ישיבת מליאה, כנסת 15, פרוטוקול מספר 102, 2000-04-12 00:00

אברהם בורג: בוקר טוב, רבותי חברי הכנסת וחברתה.

אברהם בורג: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת – כנס מיוחד של הכנסת.

אברהם בורג: היום יום רביעי, ז' בניסן התש"ס, 12 באפריל 2000.

אברהם בורג: בשלב ראשון, יש הודעות ליושב-ראש הכנסת.

אברהם בורג: על-פי סעיף 36, יש כאן סדרה שלמה של הודעות.

אברהם בורג: האם אני יכול להעביר את כל ההודעות על-פי סעיף 36 לפרוטוקול?

אברהם בורג: תודה רבה.

אברהם בורג: ראש הממשלה ביקשני להודיע, על-פי סעיף 36(א) לחוק-יסוד: הממשלה, כי – השר יוסי ביילין מילא את מקומו של שר האוצר מיום כ"ב באדר ב' התש"ס, 29 במרס 2000, עד יום כ"ו באדר ב' התש"ס, 2 באפריל 2000.

אברהם בורג: השר בנימין בן-אליעזר מילא את מקומו של השר חיים רמון מיום כ"ד באדר ב' התש"ס, 31 במרס 2000, עד יום כ"ו באדר ב' התש"ס, 2 באפריל 2000.

אברהם בורג: שר התעשייה והמסחר שב ארצה ביום כ"ד באדר ב' התש"ס, 31 במרס 2000.

אברהם בורג: שר האוצר שב ארצה ביום כ"ו באדר ב' התש"ס, 2 באפריל 2000.

אברהם בורג: השר חיים רמון שב ארצה ביום כ"ו באדר ב' התש"ס, 2 באפריל 2000.

אברהם בורג: השר לשיתוף פעולה אזורי שב ארצה ביום כ"ז באדר ב' התש"ס, 3 באפריל 2000.

אברהם בורג: ראש הממשלה מילא את מקומו של שר החוץ מיום כ"ח באדר ב' התש"ס, 4 באפריל 2000, עד יום כ"ט באדר ב' התש"ס, 5 באפריל 2000.

אברהם בורג: שר החוץ שב ארצה ביום כ"ט באדר ב' התש"ס, 5 באפריל 2000.

אברהם בורג: השר שלמה בן-עמי מילא את מקומו של שר המשפטים מיום כ"ט באדר ב' התש"ס, 5 באפריל 2000, עד יום ב' בניסן התש"ס, 7 באפריל 2000.

אברהם בורג: השר חיים אורון מילא את מקומו של שר החינוך מיום ב' בניסן התש"ס, 7 באפריל 2000, עד יום ב' בניסן התש"ס, 7 באפריל 2000.

אברהם בורג: שר החינוך שב ארצה ביום ב' בניסן התש"ס, 7 באפריל 2000.

אברהם בורג: שר המשפטים שב ארצה ביום ב' בניסן התש"ס, 7 באפריל 2000.

אברהם בורג: שר התקשורת שב ארצה ביום ד' בניסן התש"ס, 9 באפריל 2000.

אברהם בורג: השר חיים רמון מילא את מקומו של שר התקשורת מיום א' בניסן התש"ס, 6 באפריל 2000, עד יום ד' בניסן התש"ס, 9 באפריל 2000.

אברהם בורג: השר חיים רמון מילא את מקומו של השר בנימין בן-אליעזר מיום כ"ז באדר ב' התש"ס, 3 באפריל 2000, עד יום ה' בניסן התש"ס, 10 באפריל 2000.

אברהם בורג: השר דוד לוי מילא את מקומו של שר הפנים מיום ג' בניסן התש"ס, 8 באפריל 2000, עד יום ו' בניסן התש"ס, 11 באפריל 2000.

אברהם בורג: השרה לאיכות הסביבה שבה ארצה ביום ה' בניסן התש"ס, 10 באפריל 2000.

אברהם בורג: השר יוסי ביילין ימלא את מקומו של השר לביטחון פנים מיום ה' בניסן התש"ס, 10 באפריל 2000, עד יום ט' בניסן התש"ס, 14 באפריל 2000.

אברהם בורג: השר מתן וילנאי ימלא את מקומו של השר מיכאל מלכיאור מיום ד' בניסן התש"ס, 9 באפריל 2000, עד ליום ז' בניסן התש"ס, 12 באפריל 2000.

אברהם בורג: השר חיים רמון ימלא את מקומו של שר התחבורה מיום ה' בניסן התש"ס, 10 באפריל 2000, עד יום ז' בניסן התש"ס, 12 באפריל 2000.

אברהם בורג: ראש הממשלה ייעדר מן הארץ מיום ה' בניסן התש"ס, 10 באפריל 2000, עד יום ט' בניסן התש"ס, 14 באפריל 2000.

אברהם בורג: על-פי סעיף 30(א) לחוק-יסוד: הממשלה, מינה ראש הממשלה את השר דוד לוי לזמן, אם יהא צורך, ולנהל ישיבות ממשלה בעת היעדרו מהארץ.

אברהם בורג: עוד אודיעכם, כי ראש הממשלה העביר אלי מכתב מיום ד' בניסן התש"ס, 9 באפריל 2000, בזו הלשון: "לכבוד יושב-ראש הכנסת.

אברהם בורג: שלום רב.

אברהם בורג: הודעה לפי סעיף 36(א) לחוק-יסוד: הממשלה: סגן ראש הממשלה ושר התחבורה יצחק מרדכי הודיעני, כי בנסיבות הקיימות נבצר ממנו זמנית למלא את תפקידו.

אברהם בורג: לפיכך הודעתי לממשלה, כי בהתאם להוראות סעיף 36(א) לחוק-יסוד: הממשלה, אמלא אנוכי את תפקידו לעת הזאת.

אברהם בורג: בהתאם לסעיף האמור, עלי להודיע על כך ליושב-ראש הכנסת, ויושב-ראש הכנסת יודיע על כך לכנסת.

אברהם בורג: הואיל ואנו מצויים בתקופת פגרה, אציע – על דרך ההיקש – כי בהודעה לכנסת יטופל בהתאם" וכו'.

אברהם בורג: זאת ההודעה לכנסת.

אברהם בורג: הודענו.

אברהם בורג: תודה רבה.

אברהם בורג: נעבור לנושא הבא בסדר-היום: דין-וחשבון משלחת הכנסת למאוריטניה, מפי חברת הכנסת נעמי חזן.

אברהם בורג: בבקשה.

אברהם בורג: ראית ששרדת?

נעמי חזן: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, מאוריטניה היא המדינה השלישית בליגה הערבית שכוננה יחסים דיפלומטיים עם ישראל אחרי מצרים וירדן.

נעמי חזן: הצעד של מאוריטניה לפני שנה וחצי היה צעד נדיר מאוד, שגרם למאוריטניה גם לזכות בביקורת חריפה מאוד בקרב מדינות מסוימות מבין מדינות ערב, במיוחד מצד עירק ואלג'יריה.

ויצמן שירי: עשרה אחוזים – – –

אברהם בורג: חבר הכנסת שירי, תודה.

אברהם בורג: עד עכשיו לא שמנו לב שהם לא נמצאים, ועכשיו שמנו לב.

ויצמן שירי: האולם מלא.

אברהם בורג: לא שמנו לב.

אברהם בורג: אני מודה לך שהסבת את תשומת לבנו.

נעמי חזן: אדוני היושב-ראש, ברשותך, אמשיך.

משה גפני: לא מעניין אף שר מה היה במאוריטניה?

נעמי חזן: אני בטוחה שחברי הממשלה גם יקשיבו היטב לעניין.

משה גפני: הם לא פה.

משה גפני: – – –

נעמי חזן: כאשר מאוריטניה כוננה יחסים דיפלומטיים עם ישראל, היא היתה מטרה לביקורת קשה מאוד.

נעמי חזן: גם האופוזיציה במאוריטניה התנגדה לצעד הזה.

נעמי חזן: ממשלת מאוריטניה מנסה כבר למעלה משנה להדק עוד יותר את הקשרים עם מדינת ישראל, והיא שלחה אלינו, לכנסת, הזמנה לשלוח משלחת של הכנסת לביקור רשמי ראשון של משלחת ישראלית למאוריטניה.

נעמי חזן: אדוני היושב-ראש, יצאנו חמישה חברי כנסת – חבר הכנסת גדעון עזרא, חבר הכנסת מקסים לוי, חבר הכנסת האשם מחאמיד וחבר הכנסת אלי בן-מנחם, ואני עמדתי בראש המשלחת.

נעמי חזן: אדוני היושב-ראש, אתה שועל ותיק בעניין משלחות רשמיות.

נעמי חזן: אני רוצה להודיע לכנסת ישראל, שאלה שקצת מנוסים בנושא יעידו על כך, שלא חוו מעולם קבלת פנים כמו קבלת הפנים שזכינו לה במאוריטניה.

נעמי חזן: הפרלמנט המאוריטני – – –

רחמים מלול: – – –

אברהם בורג: כבר שמעתי אותו בשבועיים האחרונים מפי מישהו.

נעמי חזן: חבר הכנסת מלול, לא שמעתי.

אברהם בורג: חבר הכנסת מלול הסב את תשומת לבי לדימויים מעולם הטבע שננקטים באולם המליאה, ואמרתי לו ששמעתי את הביטוי הזה בזמן האחרון מפי גדול בתורה.

נעמי חזן: ברשותכם, בכל זאת, משום שבאמת היתה משמעות – גם פוליטית – רבה מאוד לסיור הזה, אני ארחיב בכמה מלים, וזה גם יאפשר לחברי הכנסת להתארגן.

נעמי חזן: אנחנו התקבלנו על-ידי נשיא המדינה, הנשיא אחמד טיה, על-ידי שר החוץ, שר החינוך, שר התקשורת, שר האנרגיה, יושב-ראש הפרלמנט וראש הסנאט.

נעמי חזן: הדבר החשוב ביותר, ואולי אפשר ללמוד מזה לקח גם לגבי משלחות המגיעות ארצה, הוא שממשלת מאוריטניה החליטה שהיא רוצה להראות לנו את המדינה כפי שהיא, ולכן יצאנו לסיור של שלושה ימים.

נעמי חזן: זו ארץ קשה מאוד וצחיחה לחלוטין.

נעמי חזן: זה היה מסע ג'יפים.

נעמי חזן: אני חושבת, שצה"ל היה יכול ללמוד מה זה לעשות גיבוש מהמסע הזה.

נעמי חזן: הצטרפה אלינו גם סגנית מזכיר הכנסת, רותי קפלן, שטרחה לאורך כל הדרך לסייע, לעזור ולצלם את החוויות שלנו במאוריטניה.

נעמי חזן: שלוש מסקנות מרכזיות מהביקור הזה, ואני חוזרת ואומרת, שלפי דעתי, וכל חברי המשלחת – – –

סילבן שלום: לרבות חבר הכנסת גדעון עזרא.

נעמי חזן: במיוחד חבר הכנסת גדעון עזרא.

נעמי חזן: שלוש מסקנות מרכזיות: דבר ראשון – מאוריטניה מחויבת לקשר עם ישראל, ועשתה צעד אמיץ מאוד מבחינה פוליטית בהקשר זה.

נעמי חזן: דבר שני – יש צורך חיוני להדק את הקשרים הדו-צדדיים בינינו לבין מאוריטניה ולדאוג לסיוע ישראלי נוסף למדינה צחיחה ואמיצה זו.

נעמי חזן: דבר שלישי – אני שמחה לבשר לכנסת ישראל, שבפעם הראשונה מדינה ערבית החליטה להקים אגודת ידידות פרלמנטרית.

אברהם בורג: היא ערבית או מוסלמית?

נעמי חזן: היא ערבית ומוסלמית.

נעמי חזן: היא גם חברה בליגה הערבית, והיא גם מוסלמית.

נעמי חזן: היא החליטה להקים אגודת ידידות פרלמנטרית עם כנסת ישראל.

נעמי חזן: ההכרזה הזאת נעשתה ערב צאתנו.

נעמי חזן: אני רוצה להודות לממשלת מאוריטניה, למארחים שלנו במאוריטניה, לשגריר ישראל במאוריטניה פרדי איתן, ובמיוחד לרותי קפלן ולחברי המשלחת.

נעמי חזן: אני חושבת, שאתה, אדוני היושב-ראש, כמי שמצדד בדיפלומטיה פרלמנטרית, צריך להיות גאה שהפעם באמת עשינו עבודה דיפלומטית – כך אני חושבת – ממדרגה ראשונה.

נעמי חזן: אני רוצה להודות לכל חברי במשלחת, ששרדו את מסע מאוריטניה פחות או יותר בשלום.

נעמי חזן: תודה רבה.

אברהם בורג: חברת הכנסת חזן, תודה רבה.

אברהם בורג: אחרי שעברתם את הגיבוש, עוד מעט מתחיל הדבר האמיתי.

אברהם בורג: מצב החברה, המשק והכלכלה בישראל בעידן שלטון ברק – ינמק את ההצעה חבר הכנסת סילבן שלום.

אברהם בורג: ישיב לו שר האוצר.

סילבן שלום: תודה, אדוני היושב-ראש.

סילבן שלום: חברי הכנסת, לפני קרוב לשנה, בחודש מאי 1999, ניצח אהוד ברק בבחירות במדינת ישראל לאחר מערכת בחירות ארוכה של הבטחות בנושאים החברתיים.

סילבן שלום: אהוד ברק הבטיח לכל מי שרצה לשמוע את מה שהוא רצה לשמוע.

סילבן שלום: ההבטחות האלה התמקדו בנושאים הכלכליים-החברתיים, תוך הגדרה ברורה מה היא מערכת הבחירות.

סילבן שלום: אדוני שר האוצר, אני פונה אליך.

סילבן שלום: מערכת הבחירות, אמר אהוד ברק, אינה תלויה בנושא המדיני, מאחר שבנושא המדיני יש איזו הסכמה או קרוב להסכמה ביני לבין נתניהו לאחר הסכמי-וואי.

סילבן שלום: לכן מה שעומד על הפרק זה הנושאים הכלכליים-החברתיים.

סילבן שלום: כך מנה אהוד ברק את הבטחותיו לבוחר רק לפני כשנה, ואני חוזר עליהן אחת לאחת.

סילבן שלום: אהוד ברק הבטיח שכר לימוד חינם לסטודנטים.

סילבן שלום: האם הוא קיים, אדוני היושב-ראש?

סילבן שלום: ודאי שלא.

סילבן שלום: כמה גיחכו אז על ההתנהגות של הממשלה הקודמת בעניין הסטודנטים ובעניין הפיצות.

סילבן שלום: היום נותנים להם הלוואה שהבטיחה להם הממשלה הקודמת, ולאחר שהם איימו שאולי הם יצאו חזרה לרחובות, מוכנים לתת להם איזה תיקון.

סילבן שלום: אבל איפה זה ואיפה ההבטחה מלפני הבחירות.

סילבן שלום: הבטיחו שכר לימוד חינם לבני שלוש-ארבע.

סילבן שלום: קיימו את זה, אדוני היושב-ראש?

אברהם בורג: אני אשם?

סילבן שלום: אני פונה אליך ושואל.

סילבן שלום: אהוד ברק הבטיח, והיו הורים צעירים רבים שיש להם ילדים שקנו את ההבטחה הזאת.

סילבן שלום: האם הוא קיים?

סילבן שלום: מובן שלא.

סילבן שלום: שכר לימוד חינם לבני שלוש-ארבע אין, ותחת הממשלה הזאת נראה שגם לא יהיה.

סילבן שלום: ראש הממשלה הודיע בצורה הפומבית ביותר, שהוא יישם את חוק הדיור הציבורי של רן כהן ככתבו וכלשונו.

סילבן שלום: האם כך בוצעו הדברים, אדוני שר האוצר?

סילבן שלום: מובן שלא.

סילבן שלום: לפי החוק, או לפי התוכנית שהופעלה בשבוע שעבר והשבוע עם הרמת כוסיות, עם חיבוקים ועם אמירות גדולות, צריך להבין שכל אנשי הדיור הציבורי במדינת ישראל זועמים על ההחלטה הזאת.

סילבן שלום: הסיבה היא פשוטה, אדוני יושב-ראש הליכוד: 60% מדיירי הדיור הציבורי אינם כלולים בתוכנית שהממשלה הזאת החליטה להפעיל.

סילבן שלום: כל מי שגר בדירה פחות מ-12 שנים אינו כלול בתוכנית, ורוב דיירי הדיור הציבורי נמצאים באותה מסגרת, של 12 שנים.

סילבן שלום: מה לא הבטיחו לנהגי המוניות – נהגי המוניות שגם הקימו עמותה מיוחדת שכביכול תיצור איזו תחושה שכל נהגי המוניות עם ברק.

סילבן שלום: הפעולה הראשונה שנעשתה אחרי הבחירות היתה ביטול ההחלטה של הממשלה שלנו לתת מיגון לנהגי המוניות ב-100 מיליון שקלים.

סילבן שלום: זאת היתה ההחלטה הראשונה של הממשלה, וזאת ההבטחה לנהגי המוניות, שרבים מהם הסתובבו עם סטיקרים נגד ראש הממשלה לשעבר, ואפילו אינני רוצה לחזור על מה שהיה כתוב בהם.

לימור לבנת: הם לא צריכים את זה, הם קיבלו מהעמותות.

סילבן שלום: הם קיבלו מהעמותות, ואז זה נראה כאילו אותנטי, חברת הכנסת לבנת, אבל כולנו יודעים שמימנו את נהגי המוניות.

סילבן שלום: הדבר הראשון שעשו היה להתנכל למוניות בביטול אותה תמיכה במיגון, שהובטחה להם כתוצאה מהמצב הקשה שהם נקלעים אליו בעבודה המסוכנת.

סילבן שלום: כך היה עם הנכים, כך היה עם נהגי המשאיות ועם אחרים.

סילבן שלום: לפני חודש, חודש-וחצי, נפל דבר במדינת ישראל.

סילבן שלום: לראשונה מאז קום המדינה הוחלט לבטל העלאת מחירים; לראשונה מאז קום המדינה.

סילבן שלום: עד היום שמענו על ביטול של העלאות מחירים במצרים, בירדן, כשהיו שם מהומות.

סילבן שלום: והנה הגיע שר האוצר ולפתע החליט לבטל את העלאת מחירי הסולר.

סילבן שלום: מה קרה, אדוני שר האוצר, נבהלתם?

סילבן שלום: פתאום חשתם שהאדמה בוערת מתחת לרגליכם?

סילבן שלום: ביטול העלאת מחירים לראשונה בהיסטוריה – זה היה בעמוד 17 למטה.

סילבן שלום: אני לא אומר שזה לא צודק, אבל לבטל העלאת מחירים שנלחמתם עליה, כי פתאום ראיתם שנהגי המשאיות נגדכם, נהגי המוניות נגדכם?

סילבן שלום: נכון, אמרתם שדחיתם את זה בחצי שנה, אבל זה ביטול של העלאה שהחלטתם שהיא תיכנס לתוקף, וכך הלאה וכך הלאה.

סילבן שלום: עכשיו אנחנו עדים לשביתות שמכות בנו בענף אחר ענף, במשרד אחר משרד.

סילבן שלום: הבוקר שואלים אותי ואומרים לי: מה אתה רוצה, קודם לא היו שביתות?

סילבן שלום: אין שום שינוי, היו שביתות בממשלה שלכם ויש שביתות גם עכשיו.

סילבן שלום: אבל לפני שנה היה מישהו שהבטיח להביא שינוי במדינת ישראל, הוא נישא על גלי השינוי, ואם הוא לא יכול להביא את השינוי, שיזוז הצדה.

סילבן שלום: יש אחרים שיכולים להביא את השינוי, יש אחרים שיכולים להביא את השינוי הכלכלי-החברתי במדינת ישראל, ואם אהוד ברק לא יכול, יזוז לו הצדה ואחרים יעשו זאת.

סילבן שלום: אבל אי-אפשר לאחז את עיני כל המדינה במשך תקופה ארוכה לפני הבחירות וגם אחרי הבחירות.

סילבן שלום: ראש הממשלה נזכר בנושאים חברתיים רק כאשר הוא נקלע למצוקה פוליטית בשבוע שעבר, הפלא ופלא, לפתע הנושאים החברתיים חוזרים למרכז סדר-היום.

סילבן שלום: מה הדבר הראשון שהם עושים בנוגע לשינוי סדרי העדיפויות בנושא החברתי?

סילבן שלום: מה ההחלטה הראשונה מאז הכריז אהוד ברק על שינוי סדר-היום הלאומי שלו לעניין החברתי, אדוני שר האוצר?

סילבן שלום: הדבר הראשון שהם עושים הוא צמצום הילודה.

סילבן שלום: זאת המהפכה החברתית, זה הדבר הראשון שממשלת ברק החליטה לעשות לנו: שינוי האג'נדה החברתית במדינת ישראל – לצמצם את הילודה.

סילבן שלום: זה אותו יוסי ביילין שגם אמר שצריך להתרגל לחיות עם אבטלה כשהוא היה סגן שר האוצר – באמירה מפורסמת שמדינת ישראל צריכה להתרגל לחיות עם אבטלה.

סילבן שלום: אנחנו משקיעים מיליארדים כדי להביא עולים מכל העולם, ובצדק, כדי שנוכל לחיות כאן כעם יהודי בארצו, ופה באים ואומרים לנו לצמצם את הילודה.

