממשלה מיוזמתו, בתחילת הקדנציה, היה מעניק 4 מיליארדי שקלים, היה אפשר לשקול.

אביגדור ליברמן: עמדתי בראש ועדת המנכ"לים, טיפלנו במגזר הערבי ובמגזר הדרוזי, אבל לתת 4 מיליארדי שקלים, זו כניעה לאלימות אחרי כל האירועים.

מוחמד כנעאן: מגיע לאנשים – – –

נעמי חזן: חבר הכנסת ליברמן, עוד דקה ולא יותר.

נעמי בלומנטל: אל תעשה לי ככה.

מוחמד כנעאן: תשתקי, תשתקי.

נעמי בלומנטל: חתיכת מסית חצוף – – –

נעמי חזן: חברת הכנסת בלומנטל.

נעמי חזן: חבר הכנסת כנעאן.

נעמי חזן: חברת הכנסת בלומנטל, אני קוראת אותך לסדר.

נעמי חזן: חבר הכנסת כנעאן, אני קוראת אותך לסדר.

נעמי בלומנטל: – – –

מוחמד כנעאן: – – –

נעמי חזן: סדרנים, אני מבקשת להודיע לחברת הכנסת בלומנטל שקראתי אותה לסדר פעם ראשונה.

נעמי בלומנטל: לא שמעתי.

נעמי חזן: מצטערת, זה לא על חשבון חבר הכנסת ליברמן, שזמנו תם, והוא מקבל כמה שניות כדי לסכם את דברו.

זאב בוים: קראת לסדר גם את חבר הכנסת כנעאן?

נעמי חזן: כן, והוא שמע.

אביגדור ליברמן: לכן, כששואלים אותי, איך עכשיו, דווקא בזמן המלחמה, אתם מבקשים לערוך בחירות, אמרתי: אנחנו בזמן המלחמה מצפים לממשלה שתילחם, לא לממשלה שתיכנע לטרור, ומה שאנחנו רואים זה קפיטולציה.

אביגדור ליברמן: אנחנו לא נהיה שותפים לכניעה, לא נהיה שותפים לקפיטולציה.

אביגדור ליברמן: אנחנו מוכנים להיות שותפים לממשלה שיודעת להילחם, שיודעת לעמוד על האינטרסים שלנו.

אביגדור ליברמן: תודה.

נעמי חזן: אני מודה לך, אדוני.

נעמי חזן: חבר הכנסת אברהם פורז, בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת אופיר פינס.

נעמי חזן: חבר הכנסת פורז, אתה אדם שעוזר ליושב-ראש.

אברהם פורז: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, באולם נוכחים כאן חבר הכנסת כנעאן, חבר הכנסת דהאמשה וחברת הכנסת גוז'נסקי, חברי כנסת שנבחרו על-ידי ציבור של ערביי ישראל; יש אולי מעט יהודים שהצביעו לחד"ש, לא בדקתי, כנראה 3,000 או 4,000.

אברהם פורז: ואני רוצה לומר לכם, שלדעתי אתם לא עושים שירות טוב לציבור שאתם מייצגים אותו, אתם עושים שירות רע.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כל אחד מחלק אותנו אחרת.

אברהם פורז: אתה רוצה לשמוע את דעתי?

אברהם פורז: אני אסביר לך גם למה אתם לא עושים שירות טוב, אני אסביר לך.

נעמי חזן: חבר הכנסת דהאמשה, אתה לא יכול להפריע לכל דובר כל הזמן.

אברהם פורז: אני אסביר לך.

אברהם פורז: יכול להיות שאתה לא רוצה לשמוע, אתה לא חייב.

מוחמד כנעאן: – – –

נעמי חזן: חבר הכנסת כנעאן, קראתי אותך לסדר בפעם הראשונה, אל תפתה אותי.

אברהם פורז: אני רוצה שתבינו, שהציבור שתמך בתהליך השלום בארץ יצא מתוך הנחה, שיש השלמה עם הרעיון של שתי מדינות לשני עמים ויש זניחה של הרעיון הקודם של מדינה אחת של כל תושביה מן הים ועד המדבר.

אברהם פורז: זה הציבור שראה ב"קו הירוק" את הקו שבו מצד אחד צריך לתת מדינה פלסטינית, בתיקוני גבול אלו או אחרים, ומצד שני מדינה יהודית שבה יש מיעוט ערבי גדול.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: בעל זכויות.

אברהם פורז: בעל זכויות.

אברהם פורז: חבר הכנסת דהאמשה, גם אם יש טענה על קיפוח בכל מיני נושאים, זה לא מצדיק את מה שקרה לפני שלושה שבועות, לא באום-אל-פחם, לא בעראבה ולא בנצרת.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תגיד את זה לשוטרים.

אברהם פורז: אני אומר לך למה זה לא מצדיק.

זאב בוים: הוא צוחק עליך, בחייך.

אברהם פורז: אני אגיד לך למה, כי ההפגנות האלה לא התחילו כמו יום האדמה, שהיה על רקע הפקעת קרקעות, או כמו מה שהיה באום-אל-פחם לפני כמה שנים, על רקע שטחי אש, אלא זה נבע מהזדהות עם אלה שנמצאים מעבר ל"קו הירוק".

אברהם פורז: אם אתם רוצים לשכנע את הציבור בישראל שאין "קו ירוק" – – –

מוחמד כנעאן: – – – זה מקום קדוש, מה קרה לך?

נסים זאב: המלחמה על הר-הבית וירושלים.

נעמי חזן: חבר הכנסת כנעאן, אין צורך להפריע לכל דובר כל הזמן.

אברהם פורז: אני רוצה לומר לך, בעיני שרון לא היה צריך לעלות להר-הבית.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: – – –

זאב בוים: – – – אנחנו היינו שם, למי אתה מספר סיפורים?

נעמי חזן: חבר הכנסת דהאמשה.

נעמי חזן: חבר הכנסת בוים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: – – –

נסים זאב: זה המסגד שלו, את שומעת?

נסים זאב: זה המסגד של אבא שלו.

נעמי חזן: חבר הכנסת דהאמשה, אני קוראת אותך לסדר בפעם הראשונה.

נעמי חזן: חבר הכנסת בוים, אני קוראת אותך לסדר בפעם הראשונה.

נעמי חזן: סדרנים, נא להודיע לחברי הכנסת בוים ודהאמשה שקראתי אותם לסדר פעם ראשונה.

נעמי חזן: חבר הכנסת בוים, אתה ער לעובדה הזאת?

נעמי חזן: חבר הכנסת דהאמשה, קראתי אותך לסדר.

נעמי חזן: זה לא יימשך כך, אני מודיעה לכם.

אברהם פורז: אם אתם רוצים לשכנע את הציבור היהודי בארץ שאין "קו ירוק", תמשיכו במה שאתם עושים והציבור בארץ ישתכנע שאין הבדל, כפי שטוען כל הזמן הימין, בין רמאללה ליפו, בין בית-לחם לבין חיפה ואין "קו ירוק".

אברהם פורז: ואם אין "קו ירוק" – כל הארץ חזית.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: זה מה שהשוטרים עשו.

אברהם פורז: עכשיו אני רוצה לעבור לדבר אחר.

אברהם פורז: אתה רוצה לשאול?

נעמי חזן: זה על חשבונך.

אברהם פורז: אני מוכן.

מוחמד כנעאן: שמעת שוועדת המעקב העליונה היתה לה אחריות כלפי ממשלת ישראל להפסיק את השביתה ולהפסיק את האירועים, אבל לממשלת ישראל לא היה אומץ.

אברהם פורז: הבנתי.

אברהם פורז: אני חושב שמה שקורה בשבועיים האחרונים זה בסדר, העניינים נרגעו, אבל מה שקרה בימים הראשונים של אוקטובר היה דבר מיותר לגמרי, ואתם, כנציגי הציבור הערבי הלגיטימי, אתם צריכים להיות הגורם המשקיט ולא הגורם המלבה והמתסיס.

אברהם פורז: אני אומר לכם את דעתי.

אברהם פורז: אני רוצה לומר דבר אחר.

אברהם פורז: רבותי, אנחנו שמענו שיש מצב חירום, ואנחנו רואים אותו כולנו.

אברהם פורז: המפלגה שלי הביעה נכונות ליטול חלק בממשלת אחדות לאומית, ואמרנו שלא נפשפש בשאלה מי יבוא לממשלה הזאת, ולא נפסול אף מפלגה, בכלל זה מפלגות חרדיות שבעבר פסלנו את השותפות אתן, כי אמרנו שזהו מצב חירום.

אברהם פורז: אנחנו לא באים לבדוק אף אחד ולא מתנים שום תנאים מוקדמים.

אברהם פורז: אבל הנה אנחנו רואים, שיש הצהרות נאצלות מצד אחד של אלי ישי, מי שעומד בראש ש"ס, על רשת ביטחון או על תמיכה בממשלה, וחשבנו שזה נעשה בגלל מצב החירום, אבל לא.

אברהם פורז: מסתבר, כנראה, שזה לא בגלל מצב החירום.

אברהם פורז: כנראה יש דברים אחרים, וכנראה מאחורי גבינו מתנהל משא-ומתן עם ש"ס גם על קידום החוק שמבוסס על ועדת-טל, גם להפסיק את פירוק משרד הדתות, שהחליטו עליו בצדק, כי מבזבזים שם סכומי כסף גדולים, גם שמדובר בהזרמה מסיבית של כספים לרשת "אל המעיין".

אברהם פורז: אם זה מצב החירום, כלומר מצב החירום אצל ש"ס, אם יסתבר שראש הממשלה פעם נוספת חוזר לסורו והוא לא מבין שש"ס לא תיתן לו תמיכה במה שהוא מקווה לקבל תמיכה וששוב הציבור החילוני יופקר, אנחנו לא ניקח חלק בעניין הזה.

אברהם פורז: תודה רבה.

נעמי חזן: חבר הכנסת אופיר פינס-פז, ואחריו – חבר הכנסת משה גפני.

נעמי חזן: בתור יושב-ראש ישראל אחת, שלוש דקות.

אופיר פינס-פז: חשבתי שאת רוצה לצ'פר אותי.

נעמי חזן: אני רוצה שתיתן דוגמה לחברי הכנסת האחרים.

אופיר פינס-פז: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אין ספק, שהמצב הביטחוני, המדיני וגם הפוליטי במדינת ישראל סובל מחוסר ודאות גדול מאוד.

אופיר פינס-פז: אני חושש שעוד לא ראינו את הכול, אני מאוד מקווה שבכוחות משותפים נדע להתייצב כפי שצריך להתייצב נוכח המצב הביטחוני הקשה מאוד שהתרגש עלינו.

אופיר פינס-פז: בשמי ובשם חברי בסיעת ישראל אחת אני רוצה לשלוח תנחומים למשפחות שיקיריהן נרצחו ואיחולי החלמה מהירה לפצועים; יש גם פצועים קשה.

אופיר פינס-פז: אני מקווה מאוד, שערפאת יכבד סוף-סוף את הבנות שארם-א-שיח' וישים קץ לאלימות המתפרצת מכל מקום ומכל פינה, ויפסיק את שפיכות הדמים גם של ערבים וגם של יהודים.

אופיר פינס-פז: לצערי, יש כנראה ברשות הפלסטינית מי שחושב, שבאמצעות תמונות קשות, ובעיקר באמצעות דם, ה"קייז" הפלסטיני יתחזק בעולם.

אופיר פינס-פז: בעיני זוהי תפיסה צינית מאין כמותה.

אופיר פינס-פז: מלכת שבדיה שאלה לא מזמן את האמהות הפלסטיניות, כיצד אתן שולחות את הילדים שלכן אל היעדים שבהם יושבים חיילי צה"ל?

אופיר פינס-פז: למה לא משאירים את הילדים מחוץ לשדה הקרב הזה?

מוחמד כנעאן: אנחנו מגיבים על האלימות של החיילים שם.

אופיר פינס-פז: למה מישהו חושב, שבאמצעות ילדים, בהקרבת ילדים, ה"קייז" הפלסטיני יהיה יותר חזק?

אופיר פינס-פז: למה אי-אפשר להפסיק את האלימות ולחזור לשולחן המשא-ומתן, כדי לנסות בכל זאת להתקדם ולהשיג שלום בינינו לבין הפלסטינים?

אופיר פינס-פז: זו משאת נפשה של רוב-רובה של החברה הישראלית, ולדעתי גם של רוב-רובה של החברה הפלסטינית.

אופיר פינס-פז: למה צריך לעשות את זה באלימות, בדם ואש?

אופיר פינס-פז: יש דרכים אחרות, עובדה שעשינו הסכמים, עובדה שהתקדמנו בתהליך השלום.

אופיר פינס-פז: אז מקמפ-דייוויד לא הצלחנו לצאת עם הסכם, אף שעשינו מאמץ גדול מאוד.

אופיר פינס-פז: האם האלטרנטיבה היא לנקוט מייד אלימות?

אופיר פינס-פז: אי-אפשר שנסכים לכך שאלימות היא מכשיר לגיטימי לקידום אינטרסים מדיניים.

אופיר פינס-פז: לא יכול להיות דבר כזה.

אופיר פינס-פז: הפנייה שלי היום היא ליאסר ערפאת, לרשות הפלסטינית ולמנהיגים האחרים ברשות הפלסטינית, שלצערי רובם התקרנפו ושכחו את תפיסתם היותר-מתונה.

אופיר פינס-פז: אני קורא להם: קודם כול קיימו את סיכומי שארם-א-שיח' ועזרו להפסיק את האלימות לאלתר.

אופיר פינס-פז: תודה.

נעמי חזן: אני מודה לך מאוד.

נעמי חזן: חבר הכנסת משה גפני, ואחריו – חבר הכנסת טלב אלסאנע.

נעמי חזן: חבר הכנסת גפני, זכית בשש דקות.

משה גפני: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, עד ראש השנה האחרון העם היה חלוק בדעותיו לגבי המשך התהליך המדיני.

משה גפני: כולם רצו שיהיה כאן שקט, כולם רצו למנוע את שפיכות הדמים, והעם היה חלוק בדעתו כיצד להתקדם בתהליך המדיני.

משה גפני: אני פונה לחברי הכנסת הערבים, שאתם אני יכול לדבר, ובאמצעותם גם למנהיגים הפלסטינים: מה שקרה מאז ראש השנה גרם לרבים, לרבים מאוד ואולי אפילו לכולם, לחשוב מחדש אם אפשר להתקדם בתהליך מדיני.

משה גפני: היה שקט זמן רב והתנהל משא-ומתן, ותיכף אדבר גם על המשא-ומתן וכיצד התנהל.

משה גפני: אם לא הגיעו לסיכומים, האם מייד הולכים בדרך של אלימות?

משה גפני: האם זוהי הדרך שבה אנחנו יכולים להידבר?

משה גפני: כפי שאמרתי, כולנו רוצים למנוע את שפיכות הדמים, ואנחנו חצויים לגבי הדרך.

משה גפני: האם המנהיגים הפלסטינים שהובילו מאבק אלים עם רצח ושפיכות דמים, לא הובילו את בני עמם לדרך ללא מוצא, כאשר גם אנחנו סובלים כתוצאה מכך?

משה גפני: הוויכוחים המתלהמים שהתנהלו כאן ובמקומות אחרים לא יתרמו לאף אחד דבר וחצי דבר.

משה גפני: אני רוצה לומר לראש הממשלה וגם לכם: יש בדיחה עממית על משפחת עורכי-דין שנסעה לחוץ-לארץ והשאירה כאן את הבן הצעיר, עורך-דין גם הוא.

משה גפני: האב התקשר אליו מחוץ-לארץ כעבור יומיים ושאל אותו מה המצב.

משה גפני: הבן השיב: הכול בסדר; את התיק הגדול והכבד של המשרד סגרתי ביום וחצי.

משה גפני: ואז האב צעק עליו ואמר לו: אתה לא נורמלי, הרי מהתיק הזה המשפחה התפרנסה כל הזמן.

משה גפני: הלך ראש הממשלה וניהל משא-ומתן על סכסוך בן למעלה מ-100 שנים, כדי לגמור אותו ביום אחד, כדי להגיע מייד לוויכוח על ירושלים ולוויכוחים הקשים והנוקבים ביותר.

משה גפני: הרי ידענו מראש שאי-אפשר להגיע להסכמה על כך.

משה גפני: האם זו היתה הדרך הנכונה?

משה גפני: האם ראש הממשלה הוביל מהלך נכון?

משה גפני: ולאחר מכן מתחילה האלימות, ומודיע ראש הממשלה קבל עם ועולם, שהוא מפסיק את התהליך המדיני.

משה גפני: ושאלתי לראש הממשלה, האם לא היה זה מן הראוי לשלוח בחשאי שליח אל ערפאת ולומר לו: דע לך שכל עוד לא תרגיע את השטח – והוא יכול להרגיע את השטח – וכל עוד תימשך האלימות, לא יימשך המשא-ומתן.

משה גפני: ובחוץ צריך היה לומר: אנחנו לא משנים את דרכנו.

משה גפני: אבל ראש הממשלה עשה את ההיפך.

משה גפני: זה הזכיר לי דבר אחר שראש הממשלה עשה לא מזמן.

משה גפני: אנחנו פשוט שוכחים על מה התווכחנו כאן בסוף המושב הקודם וכיצד הדברים התהפכו.

משה גפני: הלך ראש הממשלה והכריז קבל עם ועולם, שהוא עושה מהפכה אנטי-יהודית, מהפכה חילונית.

משה גפני: יש כל מיני סעיפים שאני חושב שהוא אפילו לא מבין בהם.

משה גפני: יכול להיות, שאילו היינו נדברים בינינו, היינו מגיעים להסכמה.

משה גפני: הלך ראש הממשלה ברוב טיפשותו והודיע קבל עם ועולם כי מדינת ישראל הולכת למהפכה חברתית שהיא מהפכה חילונית.

משה גפני: כך כולם הבינו.

משה גפני: חבר הכנסת דיבר על כך קודם.

משה גפני: האם זוהי התבונה של ראש הממשלה?

משה גפני: אני אומר לכם, גברתי היושבת-ראש, כי יש ציבור גדול בארץ שמאמין – ואי-אפשר להתעלם מהאמונה שלו – שההכרזה הזאת של ראש הממשלה על מהפכה חילונית תרמה לא מעט למה שקרה כאן עם האלימות ועם שפיכות הדמים.