סילבן שלום: את מי אתם מענישים, את ההורים או את הילדים?

סילבן שלום: מה העונש הזה?

סילבן שלום: איזו מחשבה מעוותת זאת לפגוע בילדים שרק עכשיו נולדים?

סילבן שלום: משום שהם לא שייכים לקבוצת התמיכה הפוליטית שלכם?

סילבן שלום: איזו חשיבה זאת?

סילבן שלום: הדבר השני שברק החליט לעשות לאחר שהוא שינה את סדר-היום הלאומי הוא לרוץ ריצת אמוק חזרה לוושינגטון; ריצת אמוק לוושינגטון.

סילבן שלום: על מה הוא הולך לדבר שם?

סילבן שלום: עוד פעם לנסות לתת את הכינרת?

סילבן שלום: הרי ברור לו שאין לו רוב בכנסת ואין לו רוב בציבור.

סילבן שלום: האם עוד פעם לעשות ויתורים מפליגים בנושא הפלסטיני?

סילבן שלום: מה אומר לנו ראש הממשלה ביום ראשון האחרון בישיבת הממשלה?

סילבן שלום: הוא לא רוצה אותם 50,000 בכפרים שמסביב לירושלים.

סילבן שלום: אבל, אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, הדברים היותר-חמורים היו שהוא מתכוון לספח – את מה?

סילבן שלום: את רמות, את פסגת-זאב ואת גילה.

סילבן שלום: שמעתי ולא האמנתי.

סילבן שלום: התקשרתי לעיתונאים לשאול אם באמת זה היה כך, והם אמרו לי: כן, רמות, פסגת-זאב וגילה; הוא מתכוון לספח את שכונות ירושלים שעד עכשיו בכלל לא היו בסימן שאלה ובזה הרגע הפכו להיות בסימן שאלה.

סילבן שלום: זה ראש הממשלה, זה המסר שהוא הבטיח, בית-אל ועופרה לנצח נצחים – זה מה שהוא אמר לפני הבחירות לציבור שקנה את מקסמי השווא שלו גם בתחום המדיני וגם בתחום הכלכלי-החברתי.

סילבן שלום: אדוני היושב-ראש, אנו נמצאים קרוב לשנה אחרי הבחירות.

סילבן שלום: תקופה של שנה היא תקופה של סיכומים; תקופה של שנה היא תקופה שאפשר לומר אם הדברים בה נעשו בצורה נכונה או לא.

סילבן שלום: אחרי שנה גם נותנים תעודה, ולצערי הרב, התעודה הזאת היא שלילית, היא תעודה שקשה לי למצוא בה אפילו פן חיובי אחד.

סילבן שלום: שיעור האבטלה גדל מאז נכנסה הממשלה הזאת.

סילבן שלום: עלה.

סילבן שלום: שיהיה ברור לכל מי שעכשיו שומע אותי: שיעור האבטלה גדל מאז נכנסה הממשלה הזאת לתפקידה.

סילבן שלום: המיתון עדיין בשיאו.

סילבן שלום: אף שחשבו שיהיה איזה שינוי ואמרו שיהיה איזה מהפך בחודשים האחרונים – גם את זה צריך להבין, שכל המהפך במחצית השנייה, או הגידול בצמיחה, אינו נובע כמובן בשום צורה שהיא ממה שעשתה הממשלה הזאת, אלא הוא רק תולדה של המשכיות.

סילבן שלום: שיעור האבטלה שעלה במחצית השנה הראשונה – לא, אבל כשזה על שנה, אפשר לראות.

אברהם בורג: אני מבקש לסיים.

סילבן שלום: כך שאם אני אומר – האבטלה גדלה, המיתון נמשך, כל ההבטחות לסטודנטים לא התקיימו, לילדים בני שלוש-ארבע, לדיור הציבורי, למוניות, למשאיות, לנכים, ההבטחות לציבור הלאומי במדינת ישראל – –

אברהם בורג: אני מבקש לסיים.

סילבן שלום: – – לשמור על ארץ-ישראל ולשמור על רמת-הגולן, כשכל אלה לא התקיימו, אני אומר לאהוד ברק: נכשלת, אחרי שנה יש לך תעודה שלילית, תעודה שהמסקנה העולה ממנה היא אחת בלבד – פנה את הכיסא, לך לבחירות חדשות, והעם יאמר את דברו.

סילבן שלום: תודה רבה.

אברהם בורג: תודה רבה.

אברהם בורג: זאת היתה התודה.

אברהם בורג: עכשיו תשובת ההורים.

אברהם-בייגה שוחט: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, האזנתי בקשב רב לדבריו של חבר הכנסת סילבן שלום, ואשתדל לענות, בחלק מהדברים נקודה נקודה, כפי שהוא העלה אותם, ולהעביר אינפורמציה שמן הראוי לתקן אותן ומן הראוי גם לרדת לשורשן של בעיות אשר העלית, חבר הכנסת סילבן שלום, כאשר העלית אותן נקודות שאכן מכבידות עלינו במשק הישראלי ובחברה הישראלית.

אברהם-בייגה שוחט: אני רוצה לקבוע ולומר, ואי-אפשר שלא להתייחס לזה, שהבעיות שנוצרו, בחלקן הגדול, כפי שידוע לך, סילבן שלום, לא החלו להיווצר ביום הקמתה של ממשלת אהוד ברק.

אברהם-בייגה שוחט: לצערי הרב, באותם נושאים שהזכרת, בחלקם, יש תהליך שלא נגרם בידי שמים, ולא היה הכרחי שיקרה, אלא חלקו מעוגן בהחלטת ממשלה שאתה כיהנת בה בחלק מהזמן כשר ובחלק מהזמן כסגן שר, ואף שהצבעת נגד התקציבים שם, ובצדק הצבעת נגד התקציב שהיה בממשלה ההיא, הרעה, וגם אתה מצאת דרך לבטא את זה לא מעט פעמים – אפילו הזדמן לי לפני כמה שבועות, נסעתי מחיפה לתל-אביב, ויסלחו לי חברי שומרי המסורת, ביום שישי, ושמעתי שיחה – – –

ציפי לבני: בבוקר.

אברהם-בייגה שוחט: לא, זה היה ב-24:00, בלילה – בבוקר, וזה מוקלט.

אברהם-בייגה שוחט: שמעתי אותך אומר בגאווה, לשאלתו של מראיין – אבל אני הצבעתי נגד התקציב.

אברהם-בייגה שוחט: אני רוצה לשבח אותך גם על זה שאז הצבעת נגד התקציב, וקל וחומר כשאתה חוזר ומדגיש שהצבעת נגד התקציב כשהוא שאל אותך: מה האבטלה שעשיתם?

אברהם-בייגה שוחט: אמרת: אבל אני סילבן שלום הצבעתי נגד.

אברהם-בייגה שוחט: אתה גם אמרת את הסיבה – כי המוטו של השיחה היה מועמדותך האפשרית להיות ראש ממשלה ויושב-ראש הליכוד, וכדי שזה יתפוס את חברי הליכוד הרבים שמאזינים מרותקים ובקשב רב למרות השעה המאוחרת, שהם ידעו שאני סילבן שלום הצבעתי נגד המדיניות של ממשלת נתניהו בתחום הכלכלי.

אברהם-בייגה שוחט: סילבן, מגיעה לך הוקרה על ההצבעה אז, ומגיעה לך על זה שאתה אומר את זה היום, ואני מציע שכל יום ומעל כל במה תגיד את זה, זה רק לשבחך.

סילבן שלום: בייגה, לעניין.

ויצמן שירי: לעניין באותו עניין.

אברהם-בייגה שוחט: אנחנו נגיע, אל תדאג.

אברהם-בייגה שוחט: לא נשאיר אבן על אבן, סילבן, לא נשאיר אבן על אבן.

אברהם-בייגה שוחט: אתה דיברת על כמה דברים פרטניים – אחרי זה אגיע לעניינים הגדולים.

אברהם-בייגה שוחט: אמרת: הבטחנו שכר לימוד חינם בגני ילדים לבני שלוש-ארבע.

אברהם-בייגה שוחט: אתה יודע שאני מכיר את הנושא לא רק בגלל היותי שר האוצר בממשלה קודמת, אלא בגלל היותי ראש רשות מקומית בעיר פיתוח.

אברהם-בייגה שוחט: ממשלת ביבי נתניהו, וזה לא חשוב אם הצבעת נגד העניין, החליטה בשנת 1997 לבטל את הפטור בחלק גדול מהיישובים שהיה נהוג בהם פטור בגני-ילדים לבני שלוש-ארבע.

אברהם-בייגה שוחט: אף אחד לא נגע בזה מאז שנת 1967, שאז הפטור ניתן, כאשר ספיר היה שר האוצר.

אברהם-בייגה שוחט: אף אחד לא נגע בזה.

אברהם-בייגה שוחט: הממשלה היחידה שהחליטה לבטל את הפטור בחלק מיישובי הפיתוח לבני שלוש-ארבע – ובשאר המקומות הקשים, בשכונות, באזורי המצוקה, זה היה פטור לגמרי – והחליטה להטיל 10% כדי שגם זה שנמצא בשכונת השיקום הכי קשה או בירוחם ישלם 10%, הממשלה היחידה מאז קום המדינה שהחליטה להוריד תשלומים ופטור מתשלומים לבני שלוש-ארבע היתה הממשלה שאתה כיהנת בה, ואפילו חברי מש"ס היו באותה ממשלה.

רחמים מלול: לא אנחנו.

אברהם-בייגה שוחט: לא אתם, זה נכון.

אברהם בורג: הוא אמר חברי.

אברהם-בייגה שוחט: אני אגיד לך מה כן עשינו – – –

ויצמן שירי: בייגה, תדבר על חוק לעידוד השקעות הון – הנגב והגליל.

אברהם-בייגה שוחט: שירי ויצמן, אומנם אנחנו הרבה שנים גרים באותו אזור – –

אברהם בורג: אדוני שר האוצר אלטרנטיבי, אתה רוצה לעלות גם כן?

אברהם-בייגה שוחט: – – אבל אני מבקש ממך בקשה, אף-על-פי ששכבתי לישון היום בחמש בבוקר, ואני אספר אחרי זה למה, כי זה בנושא של סכסוכי עבודה ולא שום דבר רע – –

אברהם בורג: בחמש קם צייד.

אברהם-בייגה שוחט: – – אבל אני מבקש ממך שירי, אל תעזור לי, תעשה לי טובה אל תעזור לי.

אברהם-בייגה שוחט: תעזור לי תמיד, עכשיו לא.

אברהם-בייגה שוחט: מה עשינו?

אברהם-בייגה שוחט: באנו ואמרנו: או.

אברהם-בייגה שוחט: קיי.

אברהם בורג: יש לך פטור.

אברהם-בייגה שוחט: היתה ממשלה שהחליטה שהיא מטפלת בעניין הזה.

אברהם-בייגה שוחט: התחייבנו להחזיר את זה.

אברהם-בייגה שוחט: אני אגיד לך מה קרה השנה, פשוט שתדע.

אברהם-בייגה שוחט: באשכולות מסוימים של יישובים הוחזר הפטור באופן מוחלט בגני-ילדים.

אברהם-בייגה שוחט: בכל ערי הפיתוח ושכונות המצוקה לבני ארבע בוטל התשלום של 10% שאתה ישבת בממשלה שהביאה אותו עלינו.

אברהם-בייגה שוחט: הדבר עלה, חברי היקר סילבן שלום, בערך 130 מיליון שקל.

אברהם-בייגה שוחט: זה לא סגר סופית את העניין.

אברהם-בייגה שוחט: אני מקווה שהשנה יהיה שיפור נוסף, אבל מתהליך הפוך של הטלת הדברים, הממשלה הזאת משתחררת מההחלטות הרשעות שפוגעות באוכלוסיות הכי חלשות.

אברהם-בייגה שוחט: ולכן, כל האמירה בעניין הזה, לצערי הרב, אין לה יסוד, וההיפך מזה הוא הנכון.

אברהם-בייגה שוחט: לגבי הסטודנטים, אהוד ברק אמר שתהיה כניסה חופשית לאוניברסיטאות.

אברהם-בייגה שוחט: הוא לא אמר שזה יהיה חינם, הוא אף פעם לא אמר את זה.

אברהם-בייגה שוחט: מה עשינו?

אברהם-בייגה שוחט: א.

אברהם-בייגה שוחט: הלכנו לחבילה גדולה מאוד – בהסכמה עם הסתדרות הסטודנטים, בהסכמה שכוללת אנשים מובהקים של הנהגת הליכוד, שבאה לטפל בהלוואות גדולות מאוד בערך ל-20,000 סטודנטים, בהלוואות אוטומטיות לכל הסטודנטים, בריבית של 3%.

אברהם-בייגה שוחט: כלומר, בתנאי השוק היום, זה בערך סבסוד של 3%.

אברהם-בייגה שוחט: אבל חשוב מכול, צריכה לקום כעת ועדה.

אברהם-בייגה שוחט: בהתאם למקובל, כל חמש שנים קמה ועדה שדנה בשכר הסטודנטים, ונייר המינוי שלה, שייחתם על-ידי שר החינוך ובהסכמתי יגיד כהנחיה, כ "terms of reference" לוועדה לטפל בנושא שכר הלימוד תוך הורדתו בשלבים ממה שהוא קיים היום.

אברהם-בייגה שוחט: אף אחד לא אמר לאפס.

אברהם-בייגה שוחט: לכן, כשאתה בא ומחבר את העניין ואתה עולה כאן, אפשר לחשוב שבאמת הם קיבלו פיצות מנאוה במקום משרה.

אברהם-בייגה שוחט: אתה יודע שזה לא הסיפור.

אברהם-בייגה שוחט: אתה יודע שהתקבלו החלטות מהותיות בעניין, ואני עדיין לא יודע מי יעמוד בראש הוועדה, ויש כמה שמות שכעת שר החינוך עוסק בקבלת הסכמתם.

אברהם-בייגה שוחט: אבל יש החלטה ברורה – המגמה תהיה הורדת שכר הלימוד.

אברהם-בייגה שוחט: אני רוצה לעבור לעניין חוק הדיור הציבורי, סילבן.

אברהם-בייגה שוחט: הרי חוק הדיור הציבורי במתכונתו כפי שהתקבל בכנסת הוקפא על-ידיכם, ובמקום זה באתם עם מה שנקרא תוכנית שטרית.

אברהם-בייגה שוחט: אנחנו באנו לממשלה, והממשלה אכן התחייבה לקיים את חוק הדיור הציבורי, ונערכו בו שינויים מספר, אבל אני רוצה להגיד לך משהו.

אברהם-בייגה שוחט: אותה נכה שקנתה את הדירה שלה בירושלים כקונה ראשונה, תחת עין המצלמות – זה נכון – קיבלה 92.5% הנחה, ראשית, מכיוון שהגדלנו לאלה שגרים תקופה ארוכה עד 90%, במקום 85% שהופיע בחוק המקורי; אני כבר לא מדבר על תוכניתו של שטרית.

אברהם-בייגה שוחט: שנית, הורד ה-capping שהיה על סך הסבסוד שהיה בחוק שטרית 300,000 שקל, ואילו כאן אותה נכה קיבלה על דירה ששווה 110,000 דולר הנחה של 100,000 דולר, כלומר 400,000 שקל.

אברהם-בייגה שוחט: וכאשר הבאנו את החוק מחדש לדיון בוועדה – מתוקן במידה מסוימת אבל יותר טוב מתוכנית שטרית – נתקלנו בוועדת הכלכלה של הכנסת בחוסר יכולת להשלים, ולכן – – –

אברהם פורז: רגע, רגע, אני חולק על זה.

אברהם פורז: מה זה חוסר יכולת להשלים?

אברהם-בייגה שוחט: חבר הכנסת פורז – – –

ויצמן שירי: – – – דירות לעשירים – – – לעניים, מה לעשות, פורז.

אברהם פורז: החוק, כפי שהוגש לנו – – –

אברהם-בייגה שוחט: חבר הכנסת פורז, אני אנסח את זה אחרת.

אברהם-בייגה שוחט: מכיוון שעבודת החקיקה המאומצת – –

אברהם בורג: לא הושלמה.

אברהם-בייגה שוחט: – – לא הושלמה, חשבנו שמן הראוי לבצע את זה בהחלטת ממשלה, ואכן כך נעשה.

אברהם-בייגה שוחט: ואולי החשוב מכול, חבר הכנסת סילבן שלום – מכיוון שהתעוררה בעיה שאתה מודע לה, שאם הדיור הציבורי יימכר, לא תהיה מחזוריות של דירות מתפנות, נעשתה בדיקה יסודית של האכלוס כמודל בשנת 1998 – האכלוס האלטרנטיבי – והממשלה נתנה מחויבות בהחלטת ממשלה, שיימצאו 2,000 פתרונות לפחות מדי שנה; זה היה המספר של המחזור – חלקו יכול להיות מהתפנויות שתימשכנה, חלקו יכול להיות מבנייה תקציבית, מהכספים שייכנסו מהמכירה, אבל זה נושא מרכזי בנושא הדיור הציבורי.

אברהם פורז: אבל אם אתם מוכרים את הדירות, למה אתם צריכים – – –

אברהם-בייגה שוחט: אני, חבר הכנסת פורז – – –

אברהם פורז: בשביל מה צריך את החוק?

אברהם-בייגה שוחט: יש לי אליך בקשה.

אברהם-בייגה שוחט: אחרי זה אני אענה לך, אני עולה שוב על הדוכן, אני אענה לך בשמחה מרובה – –

ויצמן שירי: אמנון, תגיד לו שיש – – – לדאוג לעניים – – –

אברהם-בייגה שוחט: – – אבל כרגע אני לא רוצה לנהל את הדיון בעניין.

אברהם-בייגה שוחט: חבר הכנסת סילבן שלום, תרשה לי להגיד לך – – –

סילבן שלום: בייגה, שאלה.

אברהם-בייגה שוחט: – – – תרשה לי להגיד לך, להזכיר – – –

סילבן שלום: כמה מדיירי הדיור הציבורי יצאו החוצה?

סילבן שלום: הרי למעלה מחצי הוצאתם החוצה.

אברהם-בייגה שוחט: הרי זה לא חשוב.

אברהם-בייגה שוחט: הרי גם אתה יודע שמי שגר ארבע שנים בדיור ציבורי ויהיה זכאי ל-12% הנחה, זאת לא בעיה.

אברהם-בייגה שוחט: הבעיה גם נולדה לא על הרקע – – –

אברהם בורג: זה בערך 50%, לא?

אברהם-בייגה שוחט: אני לא יודע – – –

אברהם בורג: אבל אלה אחוזים גבוהים.

אברהם-בייגה שוחט: הבעיה נולדה לגבי אותן אוכלוסיות – –

ויצמן שירי: – – –

אברהם-בייגה שוחט: – – ובאמת בצדק, שחיות עשרות שנים – חלקן מאז קום המדינה – שזכאיות ל-90%, חלקן ל-92% הנחה – זאת הבעיה האמיתית.

אברהם-בייגה שוחט: אם מישהו קיבל דירה בשכונה חדשה באשדוד או בערד והוא גר שנתיים בארץ, הרי הוא לא המודל של הבעיה.

אברהם-בייגה שוחט: אני אומר לך, שאם הוא הולך למשרד "עמידר" וקונה את הדירה בהנחות הקיימות – הן הרבה יותר מאשר בחוק, שכן יש הנחות, יש הלוואה עומדת ויש דברים שאחרת הוא לא מקבל אותם.

אברהם-בייגה שוחט: לכן, זה בכלל לא פוגע באוכלוסיות שאתה מכוון אליהן.

אברהם-בייגה שוחט: זה חוק שנועד לאוכלוסיות שגרות עשרות שנים, אין באפשרותן לקנות, שילמו שכר דירה – נמוך אומנם, בדרך כלל – והחוק כיוון אליהם, ולכן הפתרון שניתן היום – – – חבר הכנסת עמיר פרץ, אומנם בילינו יחד בשני הלילות האחרונים עד חמש בבוקר; זה מקנה לי זכות לבקש ממך לנמנם קצת ולא להפריע לי.

עמיר פרץ: – – –

אברהם-בייגה שוחט: עכשיו אני רוצה להגיד, סילבן – אתה מדבר על עניין הנכים, שטיפלנו בו לא טוב.

אברהם-בייגה שוחט: אין לי טענה, אני לא אגיד שהאירוע הזה היה כליל השלמות.

אברהם-בייגה שוחט: אבל הרי הנכים האלה, לפי מיטב ידיעתי, לא הגיעו לחופי הארץ ביולי 1999 Out of the blue, והם לא היו קיימים קודם לכן.

אברהם-בייגה שוחט: אתה לא ראית אותם, גדעון עזרא לא ראה אותם, אריק שרון לא ראה אותם, אפילו דני נוה, שלא היה איש פוליטי במובן של חבר כנסת או שר, אבל ראיתי שבמשרד ראש הממשלה יש חלונות, וגם מהחלונות במשרד ראש הממשלה, אם מזיזים טיפה את הווילון, אפשר היה לראות את הנכים.

אברהם-בייגה שוחט: הם לא באו ביולי 1999.

אברהם-בייגה שוחט: אז לבוא ולמתוח ביקורת – – –

דני נוה: בתקופתנו החלונות לא היו אטומים, השר.