משה גפני: ראש הממשלה מדבר על מצב חירום, והוא מבקש מאתנו וממפלגות אחרות רשת ביטחון, עד שיעבור מצב החירום, ואנחנו דורשים ממנו – וחבל שחבר הכנסת פורז איננו כאן כדי לשמוע את זה – אנחנו לא מבקשים שום דבר אחר, אנחנו מבקשים שראש הממשלה יחזור בו מההכרזה הנוראה הזאת, שלדעת רבים בעם היהודי הובילה לכך, שבמקום המהפכה החילונית קיבלנו את מה שקיבלנו.

משה גפני: זוהי אחד הגורמים הרעים שהביאו לתופעה הזאת.

משה גפני: חיכיתי לכך שראש הממשלה יעלה ויאמר את הדברים האלה כאן.

משה גפני: הרי רק לפני זמן קצר הוויכוח בעם היה על השאלה – מהפכה חילונית או לא.

משה גפני: תראו לאיזה תנודות הוא הכניס את העם הזה.

משה גפני: חיכיתי לכך שיעלה ויגיד: טעיתי – מותר למנהיג לומר את זה – לא הייתי צריך להוביל את העם היהודי לטלטלה כזאת.

משה גפני: תראו איך נענשנו.

משה גפני: אדוני ראש הממשלה, זה לא מאוחר, אם אתה שומע אותי עכשיו, מפני ששמעת אותי גם בשיחות פרטיות.

משה גפני: זה לא מאוחר שתעלה כאן ותאמר קבל עם ועולם: מדינת ישראל, מלבד היותה מדינה דמוקרטית, היא גם מדינה יהודית, והיא רוצה לשמור על ערכיה.

משה גפני: תראה לאן הובלת אותנו עם כל המהפכות האלה.

משה גפני: לרוץ מהר למשא-ומתן, לגמור הכול ביום אחד, לחסל את הערכים של מדינת ישראל כמדינה יהודית.

משה גפני: את כל הדברים האלה – תעלה כאן ותגיד: טעיתי.

משה גפני: תאמין לי, כולנו נכבד אותך על זה.

משה גפני: תודה רבה.

נעמי חזן: אני מודה לך.

נעמי חזן: חבר הכנסת טלב אלסאנע, ואחריו – חבר הכנסת סאלח טריף.

נעמי חזן: בינתיים, הודעה לסגן מזכיר הכנסת.

ד' לב: ברשות יושבת-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיע, כי הונחו על שולחן הכנסת מסקנות של דיון מהיר של ועדת העבודה, הרווחה והבריאות בנושא: קריטריונים להכללת תרופות לאלצהיימר בסל שירותי הבריאות.

ד' לב: תודה.

נעמי חזן: אני מודה לך.

נעמי חזן: חבר הכנסת אלסאנע, בבקשה.

טלב אלסאנע: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, (נושא דברים בשפה הערבית; להלן תרגומם לעברית: אל תחשבו על אלה שנפלו למען אללה כמתים, אלא הם חיים, ואללה הוא המקיים את מחייתם.

טלב אלסאנע: ) אני רוצה לציין, שנפל דבר במדינה, דבר איום ונורא, והדבר המדאיג עוד יותר הוא האטימות וחוסר הרגישות שמגלה כמעט רוב החברה בישראל לאירוע הטרגי אשר פקד את האוכלוסייה הערבית.

טלב אלסאנע: מה בסך הכול רצו אותם מפגינים לעשות?

טלב אלסאנע: רצו להביע מחאה לגיטימית חריפה ככל שתהיה.

זאב בוים: אל תיתמם.

טלב אלסאנע: הם רצו להביע מחאה לגיטימית חריפה ככל שתהיה.

טלב אלסאנע: אסור בשום פנים ואופן, חבר הכנסת זאב בוים, אם אתם – – –

זאב בוים: מחאה לגיטימית זה לפגוע ברחובות, במתקני התאורה, לעקור – – –

טלב אלסאנע: אם בקריית-גת מפגינים שלכם היו סוגרים כבישים, מישהו היה מעז לירות בהם?

זאב בוים: תגיד לי, מה זה ההפגנה הזאת?

זאב בוים: זה פרעות, זאת אלימות קשה.

נעמי חזן: חבר הכנסת בוים – – –

טלב אלסאנע: אני חושב, חבר הכנסת בוים, שיש גבול לאטימות, ואני חושב שאתה צריך להתבייש בזה שאתה מגלה חוסר רגישות מוחלט לקיפוח חייהם של בני-האדם.

טלב אלסאנע: חיים זה ערך עליון, ואסור, אסור ליטול חייו של אדם בשום מצב, בשום נסיבות, בשום סיטואציה.

זאב בוים: אתה יודע מה?

זאב בוים: אתה צריך להתבייש על שאין לך אומץ לב להגיד, שהמניע להפגנות האלה היה לאומני.

זאב בוים: תגיד את זה.

זאב בוים: אני לא קונה את הדברים שלך על קיפוח.

זאב בוים: קיפוח יש גם באוכלוסיות אחרות.

טלב אלסאנע: אותו שוטר שכיוון וירה, על איזה ערך הוא רצה להגן?

טלב אלסאנע: על תפיסה מעוותת כמו התפיסה שלך, שמסתכלת על הערבים כאילו הם עוינים ואויבים וצריך למגר אותם.

זאב בוים: מה זה כאילו?

זאב בוים: למה כאילו?

טלב אלסאנע: אותו שוטר שכיוון וירה הוא קורבן של שטיפת מוח דמגוגית קיצונית ימנית כזאת.

טלב אלסאנע: כל הפגנה של האוכלוסייה הערבית היא הכרזת מלחמה, כל סגירת כביש היא ערעור על ריבונות המדינה, ולכן צריך לירות בהם.

זאב בוים: כשרוצים לעשות הפגנה מבקשים רשיון.

נעמי חזן: חבר הכנסת אלסאנע, תפסיק לרגע.

נעמי חזן: חבר הכנסת בוים, קריאת ביניים זה דבר אחד, הפרעה שוטפת לנואם זה דבר שני.

נעמי חזן: בבקשה, תמשיך.

טלב אלסאנע: גברתי היושבת-ראש, יכול להיות שהם אכן סיכנו, הם סיכנו את התפיסה המעוותת הזאת שרצתה להנציח את הפטרונות ושהערבים ירקדו לפי החליל של הימין.

טלב אלסאנע: הם סיכנו ורצו לשנות את כללי המשחק, שיש לנו גם לב וגם רגשות, וכשיוצא יושב-ראש האופוזיציה לפגוע ולחלל את המקום הכי קדוש למוסלמים, זה נקרא בקוראן – (נושא דברים בשפה הערבית; להלן תרגומם לעברית: כיוון התפילה הראשון במעלה והעיר השלישית המקודשת.

טלב אלסאנע: )

זאב בוים: במה לחלל?

זאב בוים: כשאתה עלית אתה חיללת?

טלב אלסאנע: מה הוא הלך לעשות שם, להתפלל?

טלב אלסאנע: הוא הלך בליווי שוטרים רבים.

טלב אלסאנע: הוא הלך להתגרות ברגשותיהם של מיליוני מוסלמים בעולם.

זאב בוים: זכותו לעלות כמוך, לא יותר ולא פחות.

טלב אלסאנע: הוא הלך להשפיל את האומה הערבית ואת האומה המוסלמית, והוא חשב שמישהו ימחא לו כף?

טלב אלסאנע: על המעשה הנפשע והנורא הזה יצאו המוני המפגינים.

זאב בוים: אתה היית שם?

זאב בוים: למה לי אסור להיות שם?

זאב בוים: תסביר לי.

זאב בוים: מה הפריווילגיה שלך להיות שם ולי לא?

טלב אלסאנע: אני אסביר לך.

טלב אלסאנע: מאחר שזמני מוגבל, אני רוצה להתייחס לכמה דברים, ברשותך, גברתי היושבת-ראש.

טלב אלסאנע: היום ביקשתי מיושב-ראש הכנסת, שהכנסת, שמייצגת את כלל אזרחי המדינה, לא תהיה מנותקת מהאזרחים, שלא תהיה מנוכרת לרגשות האנשים ותפגין הבנה – לא הסכמה, הבנה – לכאב האמיתי ותעמוד דקה דומייה.

טלב אלסאנע: הוא אמר: לא, אין תקדים.

טלב אלסאנע: אז אם אין תקדים, ניצור אותו.

טלב אלסאנע: זו ההזדמנות ליצור תקדים כזה, ואני חושב שיש ליושב-ראש הכנסת עוז רוח ליצור תקדים כזה.

טלב אלסאנע: בסוף היתה הודעה של יושב-ראש הכנסת, בעזרתו של חבר הכנסת סאלח טריף שרצה לגשר ולפשר, אבל זה לא פוטר את הממשלה מאחריותה להקים ועדת חקירה ממלכתית, לחקור איך שוטרים שאמורים לשמור על חייהם של אנשים יורים והורגים אותם.

טלב אלסאנע: למיטב ידיעתי, גברתי היושבת-ראש, אין במדינת ישראל חוק הוצאה להורג, אין לשוטר סמכות לשפוט אנשים ואין לו סמכות לגזור את דינם.

טלב אלסאנע: במיוחד זה קיים לגבי ערבים.

טלב אלסאנע: הייתי רוצה לראות מה בני אלון היה אומר אם היו מכוונים אל המתנחלים ויורים בהם.

טלב אלסאנע: היית משתולל.

טלב אלסאנע: אבל דם ערבים מותר, דם ערבים זה הפקר.

טלב אלסאנע: זאת הצביעות שלכם.

בנימין אלון: – – –

נעמי חזן: תודה.

נעמי חזן: חבר הכנסת אלסאנע, משפט סיום.

טלב אלסאנע: גברתי, לא יכול להיות, שכל פעם שאנחנו באים לערער על מדיניות של כיבוש, כאילו אנחנו מערערים על המדינה, ואם אנחנו באים למחות נגד דיכוי, זה ערעור על המדינה.

טלב אלסאנע: אנחנו לא נגד המדינה, תפנימו, תבינו את זה, אנחנו נגד מדיניות הכיבוש, נגד מדיניות האפליה והקיפוח.

נסים זאב: – – –

זאב בוים: – – –

נעמי חזן: חבר הכנסת נסים זאב.

נעמי חזן: חבר הכנסת בוים.

זאב בוים: מה זה מדיניות – – –?

נעמי חזן: חבר הכנסת בוים, אני הזהרתי אותך, אני אקרא אותך לסדר פעם שנייה.

נעמי חזן: אני מבקשת משפט אחרון, עכשיו.

טלב אלסאנע: לרגשות הדת אין גבולות, וגם לשייכות הלאומית אין גבולות.

טלב אלסאנע: אנחנו לא הכחשנו ולא מכחישים ולא נכחיש לעולם שאנחנו שייכים לעם הערבי הפלסטיני – –

זאב בוים: לך אליהם.

טלב אלסאנע: – – ואנחנו אזרחי מדינת ישראל.

טלב אלסאנע: אנחנו רוצים שלום, גם שם וגם כאן.

טלב אלסאנע: אנחנו רוצים שיהיה שלום גם לעם שלנו ואנחנו רוצים גם שלום למדינה שלנו.

זאב בוים: גם שם וגם את זה.

טלב אלסאנע: אנחנו גם נגד סכסוכים – – –

נעמי חזן: תודה רבה.

נעמי חזן: חבר הכנסת סאלח טריף, יושב-ראש ועדת הכנסת, ואחריו – חברת הכנסת תמר גוז'נסקי.

נעמי חזן: חבר הכנסת טריף, אני מציעה לך לא להתחיל עד שאומר לך.

נעמי חזן: חבר הכנסת אלסאנע, חבר הכנסת בוים, פשוט אי-אפשר כך.

נעמי חזן: כולנו קצת מתוחים, ואם אנחנו מפגינים את זה על כל משפט, אז לא יכול להיות שיתנהל דיון סביר כלשהו במליאת הכנסת.

נעמי חזן: זו אחריות שלנו, כמעט ממלכתית, לאפשר דיון, אפילו אם זה קצת מקפיץ חברים בצד זה או אחר של הבית.

נעמי חזן: אנא מכם, לא צריך להגיב על כל מלה.

נעמי חזן: תודה.

סאלח טריף: גברתי היושבת-ראש, אני מבקש לחזק את קולך המרגיע, ובהמשך לישיבת ועדת הכנסת שהשתתפת בה היום, אני מאוד מצפה מכל החברים, שהוויכוח, ככל שיהיה לוהט וככל שיהיה נוקב – אנחנו מבקשים גם להרגיע.

סאלח טריף: אנחנו מבקשים לנהל ויכוח גם תרבותי וגם פרלמנטרי, גם כאשר כולנו יודעים, שהמדינה והחברה כולה, על כל רבדיה וסוגי האוכלוסייה, עוברת ימים מאוד מאוד קשים.

סאלח טריף: אני רוצה לקוות שאין בינינו חבר כנסת אחד שלא כואב את המצב הנוכחי של השסע הגדול שקרה בין יהודים וערבים במדינה.

סאלח טריף: אני דווקא רציתי לפתוח ולהגיד עוד מלה או שתיים אם יאפשר לי הזמן, גברתי היושבת-ראש, בנושא הכאוב לא פחות, וזה תהליך השלום עם הפלסטינים.

סאלח טריף: אני חושב, שקרע גדול קרה עם האוכלוסייה הערבית.

סאלח טריף: את הקרע הזה והשבר הזה היה אפשר למנוע.

סאלח טריף: אני רוצה לומר, כמי שהיה נוכח בחלק מהדברים, והייתי נוכח, לצערי, במהומות שהיו בין יהודים לערבים בנצרת, לא יכולתי למנוע אפילו בגופי ירי על אזרחים.

סאלח טריף: כאב לי מאוד לראות את המחזות האלה.

סאלח טריף: אני רוצה להגיד לכולכם, רבותי, אני אזרח מדינה גאה ואני חושב שיכולנו למנוע פגיעה באזרחים.

סאלח טריף: הפגנתם, קשה ככל שהיתה או ככל שתהיה, אני הייתי חושב עשר פעמים על כל הוראה לירות באזרחים בכל כדור שלא יהיה, גומי, ברזל, עופרת, מה שאתם לא רוצים.

סאלח טריף: בעניין הזה אמרתי את דעתי כל הזמן בעקביות ועד עכשיו.

סאלח טריף: ראוי שנחשוב, שמדינה חזקה כמו מדינת ישראל היא חזקה בחוסן הדמוקרטי שלה, במוסר שהיא צריכה לייצג כלפי כל אומות העולם.

סאלח טריף: כולנו כאיש אחד צריכים להיות כאובים בלי לעשות הנחות לעצמנו במה שקרה.

סאלח טריף: ביקרתי את משפחתו של אסיל בעראבה ומאוד כאב לי.

סאלח טריף: ראיתי את הפעילות שהיתה לו בעניין השלום והנסיבות שבהן הוא נהרג.

סאלח טריף: ההרג הזה כואב ללבי כל דקה, כל שנייה.

סאלח טריף: אני לא ידעתי את כל קורות החיים של האחרים, אבל אזרח שעושה הפגנות כי כואב לו, אי-אפשר לירות בו.

בנימין אלון: אם הוא לא אזרח, אם הוא גר ברמאללה, לא כואב לך?

סאלח טריף: זה כואב לי בכל מקום בעולם.

סאלח טריף: אבל יש הבדל מהותי בין זה שאתה מחזיר יריות על מי שיורה עליך לבין – אדם שחסם צומת, זרק אבן.

סאלח טריף: אני הייתי עד לכך שזרקו אבנים, הייתי בין השוטרים, וראיתי איפוק של חלק מהשוטרים.

סאלח טריף: על כן אני אומר, אנחנו צריכים לאפשר, כמדינה חזקה, כשלטון, כל בקשה של אזרח שחושב שצריך לחקור את העניין הזה עד היסוד.

סאלח טריף: צריך לחקור אותו עד היסוד, וצריך לברר את העובדות לאשורן, לטוב ולרע, רבותי, כי על דבר כזה אסור לעבור לסדר-היום.

סאלח טריף: יש עוד דבר שאני רוצה להגיד לכם.

סאלח טריף: אין לשכוח, שאי-אפשר להשאיר, גברתי היושבת-ראש, חלק של האוכלוסייה מתוסכל, מקופח וזרוק.

סאלח טריף: אי-אפשר להמשיך עם זה עוד.

סאלח טריף: אני הייתי גאה שהייתי חבר בכנסת אחת שהצביעה על השוואת קצבאות הילדים, והצביעו משני קצות הבית.

סאלח טריף: אני אומר את זה בכוונה.

סאלח טריף: זו השעה, גברתי היושבת-ראש, להתאחד לא בגלל מצב מלחמה וחירום, צריכים להתאחד כדי לתת פתח להמשך השלום, כי זה העתיד של כולנו.

נעמי חזן: אני מודה לך.

נעמי חזן: חברת הכנסת תמר גוז'נסקי.

נעמי חזן: אחריה – חבר הכנסת אלי בן-מנחם.

נעמי חזן: בבקשה.

תמר גוז'נסקי: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, הכנסת כולה אבלה על הקורבנות שנהרגו היום ואתמול ובחודש האחרון, וכואבת את כאב הפצועים של היום ואתמול ושל החודש האחרון.

תמר גוז'נסקי: זה אסון, אסון לכולנו שאנחנו צריכים לפתוח את מושב הכנסת בדיבורים על אבל, כאב וקורבנות.

תמר גוז'נסקי: אבל אני רוצה, ברשותכם, להתמודד עם טענה שחוזרת ונשמעת, נשמעה גם בדיון הזה, שיש מין אלימות כזאת שצריך להפסיק אותה, ומין קריאה סתמית להפסיק את האלימות.

תמר גוז'נסקי: עלו גם חברי כנסת מהצד השמאלי של המפה הפוליטית וגם הם קראו להפסקת האלימות מצד הפלסטינים וכן הלאה וכן הלאה.

תמר גוז'נסקי: חברי הכנסת, אני רוצה לומר לכל אחד מאתנו, שכאשר אדם אחד שוכב ואדם אחר לוחץ ודורך על צווארו לא שנה ולא שנתיים אלא 33 שנה, יש גורם אחד אחראי לאלימות וזה מצב הכיבוש, מצב הדיכוי, שלילת החירות של עם שלם.

תמר גוז'נסקי: כאשר היום אנחנו אומרים במין היתממות כזאת: אבל הם מיידים אבנים, אבל הם מתקוממים – סליחה, לא היתה אינתיפאדה ב-1987?

תמר גוז'נסקי: לא היינו כבר בסרט הזה?

תמר גוז'נסקי: לא אמרנו גם אז אלימות, אלימות?

תמר גוז'נסקי: ומה שקרה אחרי זה – ישבנו לשולחן המשא-ומתן והתחלנו להגיע להסכמים.

זאב בוים: מה קרה בקמפ-דייוויד?

תמר גוז'נסקי: לכן צריך להבין, שאם במשך 16 חודשים ראש הממשלה ברק לא יישם את ההסכמים שכבר נחתמו, בכלל זה על-ידי נתניהו, וגם לא היתה החלטה של הכנסת בדבר שלושת הכפרים בסביבות ירושלים – – –

נסים זאב: זו סכנה הכי גדולה.

תמר גוז'נסקי: לכן, כאשר המצב הזה נמשך, וכאשר ראש הממשלה מנסה לכפות פתרון שאינו תואם את החלטות מועצת הביטחון ואת העיקרון ש"הקו הירוק" הוא גבול השלום, וכאשר הוא מתעקש להשאיר את ההתנחלויות ולהרחיב אותן, וכאשר הוא מתעקש לתבוע ריבונות על המסגדים בהר-הבית – כאשר כל זה קורה, אחר כך אנחנו עומדים המומים בשנת 2000 כמו בשנת 1987: מאיפה זה נפל עלינו?

תמר גוז'נסקי: מה, לא ידענו שזה יקרה?

תמר גוז'נסקי: לא היה ברור שזה יקרה?

תמר גוז'נסקי: לכן אני חושבת, שאנחנו צריכים היום לבכות את הקורבנות, אבל לזכור גם שאין דרך אחרת להפסיק מצב של עימות אם לא פותרים את הבעיה מיסודה ומוציאים את השורש של העימות.

זאב בוים: מה הכתובת?

תמר גוז'נסקי: אי-אפשר לדבר על שלום, הידברות וכו' כאשר מרחיבים התנחלויות.

תמר גוז'נסקי: אי-אפשר לדבר על שלום כאשר חיילים ישראלים צריכים להגן על נצרים או פסגות או קבר יוסף.

זאב בוים: את לא רוצה את ברק, תקבלי את אריק שרון.

תמר גוז'נסקי: הדבר השני שאני רוצה לומר הוא לגבי השאלה של הילדים.

תמר גוז'נסקי: ברור שבכל מלחמה ובכל עימות הילדים הם הקורבנות הראשונים.

זאב בוים: למה ברור?

תמר גוז'נסקי: הם החלשים, הם הקטנים שעוד לא מבינים את הכול, הם ודאי לא אחראים לפוליטיקה שהמבוגרים מנהלים.

זאב בוים: אבל המבוגרים שולחים אותם.

תמר גוז'נסקי: אבל כאשר אני שואלת את עצמי ושואלת כל אחד, נניח לרגע שלמישהו יש טענות להורים הפלסטינים – שמעתי מין דיבורים כאלה – אין שום הצדקה בעולם, שחייל ישראלי עם רובה צלפים, רובה עם טלסקופ, עם יכולת טכנולוגית מופלאה, יירה בילד ויפגע בראשו.

תמר גוז'נסקי: זה מסוג הדברים שאי-אפשר לעבור עליהם לסדר-היום.

תמר גוז'נסקי: שום ילד פלסטיני לא אשם בשום סכסוך.

תמר גוז'נסקי: אני רוצה לומר אותו דבר גם לגבי הרובים במדינת ישראל.

תמר גוז'נסקי: נערים יצאו.

תמר גוז'נסקי: מישהו יכול לומר שהם התנהגו לא יפה, מישהו יכול לומר שזה לא יפה לסגור דרכים אף שזה מקובל אצלנו, מישהו יכול לומר שלשרוף צמיגים וליידות אבנים זה מאוד לא יפה.

תמר גוז'נסקי: אבל בין זה לבין לירות במטרה להרוג – – –

זאב בוים: בג'סר-א-זרקא נזרקה אבן שהרגה יהודי.

זאב בוים: על זה את לא אומרת מלה.

זאב בוים: זה מוסר כפול.

תמר גוז'נסקי: אני רוצה לומר לכם, במחוז הצפון ניצב אליק רון ביצע פשע מלחמה כאשר הוא הורה לשוטרים שלו – – –

זאב בוים: את לא אומרת את זה כי זה לא מתאים לתזה שלך.

זאב בוים: איפה המוסר שלך?

זאב בוים: האבן הרגה יהודי.

נעמי חזן: חבר הכנסת בוים, אני קוראת אותך לסדר פעם שנייה.

נעמי חזן: אם לא שמעת אותי, אני חוזרת פעם שנייה: קראתי אותך לסדר.

תמר גוז'נסקי: אני רוצה לסיים ולומר, הפשע שנעשה והניסיון עכשיו להפחיד את האוכלוסייה הערבית על-ידי כתב האישום שהוגש נגד חבר הכנסת ברכה והחקירות המשפילות והאנטי-דמוקרטיות שמתנהלות נגדו, אני חושבת שהכנסת חייבת לצאת נגד הרדיפות הפוליטיות האלה ולהגן על חופש הביטוי של חבריה.

תמר גוז'נסקי: תודה.

נעמי חזן: חבר הכנסת אלי בן-מנחם ישב פה שעות רבות, אבל כרגע אני לא רואה אותו.

נעמי חזן: חבר הכנסת עמיר פרץ, ואחריו – חבר הכנסת שלום שמחון.

נעמי חזן: חבר הכנסת עמיר פרץ, בבקשה, שש דקות לרשותך.

עמיר פרץ: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, קשה מאוד להשתתף בדיון כל כך טעון.

עמיר פרץ: היו שחשבו שאולי יהיו כאן מכות, אולי תהיה פה איזו מערכת התאגרפות בין סיעה לסיעה.

עמיר פרץ: אני שמח, שעם כל הוויכוחים הקשים ועם המצב הקשה והעצוב לכולם, חברי הכנסת לא נגררו והצליחו לשמור על היכולת לקיים את הדיון.

עמיר פרץ: חברי הכנסת, דבר אחד נורא קורה לכולנו.

עמיר פרץ: בכל שעה אנחנו שומעים מבזקי חדשות על הרג ועל אנשים חפים מפשע שמשלמים בחייהם, וחס וחלילה הדבר הולך להפוך לשגרה באזורנו.

עמיר פרץ: בכל מבזק חדשות שומעים על איזה אירוע קטלני של צד אחד כלפי הצד השני, ואנחנו מתחילים כאילו להשלים עם זה, כי זה הפך לחלק מאורחות חיינו.

עמיר פרץ: אני אומר לכל מי שעוסק היום בהקמת הקואליציה: עם כל הכבוד לכל האינטרסים, מה עם המדינה?

עמיר פרץ: מה עם אזרחי ישראל?

עמיר פרץ: מה עם האינטרסים של עתיד המזרח התיכון?

עמיר פרץ: ואני יודע שיש כאלה שאומרים, שהסכם אוסלו הביא למשבר הקשה הזה, שתהליך השלום הוביל למשבר הקשה הזה.

עמיר פרץ: אני מציע לכולם להכיר בעובדה אחת בסיסית: לא חשוב איך היו קוראים לתהליך, היו קוראים לו הסכם אוסלו או הסכם לונדון, בסוף הוא היה מגיע לנקודה שבה שני הצדדים היו צריכים לקבל החלטה אם הם מסכימים להתפשר או לא להתפשר על הדברים הרגישים ביותר.

עמיר פרץ: אני רוצה לפנות לכל החברים שלא מאמינים בהסכמים פוליטיים.

עמיר פרץ: יש כאלה שמזלזלים ואומרים: השנאה בין שני העמים כל כך גדולה, מה יעזור לנו הסכם פוליטי?

עמיר פרץ: איך הוא יעמוד מול גלי השנאה ההיסטוריים האלה שרבוצים בתוכנו מאות שנים?

עמיר פרץ: רבותי, ההסכמים הפוליטיים הוכיחו את עצמם.

עמיר פרץ: תראו איזו עמידה יש להסכמים פוליטיים: הסכם השלום עם מצרים; הסכם השלום עם ירדן עמד במבחנים קשים ביותר.

עמיר פרץ: בימי האינתיפאדה הראשונה הוא לא התפרק.

עמיר פרץ: במשבר מול עירק הוא לא התפרק.

עמיר פרץ: במשבר האחרון, כשכל העולם הערבי עמד בוועידה אחת, חזית השלום לא התפרקה.

עמיר פרץ: מובארק יחד עם שותפיו בעולם הערבי, שרוצים להגן על המשך ההידברות עם מדינת ישראל, לא נשברו.

עמיר פרץ: כלומר, כל מי שמפקפק בכך שבסופו של דבר צריך להגיע להסכם פוליטי, טועה טעות חמורה.

עמיר פרץ: הסכם פוליטי זה לא הסכם של אהבה.

עמיר פרץ: מי שחושב, שאחרי שייחתם הסכם, אם ייחתם, אחרי שייגמר המשבר ויתחיל תהליך המשא-ומתן – ושום דבר לא יעזור, אין אלטרנטיבה לשלום, אין אלטרנטיבה לשלום – מי שחושב, שאחרי שייחתם הסכם, ערבים ויהודים, פלסטינים וישראלים יתחבקו ברחובות, טועה.

עמיר פרץ: זה לא הסכם שמיועד להביא חיבוקים ונשיקות בין שני צדדים שנלחמו זה בזה עשרות שנים אם לא מאה שנים.

עמיר פרץ: זה הסכם שאמור לקבוע אינטרסים של שני הצדדים וליצור איזונים כאלה שלכל אחד יש מה להפסיד.

עמיר פרץ: אבל מיום ליום אנחנו מביאים את המזרח התיכון למצב שלכולם אין מה להפסיד.

עמיר פרץ: תראו מה מתרחש היום.

עמיר פרץ: בשטחי האוטונומיה שולטת הקיצוניות.

עמיר פרץ: בחלקים מסוימים בתוך מדינת ישראל, בקרב היהודים, מתחילה להשתלט הקיצוניות.

עמיר פרץ: בחלקים מסוימים בתוך ערביי ישראל מתחילה להשתלט הקיצוניות.

עמיר פרץ: כל האמירות הגדולות, גם של היהודים שבתוכנו, שאומרים שהם מסוגלים לחסום כל קיצוני יהודי שמחר ירצה, חס וחלילה, לעשות איזה פיגוע כדי להעיר את כל התסיסה הגדולה שבלאו הכי אנחנו נמצאים בה, מטעות.

עמיר פרץ: כנ"ל לחברי הערבים הישראלים, הם לא יכולים לשלוט שליטה מלאה, עם כל העובדה שהם קוראים לשקט, ואני שמח שהם מצליחים להרגיע את השטח, וגם אני ניסיתי לסייע בעניין.

עמיר פרץ: אני רוצה גם להגיד, שתרומתם של מנהיגי ערביי ישראל בעניין הזה היתה תרומה חשובה.

עמיר פרץ: חברי חבר הכנסת נסים זאב, זה לא פשוט; כמו שלך לא פשוט לגור בירושלים ולומר דברים מתונים בקהילה שאתה גר בה, כי אנשים נפגעים, באותה מידה מי שגר באום-אל-פחם ורוצה שלום עם הישראלים, קשה לו להתמודד מול הקיצוניות הזאת שחלקה נמצאת שם, ואסור לנו להביא למצב שהרחוב הישראלי יישלט על-ידי קיצונים בלבד.

עמיר פרץ: יש תפקיד לכל מי שיושב כאן לומר את הדברים באומץ.

עמיר פרץ: אני רוצה לפנות לחברי חברי הכנסת, ביום שבו כל אחד מוכיח כמה הוא יותר קיצוני, כמה הוא מסוגל להיות יותר מתלהם, לומר לכם ברגע הזה: כולנו צריכים לעצור רגע ולחשוב, עם כל הכאב ועם כל הצער, אסור לנו בשום פנים ואופן להפסיד את הסיכוי להחזיר את המזרח התיכון לשפיות.

עמיר פרץ: כי אם, חלילה, ניכנס לתהליך של הסלמה, כולם יפסידו מהעניין.

עמיר פרץ: יכול להיות שמישהו ינצח במלחמה, ואין לי ספק שמדינת ישראל חזקה מספיק לנצח במלחמה, אבל נזקי המלחמה הם נזקים קשים, והמלחמה הכי טובה גרועה מהשלום הכי גרוע, והשלום הכי גרוע טוב מהמלחמה הכי טובה.

עמיר פרץ: תודה רבה.

נעמי חזן: תודה.

נעמי חזן: חבר הכנסת אלי בן-מנחם, אני מבינה שנעדרת לדקות ספורות, ועל כן, שלוש דקות לך, ואחריך – חבר הכנסת שלום שמחון.

אלי בן-מנחם: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, בראשית דברי אני רוצה להביע תנחומים למשפחות השכולות ואיחולי החלמה מהירה לפצועי צה"ל ולפצועים האחרים, האזרחים.

אלי בן-מנחם: מה שקורה בתקופה האחרונה מזכיר לי את תקופת ה"פדאיון" של שנות ה-50, כאשר היו באים ופוגעים ויורים וגונבים ועושים דברים שלא ייעשו.

אלי בן-מנחם: אני מדבר גם על מה שקרה עם ערביי המדינה בתוך ישראל ומה שקורה בחוץ.

אלי בן-מנחם: מי שראה את הלינץ' המזעזע בחיילי צה"ל, חיילים במילואים, ברמאללה, לא האמין שבני-אדם מסוגלים לעשות דבר כזה.

אלי בן-מנחם: אני יודע שחיות פוגעות והורגות כדי לאכול.

אלי בן-מנחם: אבל לקחת אנשים, אחרי שהרגו אותם, להרוג אותם עוד פעם ועוד פעם, זה דבר מזעזע, זה מראה על סוג של אנשים שאני לא בטוח בכלל שהם בשלים להגיע לשלום.

אלי בן-מנחם: ולא רק זה, רוצים שליטה במסגד אל-אקצא, אבל הדבר הראשון שעושים, פוגעים בקבר יוסף, שזה מקום קדוש.

אלי בן-מנחם: שורפים בית-כנסת בהמשך.

אלי בן-מנחם: הורגים ורוצחים אנשים חפים מפשע, קושרים אותם ויורים בהם עשרות כדורים ושורפים אותם, וגוררים אותם.

אלי בן-מנחם: אני אישית לא נחשב כאיש ימין בכנסת – –

זאב בוים: אל תתנצל, אתה יכול עוד לעבור.

אלי בן-מנחם: – – אבל הדברים המזעזעים האלה שעברו עלינו הביאו אותנו למצב, ואולי למסקנה אחת, שאין עם מי לעשות שלום, ואולי הפלסטינים לא מוכנים ולא בשלים לעשות שלום, הם עדיין חיים בתקופת ה"פדאיון", ואולי הם צריכים איזה פסק זמן ארוך כדי להבשיל ושיהיו בהם מנהיגים כאלה שיוכלו לנהל מדינה.

אלי בן-מנחם: אני פונה מפה לראש הממשלה ומבקש ממנו: אם הם רוצים להקים מדינה בדרך חד-צדדית – אין בעיה, נדאג להפרדה טוטלית בינינו לבינם.

אלי בן-מנחם: כמו שברק מדבר בעד הפרדה כמה שיותר מהר, שהם יחיו את החיים שלהם עם הכלכלה שלהם וייכנסו עם אישורים לאיפה שהם רוצים ואנחנו ניכנס עם אישורים.

אלי בן-מנחם: נעשה הפרדה טוטלית, לא צריך טובות של אף אחד.

אלי בן-מנחם: בשביל שלום צריך שני צדדים, לא רק צד אחד.

אלי בן-מנחם: אני פונה מכאן לימין, לליכוד.

אלי בן-מנחם: רבותי, כולנו יודעים שהמצב הוא חמור למפלגות הדתיות ולכל המפלגות.

אלי בן-מנחם: הגענו למצב קשה מאוד במדינת ישראל, כאשר בתוך המדינה יש התפרעויות.

אלי בן-מנחם: זה קרה ביפו, וכמעט שאין יישוב שיש בו אוכלוסייה מעורבת ולא הגענו בו לזה.

אלי בן-מנחם: לא היינו צריכים להגיע לזה, כי הם חיים בתוך המדינה.

אלי בן-מנחם: כשאני הולך ליפו אני מרגיש כאילו אני בתוך הבית שלי, זה היה כאילו אין ערבי ויהודי, כולם נראו אותו דבר, כולם היו אותו דבר.

אלי בן-מנחם: אבל משהו קרה, וצריך להתגבר על זה ולפתור את הבעיות האלה כדי שזה לא יחזור על עצמו, כדי שלא נגיע למצב של גיס חמישי בתוך מדינת ישראל.

אלי בן-מנחם: צריך להתגבר על זה, כי זה דבר יותר מסוכן ממה שקורה מעבר לקו.

אלי בן-מנחם: אני פונה לאריק שרון, לראשי הליכוד: ממשלת חירום – חובה.

אלי בן-מנחם: תעזבו את הכיסאות בצד, תעזבו את המלחמות הקטנות בצד, כי צריך לגבש את העם.

אלי בן-מנחם: יש הרבה מתחים והרבה לחצים בקרב המתנחלים ובכל מקום.

אלי בן-מנחם: לכן צריך לגבש את העם, לעשות את הממשלה הזאת ביחד, ללכת בכוחות משותפים ולהגיד להם: סטופ, אתם רוצים – תקימו לכם מדינה, אנחנו נעשה את ההפרדה.

אלי בן-מנחם: כשיגיע היום, כשנהיה בשלים, וגם כשיאסר ערפאת יפסיק להשתמש ביום בתינוקות ובילדים קטנים ובלילה ברוצחים שפלים שיורים על גילה ועל אזרחים חפים מפשע במקומות אחרים, אולי כשיגיע היום הזה יגיע רוב הבית למסקנה שזה מה שצריך להיות ונלך ביחד.

אלי בן-מנחם: תודה.

נעמי חזן: תודה.

נעמי חזן: חבר הכנסת שלום שמחון, בבקשה.

נעמי חזן: אחריו – חבר הכנסת צחי הנגבי.

שלום שמחון: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, מדינת ישראל נמצאת היום בשעה קשה.

שלום שמחון: בימים אלו כולנו הופכים לפרשנים, וכל אחד מנסה לפרש את הצד השני.

שלום שמחון: הרבה חברים דיברו פה על הרשות הפלסטינית ועל היחסים שלנו אתה, ואני רוצה דווקא לדבר על החזית הפנימית שלנו עם ערביי ישראל.