אברהם-בייגה שוחט: לא היו אטומים, אני יודע בדיוק מה היה שם בתוך החלונות.

אברהם-בייגה שוחט: זה לא חשוב אם היו אטומים או לא.

דני נוה: אנחנו ראינו מה קורה.

אברהם-בייגה שוחט: אתם ראיתם, הכול ידוע.

אברהם-בייגה שוחט: את הנכים למשל לא ראיתם.

דני נוה: ראינו.

אברהם-בייגה שוחט: ראיתם, אז מה עשיתם?

אברהם-בייגה שוחט: אז אם ראיתם ולא עשיתם, הרבה יותר חמור.

אברהם-בייגה שוחט: אם אתה אומר שלא ראיתם – מילא, הלכת לפה, הלכת לשם, נסעת לפה, אני יכול להבין.

אברהם-בייגה שוחט: אבל אם אתה אומר שראיתם ולא עשיתם, אדוני היקר, זה מאוד מאוד חמור, זה מחייב כמעט ועדת חקירה פרלמנטרית להבין למה ידעתם ולא עשיתם.

ציפי לבני: זה מחייב להחליף – – – את הממשלה הקודמת.

דני נוה: נראה ששכחתם שאתם כבר בשלטון – – – בקצב הזה תחזרו מהר מאוד לאופוזיציה.

אברהם-בייגה שוחט: סילבן, בעניין הסולר אני אענה לך אחרי זה – זו לא החלטה של ביטול מטעמי.

אברהם-בייגה שוחט: הרי עניין הסולר הוא לא בעיה של העלאת מחיר, הוא בעיה של שני מחירים.

אברהם-בייגה שוחט: העלאת המחירים, הסיבה העיקרית לביצועה היתה, שחשבנו שאפשר לעשות את זה כשחבית הדלק עלתה 10 דולר, ואנחנו נכנסנו בדיוק לתקופה שהיא עלתה 30 דולר.

אברהם-בייגה שוחט: והסולר – כשאנחנו קשורים למחירים העולמיים, ומי כמוך מכיר את זה – הגיע למחיר גבוה בלי שהעלינו את הבלו, אבל הוא עלה בגלל מחיר החבית בעולם, וחשבנו שאם on the top of it, נוסיף כעת נושא של העלאת מיסוי ופיצול העניין, זה יהיה דבר לא נבון ולא חכם.

אברהם-בייגה שוחט: לא היה בזה שיקול פוליטי, לא היו בחירות בדרך, טיפלנו בעניין הזה, אבל מחיר הדלק, שעלה כל כך, בערך ב-60%, בגלל המחיר בעולם, פשוט לא אפשר לעשות את הדבר.

אברהם-בייגה שוחט: אולי בנושא השביתות, ברשותך.

אברהם-בייגה שוחט: יש הצעות נוספות, אני לא רוצה לחזור פעמיים, אני אחזור אחר כך, אבל אני רוצה להגיד למה האמירה שלך וההצעה – לחבר הכנסת גפני ולשר וילנאי – שמא הדברים כל כך לא טובים, הבה נחזור לממשלה הקודמת כדי שיעשו את הדברים הטובים.

אברהם-בייגה שוחט: אני אזכיר לך מה הדברים הטובים בתחום הכלכלי.

אברהם-בייגה שוחט: הדברים הטובים בתחום הכלכלי הביאו אותנו, לצערי הרב, תחת הממשלה שאתה ישבת בה ולא תמכת בתקציביה – – –

דני נוה: עד מתי תתבכיינו על הממשלה הקודמת?

דני נוה: אתה כבר שנה שר האוצר, אתה נכשל בתפקידך עם ראש הממשלה – –

אברהם-בייגה שוחט: חבר הכנסת – – –

דני נוה: – – אתם לא מטפלים בנושאים – – –

אברהם-בייגה שוחט: חבר הכנסת נוה – – –

דני נוה: – – – מתי תבינו שהאחריות על כתפיכם ואתם לא עושים דבר?

דני נוה: מתי תפסיקו להתבכיין?

אברהם-בייגה שוחט: אני אסביר לך למה.

אברהם-בייגה שוחט: תשאל את חברת הכנסת ציפי לבני, שהיא מהתחום הכלכלי; תשאל את חבר הכנסת סילבן שלום, שהוא מומחה – ואני אומר את זה ברצינות – הוא איש בעל הבנה גדולה, ידע רב, עמדות כלכליות מובהקות, והוא בסדר גמור מבחינת היכולת להבין שתהליך כלכלי הוא לא תהליך שמתחיל ברגע ונגמר ברגע.

דני נוה: אבל התקציב שלך – –

אברהם-בייגה שוחט: חכה רק רגע.

דני נוה: – – הוא תקציב שבו הוצאה חברתית לנפש קטנה – – – ולכן יש עלייה בעוני, עלייה במוקדי האבטלה – – –

אברהם פורז: אדוני השר, האופוזיציה זה לא הליכוד.

אברהם פורז: האופוזיציה זה שלמה בן-עמי ורן כהן – – –

אברהם-בייגה שוחט: אני גומר, אבל אני לא מתכוון שהוא יפריע לי.

אברהם בורג: תודה.

אברהם בורג: חבר הכנסת נוה, השאלה ברורה.

אברהם בורג: חבר הכנסת פורז, מצדך גם התשובה ברורה.

אברהם בורג: תודה.

אברהם בורג: אדוני השר.

אברהם פורז: האופוזיציה היא שלמה בן-עמי – – –

אברהם בורג: הוא שמע, הוא לא הקשיב.

אברהם בורג: זה לא אותו דבר.

אברהם פורז: – – –

אברהם בורג: תודה.

אברהם-בייגה שוחט: אני רוצה להגיד למה הצעתך, חבר הכנסת סילבן שלום, לגלגל את הגלגל אחורה ולהחזיר את הגה השלטון לאותה ממשלה שעשתה את הדברים שאני הזכרתי, היא רעה מאוד.

אברהם-בייגה שוחט: ממשלה שהביאה אותנו מצמיחה של 5.5%–6% למיתון הארוך ביותר בתולדות מדינת ישראל, שהתרחש לאורך שלוש שנים והגיע לשיאו בשנת 1999, עם צמיחה של 2.2% או 2.1%; ממשלה שקיבלה משק עם 6.2% אבטלה ומסרה לממשלה שבאה אחריה משק עם 9% אבטלה; ממשלה – סילבן, ואני אומר לך, זה הדבר הכי חמור, ואני אומר לך את זה כשר אוצר שגם מבין את הסעיפים הקטנים – שהורידה בתקציב החינוך והתרבות לאורך שלוש שנים סכום מצטבר שהגיע להיקף שנתי של מיליארד וחצי שקל – אז אפשר להגיד: נו, מ-22 מיליארד, מיליארד וחצי שקל זה לא כל כך הרבה, זה 7%.

אברהם-בייגה שוחט: אני אומר לך – זה שאר הרוח, זה הדבר החשוב ביותר במערכת החינוך, והדברים האלה ידועים וברורים.

אברהם-בייגה שוחט: יושב אתנו שר שהיה שר החינוך בממשלת ביבי נתניהו, ויושב היום בממשלה שלנו כשר השיכון – יצחק לוי – וכשהיו דיונים ואמרו לו: תגיד, איך יכולת כשר החינוך לשבת כשקיצצו כך בחינוך ובתרבות שנה אחרי שנה?

אברהם-בייגה שוחט: – אומנם רק בשנה האחרונה היית שר חינוך – והוא אמר:

אברהם-בייגה שוחט: כל מלה שנאמרת כאן – והוא איש עקרונות, הוא לא איש קל דעת – –

ישראל כץ: בגלל זה הוא יושב בשתי הממשלות, כי הוא איש עקרונות.

אברהם-בייגה שוחט: – – כל מלה שנאמרת כאן היא נכונה.

סילבן שלום: בייגה, למה קיצצו בתקציב?

סילבן שלום: – – – תגיד את האמת.

דני נוה: השארת גירעון של 15 מיליארד שקל.

אברהם בורג: לא הבנתי.

אברהם בורג: חבר הכנסת נוה, קודם בכית חמש דקות: עד מתי יתרפקו על מורשת הממשלה הקודמת, ועכשיו אתה מתרפק על זאת שלפניה?

אברהם בורג: זו סתירה אינטלקטואלית.

דני נוה: נסחפתי אחרי השר, מה לעשות.

אברהם-בייגה שוחט: אני מסיים, אדוני היושב-ראש, ואני אגיד דבר כזה – – –

ישראל כץ: אולי תדבר קצת על הממשלה שלך.

ישראל כץ: אתה כבר שנה שר האוצר.

אברהם-בייגה שוחט: אני רוצה להזכיר, שבחודש דצמבר, כשעמדנו כאן בסיום דיוני התקציב ואמרתי מה הערכתי לגבי מה שיקרה במשק, אמרתי משפט אחד בתחום חשוב.

אברהם-בייגה שוחט: אמרתי שלפי הערכתי הצמיחה בשנת 2000 תהיה כ-3% – זו הנחת היסוד שלנו, ואמרתי שתהליך הורדת מספר המובטלים הוא תהליך ארוך, והוא מתרחש בפיגור מסוים לאחר התחלת הצמיחה.

אברהם-בייגה שוחט: אני עומד כאן ועכשיו בחודש אפריל ואומר שוב בזהירות, אבל בהערכת מצב, שמה שאמרתי לגבי הצמיחה הוא פחות מדי ממה שהתרחש בשנת 2000.

ישראל כץ: עוד מעט תהיה שנה מאז מונית לשר האוצר.

ישראל כץ: אולי תספר מה עשית.

אברהם-בייגה שוחט: תאמין לי, אני מוכן שתבוא ותגיד ששר האוצר יספר מה הוא עשה, שעה אני אוכל לספר לך.

אברהם-בייגה שוחט: לכן אני חושב, שההתקפה גם ברמה הפרטית וגם ברמה הכללית היא פשוט לא מוצדקת, ואוי לו לעם ישראל אם תחזור ממשלה שתעשה מה שקרה לנו בשלוש השנים האחרונות.

אברהם-בייגה שוחט: תודה רבה.

אברהם בורג: אני מבין שהצעתו של השר היא להסיר את ההצעה מסדר-היום.

אברהם-בייגה שוחט: בכל מקרה.

אברהם בורג: אני הבנתי את רוח הדברים.

אברהם-בייגה שוחט: לפי פרשנות הדברים המסובכת, כנראה זו ההצעה.

אברהם בורג: אני הבנתי.

אברהם בורג: תודה לכבוד השר.

ישראל כץ: לפי הנוסח שלו, הממשלה הנוכחית לא קיימת.

ישראל כץ: לא צריך להביע אי-אמון, כי היא לא עושה כלום.

אברהם בורג: זה אי-אמון עוד בממשלה הקודמת, לפי ההצעה הזאת.

אברהם בורג: רבותי חברי הכנסת, דינן של ההצעות האלה כדינן של הצעות דחופות במובן שהמציע מציע והשר מציע את אשר מציע.

אברהם בורג: ביקש חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה להציע הצעה אחרת.

אברהם בורג: הוא איננו.

אברהם בורג: נעבור להצבעה.

אברהם בורג: מי שבעד הוא בעד ההצעה של סילבן שלום לכלול את הנושא בסדר-היום, ומי שנגד, הוא בעד הצעת השר להסיר.

אברהם בורג: רבותי, ניתן להצביע.

אברהם בורג: הצבעה מס' 1 בעד ההצעה לכלול את הנושא בסדר-היום – 12 בעד ההצעה שלא לכלול את הנושא בסדר-היום – 7 נמנעים – 3 ההצעה לכלול את הנושא בסדר-היום של הכנסת נתקבלה.

אברהם בורג: 12 בעד, שבעה נגד, שלושה נמנעים.

אברהם בורג: הצעה זו תיכלל בסדר-היום של הכנסת פעם.

אברהם בורג: תודה רבה.

אברהם בורג: הודעה למזכיר הכנסת.

א' האן: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית, הצעת חוק שהייה שלא כדין (איסור סיוע) (הוראות שעה) (תיקון מס' 4), התש"ס–2000, שהועלתה מוועדת הפנים ואיכות הסביבה.

א' האן: כמו-כן הונחה על שולחן הכנסת חוברת קובץ חיקוקים בדבר משכורות וגמלאות לנושאי משרה ברשויות השלטון.

א' האן: תודה רבה.

אברהם בורג: תודה רבה.

אברהם בורג: השביתות במשק

אברהם בורג: נעבור להצעה לסדר-היום בנושא: התמשכות השביתות בבתי-חולים ובשירותים החיוניים, דבר הגורם לסיכון חיי אדם – ליכוד ויהדות התורה.

אברהם בורג: ינמק את ההצעה חבר הכנסת משה גפני.

אברהם בורג: חבר הכנסת גפני, בבקשה.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אדוני שר האוצר, כאשר אדם, השם ישמור, נהיה חולה והוא מפסיק את שגרת חייו, המצב לא טוב.

משה גפני: כל טרדתו וכל מחשבותיו ומחשבות בני משפחתו הן כיצד להתרפא מן המחלה.

משה גפני: היום, אדוני שר האוצר, כאשר מישהו חולה, מעבר לבעיה הרגילה, השגרתית, לצערנו, כאשר אדם מייחל לרפואה והוא נזקק להגיע לשירותי הרפואה, לשירותים של בתי-החולים, לשירותים של הרופאים, מצבו הופך להיות קשה שבעתיים.

משה גפני: כאשר התחילה שביתת הרופאים סברנו, האזרחים וחברי הכנסת בתוכם, שהממשלה תיתן לעניין הזה עדיפות עליונה, מכיוון שמדובר בסכנת חיים.

משה גפני: סברנו שזה ייקח ימים מספר, הממשלה תיכנס לעניין הזה באופן אינטנסיבי והבעיה תיפתר כך או אחרת.

משה גפני: שבועות ארוכים אנחנו עומדים ורואים כיצד השביתה נמשכת ומתקיימים כביכול דיונים פילוסופיים, אקדמיים, על דברים שלא נוגעים לנו.

משה גפני: יושב איזה צוות משא-ומתן של הרופאים, משרד הבריאות, משרד האוצר ומנהלים משא-ומתן, איזה משהו ערטילאי, כאילו אין לו השלכה על חיי היום-יום, שנוגעת במישרין לסיכון חיי אדם.

משה גפני: במי פוגעת השביתה הזאת?

אברהם פורז: לפי ההלכה מותר לרופאים לשבות?

משה גפני: יש בתי-חולים שלא שובתים.

משה גפני: תבדוק את העניין.

אברהם בורג: "לניאדו".

משה גפני: "לניאדו", "מעייני הישועה".

משה גפני: אנחנו מדברים על נושא השביתה.

אברהם פורז: אז אתם דואגים לחולים הדתיים.

אברהם בורג: זה לא נכון.

משה גפני: מה פתאום?

משה גפני: ב"לניאדו" מאושפזים דתיים?

משה גפני: "לניאדו" זה בית-החולים האזורי של נתניה וכל האזור.

משה גפני: ב"מעייני הישועה" מאושפזים דתיים?

משה גפני: המצב הזה הופך להיות קשה שבעתיים – למי?

משה גפני: מי שיש לו כסף הולך לרפואה הפרטית.

משה גפני: אדם עשיר לוקח את הרופא הפרטי.

משה גפני: הוא מקבל את הטיפול הפרטי.

משה גפני: על מי אנחנו מדברים?

משה גפני: במי זה פוגע?

משה גפני: זה פוגע בשכבות הביניים, ובוודאי בשכבות החלשות, שאין ביכולתן לקחת רפואה פרטית והן נזקקות להגיע לרפואה הציבורית.

משה גפני: אומרים במשרד האוצר, או דוברי הממשלה: לרופאים יש קליניקה פרטית, הם עושים עבודה שלא במסגרת הרפואה הציבורית.

משה גפני: נכון, זה ידוע.

משה גפני: ומי הולך לשם?

משה גפני: הולכים לשם האנשים העשירים, שיש ביכולתם לשלם.

משה גפני: ומה יעשו השכבות החלשות או הבינוניות, שאין ביכולתן לשלם?

משה גפני: הם ימתינו לתור לניתוח?

משה גפני: גם כך הם ממתינים המון זמן.

משה גפני: כשיש שביתה לא מדברים אתם בכלל.

משה גפני: תיכף אדבר גם על שביתות נוספות שיש במשק, אבל אני לוקח את הנושא הזה, מכיוון שזה הדבר החמור ביותר, הוא מהווה אינדיקציה לחשיבה המעוותת שמתחילה להשתרש בחברה שלנו, שמי שחלש נסלק אותו מהדרך, אפילו אם לא נעשה את זה ב"קום ועשה לסלק אותו".

משה גפני: לא חייבים לדאוג לו.

משה גפני: שר המשפטים, שר בכיר בממשלת ישראל, אמר אמירה כזאת: משפחה ברוכת ילדים מהווה נטל כלכלי, החברה לא צריכה לדאוג לה.

משה גפני: זה משתלב היטב עם מדיניות שאומנם האחרים לא אומרים אותה, אבל מבצעים אותה.

משה גפני: מה בוער עם שביתת הרופאים?

משה גפני: רופא מתמחה או רופא צעיר יקבל 5,000-4,000 שקל.

משה גפני: היינו בסיור, חברי ועדת הכספים, ישבנו עם הרופאים וראינו תלושי שכר.

משה גפני: הם מקבלים 5,000-4,000 שקל.

משה גפני: מה יקרה?

משה גפני: מי ייפגע מזה?

משה גפני: השכבות החלשות.

משה גפני: הן בלאו הכי מהוות נטל על החברה.

משה גפני: מי שאין לו כסף, לא יקבל רפואה.

משה גפני: יש קליניקות פרטיות.

משה גפני: שם הרופאים מרוויחים הרבה כסף, וברפואה הציבורית לא בוער.

משה גפני: מה יקרה בינתיים, ימותו כמה אנשים?

משה גפני: זו ההרגשה שמלווה את תושבי מדינת ישראל בימים אלו, אדוני שר האוצר.

משה גפני: זו הרגשה שהופכת להיות בלתי נסבלת.

משה גפני: מה זה יושבים ומנהלים משא-ומתן עקר מעת לעת?

משה גפני: לפעמים מפסיקים את המגעים ולא מנהלים משא-ומתן.

משה גפני: איזה מין דבר זה?

משה גפני: אנחנו מדינה שוויונית, אנחנו מדינה דמוקרטית.

משה גפני: דרך אגב, אנחנו גם מדינה יהודית, והדבר החשוב ביותר ביהדות הוא שמירת החיים.

משה גפני: יש כנראה מדיניות חדשה.

משה גפני: כפי שאמרתי, מי שאין לו יכולת לשלם והוא מהווה נטל, החברה לא חייבת לדאוג לו.

משה גפני: אני מצטט מדברי שר המשפטים, אדוני שר האוצר.

משה גפני: הוא שר בכיר מאוד בממשלה, הוא גם חבר טוב שלי.

משה גפני: לא קם שר אחד בממשלה, או ראש הממשלה, ואומר: לא, זו איננה מדיניות הממשלה.

משה גפני: אנחנו מדינה שהוקמה על בסיס שוויוני.

משה גפני: אנחנו מדינה שהוקמה על בסיס של ערבות הדדית.

משה גפני: כל אחד מאתנו יכול להיות במצב חלש בשלב כזה או אחר של חייו.

משה גפני: יש חוקים כאלה שהחזקים ישרדו והחלשים יסולקו מהדרך.

משה גפני: לפי חוקי הג'ונגל, מי שחזק צריך אותו, הוא חי, הוא מתקיים, ומי שחלש – הוא מסולק מהדרך.

משה גפני: ראש הממשלה הבטיח לנו, לכל תושבי המדינה, מי שבחר בו ומי שלא בחר בו, שהזקנה מנהרייה שנמצאת במסדרון – התופעה הזאת תיעלם, והמושג "החולה מנהרייה" כבר הפך להיות מושג שמלווה את כולנו.

משה גפני: אהוד ברק הצליח להחדיר לכולנו, שהנושאים החברתיים יקבלו עדיפות מיידית אם הוא ייבחר לראשות הממשלה.

משה גפני: התופעה הזאת לא פסקה, ואתה אדוני שר האוצר, כמי שרגיש לדברים האלה, אתה יודע את זה, ואתה יודע שהתופעה החריפה והלכה.

משה גפני: אני לא נמצא שנים רבות בכנסת.

משה גפני: אני לא זוכר שביתה כזאת, שביתה שההתייחסות אליה היא מאוד-מאוד מינורית.

משה גפני: אין דינמיקה של משא-ומתן.

משה גפני: אדוני שר האוצר, אתה תטען שיש רופאים שמרוויחים הרבה מאוד כסף, וזה נכון, ואני לא מדבר עליהם.

משה גפני: מי שמרוויח הרבה מאוד כסף, החברה באמת לא צריכה לדאוג לו, בניגוד למדיניות כפי שבאה לידי ביטוי על-ידי שר המשפטים.

משה גפני: אבל אנחנו חייבים לדאוג לרוב הרופאים, שאתה רואה אותם עם עיניים אדומות אחרי שתיים, או לפעמים שלוש משמרות, והם נכנסים לחדר ניתוח עייפים וצריכים לבצע את הדברים המסוכנים ביותר הנוגעים לחיי אדם, ואין להם אפשרות אחרת, מכיוון שהמשכורת הרגילה שלהם בעד שמונה שעות עבודה איננה מאפשרת קיום.