שלום שמחון: אני רוצה לנצל את ההזדמנות שחבר הכנסת מח'ול נמצא פה ולדבר על השבר האמיתי שנגרם.

שלום שמחון: לפני כן, כדי לנסות לנקות את האווירה, אומר, שאני חושב שאסור שבמדינת ישראל משטרה תהרוג את אזרחיה.

שלום שמחון: זה כלל שצריך לשמור עליו בכל מחיר, גם אם ואדי-עארה יהיה סגור שבועיים.

שלום שמחון: זה דבר שאסור שיקרה, ולא משנה מי אשם ומי לא אשם.

שלום שמחון: אני רוצה לומר בלשון המעטה, שההתנהגות של חלק מהמנהיגות הערבית במדינת ישראל היתה לא נכונה ומוטעית.

שלום שמחון: אני גר באזור שבו יש 70% ערבים ו-30% יהודים.

שלום שמחון: הצורך שלנו בדו-קיום עם האוכלוסייה הערבית הוא צורך יומיומי.

שלום שמחון: זה לא שאתה הולך לקנות בבידיא כי שם יותר זול, אין דבר כזה, בית-המרקחת שלך נמצא בכפר הערבי, ה"סופר" שלך נמצא בכפר הערבי, הירקן שלך נמצא בכפר הערבי; זה לא שאתה הולך לשם כי זה יותר זול.

שלום שמחון: הדו-קיום הוא יומיומי, אין דבר אחר.

שלום שמחון: אני גר בגליל, ואני מכיר את הדו-קיום הזה כמעט מהיום שנולדתי.

שלום שמחון: כשאתה מגיע אל בית-המרקחת ומוצא שם שלט "מוות ליהודים", כשאתה מגיע ל"סופר" שלך ומוצא שם דגל שחור, או כשאתה מגיע לירקן שלך ומוצא שם – – –

עסאם מח'ול: ההנהגה הערבית – – –

שלום שמחון: חבר הכנסת מח'ול, הרי פתחתי באמירה שאף חבר כנסת לא אמר היום, שבמדינה דמוקרטית אסור שהמשטרה תהרוג את אזרחיה, פתחתי בעניין הזה.

עסאם מח'ול: – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: – – – בטבריה.

שלום שמחון: תן לי להגיד את שלי, אני אומר את זה בדם לבי ואני לא נחשד שאני שייך לקיצונים בבית הזה.

שלום שמחון: כשאתה מגיע לירקן שלך ומוצא את השלט הזה וכשאתה מגיע ל"סופר" שלך ומוצא את השלט הזה, אלה לא דברים שאתה יכול לעבור עליהם כאילו לא היו.

שלום שמחון: לא משנה מאילו מניעים זה בא.

שלום שמחון: אתה חי עם האנשים האלה 20, 30, 40 שנה, כמעט מהיום שנולדת, זה לא דבר שאפשר למחול עליו ואפשר לעבור עליו לסדר-היום.

שלום שמחון: זה דבר שנבנה במשך הרבה שנים, וזה דבר שאתם כראשי הציבור הערבי הייתם צריכים להוקיע.

עסאם מח'ול: – – –

שלום שמחון: חבר הכנסת מח'ול, אם אני עובר בחיפה בדרכי הביתה ונכנס לבית-המאפה, הוא שייך לערבי.

שלום שמחון: אני שואל אותו: תגיד, מה מצב הקונים שלך?

שלום שמחון: הוא אומר: תשמע, אני נמצא פה כמעט לבד.

שלום שמחון: יש פה הידרדרות פראית.

שלום שמחון: זה אומר שקורה לנו משהו שלא צריך שיקרה, כי בסופו של דבר החרם מתחיל להיות של כל אחד מאתנו באופן עצמאי.

שלום שמחון: בחלק הזה לא יעזור לאף אחד מאתנו, אנחנו מחויבים לבנות את הדו-קיום הפנימי בתוך מדינת ישראל מחדש בעשר אצבעות, ולכם יש אחריות גדולה יותר מאשר לנו, אף שגם לנו יש אחריות.

שלום שמחון: אסור לנו לשבור את היכולת שלנו לקיים את השכנות הזאת, את הדו-קיום הזה בתוך מדינת ישראל כמעט בכל מחיר ומעבר למחלוקות הקיימות בתוך הבית הזה.

שלום שמחון: תודה.

נעמי חזן: אני מודה לך.

נעמי חזן: חבר הכנסת צחי הנגבי, בבקשה, חמש דקות.

נעמי חזן: אחריו – חבר הכנסת יצחק כהן.

צחי הנגבי: גברתי היושבת-ראש, רבותי חברי הכנסת, שמעתי את ראש הממשלה.

צחי הנגבי: כולנו שמענו אותו.

צחי הנגבי: ברוח המאמץ שהאופוזיציה עושה להימנע ממתיחת ביקורת חריפה ובוטה כלפי מדיניות הממשלה בימים אלה, הייתי אומר אפילו – ביום של איום אלים על עצם קיומנו, אני לא אתווכח עם מה ששמעתי.

צחי הנגבי: יש לי מה לומר על כל פסקה מנאומו של ראש הממשלה, אבל במקום זאת אני מעדיף לפרט באוזני הכנסת מה ציפיתי שראש הממשלה יאמר – ולא שמעתי.

צחי הנגבי: גברתי היושבת-ראש, קיוויתי שבפעם הראשונה שמר ברק מופיע בכנסת הריבונית של מדינת ישראל לאחר פרוץ האלימות הערבית והתוקפנות המתעצמת והולכת, הוא ינצל את ההזדמנות הזאת להביט אל עיניהם של הפלסטינים, ובלשונו: "להביט אל הלבן שבעיניים", ויבהיר להם באלה המלים: אני, ראש ממשלת ישראל, הפכתי כל אבן כדי לספק את תביעותיכם המופלגות, שרבים, גם במפלגתי, גם בממשלתי, גם בקרב אזרחי עמי, עמדו עם שלטים וקבעו שאלה תביעות מופרזות ובלתי נסבלות.

צחי הנגבי: הפכתי כל אבן.

צחי הנגבי: אבל אתם הרמתם את האבנים האלה וניסיתם, וגם הצלחתם, לרוצץ בהם ראשים של לוחמינו, של אזרחינו.

צחי הנגבי: אני, ראש ממשלת ישראל, מילאתי את סעיפי הסכמי אוסלו שמחייבים אותי לתת בידיכם רובים – כדי שתעמדו, כפי שהתחייבתם, מול הטרור האסלאמי הקיצוני.

צחי הנגבי: אבל אתם לקחתם את הרובים האלה, שחררתם את בכירי ה"חמאס" ו"הג'יהאד האסלאמי" מבתי-הכלא, ויריתם ברובים – שממשלת ישראל העבירה לידיכם – מאות אלפי כדורים אל חיילים שסיירו יחד אתכם בתמימות לב בסיורים המשותפים, שהיו אמורים להבטיח את השלום; אל אזרחים שלווים בשכונה ירושלמית, בגילה; אל קשישים ואל נערים ונשים שטיילו על הר שומם; אל יישובים, אל ערים, אל כלי רכב ואל אוטובוסים של תלמידים.

צחי הנגבי: לא הפסקתם לירות, ואתם יורים גם בעצם הרגעים שאני מדבר אליכם.

צחי הנגבי: ציפיתי שראש הממשלה יאמר: אני, ראש ממשלת ישראל, האמנתי בכם – ואתם בגדתם באמוני.

צחי הנגבי: אני, ראש ממשלת ישראל, עמדתי והדפתי ביקורת מפיהם של אלה שאמרו לי השכם והערב, שהשנאה שלכם כלפינו נותרה בוערת ועיוורת כפי שהיתה לאורך עשרות השנים האחרונות.

צחי הנגבי: אבל בלינץ' הקניבלי שביצעתם ברמאללה, בטירוף שניבט מעיניכם כשהרחתם את הדם היהודי, בהסתה הפרועה שניגרת מלשונכם, מכלי התקשורת שלכם, מדברי מנהיגיכם, כנהרות של שטנה ושל ארס, רק הוכחתם לי, לי ראש ממשלת ישראל מהשמאל, שאמונתי בכם היתה אמונת שווא.

צחי הנגבי: ציפיתי מראש הממשלה לומר: מכאן ואילך ממשלת ישראל לא תבליג עוד, לא תתאפק עוד, לא תרסן עוד את עצמה, ובזאת תסכן שוב ושוב חיים.

צחי הנגבי: ציפיתי שראש הממשלה יעמוד – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: – – –

צחי הנגבי: – – חבר הכנסת דהאמשה, ויזהיר, שאתם מובילים את עצמכם, את עמכם, לטרגדיה מן הסוג שאחרי זה אתם מגדירים אותה כ"נכבה", כאסון, וציפיתי, גברתי היושבת-ראש, שראש הממשלה – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: – – –

צחי הנגבי: – – יאמר לפלסטינים, לחברי הכנסת הערבים אזרחי ישראל, שאי-אפשר להחליש את כוח העמידה של העם היהודי.

צחי הנגבי: לא באלימות, לא באיומים, אי-אפשר לשבור אותנו – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: – – –

צחי הנגבי: – – וכך היה לאורך כל ההיסטוריה היהודית: לא בפוגרומים ולא בכבשנים, לא בגרדומים ולא בפרעות – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: – – –

צחי הנגבי: – – ובחמש המלחמות שכפיתם עלינו – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: – – –

צחי הנגבי: גברתי, אפשר לקבל את הגנתך?

צחי הנגבי: זה מספיק; רק אמרתי וכבר – – –.

צחי הנגבי: כל הכבוד.

נעמי חזן: אתה רואה?

צחי הנגבי: בחמש המלחמות.

צחי הנגבי: ציפיתי מראש הממשלה לומר, בעיקר לחברי הכנסת הערבים: חמש המלחמות שמדינות ערב כפו עלינו כדי לקעקע את אחיזתנו בארץ הקטנה והאהובה והיחידה שיש לנו רק העמיקו את שורשינו כאן ואת מחויבותנו לכל רגב כאן.

נעמי חזן: חבר הכנסת הנגבי.

צחי הנגבי: ציפיתי מראש הממשלה, גברתי, כשאני מסכם, ציפיתי שראש הממשלה יסכם את נאומו ויאמר, שכל אלה במהלך ההיסטוריה העולמית, מרומי ועד יוון, שהרימו יד רצחנית כדי להעביר אותנו מן העולם הזה, הם חלפו להם אל השוליים של דברי ימי תבל, ואילו אנחנו נותרנו כאן נחושים, מאמינים ומשוכנעים בצדקתנו יותר מאי פעם.

צחי הנגבי: וגם אתכם, את הפלסטינים, היה צריך ראש הממשלה לומר, ננצח.

צחי הנגבי: אם תרצו שלום – ידנו מושטת.

צחי הנגבי: אם לא תרצו שלום – אנחנו נעמוד איתן.

נעמי חזן: תודה.

צחי הנגבי: גברתי – – –

נעמי חזן: תודה, אדוני.

נעמי חזן: תודה.

צחי הנגבי: אני מסכם.

צחי הנגבי: ראש הממשלה היה צריך לומר את הדברים האלה.

צחי הנגבי: הוא לא אמר זאת, התאכזבנו.

צחי הנגבי: עדיין הוא יוכל לומר זאת בהזדמנות אחרת, ואם לא יאמר זאת הוא, אולי ראש הממשלה הבא יאמר את זה.

נעמי חזן: אני מודה לחבר הכנסת הנגבי.

נעמי חזן: חבר הכנסת מיכאל נודלמן, בבקשה, ואחריו – חברת הכנסת יהודית נאות.

נעמי חזן: חברי הכנסת, אם אתם רוצים להתחלף עם חברי סיעתכם, אנא, הודיעו לסגן המזכיר.

נעמי חזן: חבר הכנסת נודלמן, בבקשה.

מיכאל נודלמן: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, הקשבתי לנאומו של ראש הממשלה, ושום דבר חדש לא גיליתי.

מיכאל נודלמן: מה שנאמר פה על-ידי אהוד ברק אני שומע כל יום ברדיו ובטלוויזיה.

מיכאל נודלמן: ראש ממשלת ישראל לא הסביר כיצד נקלענו בתוך חודש למצב שכזה, מה הביא אותנו לתוצאות כאלה ואילו צעדים צריך לנקוט על מנת להשליט סדר באזור ולהבטיח ביטחון לאזרחים ושלמות טריטוריאלית למדינתנו.

מיכאל נודלמן: לראש הממשלה לא היה אומץ להודות בטעויות שלו, שעשה במשא-ומתן עם היושב-ראש הפלסטיני.

מיכאל נודלמן: ממשלות ויתרו ויתורים מרחיקי לכת, הלכנו לקראת הפשרות, אך ערפאת לא התחשב בשום דבר.

מיכאל נודלמן: לאחר הסכם "וואי" אף אחד לא בדק את היישומים של ההסכם על-ידי ערפאת.

מיכאל נודלמן: אותו דבר מה שקרה אחרי הפסגה במצרים.

מיכאל נודלמן: ומה יצא לנו מזה היום?

מיכאל נודלמן: יורים על ירושלים, רואים את מעשי הלינץ' האכזריים, ורק היום נורה למוות מאבטח של המוסד לביטוח לאומי במזרח-ירושלים וחברו לעבודה פצוע אנושות ונלחם על החיים.

מיכאל נודלמן: אזרחי ישראל איבדו את הביטחון בארץ.

מיכאל נודלמן: הטילים של ה"חיזבאללה" הוצבו למטרת הערים והיישובים בצפון, ועל ההסלמה האפשרית באזור מדווח הרמטכ"ל מופז.

מיכאל נודלמן: האם זה לא מספיק על מנת להבין לאן הגענו?

מיכאל נודלמן: כוח ההרתעה שלנו נמדד לא רק על-ידי כלכלה חזקה וצבא איתן, אלא בראש ובראשונה על-ידי מוכנות להגן על מדינתנו ועל אזרחינו.

נעמי חזן: חבר הכנסת ישראל כץ, אתה קצת מפריע לנואם.

מיכאל נודלמן: שמעתי פה נאומים של כמה מחברי הכנסת על הצורך לסגת מההתנחלויות פסגות, נצרים, ויש חברי כנסת שמוכנים לחלוקת ירושלים כדי להגיע לשלום עם הפלסטינים.

מיכאל נודלמן: על איזה שלום אתם מדברים?

מיכאל נודלמן: ערפאת לא מקבל חלק שהוא רצה לקבל.

מיכאל נודלמן: הוא כמו קאובוי: יורה בהכול.

מיכאל נודלמן: עם מי אנחנו רוצים להגיע לשלום?

מיכאל נודלמן: אני מבין שאפשר להגיע לשלום עם העם הפלסטיני, אבל עם ערפאת אני חושב שאי-אפשר להגיע.

מיכאל נודלמן: האם עד כה לא ברור שלא מדובר פה על התנחלויות או על חלק מירושלים?

מיכאל נודלמן: הרי מדובר על ארץ-ישראל שלמה ועל ירושלים כו-לה.

מיכאל נודלמן: ומי שחושב שבאמצעות הנסיגה הנוספת וויתורים וכניעה לדרישות של ערפאת אנחנו נפתור את הבעיה, טועה.

מיכאל נודלמן: מי שמוותר עד אין סוף, מחליש את עמדתו ומחזק את האויב.

מיכאל נודלמן: כעת מדינתנו עוברת מבחן רציני על הישרדות.

מיכאל נודלמן: כולם רוצים שלום, אבל אם אנו רוצים לראות את כל שטחי ישראל מתחת לדגל פלסטין, עלינו להמשיך באותה מדיניות חלשה.

מיכאל נודלמן: אם אנחנו רוצים לשמור על כבודנו ועל עוצמתנו, אנחנו נצטרך לבחור במדיניות אחרת ובממשלת חירום רצינית.

מיכאל נודלמן: תודה.

נעמי חזן: אני מודה לך.

נעמי חזן: חברי הכנסת, אני אכריז על סדר הדוברים כדי שלא יהיו כאן אי-הבנות.

נעמי חזן: יש פה בעיה: הדוברת הבאה אמורה להיות חברת הכנסת יהודית נאות, ואני לא רואה אותה, ואחריה – חברת הכנסת לימור לבנת.

נעמי חזן: משום ששתיהן לא נמצאות, אני אתן את רשות הדיבור לחבר הכנסת עסאם מח'ול.

נעמי חזן: אחריו – חברת הכנסת לבנת, אחריה – חברת הכנסת יעל דיין, ואחריה – חבר הכנסת איוב קרא.

נעמי חזן: חברת הכנסת נאות, הגעת, אבל את באיחור, אז אני אתן לחבר הכנסת עסאם מח'ול ואת אחריו.

נעמי חזן: אני מבקשת, הרשימות מפורסמות אתם יודעים בדיוק איפה ומתי.

נעמי חזן: חבר הכנסת מח'ול, בבקשה.

עסאם מח'ול: גברתי היושבת-ראש, מה שחשוב – שאהוד ברק ברח משלום.

עסאם מח'ול: אהוד ברח משלום וחיפש מקלט בזרועותיו של הפירומן אריק שרון, ואנחנו לא נשכח ולא נסלח.

עסאם מח'ול: אנחנו יודעים מההיסטוריה של אהוד ברק, שהוא התחפש לא פעם בצורות שונות והתחזה בדרך לביצוע פעולות שנגמרו בהרג אנשים.

עסאם מח'ול: השאלה הכואבת היא, האם אהוד ברק התחזה גם הפעם לאיש השלום, מנהיג השלום, מנהיג שיביא שלום, שוויון, ויגן על הדמוקרטיה, והוא בורח לנו הפעם?

עסאם מח'ול: האם הוא התחזה והביא אותנו עד הלום, עד פיצוץ תהליך השלום ועד פריצת השנאה והאיבה והדם שאנחנו חיים בצלם?

עסאם מח'ול: אנחנו יודעים שלא היה רוב שיביא שלום בכנסת הזאת, וממשלת ברק היתה במשבר.

עסאם מח'ול: היה ברור שיש שתי אופציות, שתי אפשרויות, לצאת מהמשבר הזה, וניצבו שתי האפשרויות בפני אהוד ברק: או שהוא מביא הסכם שלום צודק עם הפלסטינים והולך לבחירות, והוא מנצח בבחירות ונכנס להיסטוריה כגיבור של שלום; או שהוא מפוצץ את תהליך השלום ומחפש את המקלט שלו בזרועותיו של אריק שרון, יוצר את מצב החירום כדי לשרוד במסגרת ממשלת חירום.

עסאם מח'ול: כנראה ברק דאג להפוך כל אבן כדי להוכיח שאין פרטנר לשלום מכיוון שהוא בחר באופציה השנייה.

עסאם מח'ול: הוא הפך כל אבן כדי להוכיח שאין דרך להשגת שלום, ולא במקרה אנחנו שומעים את המתקפה הזאת מעל הבמה כאן היום נגד השלום ונגד פרטנרים לשלום.

עסאם מח'ול: הגיע הזמן להעמיד למבחן בפני הציבור הישראלי את המיתוס שברק עשה הכול.

עסאם מח'ול: איך אמרו?

עסאם מח'ול: הוא הפך את הכיסים של מדינת ישראל בקמפ-דייוויד, וכל מה שאפשר להביא כדי להשיג שלום הוא עשה.

עסאם מח'ול: מראית עין והסחת דעת.

עסאם מח'ול: זה לא נכון.

עסאם מח'ול: חשוב לשאול את השאלה, מה היה לאהוד ברק בכיסים כשהוא נסע לקמפ-דייוויד.

עסאם מח'ול: הוא אמר בצורה הגלויה ביותר, ואנחנו האמנו לו ואנחנו לקחנו אותו ברצינות, אולי בשונה מכל האחרים; הוא אמר: אני אלך לקמפ-דייוויד עם הלאווים שלי, עם הקווים האדומים, והוא אמר, שאם לא יושג הסכם שלום בקמפ-דייוויד, תהיה התפוצצות ותהיה שפיכות דמים.

עסאם מח'ול: אהוד ברק ידע מה הוא מדבר.

עסאם מח'ול: הוא רצה להכתיב לפלסטינים הסכם שלום ללא סיום הכיבוש.

עסאם מח'ול: הוא רצה להכתיב לפלסטינים הסכם שלום ללא הורדת ההתנחלויות.

עסאם מח'ול: הוא רצה להכתיב לפלסטינים הסכם שלום ללא ירושלים המזרחית.

עסאם מח'ול: הוא רצה להכתיב הסכם שלום ללא פתרון וללא התייחסות לשאלת הפליטים.

עסאם מח'ול: הסכם שלום כזה הוא בלתי אפשרי כי אין פרטנר לזה בצד הפלסטיני.

עסאם מח'ול: אבל תשמעו את הדברים של השר, היונה הצחורה, בממשלת ברק, השר בן-עמי.

עסאם מח'ול: הוא אומר: לא שאין פרטנר לשלום בצד הפלסטיני בכל מקרה, אין פרטנר למתווה שאנחנו התווינו יחד עם האמריקנים, ואם הצד הפלסטיני חושב שהוא רוצה לפתור את הבעיה ולהשיג שלום על בסיס החלטות האו"ם, על בסיס הלגיטימיות הבין-לאומית, אנחנו לא נהיה פרטנר.

עסאם מח'ול: אנחנו חושבים שזאת האמת, שממשלת ישראל, ממשלת ברק, לא היתה בשלה כדי להגיע להסכם שלום צודק, המבוסס על הלגיטימיות הבין-לאומית, כי אין אפשרות לשלום אחר.

נסים זאב: – – –

עסאם מח'ול: אנחנו קוראים מכאן לכל אלה שמתלהמים נגד העם הפלסטיני והנהגתו היום: יש דרך אחת, על בסיס ביצוע החלטות האו"ם, ביצוע הסכמי אוסלו.

עסאם מח'ול: מי שברח מביצוע הסכמי אוסלו והסכמי הביניים זה לא יאסר ערפאת אלא זה אהוד ברק, בהחלטה מודעת, בכפייה, כשוויתר על הסכם הביניים ועל הפעימה השלישית.

עסאם מח'ול: אי-אפשר לרמות את העם כל הזמן.

עסאם מח'ול: הגיע הזמן לדעת מי הוא שמפוצץ את תהליך השלום במשוואה הזאת.

נעמי חזן: תודה, חבר הכנסת מח'ול.

נעמי חזן: חברת יהודית נאות, ואחריה – חברת הכנסת לימור לבנת.

נעמי חזן: חברת הכנסת נאות, לרשותך ארבע דקות.

יהודית נאות: גברתי היושבת-ראש, רבותי חברי הכנסת, שינוי תמכה בכינונה של ממשלת חירום לאומית לתקופה מוגבלת, כאשר כוונתה היתה שזו תהיה ממשלה שתעסוק אך ורק בנושאים המרכזיים שמהווים היום צורך חיוני במדינה.

יהודית נאות: להוותנו, ולמרות המצב, אנו מגלים, שתחושת האין-אונים של הציבור, האי-בהירות לגבי הדרך שאליה אנחנו הולכים, אינן מדאיגות כנראה חלק מיושבי הבית הזה.

יהודית נאות: להם אצה הדרך להמשיך ולהעביר דווקא בשעה זו את חוק ההשתמטות משירות צבאי.

נסים זאב: – – –

יהודית נאות: לכך לא הסכמנו, חבר הכנסת זאב, וגם לא נסכים, בעיקר בעת חירום זו, כאשר בנינו המתגייסים נמצאים בשוחות.

יהודית נאות: אני רוצה להדגיש, שהאירועים בשבועות האחרונים ממלאים אותי עצב וחרדה.

יהודית נאות: כל חיי הבוגרים ראיתי הבדל מהותי בין ערביי ישראל אזרחי המדינה לבין הפלסטינים בשטחים.

יהודית נאות: אבל ההתבטאויות של מנהיגי הציבור הערבי וההתנהגות שלהם, לרבות היום בכנסת, מוליכים אותי ואת שכמותי למסקנה, שייתכן שחברי הכנסת המייצגים את הציבור הערבי אינם מבחינים באותו הבדל שאני חייתי עמו והאמנתי בו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: זה פתרון קל.

יהודית נאות: הצטערתי מאוד, חבר הכנסת דהאמשה, על העיתוי האומלל שבו בחרתם לבטא את המחאה על האפליה המתמשכת נגדכם – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: – – –

יהודית נאות: אמור לי, בבקשה, מה יכול להיות הגורם לחבר כנסת ערבי מחיפה או לערבי מנצרת, נוצרי, למחות דווקא על ביקורו של חבר הכנסת שרון בהר-הבית, אם לא הייתם עושים את הקישור האומלל בין המחאה האזרחית, הלגיטימית, שבחלקה הגדול צודקת, לבין האירועים בשטחים?

יהודית נאות: אני מאמינה שנים רבות בשוויון זכויות לכול, ואני מאמינה שיש לי גם קבלות בנושא.

יהודית נאות: לכן אני אומרת לכם היום, שאתם צריכים לעשות חשבון נפש ולחשוב איך הבאתם את עצמכם לגול העצמי הזה.

מוחמד כנעאן: – – –

יהודית נאות: אתם יודעים, חבר הכנסת כנעאן, כמה זמן ייקח לנו לתקן את השבר הזה?

מוחמד כנעאן: אנחנו אשמים?

יהודית נאות: הרבה מאוד חינוך והרבה מאוד סובלנות.

יהודית נאות: לכן אני מציעה לכם, אל תתפלאו ואל תקוננו על הזעזוע שאחז בנו, הציבור היהודי.

יהודית נאות: אף לא אחד רוצה להרגיש מאוים בביתו ובמדינתו.

יהודית נאות: הדבר הזה הוא חסר תקנה להרבה זמן.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: – – –

יהודית נאות: חבר הכנסת דהאמשה, תדבר בתורך.

יהודית נאות: אני נחרדת לשמוע קריאות של מוות לזה ומוות לזה.

יהודית נאות: לא זו הדרך ש-52 שנה אנחנו מנסים להחדיר פה.

יהודית נאות: לכן, אתם צריכים לחשוב היטב היטב.

יהודית נאות: אני רוצה גם לנצל את ההזדמנות הזאת ולקרוא לכל הסטודנטים באוניברסיטאות: תעסקו בלימודים, תעסקו בזכויות הסטודנטים שצריך לעסוק בהן, ואל תגררו את ההתלהמות אל הקמפוסים.

יהודית נאות: זה לא הזמן.

יהודית נאות: למשטרת ישראל יש הרבה מאוד תפקידים חשובים בימים האלה.

יהודית נאות: היא צריכה לאבטח את הילדים שלנו בדרכם לבתי-הספר.

יהודית נאות: אני רוצה לסיים במשטרת ישראל ואני רוצה לפנות לשר בן-עמי: זה לא הזמן להיזכר שבעת הפגנות המשטרה צריכה להשתמש באמצעים שאינם יריות.

יהודית נאות: זה ביזיון, זה דבר שאני בושה ונכלמת בו.

יהודית נאות: בכך אני חושבת שאתם צודקים.

יהודית נאות: הייתי נותנת כתף אלמלא חשתי מאוימת.

יהודית נאות: אדוני היושב-ראש, אני מודה לך על הסבלנות.

גדעון עזרא: תודה רבה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: את מאוימת אבל יש כאלה שנהרגים.

גדעון עזרא: חברת הכנסת לימור לבנת, ואחריה – חברת הכנסת יעל דיין.

גדעון עזרא: חברת הכנסת לבנת, לרשותך שש דקות.

לימור לבנת: אדוני היושב-ראש, היום נרצחו עוד שני יהודים בירושלים, פה, לא רחוק מאתנו, ועוד אחד פצוע קשה ונאבק על חייו, והתשובה של הממשלה היא, שפרס נוסע מחר להיפגש עם ערפאת, שברק מודיע הערב שהוא החליט לנסוע בשבוע הבא לארצות-הברית להמשך המשא-ומתן – – –

מוסי רז: מה עשתה הממשלה של נתניהו כשנהרגו חיילים?

לימור לבנת: ומה התשובה של הממשלה?

לימור לבנת: התשובה של הממשלה, כמו התשובות של הממשלה במהלך החודש האחרון על פגיעה ביהודים, על רצח יהודים, ע לפגיעה חוזרת ונשנית באנשים, על ניסיונות חוזרים ונשנים להמאיס את החיים כאן, לא לאפשר חיים נורמליים; התשובה של הממשלה היא עוד התקפלות ואי-תגובה.

לימור לבנת: ואזרחי המדינה הגרים, למשל, בגילה, כל לילה, זה כמה שבועות, כל יום, אבל בעיקר בלילות, חוששים לביטחונם האישי.

לימור לבנת: יורים להם לתוך הבתים.

לימור לבנת: ילדים, נשים, מבוגרים, גברים – כולם ביחד חיים לילה-לילה תחת איום מתמיד של ירי לתוך בתיהם, והממשלה הזאת לא מסוגלת לתת להם את הביטחון, את הביטחון למדינת ישראל ואת הביטחון האישי לאזרחי מדינת ישראל, אותו ביטחון שהיא התחייבה לתת.

אבשלום וילן: זאת דמגוגיה.

אבשלום וילן: מה את מציעה לעשות?

גדעון עזרא: חבר הכנסת וילן, מה קרה?

לימור לבנת: חבר הכנסת וילן, בינתיים עוד לא אמרתי אף לא מלה אחת שאתה יכול להגדיר כדמגוגיה או לא, דיברתי על עובדות.

לימור לבנת: האם לא נכון, חבר הכנסת וילן, שלילה-לילה יורים על גילה, ואנשים שם פוחדים, ויורים להם לתוך הבתים?

לימור לבנת: זה לא נכון?

לימור לבנת: זו דמגוגיה?

לימור לבנת: האם לא נכון שהממשלה הזאת אינה מסוגלת לתת ביטחון למדינה וביטחון אישי לאזרחי המדינה?

לימור לבנת: זה לא נכון?

לימור לבנת: האם לא נכון שדווקא תחת ממשלת ה"שלום" הזאת הגענו להידרדרות ביטחונית שבה אזרחים פוחדים ללכת למקומות?

מוסי רז: – – –

לימור לבנת: ממשלת השלום, שרוצה שלום, ששואפת לשלום, שמוכנה לוותר בשביל השלום.

לימור לבנת: ודאי, אתם הבאתם אותנו לאחד המצבים הקשים ביותר שמדינת ישראל היתה בהם – לא מבחינה אסטרטגית, זה אולי לא איום אסטרטגי שכרגע ממומש בצורה הזאת, למזלנו, אבל למצב שבו אין כמעט מקום במדינה שאפשר ללכת אליו בלי שיהיה חשש, ואכן אנשים לא הולכים.

לימור לבנת: תראו מה קורה, תראו את הביטולים במלונות, תראו את הקניונים הריקים, תראו מה קורה בתוך הבתים, בכל מקום.

לימור לבנת: אנשים פוחדים כאן במדינה.

לימור לבנת: והממשלה, מה היא עושה?

לימור לבנת: קודם היא מציבה שני טנקים בגילה, אחרי זה היא מוציאה את שני הטנקים – – –

נסים זאב: רק אחד.

לימור לבנת: ואחר כך אומר ראש הממשלה, וחוזר ואומר: אנחנו נדע מה לעשות.

לימור לבנת: נו, כמה פעמים אפשר לומר את זה?

מוסי רז: מה הממשלה שלכם היתה עושה?

אבשלום וילן: כבוד היושב-ראש, נהרגו 15 חיילים – – –

גדעון עזרא: חבר הכנסת וילן, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

גדעון עזרא: תן לה לדבר.

לימור לבנת: האם חבר הכנסת וילן וחבר הכנסת רז, אשר הם חברי כנסת, אחד מהם אפילו, אני יודעת, שירת ביחידה מאוד חשובה, לא מבינים מה שמבין, למשל, זאב שיף, שכתב בעיתון "הארץ" לפני כמה ימים, מה שמבינים אחרים: שאנחנו הולכים ומאבדים את כושר ההרתעה שלנו, שהאיומים הריקים מתוכן, שכולם יודעים שלא עומד מאחוריהם שום דבר, שאיש לא מתכוון לממש אפילו את חלקם – האם זה לא ברור שאנחנו הולכים ומאבדים את כושר ההרתעה שלנו כלפי בדיוק אותם איומי טרור, אותם איומים אסטרטגיים שקיימים מעלינו?

אבשלום וילן: אולי הבעיה איננה – – –

לימור לבנת: ולכן הבעיה היא אחת בלבד, הבעיה היא שיש ראש ממשלה, ראש ממשלת ישראל, אהוד ברק, שנכשל והכשיל.

לימור לבנת: אני במקום חברי הכנסת מהשמאל הייתי מתחבאת פה מתחת לשולחן.

לימור לבנת: במקומכם לא הייתי יושבת כאן וצועקת.

לימור לבנת: אתם, שכל התזה שלכם, שכל תפיסת העולם שלכם קרסה והתמוטטה לנגד העיניים – – –

מוסי רז: אנחנו במקומך לא היינו עומדים פה.

לימור לבנת: כל מי שחשב שככל שנוותר יותר כך יהיה לנו יותר שלום, הבין שככל שמוותרים יותר, ככל שמדינת ישראל מוותרת יותר, ככל שממשלת ישראל מוותרת יותר, כך הפלסטינים מפרשים את זה יחד עם ערביי ישראל כחולשה – –

מוסי רז: תגידי שם של כפר אחד שנתנו להם.

לימור לבנת: – – הם חושבים שמדינת ישראל חלשה, הם רואים אתכם ומבינים שאתם חלשים.

גדעון עזרא: מוסי רז, מספיק.

לימור לבנת: יש להם רק טעות אחת.

זאב בוים: לימור לבנת, אל תבלבלי אותם עם העובדות.

קריאות: – – –

גדעון עזרא: אין לה הרבה זמן, לא הפרענו לכם, אל תפריעו לנו.

גדעון עזרא: קדימה.

לימור לבנת: הטעות היחידה של הפלסטינים היא לא בפרשנות שהם נותנים למה שעושה הממשלה; הטעות היחידה של הפלסטינים היא, שהם חושבים שכל המנהיגות של מדינת ישראל, שכל התושבים, שכל האזרחים חלשים, בעלי חוסן נפשי כמוכם, וזה לא כך, זה לא נכון.

לימור לבנת: נכון, יש כאלה, אני לא אומרת, יש שמאל ישראלי, ובאמת החוסן הנפשי שלו נמוך – –

אבשלום וילן: את החוסן הנפשי שלך ראינו.

אבשלום וילן: יש לך חוסן נפשי יותר גבוה מאשר לנו?

לימור לבנת: – – נמוך, נמוך מאוד.

אבשלום וילן: אני מציע לך לקחת את הדברים שלך בחזרה.

לימור לבנת: אני מבקשת ממך, אתה מפריע כל הזמן, הרי בלאו הכי לא שומעים אותך.

לימור לבנת: אבל יש בעיה, אתם – – –

אבשלום וילן: מי שיש לו חוסן נפשי, לא מנהיג כמוך.

גדעון עזרא: אבו וילן, אני קורא אותך לסדר פעם שנייה.

לימור לבנת: חבר הכנסת וילן חושב, שאם הוא יצעק ישמעו אותו יותר, אבל בסופו של דבר שומעים אותי.

לימור לבנת: אתם פוחדים מהצל של עצמכם.

לימור לבנת: אתם חושבים שאם תוותרו ותתקפלו יהיה פה שקט.

לימור לבנת: לא יהיה פה שקט, לא יהיה פה שקט ככל שנתקפל ונוותר יותר, רק אם נעמוד על שלנו.

לימור לבנת: אין דרך אחרת כאן, והפלסטינים צריכים לדעת, וערביי ישראל צריכים לדעת ואויבינו מסביב וגם אלה שחתמנו אתם על הסכמי שלום, אם הם עושים קולות ואם הם מזיזים כלים, הם צריכים לדעת שלמדינת ישראל יש חוסן נפשי, יש חוסן צבאי ויש חוסן אסטרטגי.

לימור לבנת: ואנחנו לא נאפשר לאף אחד, לאף אדם, לאף מנהיג, לאף מדינה, לאף ישות, לאף רשות – לא נאפשר לגרום לנו שנחיה תחת איומים, תחת פחד, תחת טרור.

לימור לבנת: מחכים יום, יומיים, רואים מה קורה, אבל מה שקרה כאן זה ביזיון לכולנו.

לימור לבנת: העובדה שלא חילצו – – –

גדעון עזרא: תודה.

גדעון עזרא: את צריכה לסיים.

מוסי רז: לא חילצו אותו בגללך.

מוסי רז: כשנתניהו רצה לצאת משם את רצית שנהיה שם – –

לימור לבנת: לי עם אדם כמוך, חבר הכנסת מוסי רז, ששונא, פשוט שונא, רוצה לעקור את כל ההתנחלויות – –

מוסי רז: – – לך יש אחריות אישית למה שקרה שם, תשתקי ותתביישי.