משה גפני: איננה מאפשרת קיום בכבוד.

משה גפני: יש משפחות שחיות ממשכורות כאלה.

משה גפני: התופעה הזאת של המשמרות הנוספות שמסכנות חיי אדם ולא מביאות אנשים חדשים למקצוע הרפואה, מהסיבה הזאת, היא גורם בעל סיכון מהדרגה הראשונה.

משה גפני: אני לא מדבר על שביתות שממשיכות להתקיים ולהתנהל במשרד הפנים.

משה גפני: תושבי מדינת ישראל נמצאים היום במצור.

משה גפני: אם מישהו חייב לנסוע לחוץ-לארץ, הוא איננו יכול, עובדי משרד הפנים שובתים, משרדי ממשלה שובתים, והחיים ממשיכים לזרום והממשלה ממשיכה להתנהל.

משה גפני: אני הייתי בטוח, אדוני שר האוצר, שמאחר שהרחיבו את הממשלה יהיה טיפול יותר אינטנסיבי בבעיות.

משה גפני: אני הצבעתי אז בעד הרחבת הממשלה, ואני מתחרט על זה.

משה גפני: לא יצא שום דבר מהרחבת הממשלה.

משה גפני: יש עוד משכורות, יש עוד תפקידים, יש עוד עוזרים, יש עוד יועצים.

משה גפני: שר האוצר נשאר שר האוצר.

משה גפני: חשבתי שאם יהיו שרים נוספים הם יעזרו לך, ישבו עם הרופאים, יעשו דברים, יהיה עוד שר ועוד שר.

משה גפני: מה יצא מזה?

משה גפני: יצא מזה כאב ראש, בזבוז כסף, חולים משוועים לרפואה, ואתה לבד לא יכול לטפל בכול, כשראש הממשלה שלך מטייל בחוץ-לארץ.

אברהם בורג: זה נראה לי פשוט נימה נהדרת לסיים בה.

אברהם בורג: תודה רבה.

אברהם בורג: חבר הכנסת דוד טל – איננו באולם, אני לא רואה אותו.

אברהם בורג: חבר הכנסת מלול, אתה מוכן לבדוק איפה נמצא חבר הכנסת טל?

אברהם בורג: חבר הכנסת עמיר פרץ, זו הצעה משותפת שלכם?

עמיר פרץ: אני לא יודע, אני מציג את ההצעה שלי.

אברהם בורג: אז תעלה אתה עם הנושא שלך, יחסי העבודה בסקטור הציבורי וסגירת מפעלים פרטיים כגון "לבידי אשקלון" ו"קדמני".

אברהם בורג: יש כאן אי-הבנה.

אברהם בורג: לא, אבל על זה יענה שר אחר.

אברהם בורג: זה לא טוב.

עמיר פרץ: אני מוכן שבייגה ישיב לי.

אברהם-בייגה שוחט: אני עונה על שלוש הצעות לסדר-היום, ועל האחרונה יענה השר רן כהן.

אברהם בורג: רן כהן.

אברהם בורג: זהו, אז על הצעתו של חבר הכנסת עמיר פרץ ישיב השר רן כהן.

עמיר פרץ: השר שוחט מעורב בכול.

אברהם בורג: קודם כול, אני אלך לפי הפרוצדורה.

אברהם בורג: ידוע לנו ששר האוצר מעורב בכול, אבל זה לא הדיון עכשיו.

עמיר פרץ: אדוני רוצה שאני ארד?

אברהם בורג: אני מבקש.

אברהם בורג: רוצה – לא, מבקש – כן.

אברהם בורג: תודה.

עמיר פרץ: אם כן, אדוני, ירדתי.

אברהם בורג: תודה.

אברהם בורג: כבוד שר האוצר, אני מציע שאתה תענה על הצעתו לסדר-היום של חבר הכנסת גפני.

אברהם בורג: חברי הכנסת לא נמצאים כאן, אני מצטער.

אברהם-בייגה שוחט: אני אענה גם על דבריו של חבר הכנסת וגם – – –

אברהם בורג: אני אגיד כך.

אברהם בורג: אם יבואו חברי הכנסת במהלך דבריו של השר, הם ידברו ללא תשובה, ואם הם לא יבואו, הם גם לא ידברו, כי עדיין לא הצלחנו ליצור מנגנון שבו חבר הכנסת מדבר בלי להיות נוכח.

אברהם בורג: אנחנו עובדים על זה עכשיו, כחלק מהרפורמות.

אברהם-בייגה שוחט: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, ידידי ורעי חבר הכנסת גפני, אתחיל בשביתת הרופאים.

אברהם-בייגה שוחט: מכיוון ששזרת בדבריך את בעייתיות השביתות במשק בכלל, ברשותך אתייחס גם לכמה דברים שכרוכים בעניין.

אברהם-בייגה שוחט: אתה שואל למה אין דינמיקה בשביתת הרופאים.

אברהם-בייגה שוחט: אתה שואל, איך זה ייתכן, שבמשך ארבעה או חמישה שבועות יש עיצומים והשבתות חלקיות ומלאות של מערכת הבריאות במדינת ישראל, והממשלה כאילו העניין איננו מעניין אותה.

אברהם-בייגה שוחט: יש לי בשבילך חדשה: עניין השביתה מאוד-מאוד מטריד, מאוד-מאוד יוצר הרגשה קשה, שאזרחים במדינת ישראל בתחום הרפואי לא מקבלים שירות מלא.

אברהם-בייגה שוחט: הוא מאוד מטריד.

אברהם-בייגה שוחט: זה לא חולף ועובר בלי שאכפת לי מהעניין, ואני בטוח שגם לממשלה אכפת; לראש הממשלה ולשריה הדבר נוגע.

אברהם-בייגה שוחט: אבל כאשר יש פער שאי-אפשר לגשר עליו – ככל שהדברים נראים עכשיו – אני מקווה שהרופאים יפנימו את העובדה, שאם לפי הערכתנו מגיע להם עבור חשבון העבר בערך 5%, ואנחנו מוכנים לעשות הסכם לשנתיים הבאות עם תוספת קטנה מסוימת, בהתאם למדיניות השכר, הם לא יכולים להגיד: אנחנו מחוץ לעניין, אנחנו רוצים מינימום 25%.

אברהם-בייגה שוחט: חבר הכנסת גפני, צריך להבין את משמעות העניין של היענות לרמת תביעות מהסוג הזה למשק הישראלי, לתקציב, לכלכלה, ובחשבון סופי גם לבריאות וגם לרווחה וגם לחינוך.

אברהם-בייגה שוחט: תוספת מהסוג הזה תנפץ לחלוטין את כל הסכמי השכר, או את ההסכמים הבלתי-קיימים היום במשק, מכיוון שאחרי הרופאים יש האחיות, ובצדק, אחריהן באים עובדי המינהל והמשק בבתי-החולים, אחריהם עובדי המדינה, עובדי העיריות, עובדי האוניברסיטאות, המגזר העסקי, ופשוט המשק קורס.

אברהם-בייגה שוחט: לכן, העקשנות הזאת בנושא השכר לא נובעת מאיזה רצון רע.

אברהם-בייגה שוחט: תאמין לי, להיות שר אוצר ולקום בבוקר אל תוך שלוש שביתות קשות, שמכבידות על התושבים – זו לא התחושה הכי טובה.

אברהם-בייגה שוחט: אבל כשאני חושב על מידת האחריות שמוטלת עלי כאחראי למדיניות השכר וכמנהל משא-ומתן עם האיגודים המקצועיים ועם ההסתדרות הרפואית, אני יודע מה המחיר היותר-כבד.

אברהם-בייגה שוחט: אני כבר אומר, שאני רוצה לציין לזכותם של השובתים שהם מנהלים את השביתה במידה רבה של אחריות.

אברהם-בייגה שוחט: קודם כול, מרפאות הקהילה פתוחות, ולא מסיבות של אחריות אלא מהסיבה שיש תחרות על המבוטח.

אברהם-בייגה שוחט: כאשר בשתי קופות-חולים מועסקים לא רופאים שכירים אלא רופאים עצמאים, אזי שם המערכת תמשיך לעבוד.

אברהם-בייגה שוחט: ורופאי הקהילה בקופת-החולים הכללית יודעים זאת.

אברהם-בייגה שוחט: לכן, לשמחתי הרבה, אין שם שביתה, וזה חשוב.

אברהם-בייגה שוחט: גם בבתי-החולים הרופאים מגלים אחריות רבה מאוד.

אברהם-בייגה שוחט: נכון שאלה לא השירותים המלאים.

אברהם-בייגה שוחט: אבל אני אומר, שבכל המאבק המר והקשה הזה אני מציין אותם לשבח על מידת ההתנהגות בקטע הזה של האחריות כלפי החולים והפעלת חירום בבתי-החולים, באופן שחס וחלילה לא יביא לסיכון נפשות מיידי.

אברהם-בייגה שוחט: אם, כפי שאתה אומר, ההתייחסות שלנו היתה למספר מוגבל של רופאים, שמרוויחים משכורות עתק דרך פעילותם בכמה מקומות, ומזה אנחנו גוזרים את המודל של הרופא הממוצע – היית צודק.

אברהם-בייגה שוחט: יכול להיות.

אברהם-בייגה שוחט: ניקח לרגע את 3,000 הרופאים בבתי-החולים הממשלתיים – שם יש לנו נתוני השכר אחד לאחד, עם הממוצעים המלאים.

אברהם-בייגה שוחט: אם היית אומר שמתוך 3,000 רופאים בבתי-חולים ממשלתיים יש 10, 20, 50, 100 שמרוויחים משכורות עתק מהשירות הציבורי, מהשירות של קרן המחקר, מהשירות של השר"פ, מהשירות בחוץ, הכול ביחד – ניחא, היית צודק.

אברהם-בייגה שוחט: זאת אומרת, יש אותם מסכנים, אותם 2,900 רופאים שיש להם משכורות רעב, והנה יש 100 אנשים שמרוויחים הרבה ועל-פיהם אנחנו גוזרים את המדיניות.

אברהם-בייגה שוחט: ובכן, אתן לך שוב את המספרים הממוצעים, לא של בסיס השכר, אלא של ההשתכרות הממוצעת לאורך שנה.

אברהם-בייגה שוחט: המתמחים, שהם הקבוצה החלשה ביותר, ההשתכרות הממוצעת שלהם – והשתכרות כוללת כוננויות, משמרות והכול – היא בערך 12,000 שקל ברוטו.

אברהם-בייגה שוחט: זה אמור לגבי אותם 1,200-1,000 מתמחים מתוך 3,000.

אברהם-בייגה שוחט: יש המומחים, שזה השלב הבא.

אברהם-בייגה שוחט: כל מי שגמר את פרשת ההתמחות של ארבע, חמש, שש שנים – וזה תלוי במקצוע, הופך להיות מומחה.

אברהם-בייגה שוחט: ההשתכרות הממוצעת של המומחים, שגם הם כ-1,000 איש, היא 19,000 שקל.

אברהם-בייגה שוחט: וזה לפני הדברים האחרים.

אברהם-בייגה שוחט: זה התלוש הממשלתי.

אברהם-בייגה שוחט: ואילו מה שנקרא הבכירים, שהם לא רק מנהלי בתי-החולים, שם יש באמת חריגה, ובצדק.

אברהם-בייגה שוחט: 1,000 הבכירים, שהם שליש, ההשתכרות הממוצעת שלהם היא 29,000 שקל.

אברהם-בייגה שוחט: ושוב – זה לפני קרן מחקרים, לפני שר"פ, לפני עבודה פרטית, לפני עבודה בקופת-חולים אחרת.

אברהם-בייגה שוחט: כאשר באים הרופאים ואומרים: אנחנו נלחמים את מלחמתנו, הרי באותו יום ובאותה שעה שובתים העובדים הבלתי-ייחודיים במשרדי הממשלה, שההשתכרות הממוצעת שלהם היא 5,000 שקל.

אברהם-בייגה שוחט: זו ההשתכרות הממוצעת שלהם, ופירוש הדבר שיש כאלה שמשתכרים פחות.

אברהם-בייגה שוחט: אני כשר אוצר מסתכל ויודע איפה אני יכול להיענות ואיפה אינני יכול להיענות.

אברהם-בייגה שוחט: אמרנו לרופאים: בואו ניתן את מה שמגיע, ומגיעים להם אחוזים מסוימים שאמרתי אותם פה, ובואו נחלק אותם באופן לא שווה, כך שהמתמחים יקבלו יותר.

משה גפני: אתה לא הוגן.

משה גפני: אתה צריך לדבר רק על תלוש השכר.

אברהם-בייגה שוחט: אני מדבר על תלוש השכר.

אברהם-בייגה שוחט: המספרים שנתתי לך הם של תלוש השכר.

משה גפני: אבל בלי שעות נוספות, בלי משמרות.

אברהם-בייגה שוחט: אין דבר כזה.

אברהם-בייגה שוחט: אין דבר כזה.

אברהם-בייגה שוחט: רופא בכיר עושה כוננויות בית.

משה גפני: לא, מדובר על מתמחה.

אברהם-בייגה שוחט: לכן, אמרנו שיכול להיות שמגיע שם סכום כזה שנוכל לתת 1,000 שקל, אם נחלק זאת flat.

אברהם-בייגה שוחט: אצל המתמחה, כפי שאתה אומר, המשמעות היא תוספת של 20%–25% ואצל הרופא הבכיר שמשכורתו גבוהה זה 2%.

אברהם-בייגה שוחט: בהסכם השכר של שנת 1994 הרופאים קיבלו תוספת ריאלית של 60%.

אברהם-בייגה שוחט: אנחנו יודעים זאת.

אברהם-בייגה שוחט: לכן, למרות הזעקה ולמרות החשש אני חוזר ואומר לך, חבר הכנסת גפני, שזה יהיה חוסר אחריות להיכנע בעניין הזה.

אברהם-בייגה שוחט: אני וחברי עושים מאמצים.

אברהם-בייגה שוחט: זה נכון שיש ימים של נתק.

אברהם-בייגה שוחט: אתה צודק.

אברהם-בייגה שוחט: אבל אני אומר לך: אני חושב, שבמהירות רבה, ואני לא רוצה לדבר באופטימיות מי-יודע-מה, אנחנו נהיה, כך אני מקווה, אחרי סכסוך אחד שיסתיים, וזה סכסוך של עובדי המינהל והמשק בבתי-החולים, שגם יאפשר הכשרת בתי-החולים לפסח וגם ייתן שירותים לחולים שסבלו פעמיים – פעם משביתה של עובדי המינהל והמשק בבתי-החולים ופעם מהרופאים.

אברהם-בייגה שוחט: השביתה הזאת הסתיימה אתמול.

אברהם-בייגה שוחט: לשמחתי הרבה, היא הסתיימה.

אברהם-בייגה שוחט: יושב-ראש ההסתדרות ואני בילינו בחדרי, במשרדי בירושלים, עד בוקרו של יום שני, אם אינני טועה, ומשם נסעתי לבני-ברק, כי החלטתי לקיים את סדר-היום הרגיל למרות לילה לבן, כמו שקוראים לזה, שהיה ארוך מאוד.

משה גפני: עשית שני דברים חשובים.

משה גפני: גם היית בבני-ברק וגם הבאת לסיום השביתה.

אברהם-בייגה שוחט: כדי לגלות סימני חיבה אגיד, שישבנו עד היום ב-05:00.

אברהם-בייגה שוחט: הערב אנחנו ממשיכים לשבת.

אברהם-בייגה שוחט: אני לא רוצה לגלות אופטימיות מופרזת.

אברהם-בייגה שוחט: אבל אגיד שיש בסיס להנחה שיש אפשרות שהערב תיגמר גם השביתה של העובדים הבלתי-ייחודיים במשרדי הממשלה, ששביתתם גורמת נזק.

אברהם-בייגה שוחט: יש נושא הדרכונים, הוויזות, פעולות של העברת כספים וכו'.

אברהם-בייגה שוחט: למרות השביתה עשינו מאמץ עליון, ובכל המוסדות, בכל מערכת החינוך, קיבלו את הכספים.

אברהם-בייגה שוחט: לצערי הרב, הרשויות המקומיות עדיין לא קיבלו את המענקים.

אברהם-בייגה שוחט: אני מקווה שגם זה יסתדר.

אברהם-בייגה שוחט: אני כבר אומר פה – ושוחחתי על כך עם שר התיירות – שאם אכן נצליח לגמור היום בערב את הפרשה הזאת, אנחנו שנינו צריכים לפנות לוועדים, מכיוון שלאחר מכן נכנס חג הפסח ועוד פעם יש חופשות.

אברהם-בייגה שוחט: לכן, צריך לעשות מאמץ כדי שבשבוע הזה ניתן יהיה לחסל באמת את כל הפיגורים בכל אותם נושאים שמהווים צווארי בקבוק גם בכניסה של אנשים שאין להם ויזות, גם ביציאה של דרכונים, גם בהעברת כספים למי שצריך להעביר, אם יש מוסד או שניים שלא קיבלו את מה שצריך לקבל.

עמיר פרץ: אל תשכח את הבדיחה על המוטיבציה.

אברהם-בייגה שוחט: השיחה על המוטיבציה?

אברהם-בייגה שוחט: בין מי?

אברהם-בייגה שוחט: בין שנינו?

עמיר פרץ: הבדיחה על המוטיבציה.

אברהם-בייגה שוחט: אהה, כן, אני לא שוכח.

אברהם-בייגה שוחט: אי-אפשר לספר זאת.

משה גפני: אתם לא יכולים להגיד סודות בחברה.

אברהם-בייגה שוחט: תאמין לי, תצילנה אוזניך.

אברהם-בייגה שוחט: יותר טוב שלא תשאל ולא תקבל תשובה.

אברהם-בייגה שוחט: יש דברים מסוימים שתתרחק מהם.

אברהם-בייגה שוחט: מכל מקום, יושב-ראש ההסתדרות ואני סיכמנו, שעם תום חג הפסח ניכנס לדיון על הסכמי מסגרת, כדי שנוכל להגיע להסכמי עבודה במשק הישראלי.

אברהם-בייגה שוחט: אני מקווה, שההסכמים יהיו כאלה שיאפשרו לנו מה שנקרא שקט תעשייתי ולא תתחוללנה שביתות.

אברהם-בייגה שוחט: אבל, חבר הכנסת גפני, כאשר אני מתעקש על הדברים, אני ועד העובדים של המובטלים, אני ועד העובדים של החינוך, אני ועד העובדים של הבריאות ואפילו של הישיבות, וזאת בכל הנוגע ליכולתה של הממשלה לקיים תקציב נכון, הקצאות נכונות, תוך אי-התמוטטות טוטלית של התקציב בגין הסכמי שכר בלתי-אחראיים.

משה גפני: מה אתה יכול להגיד לאזרחים על שביתת הרופאים?

משה גפני: על העובדים הבלתי-ייחודיים אתה עונה.

אברהם-בייגה שוחט: אני יכול להגיד לך כאן מעל הדוכן: צוותי המשא-ומתן בדיונים שלהם, בגלל המרחק בין העמדות, כמעט לא דנים.

אברהם-בייגה שוחט: אומנם דנים בהגדלת מרכיבי הפנסיה, למי שהבסיס שלו 4,000 שקל.

אברהם-בייגה שוחט: אומנם הוא משתכר 12,000 שקל, אבל הפנסיה שלו היא על-פי 4,000 שקל.

אברהם-בייגה שוחט: מתן התוספת לא בצורה דיפרנציאלית, ואני בטוח שאתה תומך בהחלטה הזאת.

אברהם-בייגה שוחט: אני אישית מתכונן ליזום, לקראת סוף השבוע, פגישה עם הנהגת הרופאים, כדי לדבר על לבם ואתם וכדי להפנים אצלם את אי-יכולת הממשלה להיענות להיקף הדרישות שלהם, ובמגמה לנסות לחפש פתרונות כאלה ואחרים, כדי שהשביתה הזאת תסתיים.

אברהם-בייגה שוחט: אני בטוח שגם הם לא רוצים בהמשך השביתה, וגם אני לא רוצה שתהיה שביתה.

אברהם-בייגה שוחט: לכן אפעל גם ברמה האישית.

אברהם-בייגה שוחט: לא שלא נפגשתי עם ד"ר בלשר או לא דיברתי אתו טלפונית במהלך השביתה.

אברהם-בייגה שוחט: אכן נפגשתי ואכן דיברתי, אבל אני חושב שכולנו מבינים שחייבים לעשות מאמץ עליון כדי לסיים את הפרשה.

אברהם רביץ: תודה.

אברהם רביץ: חברת הכנסת ענת מאור.

אברהם רביץ: מכיוון שאת עולה לכאן באיחור, יש לך עדיפות, כי את יודעת את התשובה.

ענת מאור: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, קודם כול, אני רוצה להודות ליושב-ראש.

ענת מאור: כיוון שחבר הכנסת טל לא היה, לצערי, עד שהזעיקו אותי, השר התחיל לענות.

ענת מאור: אדוני השר, אני מדברת כחברה בקואליציה, ואני רוצה להתחיל בהגנה: אנחנו מדברים על שביתות במשק.

ענת מאור: הליכוד מגיש היום הצעה לסדר-היום, שרצה בתקשורת, על מצב החברה, המשק והכלכלה בישראל בעידן שלטון ברק, והנושא מתרוצץ בתקשורת.

ענת מאור: חברי, חברי הליכוד, אני רוצה לומר לכם, שלמעלה מ-50% מהציבור מביע אי-אמון בנו, בבית-הנבחרים, באנשי הציבור, וחושבים שאנחנו עושים עבודתנו בציניות.

ענת מאור: יש חלוקת תפקידים בין אופוזיציה לקואליציה, אבל לא יכול להיות, שכאשר נגיע לאופוזיציה, נשכח את המחדלים האדירים שלנו.

ענת מאור: איך אתם יכולים להטיף מוסר לממשלת ברק ולשר האוצר, שביטל את הפגיעה בחינוך, לאחר שבזמן נתניהו מצב החינוך הידרדר?

ענת מאור: 200,000 מובטלים נוצרו בתקופת נתניהו, בתקופת שלטונכם.

ענת מאור: אתם פגעתם בתקציבי החינוך.

ענת מאור: בנושא הנכים טיפל שר האוצר ופתר אותו עכשיו, אם כי מאוחר מדי.

ענת מאור: הכול צריך להיות ציני?

ענת מאור: בכול צריך לסמוך על הזיכרון הקצר של הציבור?

ענת מאור: זה גורם לאי-אמון אדיר בנו.

ענת מאור: אני חושבת שהאופוזיציה חייבת להבין שהציבור זוכר ויודע.

ענת מאור: חבר הכנסת אריאל שרון, יושב-ראש האופוזיציה, אני רוצה להשתתף בצערך.

ענת מאור: הכרתי אישית, כתושבת הדרום, את לילי רעייתך, ואני משתתפת מאוד בצערך ובאבלך.

ענת מאור: אדוני השר, שמעתי את תשובתך בנושא יחסי העבודה במשק.

ענת מאור: אדוני השר, טוב שאתה נפגש עם הרופאים, אך עובדה שראש הממשלה רצה להוציא נגדם צווי ריתוק, ועובדה שנאלצנו להגיע לבית-דין לעבודה כדי שהוא יחזיר אותם.

ענת מאור: אין זו תעודת כבוד.

ענת מאור: מדינת ישראל היא מדינה דמוקרטית, אין לנו שביתות פראיות ואין לנו ציבור עובדים שלא אכפת לו מהמדינה.

ענת מאור: יש לנו מצב של העדר הסכמי עבודה מאז ינואר, יש לנו מצב שבכל הממשלות הדיבור מאוחר מדי ומעט מדי.

ענת מאור: האחריות היא על הממשלה, לא על הפקידות.

ענת מאור: ואסור להציג ציבור עובדים כסחטן, או ככזה שלא מתחשב ולא מבין.

ענת מאור: פעמים רבות, כך ציינת בצדק, רופאים, מורים ומורות ואחיות נדחקים לשביתה נגד רצונם.

ענת מאור: אני רוצה קודם כול לתבוע מן הממשלה שלנו להידבר, להגיע להסכמי עבודה, והעיקר לצמצם פערים.

ענת מאור: אדוני שר האוצר, אין לנו תמיכת ממשלתנו בהגבלת שכר הבכירים.

ענת מאור: האמן לי, שאם פערי השכר היו יותר נמוכים, אם החוק המתאים היה עובר – היו פחות שביתות והיתה יותר סולידריות.

ענת מאור: אני שמחה על הודעתך, שאכן יהיה משא-ומתן והשביתות תסתיימנה.

ענת מאור: אני מסכימה אתך, אדוני השר, שכאשר מוסיפים תקציבים לסקטורים מסוימים, התקציב הנוסף לא צריך ללכת לבכירים, אלא לבעלי השכר הבינוני, למתמחים ולסטאז'רים, שמקבלים מעט מאוד.

ענת מאור: אני רוצה לעבור לנושא השני, למובטלים: המוזיקה החדשה הנשמעת, שלפיה האוצר מגן כביכול על המובטלים נגד העובדים, היא הכנסת מתח שלא מן העניין.

ענת מאור: נכון, אדוני שר האוצר, שקיבלנו 200,000 מובטלים, אבל הפנייה שלי אליך היא ליצור מקומות עבודה גם על-ידי השוק וגם באופן זמני ומבוקר.

ענת מאור: נכון, לא רק בנוסח שנות ה-50, אבל כן התערבות ומעורבות במשק, גם על-ידי הגדלת ההשקעות בתשתיות וגם על-ידי סיוע ביצירת מקומות עבודה זמניים, כמו שעשה הנשיא קלינטון וכמו שעושים בצרפת.

ענת מאור: לא צריך לחקות אפילו את הדרך השלישית של הלייבור באנגליה, שגם הוא שינה את מה שהיה קיים.

ענת מאור: לשמחתנו, התבשרנו שהגבייה באמצעות מס הכנסה היא מיליארד ו-600 מיליון ש"ח מעבר למתוכנן.

ענת מאור: טוב שהממשלה שלנו הגדילה את הגירעון בתוכנית הכלכלית שלה.

ענת מאור: זה עבר בחוק בכנסת.

ענת מאור: את התקציבים האלה צריך להשקיע עוד היום לטובת המובטלים.

ענת מאור: צריך לקדם תשתיות, צריך לקדם פרויקט של פארק תעשייתי ביו-טכנולוגי בצפון, לקדם את התעשייה בעיירות הפיתוח בדרום, שממנו אני באה, וליצור מקומות תעסוקה.

ענת מאור: אני רוצה לעבור לנקודה השלישית.

ענת מאור: אני באה עכשיו מבאר-שבע, ונודע לי מ"רדיו דרום", שפתחו שם "באר שובע", זאת אומרת מסעדה שבה כל עני יוכל לאכול בשקל בליל הסדר.

ענת מאור: התבשרנו על ארגון "סועדים".

ענת מאור: אני רוצה לומר לך, כי מעשי גמילות חסדים, חשובים ככל שיהיו, לא יכולים לבוא במקום מדינת רווחה חזקה.

ענת מאור: אסור לנו לדרדר את מדינת ישראל ולהפוך אותה למדינת סעד, למדינה שמגדילה פערים, למדינה שבה הגמלאים, הנשים, הערבים והעולים החדשים לא יוכלו להתפרנס ולהתקיים בכבוד, כדי שאז בעלי ההון והעשירים יהיו הצדיקים.

ענת מאור: זאת מדינת סעד של המאה ה-19, ולכך הובילה הממשלה הקודמת, והממשלה שלנו לא עשתה שינוי מספיק.

ענת מאור: יש לי הערכה רבה מאוד לראש הממשלה אהוד ברק, אבל אסור לו לשלוח אותנו לחפש מקררים ריקים.

ענת מאור: טוב שאין רעבים במדינה, אבל אסור שבמדינת רווחה חזקה יהיו רעבים.

ענת מאור: היא צריכה לדאוג לקו העוני, כי זה המדד הנכון.

ענת מאור: אם אין למדינה היכולת לתת חינוך הוגן, השכלה גבוהה ודיור ציבורי לאזרחיה, זו מדינה שתחזיר אותנו למאה ה-19, לסעד במקום לרווחה, לתלות וחסד במקום כבוד וזכויות.

ענת מאור: את חוק-יסוד: זכויות חברתיות צריך להעביר.

ענת מאור: כי היום חוק-יסוד: חופש העיסוק הוא שקובע.

ענת מאור: המעסיק הוא אליל, עורכי-הדין הם האליטות.

ענת מאור: יותר מדי ציבורים מידרדרים מהמעמד הבינוני אל העוני, אל התלות, אל גמילות החסדים.

ענת מאור: אני מברכת כל אזרח ואזרחית שתורמים באופן אישי, אבל המדינה חייבת להיות מדינת רווחה חזקה ובעלת עוצמה.

ענת מאור: אני רוצה לעבור לנושא הבא: הפכו את הדיון על מספר הילדים לדיון על דת ואמונה.

ענת מאור: כאשר חבר הכנסת הלפרט הגיש את החוק, ואני עמדתי להגיש את האי-אמון כיוון שלא גייסו לו רוב, הוויכוח היה על זכויות הילד – שוויון בזכויות.

שמואל הלפרט: את תמכת בהצעת החוק בוועדת העבודה והרווחה.

ענת מאור: חבר הכנסת הלפרט, אני רוצה לחזור על עמדתי.

ענת מאור: ראשית, אני מקווה שאתה זוכר – – –

שמואל הלפרט: – – –

ענת מאור: ראשית, אני מקווה שאתה זוכר שלתת את קצבאות הילדים לכולם – עשה זאת שר האוצר הנוכחי כשהיה שר האוצר הקודם, בזמן ממשלת יצחק רבין, זיכרונו לברכה.

ענת מאור: אז החזרנו את קצבאות הילדים וביטלנו את קי"ץ המפורסם.

שמואל הלפרט: למה תמכת בחוק הזה?

ענת מאור: אני רוצה לומר לכם – – –

אברהם רביץ: חזרה בה, חזרה בה.

אברהם רביץ: מותר.

שמואל הלפרט: – – –

ענת מאור: לא תמכתי בחוק הזה, ואני אסביר לך מדוע.

שמואל הלפרט: – – –

ענת מאור: חברות וחברים, חברי הכנסת, אני לא רוצה להטיף מוסר לאף אחד איזה גודל משפחה תהיה לו.

ענת מאור: כל אחד יבחר באופן אישי אם יהיו לו שני ילדים, ארבעה ילדים, שישה ילדים – אל לי להטיף מוסר.

ענת מאור: אנחנו מדינה דמוקרטית, וכל אזרח ואזרחית וכל משפחה יחליטו.

ענת מאור: אבל כל ילד – ואני אומרת את זה כיושבת-ראש השדולה למען הילד הקודמת, ולא תמכתי אף פעם בחוק הזה.

ענת מאור: אני גם חושבת, אדוני שר האוצר, שצריך לתקן את החוק המקורי – צריך לקבל אותה קצבה, כי ההשקעה בחינוכו הטוב, בגידולו, בתרבות הדיור שלו, של הילד, בהשכלתו, בתרבות הפנאי, היא אחידה, ואין הבדל אם זה ילד ראשון במשפחה, שלישי, חמישי או שביעי.

ענת מאור: כל זוג הורים שמחליט להביא ילד לעולם, זכאי לקבל מן המדינה.

ענת מאור: לשמחתי, העוזר הפרלמנטרי שלי נהיה אבא השבוע, העוזרת הפרלמנטרית הקודמת שלי נהיתה אמא, ואני יודעת איזה עלויות ואיזה הוצאות יש ואיזו השקעה נדרשת, וכל אחת מאתנו, כדי להביא את הילד והילדה למעשים טובים, לחינוך טוב, לחינוך מתקדם – זה דורש הרבה אהבה והרבה תשומת לב והרבה השקעה, ואנחנו חייבים לא לעשות העדפה או אפליה לגבי ילדים במדינה.

ענת מאור: ולכן, אם אנחנו רוצים לא ליצור תרבות עוני, צריך להשקיע אותה קצבת ילדים מהילד הראשון.

ענת מאור: לכן, אדוני היושב-ראש – אני רואה שזמני תם – אני רוצה – – –

אברהם רביץ: לא, עם זמנך אני מסתדר; אני לא מסתדר עם מה שאת אומרת.

ענת מאור: אדוני היושב-ראש, היית מאוד הוגן עד קריאת הביניים.

ענת מאור: אני רוצה לסיים ולומר לקראת חג הפסח – – –

משה גפני: אבל מה הבעיה?

משה גפני: לילד הראשון משרד האוצר – – –

ענת מאור: אנחנו, כבר כשהחזרנו את זה נתנו קצבה דיפרנציאלית מהילד הרביעי ומעלה, ואת זה צריך לבטל.

ענת מאור: עכשיו אתה רוצה להחמיר עוד ולהגדיל את הגיבנת ולהפלות עוד יותר את הילד הראשון, השני והשלישי ולפגוע בסוג משפחות – –

משה גפני: – – –

ענת מאור: – – בסוג אזרחיות ואזרחים שבחרו בבחירה חופשית.

ענת מאור: אני לא רוצה להטיף מוסר לאף אחד; מי שבחר ביותר ילדים – זאת זכותו, אבל אני לא רוצה להיענש בגלל העובדה שאני בחרתי להביא לעולם שתי בנות, והזכויות שלי מהמדינה הן אותן זכויות.

שמואל הלפרט: – – –

ענת מאור: אני רוצה להשקיע בילדות שלי ולקבל מהמדינה בדיוק כמוך – – –

שמואל הלפרט: – – – המציאות.

ענת מאור: סליחה, המציאות היא – – –

שמואל הלפרט: – – –

ענת מאור: חבר הכנסת הלפרט, כל אזרחית ואזרח יחליטו באיזו רמת חיים הם רוצים לגדל את ילדיהם, אך המדינה תיתן אותו דבר.

שמואל הלפרט: – – –

ענת מאור: שנית, חבר הכנסת הלפרט, על מנת שהמדינה תוכל – צריך שיהיו יותר מפרנסים ומפרנסות במדינה, צריך שאדם יבחר לפרנס, לעבוד, ואני שמחה על השינויים שמתחילים להסתמן בגישה.

מאיר פרוש: – – –

ענת מאור: אנחנו לא גורמים, אנחנו מדינה ציונית – – –

מאיר פרוש: – – –

ענת מאור: חבר הכנסת פרוש – –

אברהם רביץ: חברת הכנסת מאור, תודה.

ענת מאור: – – אנחנו מדינה ציונית, אנחנו לא גורמים נזק – –

מאיר פרוש: – – –

ענת מאור: – – אנחנו גרמנו להצלת העם היהודי, אנחנו גרמנו למדינה ציונית, יהודית ודמוקרטית שיש בה כל הגוונים, אנחנו לא גורמים נזק לאף אחד, נהפוך הוא, ואנחנו גם – –

אברהם רביץ: תודה, תודה, תודה.

ענת מאור: – – נביא שלום וגם שגשוג.

אברהם רביץ: תודה, תודה.

ענת מאור: לכן אני מסיימת לקראת חג הפסח באיחולי חג שמח לכולם – –

אברהם רביץ: חג כשר ושמח.

ענת מאור: – – חג כשר – –

אברהם רביץ: ושמח.

ענת מאור: – – גם כיהודית ריבונית וחילונית חשוב לי מאוד לשמור על הבנה, ועם זאת אני רוצה, אדוני שר האוצר, שהמדיניות החברתית שלנו תעצים, כפי שהיא התחילה, ותוביל למדינת רווחה חזקה, לצמצום פערים, ושכל ילדה וילד ואשה וגבר יקבלו את כל הזכויות שלהם בכבוד ובזכות ולא מתוך פילנתרופיה וחסד.

ענת מאור: תודה רבה וחג שמח.

אברהם רביץ: תודה.

אברהם רביץ: חברת הכנסת מאור, האם הבנתי אותך נכון, שאת לא מבקשת שיפחיתו מהילד החמישי, אלא שיעלו לילד הראשון – כמו החמישי?

ענת מאור: אני מבקשת קצבת ילדים אחידה לכל ילד – –

אברהם רביץ: שיעלו לכולם.

ענת מאור: – – ושרמת החיים – –

אברהם רביץ: אתה שומע, אדוני השר?

ענת מאור: – – ורמת גודל הקצבה תהיה לפי סך ההוצאות.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, – –

ענת מאור: זו בקשתי וזו הצעתי, ולהגדיל את מספר המפרנסים והמפרנסות במדינה.

ענת מאור: תודה.

משה גפני: – – אתה היית יושב-ראש ועדת הכספים – – –

אברהם רביץ: היתרה היא מספרית; חשבונאית.

משה גפני: – – –

אברהם רביץ: אי-אפשר לעשות שבת עם היתרה הזאת.

משה גפני: – – –

אברהם רביץ: כן, אבל אני אומר שלא ייתכן שחברת הכנסת מאור מבקשת להוריד מקצבת הילדים.

אברהם רביץ: היא מבקשת להוסיף.

אברהם רביץ: אין לה ויכוח אתך, חבר הכנסת הלפרט.

אברהם רביץ: זה בסדר.

שמואל הלפרט: היא מבקשת גם להוריד – – –

אברהם רביץ: לא, לא, היא מבקשת להוסיף.

שמואל הלפרט: – – –

אברהם רביץ: חבר הכנסת טל לא נמצא, נכון?

אברהם רביץ: לכן, מכיוון שכבר היתה תשובת השר – – – אדוני השר, מה אתה מציע, שנעביר לוועדה?

אברהם רביץ: מה לעשות עם ההצעות האלה?

אברהם-בייגה שוחט: לפי דעתי – – –

אברהם רביץ: אפשר להסתפק בתשובה שלך.

אברהם רביץ: חבר הכנסת גפני, אתה מסתפק?

משה גפני: דיון במליאה.

אברהם רביץ: דיון במליאה.

אברהם רביץ: מי עוד היה?

אברהם רביץ: סילבן שלום?

אברהם רביץ: ענת מאור, את מסתפקת בדברי השר?

ענת מאור: הייתי יכולה להסתפק אבל אני מבקשת דיון במליאה.

אברהם רביץ: לא, לא תצליחי להגיע להסכם עם הרב גפני, אז גם את מסכימה לדיון במליאה.

אברהם רביץ: יש לנו הצעה נוספת, של חבר הכנסת דני נוה.

אברהם רביץ: הוא מבקש דווקא להסיר את הצעת חברת הכנסת ענת מאור.

אברהם רביץ: בבקשה, אדוני.

דני נוה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני מעריך מאוד את המאמץ שעושה שר האוצר, באמת מכל הלב, אני מניח, אבל יש גם ראש ממשלה בישראל, וראש הממשלה עשרה חודשים מכהן בתפקידו, והוא חיכה.

דני נוה: למי הוא חיכה?

דני נוה: הוא חיכה לחאפז אל-אסד, ובהמתנה הזאת לחאפז אל-אסד הוא שכח שהוא נבחר קודם כול על כך שהוא הבטיח לשנות את סדרי העדיפויות, והוא לא עשה דבר וחצי דבר כדי לשפר את מצב המשק ובנושאים החברתיים, ותראה כמה ילדים במדינת ישראל חיים בסיכון.

דני נוה: שירותי הרווחה קורסים, מוקדי האבטלה – מדי חודש אנחנו מתבשרים על מוקדי אבטלה חדשים במדינת ישראל, וראש הממשלה נלחם בזאת, אתה יודע, אדוני היושב-ראש?

דני נוה: אבל כיצד?

דני נוה: עכשיו יש לממשלה קרקס נודד; פעם הוא באופקים עם הקרקס הזה, פעם הוא בבית-שאן עם הקרקס הזה, פעם הוא במגדל-העמק עם הקרקס הזה, קרקס נודד של ראש הממשלה למלחמה בכלכלה ובאבטלה באמצעות הודעות לעיתונות ומסיבות לתקשורת.

דני נוה: ובצורה כזאת, כמובן, לא יהיה שום רווח ולא הצלה לבעיות החברתיות במדינת ישראל.

דני נוה: אנחנו במצב שהבעיות החברתיות הולכות ומחריפות.

דני נוה: זאת אחריותה של הממשלה הזאת בלבד, לא תועיל לממשלה ההתבכיינות על הממשלה הקודמת.

דני נוה: תקציב שנת 2000 כולו של אהוד ברק ובייגה שוחט, תקציב שבו ההוצאה החברתית לנפש קטנה באופן ריאלי לעומת שנים קודמות, ולכן הבעיות החברתיות הולכות ומחריפות.

אברהם רביץ: תודה.

אברהם רביץ: חבר הכנסת כץ גם כן ביקש להסיר, אבל הוא הוסר; לא קיים פה.

אברהם רביץ: נעבור להצבעה.

אברהם רביץ: מי בעד – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: – – –

אברהם רביץ: לא.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: – – –

אברהם רביץ: אה, במקום חבר הכנסת כץ?

אברהם רביץ: אתה תגיד את הדברים שהוא היה אומר?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: – – –

אברהם רביץ: טוב, בבקשה.

אברהם רביץ: בבקשה, אדוני.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, אכן המצב של השביתות והמצב החברתי בכי רע, ועל זה אין מחלוקת.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: קשה לנו עם הרופאים, קשה לנו עם המפעלים, קשה לנו עם האבטלה, קשה לנו עם הביטוח הלאומי, כל הדברים האלה כואבים מאוד, אבל יותר כואב ויותר קשה לנו עם זה שלא נותנים למגזר אחד אפילו להתבטא, אפילו לזעוק את זעקתו, אפילו לשבות את שביתתו, אפילו להלין על הקושי ועל האפליה ועל העוני ועל כל מה שיש לו, ואני מתכוון בזה, כמובן, למגזר הערבי.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: רק לפני שבועיים היה לנו יום האדמה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: המשטרה נכנסה וגרמה לעשרות פצועים חמורים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אתמול היה באוניברסיטה העברית, פה בירושלים, לפני שבוע בחיפה – לערבים מותר לזעוק – גם את זה רוצים למנוע?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הרי אין ספק שהמצב של האוכלוסייה שלנו בכי רע, מכל הבחינות, וכאשר אנחנו באים לזעוק את זעקתנו המשטרה נכנסת בנו כאילו אנחנו לא קיימים ואין לנו זכות אפילו להרים קול זעקה בעניין הזה – –

אברהם רביץ: תודה רבה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: – – וגם בעניין הזה אני רוצה לפנות, ונדמה לי שהממשלה חייבת לעשות משהו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה.