לימור לבנת: – – עם אדם שמדבר על חרם על מוצרי התנחלויות, אין לי ויכוח.

לימור לבנת: השנאה העצמית הזאת שלך פשוט מעוררת תיעוב.

מוסי רז: הוא נהרג שם בגללך.

לימור לבנת: סליחה, שיחזור בו.

גדעון עזרא: חבר הכנסת מוסי רז, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

גדעון עזרא: חברת הכנסת לימור לבנת, את צריכה לסיים.

לימור לבנת: אני אסיים, אבל, אדוני היושב-ראש, אני לא האשמתי כאן אף אחד במותו של מישהו, אני אמרתי שהיתה מדיניות שגויה שמובילה לאותה חולשה ולאותן התקפות.

לימור לבנת: אומר כאן באולם חבר הכנסת מוסי רז "הוא נהרג בגללך", הוא מדבר על סמ"ר יוסף מדחת, שנהרג בקבר יוסף, וחזר על זה כמה פעמים – –

מוסי רז: נכון.

לימור לבנת: – – והנה, גם עכשיו – – –

גדעון עזרא: אני מציע שתחזור בך.

לימור לבנת: אני מבקשת שיחזור בו מדבריו.

מוסי רז: בגללה נשארנו שם.

גדעון עזרא: אני מציע שתחזור בך.

גדעון עזרא: אין סוף לדברים האלה.

גדעון עזרא: אני מבקש שתחזור בך.

קריאות: – – –

גדעון עזרא: במסגרת הרצון שתהיה כנסת שקטה, אחד הדברים שנקבעו, שהאנשים יימנעו מקריאות ביניים בסגנון הזה, ואם לא, הם יצטרכו לעזוב את האולם, ויישלחו לוועדת האתיקה.

גדעון עזרא: אני מציע שתחזור בך.

מוסי רז: אני לא חוזר בי.

מוסי רז: נתניהו רצה לצאת מקבר יוסף – – –

לימור לבנת: אני לא אאפשר לו בקריאות ביניים להגיד – – –

זאב בוים: זה בהסכם של ממשלת ישראל.

נסים זאב: – – –

גדעון עזרא: חבר הכנסת זאב.

גדעון עזרא: חבר הכנסת מוסי רז, אתה חוזר בך?

מוסי רז: אני לא חוזר.

גדעון עזרא: אני מבקש ממך לצאת מהאולם.

מוסי רז: קרא אותי לסדר, אני אצא.

גדעון עזרא: אני לא אקרא.

גדעון עזרא: לפי ההבנות החדשות עכשיו, אני אבקש ממך לצאת מהאולם.

מוסי רז: אתה חושב שזה ישנה את העובדה שבגללה נהרג חייל?

מוסי רז: (חבר הכנסת מ' רז יוצא מאולם המליאה.

מוסי רז: )

גדעון עזרא: אני מציע להעביר ליושב-ראש הכנסת ולוועדת האתיקה את הדברים שנאמרו, שבגללה נהרג החייל בקבר יוסף.

לימור לבנת: אני מודה לך.

גדעון עזרא: – – – שבגללה נהרג האיש בקבר יוסף.

אבשלום וילן: – – –

לימור לבנת: אני מודה לך, אדוני היושב-ראש, על כך שאתה עשית לדעתי את הדבר הנכון.

לימור לבנת: צריך להיות איזה גבול גם לוויכוח בינינו – –

גדעון עזרא: תודה.

גדעון עזרא: לימור, את צריכה לסיים.

לימור לבנת: – – וצריכים להיות גבולות גם לעניין הזה.

לימור לבנת: ולכן, אדוני היושב-ראש, ובזה אני מסיימת – אני מודה לך על ההגנה ואני בוודאי ארצה לעקוב יחד עם חברי מה קורה לתלונה הזאת שתוגש לוועדת האתיקה.

לימור לבנת: אני מבינה שאתם תגישו תלונה לוועדת האתיקה.

גדעון עזרא: כן, כן, למזכירות הכנסת.

לימור לבנת: תוגש התלונה לוועדת האתיקה על-ידי היושב-ראש.

לימור לבנת: אני מודה.

לימור לבנת: אני רוצה לסיים ולומר – אנחנו צריכים לעמוד מול המדיניות הפסולה הזאת.

לימור לבנת: אנחנו צריכים לעמוד מולה וצריכים להחליף אותה במדיניות אחרת, שפויה יותר, נכונה יותר, שתוביל גם לתוצאות טובות יותר.

לימור לבנת: תודה רבה.

גדעון עזרא: תודה רבה.

גדעון עזרא: חברת הכנסת יעל דיין, ואחריה – חבר הכנסת איוב קרא.

גדעון עזרא: יעל, יש לך שלוש דקות.

יעל דיין: הבדל הגבהים בינינו, חברת הכנסת לבנת, מקשה עלי מאוד בסידורים הטכניים, אבל יש בינינו, כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, גם הבדלים בהתייחסות לדברים וגם הבדלי השקפות.

יעל דיין: אני רוצה לעסוק בנושא אחד קטן, פצפון, שמתייחס לדבר שגם חברת הכנסת לבנת העלתה וגם אחרים, והוא סדרה של האשמות לשני הצדדים ובכיוונים שונים מי מחבל בחוסן הנפשי שלנו.

יעל דיין: וההאשמות ההדדיות האלה נגררות ואולי כולנו נגררים – – – סליחה, חבר הכנסת ריבלין, אתה כמעט אף פעם לא מפריע לי.

יעל דיין: לא שמת לב שאני כאן.

ראובן ריבלין: סליחה, אני מתנצל.

יעל דיין: אנחנו נגררים לדבר שמחבל בחוסן הנפשי שלנו.

יעל דיין: אם אנחנו מגיעים לנקודה שבה אנחנו קובעים מי אשם במות אנשים שנהרגו, או שהם נפגעו בצד זה או בצד אחר ואנחנו מטילים אשמה, זה דבר שאין כמוהו לחבל בחוסן הנפשי שלנו.

יעל דיין: והדבר שאני ממש מבוהלת ממנו – אני לא מבוהלת מהשלום, כפי שאתם יודעים, אני לא מבוהלת מחלוקת הארץ, אני לא מבוהלת מחלוקת ירושלים, אני לא מפחדת מהסכמי שלום על בסיס קמפ-דייוויד, אני לא נבהלת מממשלה צרה – אני מפחדת מדבר אחד: אני מפחדת מהניצנים שאני רואה, של התחלת הסתה קשה מאוד מצד הימין, ואני אוסיף כאן פשוט שלא יהיו אי-הבנות, ואני לא אאשים מישהו שהוא חף מפשע, נקרא לזה מהימין הקיצוני.

יעל דיין: אני רוצה להדגיש רק את זה היום, אני רוצה להגיד על מה אני מדברת.

יעל דיין: יש פוסטרים, כרזות, שקידמו גם את פני בכנסת הבוקר, כמו את פני אחרים, שבהם מופיע בצורה צבעונית צילום של הרוצח המתועב או חלק מהרוצחים האלה מרמאללה, של החלון שעושה לנו צמרמורת בתחנת המשטרה ברמאללה, של הידיים האדומות מדם, ולמטה כתוב באותיות גדולות מאוד: "הידיים ידי אוסלו".

יעל דיין: ועומדים אנשים ישראלים, שמתנגדים לדעותי, שרוצים שלום אחר, עומדים בכניסה לכנסת ומניפים את זה ומראים לי את זה, והמשטרה צריכה לחלץ אותי.

יעל דיין: הידיים ידי אוסלו?

יעל דיין: אנחנו מדברים על חוסן נפשי?

יעל דיין: בתוך הפילוג?

יעל דיין: בתוך הדמוקרטיה, בתוך האי-הסכמה?

יעל דיין: אני מבקשת מהימין, שיש לו דעות שונות משלי, שיוריד את השלטים האלה, שידאג שאף אחד לא יעמוד בשמו עם תמונה של הרוצח מרמאללה ותחתיה יהיה כתוב: הידיים ידי אוסלו.

גדעון עזרא: תודה רבה.

זאב בוים: אבל זה יותר טוב מאשר לעמוד מול משרד ראש הממשלה עם שלט: ראש הממשלה רוצח.

יעל דיין: אתה יודע מה חשבתי על זה, זה כה רע.

יעל דיין: זה כה רע, ואתה שמעת אותי רק מגנה את זה יום אחרי יום.

יעל דיין: אני לא עוסקת בדיון המדיני.

יעל דיין: אני אומרת – בואו ניזהר כולנו, לא במובן של אלימות בתוך הכנסת.

יעל דיין: אסור שיהיה במדינת ישראל שלט שאומר: רבין ופרס וביילין – ואנחנו לא אוהבים את מה שהם עשו, לטעמכם, להגיד – הידיים העקובות מדם, האדומות מדם האלה, הידיים האלה הן ידיהם.

יעל דיין: בואו ניזהר גם בדברים כאלה, שאולי הם קטנות.

גדעון עזרא: תודה רבה.

גדעון עזרא: חבר הכנסת איוב קרא, ואחריו – חבר הכנסת יצחק וקנין.

גדעון עזרא: יש לך חמש דקות.

איוב קרא: היושב-ראש.

איוב קרא: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, לרגע לא האמנתי שיש בלבו של ראש הממשלה כהוא זה כוונה להביא לממשלה מאחדת, ממשלת חירום.

איוב קרא: כך התבטאתי בכל מקום – בסיעה, ברחוב.

איוב קרא: ניסיתי להביא כמה שאפשר למצב שנגבה אותו מבחוץ, כי הסיטואציה מחייבת זאת, וצר לי שהתברר לי היום, שבעצם כל מה שעשה ברק בתקופה האחרונה היה תרגילי הישרדות באמצעות שליח לדבר עבירה, שזה בן-אליעזר, וצר לי – מתוך כוונה טובה, מתוך פטריוטיות, מתוך אכפתיות, כאחד שחשב שרחשי לב הציבור רוצים זאת – הוא הוליך שולל את אריק.

איוב קרא: הכיסא קידש כל מטרה בתקופה האחרונה.

איוב קרא: אנחנו יודעים על כמה עסקאות במיליוני שקלים שנעשו עם מפלגות שונות או עם גופים שונים בתוך הבית הזה, כדי לשמר את הכיסא.

איוב קרא: ברק בעצם היתל בכל הבית הזה ועדיין מהתל.

איוב קרא: אנחנו נתנו לו את כל הגיבוי ורצינו להיראות ממלכתיים בתקופה כזאת; אפילו היום לא רצינו להגיב כהוא זה על הרבה דברים שלא לרוחנו והתנהגנו בצורה ממלכתית, כי חשבנו שכך הציבור בישראל רוצה.

איוב קרא: אבל לא כך חשב אהוד ברק.

איוב קרא: לדעתי, תרגילי ההישרדות שלו עברו כל טעם טוב.

איוב קרא: אנחנו ראינו את זה בכל מקום, בכל שעה, ויש כאלה שהאמינו שאולי בכל זאת כוונותיו טובות, שהוא מתיימר להביא לישועה, לאווירה הזאת שהכניס אותנו אליה.

איוב קרא: הוא התחיל גם עם רפורמה אזרחית, ניסה לבטל את משרד הדתות.

איוב קרא: היום הוא חותם לש"ס, שלא דובים ולא יער.

איוב קרא: הוא מוכן היום לחשוב מחדש על חוק טל ושימור משרד הדתות, וכל דבר שיכול לשמר או להביא להישרדותו הוא טוב.

איוב קרא: בתקופה שלו זכינו לראות – – –

נסים זאב: אבל מי שזוכה לעשות ממשלת חירום לאומית זה הליכוד – – –

איוב קרא: ידידי זאב, אנחנו מדברים על ראש הממשלה ותרגילי ההישרדות שלו.

איוב קרא: לא דיברתי ואני לא מתכוון – – –

נסים זאב: – – – את החלק של הליכוד.

איוב קרא: אני רק אומר, שבתקופה שלו, לצערי הרב, נראה צה"ל, נראית מדינת ישראל – חלשה, חלשלושה, ולא זכור לנו מצב דומה.

איוב קרא: זה התחיל בלבנון, זה המשיך אחר כך עם מה שקרה מאז פרוץ האלימות ברחוב – בישראל ומחוץ לישראל – וכלה בטיפול בחייל בקבר יוסף, ושלושת החטופים, וכל מה שקרה בעצם מראה על חולשה, על חוסר רצון לטפל בסוגיות האמיתיות של מדינת ישראל, ולשיאו הגיע הדבר בגילה – לצערי, הוא עשה בעצם כל דבר כדי להביא לאווירה או למפגן ראווה, הוא הביא לשם טנקים, עשה כל מיני דברים – כל זה היה מפגן לא של כוח, אלא מפגן של הישרדות פנימית וכוונת הישרדות שלו, ותו לא; הוא רצה לשמר את כיסאו.

איוב קרא: אני רוצה לומר לכם, גם בנושא ששמענו עליו היום – על הלינץ' בעזאם עזאם במצרים – המדיניות שלו היא שגרמה לכל הסוגיה הזאת.

איוב קרא: אני חשבתי, שיבוא ראש ממשלה חדש, אווירה חדשה, קואליציה חדשה, יביא לאווירה טובה.

איוב קרא: אנחנו רוצים להתוודות, שאולי אנחנו, בספסלי הליכוד, חושבים לא נכון, והתברר לנו, שאלה שקראו לעצמם מחנה השלום לא מצליחים אפילו להתקדם מילימטר, עוד דרדרו את האזור כולו למצב שכל יום יכולה לפרוץ מלחמה.

איוב קרא: והם עוד משמיצים וכאילו מישהו אחר אשם.

גדעון עזרא: נא לסיים.

איוב קרא: אתם, חברים, ישבתם בקואליציה הזאת.

איוב קרא: חברי בשמאל פה, אתם ישבתם בקואליציה.

איוב קרא: תאר לעצמך שדבר כזה היה קורה כשאנחנו בשלטון.

איוב קרא: היית רואה היום שאי-אפשר לפתוח את הבית הזה בכלל.

איוב קרא: אנחנו זוכרים ב-1982 מה שקרה למנחם בגין.

גדעון עזרא: אני מבקש לסיים.

איוב קרא: אנחנו יודעים איזה הפגנות היו שם.

איוב קרא: לפעמים אני אומר, שמזל שהם מובילים, אחרת היו מאשימים אותנו בפיצוץ הזה.

איוב קרא: אנחנו היינו בשלטון וידענו לשמר, לפחות ידענו למצוא הדדיות.

איוב קרא: אבל מה שקרה היום – כל יום הרוגים, כל יום פצועים.

איוב קרא: אני אומר לך, אדוני היושב-ראש, כמו שסיכמנו, אנחנו ניתן חודש ימים הפוגה בלחצים, וניתן לו לשרוד.

איוב קרא: הרי בסופו של דבר ההישרדות הזאת תסתיים.

איוב קרא: בעוד חודש נביא את החוק להקדמת הבחירות ונאלץ את אהוד ברק להסתלק.

איוב קרא: אני הייתי מצפה מכל אדריכלי אוסלו היום – –

גדעון עזרא: חבר הכנסת איוב קרא, אתה צריך לסיים.

איוב קרא: – – לעמוד פה ולהגיד: אנחנו הולכים לבד.

איוב קרא: אנחנו נדאג שילכו על כורחם.

גדעון עזרא: תודה רבה.

גדעון עזרא: חבר הכנסת יצחק וקנין.

גדעון עזרא: אחריו – חבר הכנסת אבשלום וילן.

גדעון עזרא: חמש דקות.

יצחק וקנין: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ראשית, הרשו לי להביע תנחומים למשפחות שאיבדו היום את יקיריהן, לאחל החלמה מהירה לפצוע, המאבטח מהביטוח הלאומי, ולשאת תפילה לשלומם של הנעדרים אשר עדיין בידי ה"חיזבאללה".

יצחק וקנין: אינני יכול להתעלם מההודעות, כי היום אינני מגיע לבית הפרלמנט הישראלי כי אם לבית ההיאבקות.

יצחק וקנין: לכן אני פונה לחברים מכל סיעות הבית לשמור על תרבות הדיבור.

יצחק וקנין: למרות סערת הרגשות והתסכול, חובה עלינו לשמש דוגמה לכלל העם ולשמור על כבוד הבית ועל כבודנו.

יצחק וקנין: אין צורך לתאר את הפרטים המזעזעים את עולמנו ולהרחיב עליהם.

יצחק וקנין: כולנו מתעדכנים, חווים ומפחדים מלינץ', מיריות, מיידוי האבנים ומפיגועים.

יצחק וקנין: אפילו מחנה השמאל מתעורר מתמימותו, או, בלשונה של עירית לינור, מ"הטיפשות ויצר ההתאבדות".

יצחק וקנין: ואני ממשיך ומצטט: "השבועות האחרונים היו קשים מאוד לחלקים מסוימים של השמאל הישראלי.

יצחק וקנין: חזון השלום התפוגג.

יצחק וקנין: עשרות ערבים, בהם ילדים, בהם אזרחי ישראל, נהרגו".

יצחק וקנין: אין זו העת לחפש אשמים ולומר "אמרנו לכם".

יצחק וקנין: אנו היינו חלק מממשלה זו מתוך אמונה ותקווה כי ניתן יהיה למנוע אובדן חיי אדם ולהצעיד את עמנו לחיים טובים יותר.

יצחק וקנין: אנו, אולי בתמימות, האמנו לו, שיתפנו עמו פעולה, התייעצנו ותמכנו.

יצחק וקנין: ואינני מדבר על האדם שהרמנו מעפר והפכנו לראיס – ערפאת.

יצחק וקנין: אני מדבר על שותף אמיתי אשר הפר את האמון, היתל והאמין רק לעצמו, לכוחו ועוצם ידו, וזה ראש ממשלת ישראל אהוד ברק.

יצחק וקנין: פנינו היו לשלום, אמון ואחווה, אולם הונו אותנו פעם אחר פעם.

יצחק וקנין: אפילו את שריו ממפלגתו שלו לא הרבה לשתף.

יצחק וקנין: מדהים הדבר כיצד רק לפני שנה נבחר ראש ממשלה בישראל לקול שמחה וששון.

יצחק וקנין: מחנה השמאל חגג בסיפוק את הצלחתו.

יצחק וקנין: על כל במה נשמעו שירים ותשבחות לרמטכ"ל אהוד ברק, אשר יצעיד אותנו להצלחה ולרווחה כלכלית, לביטחון, לשוויון ולצדק חברתי.