אברהם רביץ: תודה לך.

אברהם רביץ: ובכן, אנחנו ניגשים להצבעה.

אברהם רביץ: מי בעד דיון במליאה ומי נגד?

אברהם רביץ: בבקשה, אפשר להצביע על שתי ההצעות גם יחד.

אברהם רביץ: הצבעה מס' 2 בעד ההצעה לכלול את הנושאים בסדר-היום – 12 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה לכלול את הנושאים בסדר-היום של הכנסת נתקבלה.

אברהם רביץ: ובכן, 12 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים, ההצעות האלה יידונו במליאה.

אברהם רביץ: כגון "לבידי אשקלון" ו"קדמני"

אברהם רביץ: אנחנו עוברים לסעיף הבא: יחסי העבודה בסקטור הציבורי וסגירת מפעלים פרטיים, כגון "לבידי אשקלון" ו"קדמני".

אברהם רביץ: מוזמן לכאן חבר הכנסת עמיר פרץ.

אברהם רביץ: ישיב שר התעשייה והמסחר.

עמיר פרץ: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, רבותי השרים, לפני שניגש למבנה המסובך של מערכת יחסי העבודה בישראל, שמעת לעת חברי הכנסת נדרשים לה – וככל שאתה מתעמק אתה רואה כמה היא מורכבת, כמה היא מסובכת, ואיזה השלכות חברתיות וכלכליות יש לכל החלטה – הייתי רוצה שבלהט השביתות והמשברים הקיימים במגזר הציבורי לא נשכח את תהליך השבר הגדול שמתרחש באזורים מוכי אבטלה.

עמיר פרץ: לצערי הרב, השיטה ממשיכה לעבוד, שיטת הקטסטרופה ממשיכה לעבוד.

עמיר פרץ: המודל קיים.

עמיר פרץ: מחכים שמפעל ייסגר, שהעובדים יצאו, יפגינו, יבעירו צמיגים, אנשי ציבור יזדעקו, שרים יתכנסו, ינסו לפתור, אבל אתה תמיד רואה שהעובדים הם כלי משחק, וכלי משחק שמשתמשים בו בכלים האלימים ביותר.

עמיר פרץ: היום פיתחו שיטה: מעסיק מפטר את כל העובדים שלו, ואז יש לחץ על הממשלה, לעתים מוצדק ולעתים לא.

עמיר פרץ: אני אומר לשרי הממשלה, אדוני שר האוצר ואדוני שר התעשייה והמסחר, שניכם כאן, אין שום סיבה שתמשיכו לנהוג באותו מנהג לא מקובל.

עמיר פרץ: כי הנה, אם לוקחים לדוגמה את הטיפול במפעל "נגב קרמיקה", הטיפול הצליח, השאלה היא, האם מישהו מכם מקים ועדת חקירה פנימית, או ועדת בדיקה שבודקת האם אי-אפשר לצפות את התהליך?

עמיר פרץ: למה לא נתנו את התרופות ואת התשובות שניתנו ל"נגב קרמיקה" לפני ששניים או שלושה עובדים קיבלו התקף לב בעקבות מכתב הפיטורין?

עמיר פרץ: למה הם היו צריכים להיות כלי במשחק הזה?

עמיר פרץ: למה עובדי "לבידי אשקלון" קיבלו אתמול 120 מכתבים ביד כדי שיהיה לחץ על שר התעשייה והמסחר?

עמיר פרץ: שר התעשייה והמסחר שכח לציין בכל הראיונות שלו, אבל אני אזכיר לו, שאני תיווכתי בינו לבין שר האוצר כדי ללבן את האי-הבנה שהיתה בנושא היטל – – –

אברהם-בייגה שוחט: עמיר, זה לא – – –

עמיר פרץ: מה זה לא?

אברהם-בייגה שוחט: אתה לא תיווכת, אתה הערת הערה.

עמיר פרץ: אם לא הייתי מעיר הערה, היטל הביטחה היה מתגלגל בין הפקידות עוד יומיים-שלושה.

אברהם-בייגה שוחט: לא.

עמיר פרץ: תאמין לי, תאמין לי.

רן כהן: אנחנו מדברים.

עמיר פרץ: טוב שאתם מדברים.

עמיר פרץ: באתי בלילה, שאלתי את בייגה, מה אני אומר איזה פרט לא מדויק?

אברהם-בייגה שוחט: כן.

עמיר פרץ: מה?

אברהם-בייגה שוחט: אתה אמרת לי: תשמע, אמרו לי שאתה מתנגד להיטל ביטחה.

עמיר פרץ: לא, אמרו לי שמונח אצלך מסמך על היטל ביטחה ואתה לא חותם.

אברהם-בייגה שוחט: נכון, אז אמרתי לך: השמועה הזאת איננה נכונה, כי אני הודעתי לשר רן כהן שאי-אפשר לטפל בעניין הזה, צריך לטפל בו דרך היטל ביטחה אם הוועדה המקצועית תמליץ על היטל ביטחה.

אברהם-בייגה שוחט: ואז הרמנו טלפון לרן כהן, ורן כהן אמר לך בשיחת הטלפון – – –

עמיר פרץ: נכון, זה אשר אמרתי, שמשמים – כי אם לא הייתי מגיע אליך באופן מקרי ואומר לך את פשר השמועה, מה לעשות, חלק מהטכניקה היא דינמיקה של דברים שלא מתרחשים.

רן כהן: מה זה משנה, היינו מדברים באותו לילה.

אברהם רביץ: טוב, חבר הכנסת פרץ, ציוני קרדיט נותנים בסוף הסרט.

עמיר פרץ: השאלה שלי, אם המסקנה היא שמגיע היטל ביטחה, למה לא עושים את זה שבוע לפני?

עמיר פרץ: אם יש כאן ניצול לרעה של מעסיקים – – –

אברהם-בייגה שוחט: כי גם היום – – –

עמיר פרץ: רק רגע, בייגה, אני לא רוצה לכוון לאיזה כישלון או לרוע לב חלילה.

עמיר פרץ: אני אומר, תסתכל מה קורה.

עמיר פרץ: אותן תשובות שניתנות בסוף היה אפשר לתת מלכתחילה, וכך למנוע את המשבר ואת מפח הנפש של כולם.

עמיר פרץ: רבותי השרים, אני עומד להגיש הצעת חוק מייד עם כינוס הכנסת, ואני מקווה שתהיה לי תמיכה של חברי הכנסת – לא יכול להיות שבשנות האלפיים מפעל לא ידע שהוא עומד להיסגר, זה לא קורה בן-לילה.

עמיר פרץ: אני מציע שמנהל מפעל יהיה כמו עורך-דין, כמו רואה-חשבון, ניהול מפעל יהיה מקצוע שיש בו אחריות אישית, שיודיע חודשיים לפני כן כי יש סיכוי שהמפעל ייסגר וכך ייתן את הזמן הראוי לממשלה, לגורמים השונים לנסות ולפעול בעניין – אם יש במה לפעול, אולי אין – אבל לא יכולה להיות שיטה של סגירת המפעל בבוקר, אומרים לעובדים: אתם מכירים את ירושלים?

עמיר פרץ: ההסתדרות תשלם דמי נסיעה, תשלם דמי שביתה, אתם תלכו להפגין נגד שר האוצר, יבוא שר המסחר והתעשייה, ייתנו היטל ביטחה, ייתנו הלוואה וכו'.

עמיר פרץ: מנהל כזה אסור שיהיה מנהל, הוא יהיה במעמד כמו של פושט רגל, שלא יהיה מנהל.

עמיר פרץ: אדוני שר האוצר, בלהט סגירת המפעלים אנחנו מתווכחים על שכר המינימום; בכל פעם אתה מציג את ענף הטקסטיל – ראית מה קרה ב"ניו הורייזן", מפעל טקסטיל שעלות העבודה הכוללת שלו היא 13 מיליון שקל, מפעל שאומרים עליו שהוא מפעל שקשה לו להתחרות, מתוך 13 מיליון שקל, העובדים קיבלו 7 מיליונים ושני מנהלים קיבלו 6 מיליונים, כך התחלקה עלות העבודה במפעל.

עמיר פרץ: מנהל מפעל טקסטיל אומר: אני מנהל, מה זה משנה אם אני מנהל טקסטיל, מנהל בנק או מנהל היי-טק, אני צריך לקבל 350,000 שקל בחודש, מה חשוב המקצוע?

עמיר פרץ: מקצוע המנהל הוא מקצוע ששווה 350,000 שקל בחודש בישראל, לא חשוב מה אתה מנהל, אם המפעל שלך רווחי או לא רווחי.

עמיר פרץ: אבל העובדים אומרים, כל 10 אגורות שיזיזו, ימוטטו את המפעל.

עמיר פרץ: חברי רן כהן, אני אומר – – –

רן כהן: חשוב לציין, ש-7 מיליונים קיבלו 140 עובדים.

עמיר פרץ: זה מה שאמרתי, כל העובדים, נכון, 140 עובדים קיבלו 7 מיליוני שקל, שני מנהלים קיבלו 6 מיליוני שקל, וזה על אותו נפח ייצור, על אותו מוצר.

עמיר פרץ: זה מדהים.

עמיר פרץ: אדוני שר המסחר והתעשייה, שעושה כמיטב יכולתו כדי להתמודד כמו שצריך, בעבודה קשה ולא רק בהצהרות, יש הסיפור של "קדמני" עם החבר'ה במגזר הערבי, רובם דרוזים.

עמיר פרץ: אדוני שר האוצר, שמעתי אותך בכלי התקשורת אומר, שרק במגזר הציבורי יש שביתות.

עמיר פרץ: הנה תיארתי כעת חמש שביתות שמתקיימות בשבוע הזה במגזר הפרטי.

אברהם-בייגה שוחט: זה עדיין 500 איש ולא 20,000 עובדים.

עמיר פרץ: לצערי הרב, העוולות המתוכננות לפעמים של ראשי השלטון הציבורי גדולות יותר מאשר של ראשי השלטון הפרטי, מה אני יכול לעשות, כל פעולה אצלכם מכה ב-20,000 איש, לא ב-1,000 איש.

עמיר פרץ: אדוני שר המסחר והתעשייה, אני מבקש – בייגה, תן לפתור בעיות, ישנו מספיק, ישנו שעה וחצי והגענו לפה במלוא הכוחות, תן לדבר – אני לא יודע למה, אם נגזר על "קדמני" להיסגר מסיבות כאלה ואחרות, יש שם משחקי כוח הרבה יותר מאשר כל משחקי הכוח שאנחנו מכירים במפעלי הלבידים וב"נגב קרמיקה".

עמיר פרץ: תעסוקה מגיעה גם לחבר'ה הדרוזים וגם לערבים שנמצאים במפעלים האלה, גם המשכורת שלהם היא משכורת מאוד נמוכה.

עמיר פרץ: אני יודע שמנהל המפעל והבעלים מפעילים לחץ שלא בטוח שהוא לחץ לגיטימי, והייתי מאוד שמח אם גם הם היו מקבלים תשובה כלשהי היום.

עמיר פרץ: אני אגש לענייני הסכסוכים במשק.

עמיר פרץ: בייגה, שים לב – – –

אברהם-בייגה שוחט: אתה תיגש לבעיית הסכסוכים במשק.

אברהם-בייגה שוחט: אני מקשיב לכל מלה שאתה אומר.

עמיר פרץ: הממשלה הזאת, חברים וחברות, יש לה טראומות.

עמיר פרץ: הטראומה הגדולה ביותר היא זו שנקראת "טראומת בייגה שוחט".

עמיר פרץ: בצדק.

עמיר פרץ: בייגה שוחט עדיין נמצא בטראומה של הסכמים – – –

מאיר פרוש: אפילו אתה מחייך.

עמיר פרץ: לא, אני אומר את זה בסימפתיה, בחברות.

אברהם-בייגה שוחט: אצלו אפשר לומר שהוא מחייך מתחת לשפם.

עמיר פרץ: "טראומת בייגה שוחט", מכיוון שבייגה עשה הסכמים ל-93'–98', וכל מדינת ישראל רודפת אותו כבר שנים ואומרת – מה בייגה עשה.

עמיר פרץ: בייגה, אני גאה במה שעשית.

עמיר פרץ: אוי ואבוי אם היינו מגיעים היום למשק הישראלי בלי הסכמי השכר של 93'–98', כי היית היום עם עובדים סוציאליים שהיו מרוויחים פחות מהמטופלים שלהם, עם עובדים בשירות התעסוקה שכולם מקבלים השלמת הכנסה, עם חצי מדינה שלך – שאתה כמעסיק מעסיק אותם בתנאים מחפירים.

עמיר פרץ: אתה אומר שאצל הרופאים צמצמת את הפער ב-60%, ובכל זאת, למרות הכול, נתת ארבע שנים של שקט למשק.

עמיר פרץ: פה ושם היו משברים שקשורים להסכמי פנסיה, אבל ההסכמים שאתה חתמת נתנו שקט של ארבע שנים.

עמיר פרץ: איפה אפשר לקבל שקט תעשייתי כזה?

עמיר פרץ: מה אתה מפחד?

עמיר פרץ: מה נכנסתם כל כך לטראומה שעכשיו אומרים לבייגה: תיזהר, אל תיכנס ליחסי עבודה?

עמיר פרץ: אז מה שקורה הוא שיש דינמיקה.

עמיר פרץ: הטראומה השנייה היא "טראומת ברק", כי ברק יש לו מנכ"ל, שהוא חבר טוב מאוד שלי, יוסי קוצ'יק, אבל יוסי קוצ'יק היה ממונה על השכר.

עמיר פרץ: יוסי קוצ'יק אומר לברק: "דיר באלכ", לא להיכנס לביצה הזאת.

עמיר פרץ: אל תקרב את האצבעות שלך.

עמיר פרץ: עכשיו כולם עם שלט-רחוק, ורק בסוף נכנסים, כשאין ברירה, אלא שזה שבועיים מאוחר מדי, כשכבר יותר קשה.

עמיר פרץ: בסוף, כשנכנסים בעובי הקורה, הפלא ופלא – בלילות יש תכונה שנעשים יצירתיים וממציאים פתרונות, ובעזרת השם יש לזה גם משמעות נוספת.

עמיר פרץ: יש שם לכל פתרון.

עמיר פרץ: להבדיל אלף אלפי הבדלות, אנחנו משתמשים בזאת.

עמיר פרץ: אני אומר לך, אדוני שר האוצר, תגיד לראש הממשלה, תגיד לו בשמי: האוטוריטה של ראש הממשלה יש לה תפקיד במדינת ישראל.

עמיר פרץ: לפעמים כולנו באים לראש הממשלה רק כדי לתת את האווירה המתאימה למשבר, וגם מפאת כבודו של ראש הממשלה נעשים דברים.

עמיר פרץ: ראש הממשלה אומר: חברים יקרים, תנו לי בבקשה שבועיים ללמוד את הנושא.

עמיר פרץ: ומפאת כבודו כולם חוזרים.

עמיר פרץ: ראש ממשלה ושר אוצר צריכים לדעת להשתמש ברגע הנכון בתפקידם ובמעמדם כשסתום פורק לחץ.

עמיר פרץ: מערכת יחסי עבודה היא דבר טעון, לחוץ, שאם אתה לא מטפל בו בזמן, אתה מגיע אחרי שיש פיצוץ.

עמיר פרץ: ואחרי שיש פיצוץ קשה מאוד לטפל בדברים.

עמיר פרץ: לכן, אדוני שר האוצר, אל תבזבז את הניסיון שלך.

עמיר פרץ: אתה מתנהג כאילו אתה שר אוצר חדש.

עמיר פרץ: במקום לקחת את כל הניסיון המדהים שהיה לך בקדנציה הקודמת ולהשתמש בחלקים החיוביים שעשית, אתה בא ואומר: לא.

עמיר פרץ: באמת, בייגה, אל תתנצל על מה שעשית.

עמיר פרץ: עשית הסכמי שכר והיתה צמיחה בתקופתך.

עמיר פרץ: היום אתם בורחים מהכול ויש הידרדרות במערכת היחסים.

עמיר פרץ: לסיום, אדוני היושב-ראש, אני רוצה לומר, ברשותך, לצערי הרב מתגלות תופעות שגם שר האוצר נדהם לראות אותן תוך כדי טיפול באותם עובדים של המינהל והמשק.

עמיר פרץ: לפני שנתיים, אדוני שר האוצר, כשאתה היית חבר כנסת באופוזיציה, יושב-ראש הישיבה היום שהיה אז יושב-ראש ועדת הכספים נדרש לעניין של עובדי המינהל והמשק ובא לתווך.

עמיר פרץ: אני בירכתי על התיווך שלו.

עמיר פרץ: בחסותו הגענו להסדר כדי למנוע את אי-הכשרת בתי-החולים לקראת הפסח.

עמיר פרץ: זה היה לפני שנתיים.

עמיר פרץ: אבל שר האוצר, כשסוף-סוף נכנס לעניין, שלשום בלילה גילה דברים מדהימים.

עמיר פרץ: פתאום מראים לו – שים לב, חבר הכנסת גדעון עזרא – נציבות המדינה נלחמת נגד העובדים כדי לא לתת להם תקנים.

עמיר פרץ: כשפותחים תלושים מתגלה שעובדת ניקיון בחצי משרה אומנם עובדת 50% משרה, אבל יש לה 60 שעות נוספות.

עמיר פרץ: כששואלים למה, מתברר שעל ה-50% משרה היא בתקן ומקבלת פנסיה וכל מה שצריך, אבל לא על השעות הנוספות.

עמיר פרץ: נכון שהשעה הנוספת יותר יקרה, אבל היא בלי העברות סוציאליות, בלי פנסיה, בלי מעמד ובלי כלום.

עמיר פרץ: שר האוצר אמר שהוא לא מסכים לזה, ובאותו לילה הועברו 70 משרות, 70 "ישראבלוף" להיות משרות כדת וכדין.

עמיר פרץ: הרי אתה נותן אותו היקף – – –

אברהם רביץ: זהו, אז טוב לסיים בדבר טוב.

עמיר פרץ: יש עוד דבר טוב, אפילו שניים-שלושה דברים טובים.

אברהם רביץ: טוב, אז על חשבון הבית.

אברהם רביץ: עוד דבר טוב, אז בבקשה.

אברהם-בייגה שוחט: אם הוא יגיד את הדברים הטובים עלי, נגיע לחג השבועות.

עמיר פרץ: ולכן, אני אומר לחברי הכנסת, אין פה איזו מסכת אחת.

עמיר פרץ: אין ברירה, כשמדברים על יחסי עבודה, זה הדבר המרכזי.

עמיר פרץ: אם ראש הממשלה רוצה להוכיח שהוא רגיש לבני אדם, שיתחיל לגעת בהם.

עמיר פרץ: אי-אפשר להיות רגיש לבני אדם ולהתרחק מהם.

עמיר פרץ: אתה רוצה להוכיח כי אדם היית?

עמיר פרץ: נא לחוש את בני האדם.

עמיר פרץ: וראש הממשלה לא חש את בני האדם.

עמיר פרץ: גם יצחק רבין, זיכרונו לברכה, כשהיו משברים במשק הוא לא התבייש והיה קורא לשר האוצר בייגה שוחט, היה קורא לשר הייעודי, והיינו יושבים ביחד.

עמיר פרץ: מה שלא היה קורה, היינו יוצאים במצב יותר טוב משנכנסנו.

עמיר פרץ: כך גם עם שמעון פרס, שידוע כמי שאוהב לעסוק בפרטים.

עמיר פרץ: אפילו ביבי נתניהו.

עמיר פרץ: כבר סיפרתי את הדוגמה הזאת ואני אחזור ואספר אותה גם אם זה ירגיז מישהו, כי אולי אם זה ירגיז מישהו זה יתרום לכך שתהיה יותר מעורבות.

עמיר פרץ: היה משבר המנהרה, ובאותו לילה היה גם משבר "בזק".

עמיר פרץ: ב-24:00 ראש הממשלה ביבי נתניהו הזעיק אותי.

עמיר פרץ: ישבנו ב-24:00, כאשר יושבת גם שרת התקשורת, יושב שר האוצר ויושב ראש הממשלה.

עמיר פרץ: ב-24:00 הגיע ראש עיריית ירושלים עם משבר המנהרה, יחד עם שר הביטחון ועם הרמטכ"ל.

עמיר פרץ: ראש הממשלה אמר: אני מצטער, תנו לי הפסקה של שעתיים.

אברהם-בייגה שוחט: – – –

עמיר פרץ: ראש הממשלה הלך למנהרה, וב-04:00 המשכנו לטפל בעניין.

עמיר פרץ: ב-06:00 העובדים חזרו לעבודה.

ויצמן שירי: כמה פעמים השבתת את המשק כשביבי נתניהו היה ראש ממשלה?

ויצמן שירי: כמה פעמים?

ויצמן שירי: תגיד עכשיו לכולם כמה פעמים גרמת לזה שהמשק כולו יהיה מושבת כאשר ביבי נתניהו היה ראש ממשלה, ועוד במיתון הכי גדול?

גדעון עזרא: מה זה שייך לזה?

ויצמן שירי: איפה היית כיושב-ראש ההסתדרות כשביבי נתניהו ביטל את חוק עידוד השקעות הון והשווה אותו לתושבי יהודה ושומרון?

ויצמן שירי: איפה היה הקול שלך כלפי תושבי שדרות, אופקים, נתיבות וירוחם?

אברהם רביץ: זהו, קיבלת חזרה על הראש, בגלל המחמאה.

עמיר פרץ: אני מצטער על כך שאני נוהג בנימוס בבייגה ובברק.

עמיר פרץ: למה?

עמיר פרץ: לצערי אני מוכרח להגיד לך ולהודות, שאם ביבי היה עושה מה שברק ובייגה עשו, המשק היה סגור מזמן.

עמיר פרץ: בשום זמן בהיסטוריה של מדינת ישראל לא נסגר המשק בחריפות כמו בתקופתו של ביבי נתניהו.

עמיר פרץ: הוא לא קיבל שום הנחות, וגם ברק ובייגה לא יקבלו הנחות.

עמיר פרץ: תשכח מזה ואל תשווה, כי אז יגידו לך שאולי אני יותר נחמד אליהם.

עמיר פרץ: אל תשווה.

ויצמן שירי: אתה בכלל לא נחמד אליהם.

עמיר פרץ: אל תשווה.

עמיר פרץ: אל תשווה, כי עוד לא עשינו – – –

ויצמן שירי: – – – הרופאים לא גילו ביום אחד שהם מרוויחים 4,000 שקל.

ויצמן שירי: בנמל באשדוד הסוורים מרוויחים 60,000 שקל.

אברהם רביץ: תודה.

אברהם רביץ: יש לך עוד דוגמה אחת טובה?

עמיר פרץ: חבל שלא היית מתחילת הדיון – – –

ויצמן שירי: מה זה קשור להתחלת דיון.

ויצמן שירי: לך יש תפקיד חשוב – – –

עמיר פרץ: תסלח לי, שירי, אני אענה לך ברצינות.

אברהם רביץ: חבר הכנסת עמיר פרץ, אל תיגרר.

עמיר פרץ: חברי שירי ויצמן, אילו היית בתחילת הדיון היית שומע ששיבחתי את בייגה על מעשיו בקדנציה הקודמת.

עמיר פרץ: אני אומר לך, שאם ראש הממשלה ושר האוצר חושבים, שאפשר לנהל מערכת יחסי עבודה בשלט-רחוק, הם טועים.

עמיר פרץ: אני לא מציע לך למדוד מה היקפי השביתות שהיו בתקופת ביבי-נאמן, כי לצערי נאמן היה טוב לנו.

עמיר פרץ: אתה יודע מה ההבדל בין נאמן לבייגה?

עמיר פרץ: בייגה, תקשיב טוב – – –

אברהם רביץ: כי בייגה הוא משלכם.

עמיר פרץ: מה ההבדל בין נאמן לבייגה?

ויצמן שירי: בייגה נתן לך את הפתק הצהוב שבמשך שלוש שנים השתמשו בו – – –

עמיר פרץ: די, תן לי – – –

ויצמן שירי: נתת את הפתק הצהוב, ובגלל זה האשימו אותו בליכוד במשך שלוש שנים, על זה שהוא נתן

ויצמן שירי: לעובדים שלך הטבה של 14 מיליארד שקל.

ויצמן שירי: על זה האשימו אותו.

ויצמן שירי: זאת האמת, ואתה יודע את זה.

עמיר פרץ: אבל, אני הנואם, ולא אתה.

עמיר פרץ: אני בעד שתקבל מפעם לפעם – – –

ויצמן שירי: – – –

עמיר פרץ: על הכיפאק.

אברהם רביץ: חבר הכנסת עמיר פרץ, אני מבקש: יש לנו עוד סדר-יום לפנינו.

עמיר פרץ: תן לי רק להשלים משפט.

עמיר פרץ: מה ההבדל בין נאמן לבייגה?

אברהם רביץ: עם ההבדל הזה נסיים.

עמיר פרץ: נאמן היה עם תפיסת עולם תהומית מולנו.

עמיר פרץ: הוא היה מה שנקרא בשפתנו – –

אברהם רביץ: קפיטליסט.

עמיר פרץ: – – זאב בעור של זאב.

עמיר פרץ: כשיש מולך זאב, יש תכונה שהוא מצליח לאחד את כל העובדים.

עמיר פרץ: בייגה – יש לנו בעיה: הוא זאב בעור של כבש.

עמיר פרץ: הוא נחמד, ורק ההחלטות הן אותן החלטות.

עמיר פרץ: אם הכבש הזה לא ישנה את אופיו ויישאר זאב, ניאלץ להמשיך להיאבק בו.

אברהם רביץ: זהו.

אברהם רביץ: סוגיית "חד גדיא" נגמרה.

אברהם רביץ: חבר הכנסת פרץ.

עמיר פרץ: אנחנו רוצים, שבייגה יחזור להיות אותו כבש רך, נעים וידידותי.

ויצמן שירי: – – –

עמיר פרץ: אני מציע לראש הממשלה לצאת מהבונקר, לבוא ולהיות מעורב, כי כך נצליח לקדם את הנושאים.

עמיר פרץ: תודה רבה.

אברהם רביץ: תודה.

אברהם רביץ: אדוני שר התעשייה והמסחר.

אברהם רביץ: בדימויים של הזאב והכבש – – –

קריאה: שועל.

אברהם רביץ: שועל.

אברהם רביץ: החוכמה היא שהזאב יהיה שבע והכבשה תישאר שלמה.

אברהם רביץ: אדוני, בבקשה.

אברהם-בייגה שוחט: – – –

רן כהן: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, אכן, הסוגיה שהעלה חבר הכנסת עמיר פרץ היא סוגיה מהחשובות ביותר שקיימות היום במשק.

רן כהן: חבר הכנסת פרץ, אני יכול רק לומר לך ולנוכחים, שגם ראש הממשלה, גם שר האוצר וגם אנוכי פועלים כל הזמן בשני מסלולים.

רן כהן: במסלול אחד אנו מנסים להגיע לעידוד מקסימלי של הקמת מפעלים חדשים ויצירת מקומות עבודה חדשים, כי אם לא נקים אותם, כל הזמן רק נכבה שרפות.

רן כהן: במסלול השני אנחנו משתדלים לתת מענה פרטני על מצוקות שאליהן נקלעים מפעלים מסיבות רבות מאוד: החשיפה, או ייבוא בהיצף, או מחירי הגז, כפי שהיה ב"נגב קרמיקה".

רן כהן: אני לא מכיר מפעל בארץ שלא קיבל מענה במהירות המקסימלית.

רן כהן: אני באמת רוצה לבקש ממך: תעזוב את ראש הממשלה בעניין הזה; אלא אם כן אני לא מצליח ויש ראש ממשלה מעלי.

רן כהן: אם אני מסתכסך עם שר אחר ואין פתרון, יש ראש ממשלה מעלי ובאמת ראוי שהוא יטפל בעניין.

רן כהן: אני רק רוצה באמת לסבר את האוזן בעובדות.

רן כהן: חבר הכנסת עמיר פרץ, הרי אתה הוצאת את נשמתך ואת ימיך ולילותיך בנושא מפעלי הפלדה.

רן כהן: גם אנחנו הוצאנו את הנשמה.

רן כהן: אתה היית עד, ואתה יודע שפה עמדו ממש שני אינטרסים מאוד קשים בינינו לבין טורקיה בעניין ייבוא בהיצף, כאשר העסקים בינינו לבינם הם בסדרי גודל אדירים, שיכולים לגרום לאלפי מובטלים נוספים במשק הישראלי, לא הלכנו ב"כאסח".

רן כהן: בסיכומו של דבר, הצלחנו להגיע לתוצאה, ואני יכול לבשר לך, שבחודש מרס המפעלים הישראליים מכרו פי-שניים מאשר בחודש פברואר, והמחירים עלו באופן משמעותי, ומאוד מאוד סביר שהדבר הזה גם יימשך.

רן כהן: הודעתי לטורקים: אם תהיה כניסת ברזל בהיקפים של היצף, אני אטיל היטל באותו יום.

רן כהן: לשמחתי הרבה, המפעלים עובדים.

רן כהן: גם לגבי "נגב קרמיקה" העלית את הסוגיה הזאת.

רן כהן: לדאבוננו, שם שאלת שאלה מאוד רלוונטית: למה צריך לחכות שיהיה כל הסבל הזה?

רן כהן: שם באמת קרה שחברו שני דברים בבת אחת:

רן כהן: גם ייבוא לוחות קרמיקה בהיצף – אל מול מחירים של 24 שקל למטר רבוע פתאום מצאנו בארץ 17 שקל ו-18 שקל, וההפרש הזה הוא הכול; וגם היתה בעיה של מחירי הגז, שבבת אחת יצרו מצב איום ונורא למשק.

רן כהן: אני אומר לך, שבטיפול שלי יחד עם שר האוצר מצאנו את הפתרון לעניין הזה, ו"נגב קרמיקה" עובד יפה מאוד.

רן כהן: דרך אגב, עבדנו יחד אתך, שזה יהיה עם החזרת העובדים, הבטחת מקומות העבודה ושלוש שנים התחייבות.

רן כהן: הממשלה השקיעה בעניין הזה לא רק מאמצים וזיעה אלא גם כסף ממשי, שאנחנו רוצים להבטיח בו את מקום העבודה הזה.

רן כהן: אני יכול לספר לך עכשיו, שאנחנו נמצאים היום במצב שבו מפעלי הלבידים כולם נמצאים בבעיה.

רן כהן: חבר הכנסת עמיר פרץ, אתה זוכר את הפעולה המשותפת בזמנה, שלך ושל הממשלה, בהצלת "קלת אפיקים", והיום "קלת אפיקים" עובד.

רן כהן: אבל, זה יצר מצב בעייתי מאוד לגבי המפעלים האחרים, כי גם המפעלים האחרים מגיעים לקריסה.

רן כהן: שם יש לנו בעיה קשה מאוד.

רן כהן: יש ארצות שאתן אין לנו הסכמי סחר, ויש מהן ייבוא במחירים שמתחת לרצפה.

רן כהן: הם באו אלי לפני שבועיים עם שתי סוגיות: סוגיה אחת היתה בעיית ההיצף.

רן כהן: דרך אגב, לא הגישו תלונה, אף שהדרך והנוהל הרגילים הם שמפעל חייב להגיש תלונה כאשר יש לו טענה על היצף, ועליו גם לספק את כל הנתונים.

רן כהן: אני אמרתי להם: אף שלא הגשתם תלונה, אני בתוך שבוע נותן לכם תשובה.

רן כהן: אתה יודע מניסיונך שאין מצבים כאלה במשרדי הממשלה.

רן כהן: תשובות באות חודשיים ושלושה חודשים – – –

אברהם רביץ: בדרך כלל, שנה.

אברהם רביץ: היצף זה שנה מינימום בממוצע.

רן כהן: שנה.

רן כהן: חבר הכנסת עמיר פרץ, בתוך שבוע הגעתי למסקנה שיש היצף, והודעתי לשר האוצר שאני עדיין לא יודע באיזה היקף להטיל את ההיטל, אבל יש היצף, ואני החלטתי להטיל את ההיטל.

רן כהן: נתתי הוראה לאנשים אצלי במשרד לקבוע לי מה הוא ההיטל.

רן כהן: הרי אינני יכול להטיל 10 דולר, 40 דולר, 80 דולר או 100 דולר מהשרוול.

רן כהן: אני חייב לעשות את זה באופן אחראי.

רן כהן: בוא נאמר זאת בגלוי לציבור הישראלי: הרי כאשר אני מטיל היטל, אני לא משלם את זה רק מכיסי; כל אזרח במדינת ישראל מאותו רגע משלם משהו בעלות הרהיטים שהוא קונה.

רן כהן: אני חכם גדול – אני באותו זמן גם נציג הצרכנים, כי אני חייב להגן על האזרח הישראלי, ואני גם נציג התעשייה, כי אני חייב להגן עליה ועל העובדים שלה.

רן כהן: לכן אני חייב לעשות את זה באופן מאוד מדוד ואחראי.

רן כהן: דרך אגב, מאותו רגע שאני מחליט על זה, בכלל לא מעניינת אותי כל ההסתה נגדי.

רן כהן: אני אגן על התעשייה הישראלית.

רן כהן: למה?

רן כהן: כי זה צריך לפרנס אנשים בארץ הזאת, שיוכלו לחיות.

רן כהן: תהיה צעקה – תהיה צעקה.

רן כהן: זה לקח, "כולו", פחות משבועיים, וסיכמנו את הסיכום הזה.

רן כהן: אני בא אליך עכשיו לכאן מגב מזנון הכנסת, שם ישבתי עם הבעלים של מפעל "לבידי אשקלון" ו"תעל משמרות".

רן כהן: לדאבוני, "תעל משמרות" עובד בהפסד, אבל עובד.

רן כהן: דרשתי מהם להחזיר לאלתר את העובדים לעבודה, משום שיש לי החלטה המוסכמת על שר האוצר: ביום שבו יש לי החלטה של הנהלת המפעל לפתוח אותו מחדש ולהחזיר את העובדים לעבודה, אני מטיל את ההיטל.

רן כהן: דרשתי את זה מהנהלת המפעל.

רן כהן: הנהלת המפעל עדיין לא ענתה לי.

רן כהן: יש להם בעיות נוספות.

רן כהן: יש שם למשל בעיה של מיזוגים, והממונה על ההגבלים העסקיים לא נותן להם להתמזג.

רן כהן: גם בסוגיה הזאת הבטחתי לטפל, אף שאתה יודע שהוא עובד על-פי חוק.

רן כהן: אני ממונה עליו, על דודי תדמור, אבל אני לא יכול לתת לו הוראות.

רן כהן: אני מוכרח להודות, שאני גם לא רוצה לעבור על החוק.

רן כהן: אבל יש בעיה של כל הענף הזה, ואנחנו בודקים אותה לרוחבה.

רן כהן: הבעלים של "לבידי אשקלון" הבטיחו לי, שהם הלילה מכנסים את מועצת המנהלים שעל שולחנה מונחת הפנייה שלי להשעות את מכתבי הפיטורין לפחות לחודשיים, לתת לנו להטיל את ההיטל, לטפל בעניין המיזוג עם "תעל משמרות", ותהיה התערבות של הממשלה כדי לנסות להסדיר את כל פעולת הענף הזה.

רן כהן: אני מאוד מקווה שהם ייענו לפנייה שלי ועובדי "לבידי אשקלון" יחזרו לעבודה.

רן כהן: אני דורש מהם לבטל את מכתבי הפיטורין, מכיוון שאת הבקשה המרכזית על היטל בהיקף של 50 דולר לקוב – זה לא היה בעבר – החלטתי לקיים.

רן כהן: אני אומר לך את זה עכשיו בהתחייבות, כי אתה יושב-ראש ההסתדרות, חבר הכנסת עמיר פרץ.

רן כהן: בדקה שהם מודיעים לי שהם מחזירים את העובדים לעבודה, אני חותם על ההיטל.

רן כהן: הדבר השלישי הוא לגבי מפעל "קדמני".

רן כהן: הנושא של "קדמני" הרבה יותר מסובך ומורכב, ולדאבוני קורה שיש מצבים מורכבים במפעלים.

רן כהן: מפעל "קדמני" הוא חברה-אם וחברה-בת, והמצב של חברה-אם ושל חברה-בת הוא לא אותו דבר; הוא שונה.

רן כהן: שם יש בעיה קשה לא בדיוק של היצף ולא של מחירי גז.

רן כהן: הבעיה שם היא, שאחת משתי החברות האלה נקלעה למצב של אשראי בעייתי מאוד והנושא מצוי בבדיקה אצל החשב הכללי, ניר גלעד, במשרד האוצר.

רן כהן: לפני כמה דקות דיברתי עם משרד האוצר, והוא אישר לי שהעניין הזה אכן בבדיקה.

רן כהן: האמן לי, בתוך יומיים אנחנו, משרד התעשייה והמסחר, מנכ"ל המשרד ד"ר ראובן חורש, קיבל את ההנהלה של "קדמני", עם העובדים של "קדמני", וישב אתם.

רן כהן: הסתבר שיש בעייתיות בנושא של הוצאות על ציוד.

רן כהן: הם זכאים ל-38% – אתה זוכר את הימים האלה – שעכשיו אני דורש להחיל אותם על קו העימות בצפון, על מצפה-רמון, ירוחם ודימונה בדרום.

רן כהן: אני מקווה שזה עומד לפני ישיבת הממשלה ביום ראשון זה.

רן כהן: דרשנו לקבל את הספרים.

רן כהן: אתה יודע מתי קיבלנו אותם?

רן כהן: נדמה לי שהיום.

רן כהן: עם כל הכבוד, אנחנו עובדים על הדברים בקצב של תוך יום-יומיים; אני מזמין אלי את האנשים לקבל החלטות במקום, והמשרד עובד בעניין הזה.

רן כהן: צריך להבין, שכאשר מפעל נקלע לקשיי אשראי, לי אין כסף, ואני לא יכול להגיד לו: קח אשראי.

רן כהן: הדבר הזה נמצא אצל החשב הכללי, מנסים להגיע לאיזה פתרון של פריצה, ואני מקווה שזה ייפתר.

מוחמד ברכה: שאלה.

אברהם רביץ: אני מאפשר.

מוחמד ברכה: גם אם הבעיה מוכרחה להיפתר, זה לא יהיה לטווח רחוק.

מוחמד ברכה: העובדים לא קיבלו משכורות כמה חודשים.

מוחמד ברכה: אבל הממשלה ביטלה הזמנות, במקום 100 מיליון לפני שנה – – – עשו הזמנות לטורקיה.

מוחמד ברכה: מה יעשה המשרד בעניין הזה?

רן כהן: אני לא מזמין מטעם הממשלה עבודות אצל "קדמני", ואנחנו גם לא מקימים מפעלים.

רן כהן: אני לא יודע מה הפירוט של ההזמנות שנעשו בשנה שעברה ולא נעשו השנה.

רן כהן: אני מוכן לבדוק את העניין הזה במידה שיש איזו מעורבות, כי לפעמים אני כן מתערב.

רן כהן: יכול להיות שבעניין הזה יעבירו לי את הרשימה של ההזמנות, ואני אטפל בזה ברצון.

רן כהן: חבר הכנסת עמיר פרץ, אני רוצה לסיים בבשורה טובה מסוימת לגבי מפעל "ניו הורייזן" באופקים, לאחר כל הטראומה.

רן כהן: הזכרת פה את כל הפגיעות, אמרו לי אפילו שמאיימים עלי שיתבעו אותי לדין על הוצאת דיבה נגד המנהלים.

רן כהן: אני מבין שאחרי האינפורמציה שגם אתה מסרת, עוד מעט שנינו נעמוד ליד שולחן הנאשמים.

רן כהן: מה אני יכול לעשות שם?

רן כהן: אני מודה שאני לא יכול להבין איך מפעל שמקבל תמיכה של כ-30 מיליון שקל ורמות השכר שהוא משלם לעובדים שלו מדי שנה הן 6-5 מיליוני שקלים, מצליח להגיע למצב שבו כעבור שלוש-ארבע שנים הוא זורק אותם החוצה וטוען טענות כאלה.

רן כהן: אבל אתה אמרת מה המשכורות שהם חילקו למנהלים שלהם, וזה מה שקורה.

רן כהן: עד היום קיימנו את המפעל הזה בעזרת המפרק המפעיל בסדר גודל של כ-20 עובדים ליום.

רן כהן: הבשורה הקטנה היא, שבשבוע הבא המפעל חוזר לעבוד במתכונת של בין 40 ל-50 עובדים, כשעיקר המפעל יחזור לעבודה.

רן כהן: כבר היום יש לנו גורם רציני אחד שמתעניין ברכישה.

רן כהן: חלק ניכר של העובדים יחזור לעבודה ויקבל שכר, ואני מקווה שלקראת החג ירווח להם במשהו.

רן כהן: יקרה עוד דבר, נוכל למכור את המפעל הזה ליזם רציני, ואני עומד על זה שזה יהיה יזם רציני, יציב ובעל משמעות – כדי שבעוד שנה או שנתיים לא נראה את "ניו הורייזן" נופל, חלילה, עוד הפעם – ונוכל למכור אותו כמפעל חי, עובד וקיים לטובת העובדים ולטובת כולם.

רן כהן: תודה.

אברהם רביץ: מה אדוני השר מציע לעשות עם ההצעה לסדר-היום?

רן כהן: חבר הכנסת עמיר פרץ, אם אתה רוצה, אני מציע להעביר את ההצעה לוועדת העבודה והרווחה, שתמשיך לעקוב אחרי ההתפתחות של הדברים.

עמיר פרץ: כל דבר שיעמיד את המפעל – – –

רן כהן: אני בהחלט מוכן.

רן כהן: תודה רבה.

אברהם רביץ: תודה.

אברהם רביץ: חבר הכנסת פרוש, יש לך הצעה להסיר.

אברהם רביץ: בבקשה.

מאיר פרוש: אדוני היושב-ראש, מכובדי השר, חברי הכנסת, אני רוצה להגיד לך, חבר הכנסת עמיר פרץ, ראשית כול אתה לא חייב לרוץ לראש הממשלה; כאשר מבקשים משר התעשייה והמסחר לטפל בנושא, הוא מטפל.

מאיר פרוש: אבל אני חושב שראש הממשלה כן צריך להתערב.

מאיר פרוש: השר דיבר פה על סגירת מפעלים, ואני חושב שאנחנו עוסקים בסגירת המדינה – אנחנו עוסקים בסגירת המדינה.