יצחק וקנין: מפלגות רבות שיחרו לפתחו, מנהיגי עולם סייעו ותמכו בכל צעד, התקשורת בלעה רוקה ונמנעה מלמתוח ביקורת נוקבת.

יצחק וקנין: הפרגון והאהדה הבטיחו הצלחה.

יצחק וקנין: אולם מים רבים זרמו עד כדי שיטפון, תרתי משמע, והגלגל התהפך.

יצחק וקנין: במקום תקווה קיבלנו ייאוש.

יצחק וקנין: במקום שלום וביטחון קיבלנו הרוגים ופצועים.

יצחק וקנין: במקום תאריך יעד מוגדר לסיום הסכסוך קיבלנו התרעות לתקופה לא ידועה של אינתיפאדה מתמשכת.

יצחק וקנין: במקום הערכה לאומית ותמיכה בין-לאומית קיבלנו גינוי מהאו"ם, ביזיון והשפלה.

יצחק וקנין: במקום דלתות שנפתחות במדינות ערב, יחסי ידידות ודיפלומטיה שנרקמו זמן רב בעדינות מרובה – מרוקו, תוניסיה ועוד – קיבלנו טריקות בחוזקה.

יצחק וקנין: במקום מנהיג של כו-לם קיבלנו מנהיג של אף אחד.

יצחק וקנין: הרשו לי להציע תחזית אישית למצב.

יצחק וקנין: גם אם בעיני חלק מכם, חברי חברי הכנסת, תובן פרשנות זו כאבסורדית או מנותקת מהמציאות, בעיני היא ברורה כשמש באור היום, אין אני זקוק לראיות ולהוכחות עבורה.

יצחק וקנין: יתירה מזו, בקוקטייל של תעשיינים, שופטים ושאר אח"מים מהצפון טענתי לפני כשלושה חודשים, כי בעוד ארבעה-חמישה חודשים תיפתח אינתיפאדה קשה מצד ערביי ארץ-ישראל.

יצחק וקנין: באותו ערב נשמעתי כהוזה, אולם לאחר חודש וחצי קיבלתי שיחות טלפון מאנשים אשר זכרו את דברי כנבואה פסימית ולא ריאלית, והם טוענים כי עדיין אינם מאמינים ששכנים וידידים הפכו לאויבים ומרצחים.

יצחק וקנין: ראש ממשלת ישראל מר אהוד ברק החליט לקרוא תיגר, לא פחות ולא יותר, רבותי, על הקדוש-ברוך-הוא.

יצחק וקנין: בארצנו יש חילול שבת בכל מקום.

יצחק וקנין: מכוניות, אוטובוסים ומוניות פועלים באופן חופשי וגלוי.

יצחק וקנין: מטוסים – אומנם לא-ישראליים – נוחתים וממריאים בנתב"ג, השווקים פועלים, ואלפי ישראלים מבקרים ומטיילים בשבתות ובחגים בירידי הקניות בקיבוצים.

יצחק וקנין: המצב היה וישנו ועולם כמנהגו נוהג.

יצחק וקנין: אולם ראש ממשלת ישראל החליט, כי הכוח והעוצמה שבידיו יאפשרו לו להכריז – לתת גושפנקה לחילול שבת.

יצחק וקנין: בדילוג קל מעבר לערכים כאחדות העם וכסטטוס-קוו ושלום מבית – יצא והכריז על מהפכה חילונית.

יצחק וקנין: אולם הקדוש-ברוך-הוא מנהיג עולמו, משפיל אף מרומם כרצונו.

יצחק וקנין: התקוות, האמון, ההבטחות, החלומות הוורודים – הכול נשכח.

יצחק וקנין: רבותי, נותרנו עם הקדוש-ברוך-הוא והמציאות; מציאות אכזרית כואבת וממיתה.

יצחק וקנין: ובימים כאלה, רבותי, אני אומר לכם: אין לנו על מי להישען אלא על אבינו שבשמים.

יצחק וקנין: תודה.

גדעון עזרא: תודה רבה.

גדעון עזרא: חבר הכנסת אבשלום וילן.

גדעון עזרא: אחריו – חבר הכנסת עזמי בשארה.

גדעון עזרא: אם הוא לא יהיה – חבר הכנסת עוזי ברעם.

יולי יואל אדלשטיין: אני אחרי חבר הכנסת בשארה.

גדעון עזרא: סליחה, אם חבר הכנסת עזמי בשארה לא יהיה – חבר הכנסת יולי אדלשטיין.

גדעון עזרא: שש דקות.

אבשלום וילן: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, בראשית דברי אני רוצה לשאת מילות תנחומים למשפחות ההרוגים.

אבשלום וילן: חווינו היום שני אסונות קשים, וחווינו בחודש האחרון אסונות רבים, רבים מדי.

אבשלום וילן: יותר מדי משפחות בשני הצדדים מבכות את יקיריהן, ויש לנו גם שלושה חטופים בשבי האויב.

אבשלום וילן: אני חושב, שדווקא במצב כזה חובה על כל מי שעומד כאן על הדוכן הזה לנהוג משנה זהירות.

אבשלום וילן: כאשר אני שומע את חברת הכנסת לימור לבנת, שרה לשעבר בממשלת ישראל, שבממשלתה עברנו את אירועי המנהרה והיו לנו 16 חללים – לעמוד פה ולהטיף מוסר לממשלה ולומר שכביכול היא מפקירה את תושבי גילה, ובכל המומחיות הצבאית המהוללת שלה לא מציעה פה על הדוכן פתרונות צבאיים – קראתי בקריאת ביניים, ואני אומר גם פה, זה חוסר אחריות ועל גבול הדמגוגיה.

אבשלום וילן: אני לא חושב שיש אדם אחד במדינת ישראל שלא רוצה להפסיק את הירי על גילה ולא מחפש פתרון צבאי לסוגיה.

אבשלום וילן: אבל נראה שהדברים לא פשוטים – – –

זאב בוים: יש אדם אחד שאחראי.

אבשלום וילן: חבר הכנסת בוים, אתה יודע מצוין, שהצד השני מנסה למשוך אותנו להחריב את בית-ג'אלה, להביא הנה את האפיפיור וכוחות רב-לאומיים, ואין לנו שום סיבה שבעולם לעשות את זה.

זאב בוים: אבל אתה בא אלינו עכשיו בעניין המנהרה.

אבשלום וילן: אני בא אליך כרגע לאחריות.

אבשלום וילן: כשם שבאירועי המנהרה לא שמעת אותי לרגע אחד רוקד על האסון, אני מציע לכם לנהוג משנה זהירות ולחשוב במשותף כיצד בכל אופן גומרים את פרץ האלימות הזה ונאבקים עמו, כי דבר אחד ראינו – לא יעזור, הסכסוך הזה הוא בן 100 שנה ואנחנו נמצאים אולי בקילומטר או בקילומטרים האחרונים שלו.

אבשלום וילן: אסור לנו בשום פנים ואופן לתת פרס לאלימות, ואסור בשום פנים ואופן להגיע לכך שמישהו יזכה להישגים פוליטיים כתוצאה משימוש באלימות, בפרט כפי שאנחנו רואים אותה בימים האחרונים.

זאב בוים: ברשותך, אפשר להגיד כמה מלים?

אבשלום וילן: כן.

זאב בוים: זאת הטעות, שאתם יוצרים בעם ובנוער את ההרגשה שנותר רק קילומטר אחד, וקוצר הרוח הזה גורם לרפיון ידיים בציבור בכלל ובנוער בפרט, במקום לבוא ולהגיד: הדרך עוד ארוכה, יהיה שלום, אבל לא עכשיו, זה לא מעבר לדלת.

זאב בוים: זאת הטעות.

אבשלום וילן: דיברתי על קילומטר וקילומטרים אחרונים.

אבשלום וילן: דיברתי על מרחק, לא דיברתי על זמן, ויכול להיות שייקח יותר זמן, אבל אסור לאבד את הראש, ומה שאסור לעשות כאשר יורים זה להתחיל להסית כל סוג של הסתה.

אבשלום וילן: במובן זה, ואני חוזר לנקודה שאמרתי קודם, אסור בשום פנים ואופן לתת פרס לאלימות, אבל אסור בשום פנים ואופן באותה מידה גם לסתום את הגולל על יכולת ההידברות וההסכם.

אבשלום וילן: שמעתי פה גם את מנהיג האופוזיציה אריק שרון.

אבשלום וילן: אני לא חושב שהוא הביא את הפרץ הזה, אבל לא שמעתי אותו פעם אחת לכל אורך הקריירה הפוליטית והצבאית שלו, שהיא בת למעלה מ-50 שנה, מודה בטעות.

אבשלום וילן: 24 שעות לפני עלייתו להר-הבית יצאתי אני ב"קול ישראל" ובעיתונות הכתובה והזהרתי מפרובוקציה ערב ראש השנה, שמסוגלת לדרדר את המזרח התיכון כולו לאלימות.

אבשלום וילן: האם בגלל זה פרצה האלימות?

אבשלום וילן: לא.

זאב בוים: כשאתם אומרים פרובוקציה – – –

אבשלום וילן: אבל לא שמעתי את אריק שרון אומר פה: אתם יודעים מה?

אבשלום וילן: טעיתי, לא היה בזה צורך.

אבשלום וילן: אני אומר יותר מזה – אריק שרון עמד פה והציע תוכנית, שאני חולק עליה, אבל הציע תוכנית של הסכם לפשרה עם הפלסטינים, משום שגם הוא יודע שבסופו של דבר אין ברירה אלא להגיע להסכם.

אבשלום וילן: לכן אני חושב, שמצד אחד צריך להיאבק מאבק בלתי מתפשר באלימות, אבל באותה מידה צריך גם לחפש את הסדקים ולנסות להגיע להסכם.

אבשלום וילן: אם הפלסטינים יכריזו הכרזה חד-צדדית על מדינה, אנחנו נצטרך להגיב בשורת צעדים חד-צדדיים, וההפסד יהיה של כולם.

אבשלום וילן: כלכלית הפלסטינים ישלמו מחיר מאוד יקר, ולא רק כלכלית.

אבשלום וילן: אני לא רוצה להתחיל לפתח את זה כרגע, אבל יהיו פה כמה צעדים שיהיו מסוכנים מאוד לשני הצדדים.

אבשלום וילן: לכן אין ברירה אלא להפסיק את הירי ולהתחיל לדבר על הסדרים.

אבשלום וילן: יכול להיות שזה ייקח יותר זמן, יכול להיות שזה יהיה חלקי ולא מלא, אבל אסור בשום פנים ואופן לתת לסטטוס-קוו הזה להימשך חודשים, וחודשים ארוכים, כי כל הצדדים יצאו מופסדים.

אבשלום וילן: אני רוצה בקטע הזה לומר עוד שני דברים אחרונים: האחד, אינני מבין את ממשלת ישראל.

אבשלום וילן: בכל אופן היו פה מהומות, מהומות בתוך "הקו הירוק", מהומות מאוד מאוד לא פשוטות, וכל אחד מאתנו צריך לעשות חושבים היטב כדי להבין מה קרה.

אבשלום וילן: אין סימטריה בין ההפגנות הללו לבין הפגנות פוליטיות אחרות שהיו בארץ בשנים האחרונות, אבל בכל אופן 13 מאזרחי ישראל נהרגו.

אבשלום וילן: אני חושב, שלמען חוזקה וחוסנה של החברה הישראלית היה צריך להקים ועדת חקירה ממלכתית, כדי להתמודד עם הסוגיה ברצינות.

אבשלום וילן: זה לא פשוט, זה לא מקרה או שניים.

אבשלום וילן: היו בארץ הפגנות סוערות, אבל איך ייתכן שאנחנו מסתפקים בוועדת חקירה ציבורית, ועדת בירור, עם כל הכבוד?

אבשלום וילן: אני לא מבין את ממשלת ישראל.

נסים זאב: אתה לא סומך על הוועדה?

אבשלום וילן: אמרתי את זה כהערה אחרונה ולא לפי סדר החשיבות.

אבשלום וילן: קראתי היום בכל העיתונים – פה יהיו מכות, פה הולך להיות מושב סוער.

אבשלום וילן: אני חושב שמישהו פה מחפש כותרות מגוחכות.

אבשלום וילן: יש ויכוח אידיאולוגי חריף מאוד בין שמאל לימין ויש ויכוח פוליטי נוקב מאוד בין שני חלקי הבית הזה, אבל אני לא חושב שמישהו פה מתכוון לחרוג מגבולות הוויכוח, ואני מאוד מקווה שהציבוריות הישראלית היא באמת מספיק מבוגרת כדי לעמוד בוויכוחים הללו בכבוד.

גדעון עזרא: לפחות בדבר אחד אנחנו מסכימים.

גדעון עזרא: חבר הכנסת עזמי בשארה – אינו נוכח.

גדעון עזרא: חבר הכנסת יולי אדלשטיין, ואחריו – חבר הכנסת עוזי ברעם.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בראשית דברי אני רוצה להביע תנחומים להרוגים החדשים – משפט נורא, אבל מה לעשות.

יולי יואל אדלשטיין: אתמול ישבתי באור-עקיבא אצל קרובי משפחה של ואדים המנוח, ואמרתי להם שכשר הקליטה אף פעם לא התחמקתי מן החוויה הקשה הזאת של הליכה להלוויה.

יולי יואל אדלשטיין: תמיד חשבתי שאולי אולי, מי ייתן ואולי זאת ההלוויה האחרונה, אבל, לצערי הרב, כמו כולנו, עוד לא הגעתי לרגע הזה, לראות סוף-סוף את ההלוויה האחרונה של הקורבן האחרון.

יולי יואל אדלשטיין: חברי, אני חושב, שבמקום להתחיל שוב להתלהם, בואו ננסה להבין איך הגענו עד הלום.

יולי יואל אדלשטיין: אני חייב לומר לכם, שלפני שנתיים-שלוש ישבתי בפגישה אצל מי שהיום הוא שגריר ארצות-הברית בישראל, מרטין אינדיק, שהיה אז פקיד בכיר במחלקת המדינה, בסטייט-דפרטמנט, ואמרתי לו איך אני רואה את תהליך אוסלו.

יולי יואל אדלשטיין: הזכרתי לו את הבדיחה הידועה לכולנו, על האדם שקופץ מהקומה ה-30 וכשהוא עובר את הקומה העשירית מישהו שואל אותו מן החלון: How are you; איך אתה מרגיש?

יולי יואל אדלשטיין: והוא אומר: בינתיים הכול בסדר.

יולי יואל אדלשטיין: הבעיה שלי היא, שאני לא בטוח שהגענו עד הקרקע.

יולי יואל אדלשטיין: יכול להיות שבינתיים אנחנו בתהליך המוזר הזה, שאומר שקודם נפתור את הסוגיות הקטנות, המוסכמות, ובסופו של דבר נגיע גם לדברים הקשים יותר, כגון ירושלים וכגון סוגיית הפליטים, אבל בינתיים הכול בסדר.

יולי יואל אדלשטיין: בתהליך הזה אנחנו מתקדמים עוד קומה ועוד קומה ועוד קומה למטה ומקבלים מכות.

יולי יואל אדלשטיין: כפי שאמרתי, אני לא בטוח שהגענו עד הקרקע.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אבשלום וילן שאל כאן לפני דקות אחדות שאלה שמטרידה גם אותי ואני בטוח שהיא מטרידה את כל חברי הבית וגם את כל אזרחי המדינה.

יולי יואל אדלשטיין: הרי מי שעומד היום בראש המערכת, מי שהיום הוא ראש הממשלה, לא מזמן היה קצין מצטיין, לא מזמן היה אלוף, לא מזמן היה רמטכ"ל.

יולי יואל אדלשטיין: איך יוצא, שאותו אדם לא מצליח – מה לעשות, זאת עובדה – לא מצליח לגבור על אותו פרץ אלימות ועושה טעויות גם בתחום שלכאורה ההיגיון שואל – ולזה רמז חבר הכנסת אבשלום וילן – מי אנחנו, הקטנים, שניתן לו עצות בתחום הצבאי-הביטחוני?

יולי יואל אדלשטיין: מכיוון שבצבא כולנו מבינים פחות מאשר בכדורגל, אני אגיד לכם את התשובה שלי לעניין הזה.

יולי יואל אדלשטיין: גם אותי לפעמים מאוד מעניין שלא פלה, לא גרינצ'ה, לא מרדונה ולא שמות מפוצצים כאלה, שכולנו נהנינו לראות אותם על המגרש עושים דברים נפלאים, לא הגיעו להיות אפילו מאמנים סוג ג'.

יולי יואל אדלשטיין: יכול להיות שגם בין צבא לפוליטיקה קורה אותו דבר, שמישהו שהוא קצין מצטיין לא מגיע להיות, בלשון של כדורגל, גם מאמן סוג ג'.

יולי יואל אדלשטיין: יכול להיות שבאמת גם בתחום הזה, שהוא לכאורה שלו, כדאי לו לשמוע לעצות של אנשים אחרים, שאולי לא הגיעו לדרגה צבאית כמוהו אבל, מה לעשות, רואים את המציאות מן הצד לפעמים גם בעיניים אולי קצת יותר פקוחות.

יולי יואל אדלשטיין: אבל אני אגיד לכם עוד משהו.

יולי יואל אדלשטיין: עד לא מזמן, בעצם עד לפני שעה, חשבתי שבתחום הפוליטי דווקא אפשר לתת עצה לראש הממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: חשבתי בתחום זה, לית מאן דפליג שהוא לא מבין בכך כלום.

יולי יואל אדלשטיין: פוליטיקאי טירון, כפי שכולנו נהגנו לומר.

יולי יואל אדלשטיין: חברים דיברו כאן לפני על כך שצריך להודות בטעויות, אני מודה בטעות: מדובר בפוליטיקאי מליגה בין-לאומית.

יולי יואל אדלשטיין: אומנם ציני מדי לטעמי, ציני מאין כמוהו, אבל תסכימו אתי שאיש מאתנו לא היה משכיל לעשות זאת.

יולי יואל אדלשטיין: ידידי חבר הכנסת יהושע מצא, תגיד לי, היו אתך פעם שרים בממשלה, שרים בכירים במערכת.

יולי יואל אדלשטיין: האם היינו מצליחים ליצור מהפכה אזרחית, ובלי לעשות כלום, למכור אותה לציבור העולים החדשים ולנסות לשכנע אותו; ברוך השם, מדובר בציבור פיקח, הוא די מהר הבין שעובדים עליו, אבל ראש הממשלה מכר את זה לציבור של עולים חדשים, ניסה להשניא עליהם את כל אלה מאתנו בכנסת שלא רצו אתו באותו קצב, עשה סיבוב פרסה, מכר את המהפכה החילונית הזאת, אבל בצורה הפוכה היום למפלגות מכובדות שחלק מהנציגים שלהן יושבים כאן, תמורת ויתור על אותה מהפכה חילונית שגם לא היתה מעולם.

יולי יואל אדלשטיין: הוא הצליח לחתום אתם על איזה הסכם, ומה לעשות, לפי דעתי, עם המסמך המעניין הזה ועם אותה מהפכה שלא היתה ולא נבראה – הוא ירוץ עכשיו עוד פעם לקמפ-דייוויד, כדי לחתום כנראה על הסכמים נוספים, וכאן אוסיף: חס ושלום.

יהושע מצא: הוא מכין עוד ספר לקהילה הרוסית.

יורי שטרן: ספר מספר שתיים.

נסים זאב: – – –

יולי יואל אדלשטיין: אני רוצה להתייחס לנקודה האחרונה.

יולי יואל אדלשטיין: אני אומר את הדברים בחיוך, כפי שאמרתי, על מנת לא להתלהם, אבל עם הרבה הרבה מאוד כאב.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני היושב-ראש, אקח ברשותך עוד חצי דקה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו קובלים – והיום גם שמענו זאת בהודעתו המדינית של ראש הממשלה – על הקונספציה שניראה טוב מאוד בין מדינות העולם, אם נעשה עוד צעד ועוד צעד, ונראה לכולם שהפלסטינים לא רוצים שלום ואנחנו נורא רוצים שלום.

יולי יואל אדלשטיין: אני רוצה לומר לכם שהדברים לא כל כך פשוטים כנראה, וכל הטרוניות שלנו על כך שכביכול איננו מקבלים זמן בתקשורת הבין-לאומית הן שטויות.

יולי יואל אדלשטיין: המסבירים שיוצאים מטעמו של ראש הממשלה, אדוני היושב-ראש, הם פשוט אנשים שבורים.

יולי יואל אדלשטיין: כל תפיסת העולם שלהם, כל תפיסת אוסלו קרסה.

יולי יואל אדלשטיין: וכאשר אני רואה אותם על מסך הטלוויזיה של ה-CNN או של ה-BBC או כל רשת אחרת, לבי לבי להם.

יולי יואל אדלשטיין: הם אפילו לא מצליחים להישיר מבט אל המצלמה.

יולי יואל אדלשטיין: אם אנחנו אכן במצב חירום גם מבחינת הזירה הבין-לאומית, כדאי קצת להרחיב את שורות המסבירים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה על הסבלנות.

גדעון עזרא: חבר הכנסת עוזי ברעם, שלוש דקות, ואחריו – חבר הכנסת משה ארנס.

עוזי ברעם: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אני משתתף באבלן ובצערן של המשפחות שאיבדו את יקיריהן לא רק היום, אבל במיוחד היום.

עוזי ברעם: אני גם משתתף בתקווה להחלמתם של הפצועים כולם.

עוזי ברעם: בעצם התחיל כאן ויכוח שנמשך כבר הרבה זמן, והשר לשעבר יולי אדלשטיין מדבר על קריסת הסכם אוסלו, או קריסת אלה שבישרו את הסכם אוסלו.

עוזי ברעם: אני רוצה להגיד לך, חבר הכנסת אדלשטיין, שאין למדינת ישראל שום אסטרטגיה אחרת וגם לא תהיה לה אסטרטגיה אחרת.

עוזי ברעם: אגיד לך מדוע: נגיד שאהוד ברק, יחד עם אריק שרון, היו מצליחים ברוב רוממותם להקים ממשלת חירום לאומית.

עוזי ברעם: אני שואל, מה האסטרטגיה האמיתית של הממשלה הזאת?

עוזי ברעם: אם הממשלה הזאת רוצה לשבור את מה שהיא קוראת לו המרד הפלסטיני, למה זה יביא?

עוזי ברעם: זה יביא עוד הפעם למאבק עם אזרחים, עם מאות או אלפי הרוגים, עם מצב של כפיית הסדר של אומות העולם על ישראל, לכניסה למעגל דמים גדול הרבה יותר עם ארצות ערב.

עוזי ברעם: חבר הכנסת אדלשטיין, אני לא אומר שאין אפשרות שזה יקרה גם אם נעשה דברים נכונים, אבל מדיניות חכמה של ממשלה צריכה לחשוב על אסטרטגיה אלטרנטיבית.

עוזי ברעם: אומר לך יותר מזה – אם הייתי היום משוללי הסכם אוסלו והייתי איש ימין, הייתי אומר שבכל אופן נקבעו עובדות לטוב ולרע.

עוזי ברעם: ערפאת יושב כאן, יש דברים שלא היו קודם לכן, ואין לי ברירה אסטרטגית אלא להגיע להסכם.

עוזי ברעם: נכון, מנקודת כוח.

עוזי ברעם: בשביל נקודת כוח צריך להחזיר את כושר ההרתעה.

עוזי ברעם: קרעתי שמים וארץ בוועדת החוץ והביטחון נגד הנסיגה מלבנון, כי חשבתי שהיא תיתן לנו מכה בנקודה הרגישה ביותר, בכוח ההרתעה, בעולם הערבי כולו.

עוזי ברעם: בלי איזו פעולה היום מול ה"חיזבאללה" יהיה לנו קשה להחזיר את כושר ההרתעה.

עוזי ברעם: אבל כל מי שעשה או לא עשה את הסדר אוסלו, צריך להסתכל היום על נתוני השטח.

עוזי ברעם: אהוד ברק, שניהל משא-ומתן עם ערפאת, אמר יום אחד שערפאת הוא לא פרטנר.

עוזי ברעם: למה?

עוזי ברעם: כי באיזה מקום הם הגיעו לשבר במשא-ומתן.

עוזי ברעם: אני אומר לכם, שאפשר להגיע למשא-ומתן עם ההנהגה הפלסטינית, כי אם ברק רוצה שתקום הנהגה אחרת – יקום השיח' יאסין, יקומו הקיצונים האחרים.

עוזי ברעם: לא יהיה לו עם מי לדבר.

עוזי ברעם: אהוד ברק, ברצונו להקים ממשלת חירום לאומית, כורת את העץ האמיתי של האינטרס האמיתי.

עוזי ברעם: מעולם לא דיברתי משום שאני בעד זכות ההגדרה העצמית של הפלסטינים, אלא מנקודת ראות של האינטרס הלאומי.

עוזי ברעם: אין אסטרטגיה למדינת ישראל חוץ מהאסטרטגיה שבה אנחנו נוהגים.

עוזי ברעם: יש בה מהמורות, ירידות ועליות, אבל היא האסטרטגיה הנכונה.

גדעון עזרא: תודה.

גדעון עזרא: טוב שכולנו מדברים בביטחון.

גדעון עזרא: אני מבקש לומר שתי מלים: מאחר שתשובת הממשלה והודעות הסיכום יהיו במועד אחר, הוחלט גם שארבעת הנואמים האחרים – חברי הכנסת משה ארנס, יצחק כהן, דוד טל ושירי ויצמן – ידברו ממש לפני הודעות הסיכום.

גדעון עזרא: נשארו לנו שני חברי כנסת שידברו עכשיו: חבר הכנסת נסים דהן, ואחריו – חבר הכנסת נחום לנגנטל.

נסים דהן: לפי הרשימה, אני מחברי הכנסת האחרונים.

גדעון עזרא: דוד טל הוא לפני האחרון.

נסים דהן: הוא דיבר.

גדעון עזרא: אם הוא דיבר, אני מחליף אותך עם דוד טל, סליחה, עם אלי ישי ולא עם דוד טל.

גדעון עזרא: חבר הכנסת נסים דהן, בבקשה, ואתה תסכם את הנושא של הערב.

גדעון עזרא: אתה רוצה לדבר במקום אלי ישי?

יהושע מצא: אדוני היושב-ראש, האם אפשר לשאול מה סוג ההצבעה שתתקיים כאן בשבוע הבא, אמון, אי-אמון או הצבעה רגילה?

גדעון עזרא: לעת עתה – יבואו תשובת הממשלה והודעות הסיכום של הסיעות.

גדעון עזרא: אין הודעה אחרת.

גדעון עזרא: חבר הכנסת דהן, הבמה צמאה לראות אותך.

נסים דהן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כנסת נכבדה, בראשית דברי אני רוצה לשלוח תנחומים לכל המשפחות שיקיריהן נפלו ונהרגו על קידוש השם, ונשחטו ונשרפו רק בגלל היותם יהודים, על-ידי אותן חלאות, חיות טרף שפרצופן האמיתי התגלה, ששלום שלהם לא שלום והסכמים שלהם לא הסכמים.

נסים דהן: היום התגלה למפרע, שדברי מרן הראשון לציון הרב עובדיה יוסף על אותן פלוגות מרצחים, שהם נחשים ועקרבים, כל מלה אמת.

נסים דהן: לא הבינו את דבריו וכעסו עליו, אך מתברר שכל מלה אמת, כל מלה בסלע וכל מלה במקומה.

נסים דהן: היום התגלה למפרע, שאותם אנשים לא נקראים אדם אלא חיות טרף שמסוגלות להתעלל, כמו הלינץ' המפורסם שצולם, ולצערנו הרב עוד פעמיים לינץ', רק לא מול המצלמות.

נסים דהן: חיות נשארות חיות.

נסים דהן: אני גם רוצה לשלוח רפואה שלמה לכל אלה שנפצעו על-ידי אותן חיות טרף בהתנהגותם הפראית, ולאחל לכל משפחות הנעדרים והחטופים ולהתפלל כי יחזרו במהרה, וגם לקרוא לממשלה לעשות הכול כדי שמשפחות הנעדרים והחטופים – לא השבויים, החטופים; לא צריך לקרוא להם שבויים, צריך לקרוא לילד בשמו, כי הם נחטפו מגבולות מדינת ישראל.

נסים דהן: אנחנו קוראים לממשלה בשם תנועת ש"ס לעשות הכול כדי שהמשפחות יוכלו לראות את יקיריהן בקרבן בריאים ושלמים במהרה.

נסים דהן: אדוני היושב-ראש, הפתגם החכם אומר, שגם החכם וגם הטיפש לומדים מן הניסיון, אלא שהחכם לומד מניסיונם של האחרים והטיפש לומד מהניסיון של עצמו.

נסים דהן: אני תמה ותוהה, איך צריך לקרוא לאחד שגם מהניסיון של עצמו לא לומד.

נסים דהן: לא רק שהוא לא לומד מניסיונם של האחרים, אלא גם מהניסיון של עצמו הוא לא למד; איך צריך לקרוא לו? אדוני היושב-ראש, הרי לא יעלה על הדעת שפעם אחר פעם ערפאת חותם על הסכמים ומפר אותם.

נסים דהן: פעם אחר פעם ההתנהגות הפרועה של ערפאת ידועה לראש הממשלה, והוא רוצה עוד פעם לדבר אתו.

מוחמד ברכה: למה לא?

נסים דהן: שירמה אותו עוד פעם.

נסים דהן: "אל חכומה מן כרתון".

נסים דהן: פעם אחר פעם, לצערנו הרב, עם כל הרצון הגדול שלנו כתנועת ש"ס לתת אמון ברשות הפלסטינית ולחתום אתם על הסכם שלום.

נסים דהן: ידועה אפילו אמרתו של מרן, שתמורת הסכם שלום אמיתי וכן, עם כל הכאב ועם כל הצער להיפרד מחלקי מולדת, אנחנו נעשה את זה – לא בשמחה, אבל נעשה את זה, כי אנחנו חפצי שלום.

נסים דהן: והיינו בטוחים שמישהו ינצל את היד המושטת הזאת, ואין עם מי לדבר.

נסים דהן: אומנם, שלום עושים עם אויבים ולא עם ידידים, אבל, לצערנו הרב, אותם אויבים מנצלים ומפרשים את בקשת השלום התמידית שלנו, לילה ויום – בקש שלום ורודפהו – כחולשה, כפחדנות.

נסים דהן: לצערי הרב, הממשלה הזאת מספקת להם בחודשים האחרונים הרגשה, שמדינת ישראל היא מדינה של פחדנים.

נסים דהן: היציאה מלבנון לא תרמה לגורם ההרתעה של מדינת ישראל.

נסים דהן: ההבלגה, כפי שברק קורא לה, ההתאפקות המפורסמת שלא להגיב על פרובוקציות ולא להגיב מול מתפרעים, מפירי חוק, תורמת להרגשה, שמדינת ישראל איבדה את כוח ההרתעה שלה ואפשר להתגרות בה, לאיים עליה ולהביא אותה עד כדי סכנת קיום, ויש חשש סביר מאוד שאלה המטרות של האויב.

נסים דהן: כי מה שאי-אפשר לעשות במלחמה פנים אל פנים עושה האויב במלחמת גרילה, והתירוץ הוא שעל כל ירייה אי-אפשר לפתוח במלחמה כוללת.

נסים דהן: אבל היום זו ירייה, מחר עוד ירייה, והיום זה הרוג ומחר עוד הרוג, ויש חשש גדול – ובזה אני רוצה לסיים ולהזהיר את הממשלה.

נסים דהן: אוזלת היד של הממשלה תגרום לכך שתושבים ואזרחי מדינת ישראל ייקחו את החוק לידיים, ואם הם ייקחו את החוק לידיים תהיה פה אנרכיה שתפורר את המדינה מבפנים.

נסים דהן: הממשלה צריכה להבין זאת.

נסים דהן: היא צריכה להתעורר לפני שלאזרחים יימאס ממדיניות ההבלגה שלה.

נסים דהן: כי לא ייתכן שתושבי גילה יסבלו יום ולילה יריות על בתיהם.

נסים דהן: הם יהיו ממוגנים, והאויבים שלהם יסתובבו חופשי.

נסים דהן: לא ייתכן שתושבי פסגות לא יוכלו לנהל חיים תקינים במדינת ישראל, כשיש להם הצבא הגדול והחזק ביותר במזרח התיכון והוא מתנהג כמו שפנים בגלל פקודות שהוא מקבל מהדרג המדיני.

נסים דהן: לא יעלה על הדעת שתושבי מדינת ישראל יסתובבו בפחד מתמיד מפני פיגוע כזה או אחר, כשהביטחון היחיד שהממשלה יכולה לתת להם הוא: תיזהרו, תפקחו עיניים, תשימו לב, אל תסתובבו במקומות הומים.

נסים דהן: במלים אחרות, לשתק את חיי המדינה רק בגלל איזה איום של אויב.

גדעון עזרא: חבר הכנסת דהן, תודה.

נסים דהן: אדוני היושב-ראש, היות שהערב אין המשך דיון, מה אכפת לך שאני – – –

גדעון עזרא: לא, לא.

גדעון עזרא: הקפדנו עם כולם, נקפיד גם אתך.

גדעון עזרא: אני חושב שדבריך הם דברים כדרבונות, אבל רק הערה אחת.

גדעון עזרא: במסגרת ההרתעה כדאי שגם בני הישיבות ילכו לאיזה אימון של חודש-חודשיים ונגביר את ההרתעה של צה"ל.

נסים דהן: אדוני היושב-ראש, אני קונה בשתי ידיים את ההצעה שלך, אבל תרשה לי רק לתקן אותה.

נסים דהן: יש פסוק: עומדות היו רגלינו בשערייך ירושלים.

נסים דהן: כדי שנוכל לעמוד נגד האויבים אנחנו צריכים את "בשערייך ירושלים", ואם אין לנו את בשערייך ירושלים, אתה יכול לשלוח את כל בחורי הישיבות לחזית וזה לא יעזור לך.

גדעון עזרא: להתאמן חודשיים.

נסים דהן: אתה צריך גם הגנה וגם לימוד תורה וגם תפילות.

נסים דהן: בימים האחרונים ראינו 600 מקרי ירי בלי אף הרוג ישראלי אחד כתוצאה מירי ישיר.

נסים דהן: זה לא נס גלוי?

נסים דהן: יש לך הסבר לזה?

נסים דהן: לי יש הסבר פשוט.

נסים דהן: יושבים בחורי הישיבות ומתפללים שזה לא יקרה.

נסים דהן: כי בדרך הטבע, במקומות אחרים, על כל מקרה ירי כזה יש הרוג אחד או פצוע אחד.

נסים דהן: מ-600 מקרי ירי, לפי הסטטיסטיקה הפשוטה ביותר 10% הצלחה זה 60 הרוגים, והרוג אחד לא היה במדינת ישראל מאז החלו מקרי הירי, ברוך השם, וזה הרבה בזכות התפילות של אותם בחורי ישיבות – –

גדעון עזרא: כל אחד הוא עולם מלא.

נסים דהן: – – שאתה רוצה לנתק אותם ממסגרת הלימוד והתפילות.

נסים דהן: אבל זה לא הזמן, הזמן הוא להתאחד.

נסים דהן: לפני שעות מספר חתמנו הסכם עם ממשלת ישראל על רשת ביטחון.

נסים דהן: וכדי שלא תהיה אי-הבנה וטעות לציבור ששומע אותנו – אין לנו רשת ביטחון לברק, אין לנו שום עניין להציל את ממשלתו של ברק, כי לדעתנו ברק צריך ללכת הביתה.

נסים דהן: אנחנו נתנו רשת ביטחון לעם ישראל.

נסים דהן: אנחנו מבינים שממשלה לא יכולה לתפקד תחת לחץ של איום בחירות ונפילה, ובימים טרופים אלה אנחנו רוצים שהממשלה תתפקד כדי להשיב את השקט והביטחון למדינת ישראל מתוך הרגשה שיש לה זמן לפעול ולא כשכיסאה מתנדנד.

נסים דהן: המהלכים האחרונים של ברק וממשלתו בקמפ-דייוויד גרמו להתפרצות הזאת.

נסים דהן: החולשה שהם גילו בקמפ-דייוויד גרמה להרמת ראש של הנחשים והעקרבים הפלסטינים.

נסים דהן: אנחנו רוצים קודם כול להשיב את הביטחון ואת השלום למדינת ישראל, ואחר כך נתפנה לטפל במחדלי הממשלה ובתיקונם.

נסים דהן: תודה רבה.

גדעון עזרא: תודה רבה.

גדעון עזרא: רבותי חברי הכנסת, אני נועל את הישיבה.

גדעון עזרא: ישיבת הכנסת מחר, יום ג', ב' בחשוון התשס"א, 31 באוקטובר 2000, תיפתח בשעה 15:00.

גדעון עזרא: תודה.