מאיר פרוש: ביום ראשון ראש הממשלה מודיע שהוא הולך להעביר עוד שכונות מסביב לירושלים.

מאיר פרוש: אתמול הפסיקו לעבוד בגבעת-הזית, היום מפסיקים לעבוד בהר-גילה – דברים שממשלת ישראל כבר השקיעה בהם 30 מיליון שקל.

מאיר פרוש: אנחנו נמכרים, אנחנו מוכרים את כל מה שיש לנו, אז מדברים פה על סגירת מפעלים?

מאיר פרוש: זו סגירת מדינה.

מאיר פרוש: אני כבר לא מדבר על כל הערכים שמזמן התנתקנו מהם.

מאיר פרוש: שר התעשייה והמסחר, זה אולי נושא שאתה לא רוצה לטפל בו, ואני חושב שפה ראש הממשלה כן היה צריך לטפל.

מאיר פרוש: אני מעיד שבנושאים השוטפים שר התעשייה והמסחר מטפל, אבל פה עוסקים בסגירת המדינה.

אברהם רביץ: תודה.

אברהם רביץ: בכל זאת, עד שהמדינה תיסגר נצביע על ההצעה לסדר-היום והעברתה לוועדת העבודה והרווחה.

אברהם רביץ: מי בעד?

אברהם רביץ: בבקשה, חברי הכנסת.

אברהם רביץ: הצבעה מס' 3 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 5 בעד ההצעה שלא לכלול את הנושא בסדר-היום – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

אברהם רביץ: ובכן, חמישה בעד, אין מתנגדים, הדיון יימשך בוועדת העבודה והרווחה.

אברהם רביץ: חבר הכנסת טל מצטרף לבקשה להעביר את ההצעה לוועדת העבודה והרווחה; חבר הכנסת דהאמשה וחבר הכנסת גדעון עזרא מצטרפים לבקשה להעביר את הנושא לוועדת העבודה והרווחה.

אברהם רביץ: הסעיף הבא: מדיניות הממשלה כלפי האוכלוסייה הערבית – מטעם חד"ש וישראל אחת.

אברהם רביץ: ינמק את ההצעה חבר הכנסת מוחמד ברכה, בבקשה.

אברהם רביץ: מה, ישראל אחת מדברת על מדיניות הממשלה?

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, ראשית, אני מבקש לשלוח מעל במה זו ברכות לציבור הסטודנטים הערבים על מאבקו, וכן איחולי החלמה לפצועים מקרב הסטודנטים, שהמשטרה הפליאה בהם את מכותיה.

מוחמד ברכה: זו גם הזדמנות נאותה לומר לכם, הסטודנטים הערבים, שאתם מנהלים בשבועיים האחרונים מאבק הירואי אזרחי, דמוקרטי ומבורך לטובת האוכלוסייה הערבית, לטובת כלל אזרחי המדינה, ואני מבקש שתמשיכו בכך.

ישראל כץ: מה עם השוטרים הפצועים?

ישראל כץ: אתה לא שולח להם איחולי החלמה?

גדעון עזרא: לא, רק לטובתם.

מוחמד ברכה: זו הזדמנות לברך גם את הסטודנטיות, הבנות, הבחורות, שלוקחות תפקיד מרכזי במאבק הצודק הזה ובהנהגתו.

מוחמד ברכה: זו תופעה מרנינה, מעוררת השתאות וכבוד מצד האוכלוסייה הערבית וכלל הציבור בישראל.

מוחמד ברכה: אם הייתי מתבקש להגדיר בשתי מלים את הדור הצעיר והסטודנטיאלי שלנו, הייתי בוחר בצירוף המלים "זקיפות קומה".

מוחמד ברכה: מדובר בדור גאה, הכרתי, מעורה היטב בהווייתה של החברה וחף מכל שמץ של התבטלות ונחיתות.

מוחמד ברכה: הצעירים והצעירות שלנו אינם משפילים עוד את מבטם וקומתם – – –

גדעון עזרא: זו הבמה שלך להסתה?

גדעון עזרא: תסית במקום אחר – – – פלסטין, אתה לא מתבייש?

גדעון עזרא: זה זקיפות קומה?

גדעון עזרא: שהיושב-ראש יוציא אותך מפה.

מוחמד ברכה: אתה תתבייש ותשתוק.

מוחמד ברכה: כשאני מברך את הסטודנטים האלה, אתה תתבייש ותשתוק.

מוחמד ברכה: אתה צריך לשים את הראש שלך על השולחן מבושה כשהמשטרה נכנסת לתוך הקמפוסים.

טלב אלסאנע: הממשל הצבאי נגמר – – –

מוחמד ברכה: הוא עוד לא תופס שהוא כבר לא ראש השב"כ.

טלב אלסאנע: הממשל הצבאי הסתיים.

טלב אלסאנע: אין יותר ממשל צבאי.

אחמד טיבי: על מה אתה כועס?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: – – –

מוחמד ברכה: הצעירים והצעירות שלנו אינם משפילים עוד את מבטם וקומתם, לא מול עזרא ולא מול דומיו, ולא מול האלות והאגרופים.

ציפי לבני: מה הם רוצים?

בנימין אלון: "בילאדי, בילאדי".

מוחמד ברכה: כן, "בילאדי, בילאדי, לאכי חובי ופואדי".

מוחמד ברכה: כן, גם מעל בימת הכנסת.

בנימין אלון: חיפה ועכו – בילאדי, בילאדי.

מוחמד ברכה: רבותי חברי הכנסת – – –

אברהם רביץ: תן להם להירגע קצת, שיצעקו קצת.

טלב אלסאנע: יש להם דגל, יש להם עם, יש להם שיר לאומי.

ציפי לבני: אבל זה לא במקום הנכון.

אברהם רביץ: תודה.

אברהם רביץ: חברי הכנסת.

מוחמד ברכה: אני מאוד גאה בצעירים ובצעירות, הסטודנטים והסטודנטיות הערבים באוניברסיטאות.

מוחמד ברכה: זה מעורר כבוד בקרב האוכלוסייה הערבית בכללותה והחברה בישראל – – –

גדעון עזרא: היהודי הולך לצבא.

גדעון עזרא: שגם הוא ילך לצבא.

גדעון עזרא: הבן שלי בצבא – – –

מוחמד ברכה: על אפך ועל חמתך.

מוחמד ברכה: אתה תצטרך להשלים ולהתרגל לכך שפה אנשים חיים כאזרחים ולא כנתינים שלך.

מוחמד ברכה: אזרחים.

מוחמד ברכה: אתה תצטרך להתרגל לעניין הזה.

ציפי לבני: מה שהם רוצים זה שתהיה מדינה אחרת.

מוחמד ברכה: תצטרכו להתרגל, שפה חיים אזרחים, לא אורחים שלכם, ולא נתינים אצל ראש השב"כ והמשטרה.

גדעון עזרא: משרתים בצבא, שלא הולכים נגד פלסטין.

מוחמד ברכה: תתביישו לכם.

מוחמד ברכה: במקום שתגנו את התפרצות המשטרה לקמפוסים, במקום שתגנו את האלות שנוחתות על ראשי הסטודנטים והצעירים, אתם עוד מעזים לדבר.

מוחמד ברכה: בושה וחרפה.

גדעון עזרא: הוא יושב באוניברסיטה, והבן שלי הולך לצבא.

מוחמד ברכה: בושה וחרפה.

גדעון עזרא: מה אתה אומר?

גדעון עזרא: איך אתם מעזים?

גדעון עזרא: שיושב-ראש הכנסת יוציא אותו.

מוחמד ברכה: בטח, אתה גם נותן הוראות ליושב-ראש הכנסת.

טלב אלסאנע: – – – כל ערבי נחקר שלך.

אברהם רביץ: עד כאן.

אברהם רביץ: די.

אברהם רביץ: אני מבקש להפסיק את הצעקות.

מוחמד ברכה: מחאת הסטודנטים הערבים היא מחאה טבעית, לגיטימית ומתבקשת.

מוחמד ברכה: זכותם ואף חובתם האזרחית למחות כפי שעשו, הן על מה שהתרחש באירועי יום האדמה, הן על הפקעת האדמות לכביש חוצה-ישראל והן על קיפוחם המובנה והמתמשך כסטודנטים וכאזרחים ערבים.

מוחמד ברכה: לא ייתכן, שזכות כל כך בסיסית, כמו זכות המחאה – – –

ישראל כץ: תוציא גם את דגל פלסטין.

ישראל כץ: למה אתה שולח את הסטודנטים?

ציפי לבני: כביש חוצה-ישראל – – – לא ראיתי דגל פלסטין.

מוחמד ברכה: את יודעת מה, אני מרחם על הליכוד שאלה נציגיו.

מוחמד ברכה: לפחות פעם היה מינימום של גישה אזרחית אצל אנשי הליכוד.

מוחמד ברכה: תלמדו מז'בוטינסקי שלכם, לא ממני.

גדעון עזרא: תלמד באיזו מדינה אתה נמצא.

מוחמד ברכה: תלמדו קצת מז'בוטינסקי על גישה אזרחית.

מוחמד ברכה: אתה עוד צריך ללמוד הרבה, להוריד את הבגדים של השב"כניק.

גדעון עזרא: אני מכיר אתכם.

גדעון עזרא: למדתי אתכם.

מוחמד ברכה: אתה עוד תצטרך להוריד את הבגדים של השב"כניק ולהתנהג כחבר כנסת.

גדעון עזרא: אני יודע מה שאתה רוצה שיהיה במדינה הזאת.

גדעון עזרא: אין הפגנה ספונטנית.

גדעון עזרא: רק אתם, חברי הכנסת – – –

מוחמד ברכה: אני יודע.

מוחמד ברכה: אני רוצה מדינה דמוקרטית שוויונית, כן.

מוחמד ברכה: אם זה מפריע לך, אתה יכול להתפוצץ מצדי.

גדעון עזרא: אתה רוצה לפוצץ אותי ואני לא אתן לך.

ציפי לבני: – – –

מוחמד ברכה: אתה יכול להתפוצץ אם זה מפריע לך.

אברהם רביץ: חבר הכנסת ברכה, פה לא מתפוצצים.

טלב אלסאנע: – – –

אברהם רביץ: אתה רוצה רשות דיבור אחר כך?

אברהם רביץ: אתה ביקשת רשות דיבור?

אברהם רביץ: אז אל תדבר עכשיו.

ישראל כץ: – – –

גדעון עזרא: הוא שולח אחרים לפוצץ.

גדעון עזרא: מה אכפת לו?

ציפי לבני: – – –

אברהם רביץ: חברי הכנסת, רק רגע.

אברהם רביץ: חבר הכנסת כץ.

לימור לבנת: במדינה ערבית לא הייתם מעזים בכלל.

מוחמד ברכה: מעזים.

מוחמד ברכה: אנחנו אורחים שלך, לימור לבנת?

מוחמד ברכה: אנחנו חיים במולדתנו, תפנימי את זה היטב.

מוחמד ברכה: אנחנו חיים בבתים שלנו, במולדת שלנו.

לימור לבנת: תן דוגמה למדינה דמוקרטית אחת.

מוחמד ברכה: לא אלות ולא צעקות ולא הסתה, שום דבר לא יזיז אותנו ממולדתנו.

מוחמד ברכה: ונמשיך לשיר "בילאדי, בילאדי".

אברהם רביץ: חבר הכנסת ברכה, אני מבקש ממך להפסיק לרגע.

אברהם רביץ: חבר הכנסת כץ, אני מבקש ממך.

ישראל כץ: הוא אומר את דעותיו.

ציפי לבני: – – – מה עם החובות למדינה?

אברהם רביץ: חברת הכנסת ציפי לבני, אני מבקש.

ציפי לבני: מה עם החובות שלהם למדינה?

אברהם רביץ: אני מבקש ממך, אדוני.

אברהם רביץ: נשמעו כאן דברים.

אברהם רביץ: אני חושב, ש"אתה יכול להתפוצץ" – זו לא התבטאות פרלמנטרית.

גדעון עזרא: הוא גם עושה את זה.

גדעון עזרא: הוא מחנך לזה.

אברהם רביץ: אני מבקש ממך למחוק את זה מהפרוטוקול.

מוחמד ברכה: אני רוצה להבהיר, שהמלה הזאת היא מטאפורה, ואני לא מבקש חס וחלילה שהוא יתפוצץ.

אברהם רביץ: אז תשתמש במטאפורה אחרת.

אברהם רביץ: "להתפקע" זה יותר טוב.

מוחמד ברכה: זה עוד יותר חמור.

אברהם רביץ: לא, "להתפקע" זה יותר טוב.

אברהם רביץ: "להתפוצץ" – יש לזה קונוטציה מאוד לא נעימה.

ישראל כץ: הוא לא אשם.

ישראל כץ: בן-עמי וברק אשמים.

ישראל כץ: הוא אומר את דעותיו.

ישראל כץ: הוא לא מסתיר את דעותיו.

מוחמד ברכה: רבותי, לא ייתכן שזכות כל כך בסיסית כמו זכות המחאה תירמס בגסות פעם אחר פעם, והמשטרה בברוטליות שיטתית תבקש למנוע מהצעירים והצעירות שלנו את זכות הזעקה.

מוחמד ברכה: אני רוצה להגיד בלי לצעוק – –

לימור לבנת: – – – כשהניפו דגל ישראל ושרו "התקווה".

מוחמד ברכה: – – שבשום תנאי – ותשמעו את זה היטב, חברים – ובשום נימוק, האוכלוסייה הערבית לא תשלים, לא תבליג, לא תשתוק על מראות בנינו ובנותינו מוכים וזבי דם על-ידי מי שלא יהיה.

גדעון עזרא: מה תעשה?

גדעון עזרא: מה אתה מאיים עלינו?

גדעון עזרא: על מה אתה מאיים?

גדעון עזרא: לך לעזאזל.

מוחמד ברכה: אני אעשה מה שצריך לעשות.

מוחמד ברכה: אני לא אשלים שבנותינו ובנינו – אני אעשה כל מה שצריך במסגרת החוק של המדינה.

אברהם רביץ: במסגרת החוק, הוא אמר, חבר הכנסת עזרא.

ציפי לבני: מה הם רוצים?

מוחמד ברכה: המראות הבלתי-נסבלים הללו של גדודי שוטרים בתוככי הקמפוסים צריכים להכניס לחרדה ולאי-שקט כל אדם בעל תודעה אזרחית ודמוקרטית.

מוחמד ברכה: למשטרה אין מה לחפש באוניברסיטאות.

מוחמד ברכה: מן הראוי שהיא תדיר את רגליה משם.

ישראל כץ: גם אתה הסתובבת שם לפני 20 שנה.

מוחמד ברכה: גם אתה, אני מכיר אותך, אתה איש השרשראות.

מוחמד ברכה: אתה תשתוק היום.

מוחמד ברכה: לפחות אתה.

ישראל כץ: 20 שנה שתקת.

ישראל כץ: עכשיו אתה מגדל תלמידים.

מוחמד ברכה: בהחלט, אני גאה בתלמידים האלה.

מוחמד ברכה: אתה לא יודע איזו גאווה יש לי בעניין הזה.

ישראל כץ: לא הנפתם דגלי אש"ף באוניברסיטה – – – 20 שנה שתקת.

מוחמד ברכה: רבותי חברי הכנסת, אני רוצה להפנות דברים לממשלה, שאינה נוכחת, למרבה הצער.

מוחמד ברכה: לא ייתכן שכשחקלאים ערבים מפגינים כדי להגן על יבולם שולחים אליהם משטרה שמכה בהם.

מוחמד ברכה: שכשמוחים על הריסת בתים, שולחים משטרה שמכה בהם.

מוחמד ברכה: שכשמדברים על הפקעת קרקעות ומוחים נגד הפקעת קרקעות, שולחים משטרה שמכה בהם.

מוחמד ברכה: שכשמוחים על תקציבים ברשויות המקומיות שנמצאות במצוקה קשה, שולחים משטרה להכות בהם.

בנימין אלון: בין כך ובין כך תצביעו אתם.

מוחמד ברכה: לא ייתכן שכשמוחים על כביש חוצה-ישראל שולחים משטרה כדי להכות בהם.

מוחמד ברכה: לא ייתכן, שכשיש מובטלים שמוחים על מר גורלם בנצרת-עילית או בכל מקום אחר, שולחים משטרה להכות בהם.

מוחמד ברכה: לא יכול להיות שהמדינה תיהפך למדינת משטרה.

בנימין אלון: אתם מצביעים אתם.

בנימין אלון: אתם העליתם אותם לשלטון.

בנימין אלון: אתם עשיתם את זה.

בנימין אלון: אתם המשענת היחידה שלהם היום.

מוחמד ברכה: לא ייתכן שהמדינה הזאת תיהפך למדינת משטרה.

אברהם רביץ: חבר הכנסת ברכה, אתה צריך לסכם.

ישראל כץ: 20 שנה הייתם רגועים, עכשיו בן-עמי נותן לכם להרים ראש עוד הפעם.

מוחמד ברכה: אני קורא לממשלה שתוציא את המשטרה מהשיח ומהמחאה האזרחית הציבורית.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: – – – מרימי ראש.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כך נחיה – נישאר מורמי ראש עד סוף החיים – – –

אברהם רביץ: חבר הכנסת דהאמשה.

אברהם רביץ: תודה.

אברהם רביץ: די, מספיק כבר.

מוחמד ברכה: אני קורא לממשלה להוציא – – –

אברהם רביץ: זהו, תקרא לממשלה ותסיים.

מוחמד ברכה: לא, יש לי עוד, לא אמרתי את הדברים שלי, אדוני.

אברהם רביץ: לא, אתה לא יכול.

אברהם רביץ: מה לעשות?

אברהם רביץ: מי אמר כאן את הדברים שלו?

מוחמד ברכה: אמרו, ישראל כץ וחבריו.

אברהם רביץ: נו, באמת, אי-אפשר כך.

אברהם רביץ: תסכם, בבקשה.

מוחמד ברכה: אני קורא להוציא את המשטרה מהשיח האזרחי הקיים במדינת ישראל.

ישראל כץ: כבר מוציאים, אל תדאג – – –

מוחמד ברכה: המשטרה לא יכולה לטפל בבעיות של האוכלוסייה הערבית.

מוחמד ברכה: צריך להוציא את המשטרה וצריך להוציא את יחידת הסאדיזם הממלכתי שנקראת יס"מ – יחידת הסאדיזם הממלכתי – – –

גדעון עזרא: אדוני היושב-ראש, הוא גמר את הזמן שלו לפני – – –

מוחמד ברכה: גם שוטרים בירושלים מחו אתמול על התנהגות היס"מ.

מוחמד ברכה: התנהגות השוטרים בהפגנות הסטודנטים הערבים גם מעלה הרהורים קודרים על טיבה וייעודה של המשטרה.

מוחמד ברכה: הרי תפקידה הוא לשמור על הסדר הדמוקרטי, להבטיח אותו ואת המהויות שלו, ובתוך כך גם את הזכות למחות.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת – – –

אברהם רביץ: אני מבקש ממך, אל תנצל את טוב לבי.

מוחמד ברכה: אני מסיים.

מוחמד ברכה: מרד הסטודנטים הערבים יימשך.

ישראל כץ: מה, זה כבר מרד?

מוחמד ברכה: כן.

מוחמד ברכה: מרד נגד האפליה ונגד העוולות – –

ישראל כץ: אתה לא אשם, ברק אשם.

מוחמד ברכה: – – שעולה ממנו – – –

ישראל כץ: לא ברכה אשם, ברק אשם.

אברהם רביץ: כן.

מוחמד ברכה: והמאבק הזה לא ידעך.

מוחמד ברכה: הברוטליות שמגלה המשטרה לא תוכל לו, למאבק הזה.

מוחמד ברכה: משטרה שאנשיה רואים בדמוקרטיה ובאזרחות מפגע, היא משטרה מסוכנת, שמקעקעת את אושיות החברה במקום להבטיח אותן.

אברהם רביץ: כן.

מוחמד ברכה: מן הראוי שהבית הזה כולו, או לכל הפחות החלקים הדמוקרטיים שלו – –

גדעון עזרא: תראה איזו משמעת, הוא לא שם עליך.

מוחמד ברכה: – – יקומו להגן ולבצר את זכות המחאה של כל קבוצה בחברה.

מוחמד ברכה: המאבק על השוויון ועל הדמוקרטיה הוא מאבקם של כל אזרחי המדינה, יהודים וערבים.

אברהם רביץ: זהו, סיום טוב.

אברהם רביץ: אל תקלקל.

מוחמד ברכה: אני רוצה לסיים.

אברהם רביץ: אבל זה סיום טוב.

אברהם רביץ: אתה תקלקל עכשיו.

מוחמד ברכה: ואני קורא לכל אלה ששותקים את שתיקת הכבשים, שטוענים שהם דמוקרטים, שוחרי שלום ושוויון – –

אברהם רביץ: קלקלת.

מוחמד ברכה: – – שיגידו את דבריהם.

מוחמד ברכה: המדינה הפכה, רבותי, ל"זינזאנה" לערבים.

אברהם רביץ: תודה.

אברהם רביץ: לא לא, אני לא מסכים.

אברהם רביץ: אני לא מסכים, חבר הכנסת ברכה.

מוחמד ברכה: המדינה הפכה ל"זינזאנה" לערבים – –

אברהם רביץ: אני לא מסכים.

גדעון עזרא: הוא לא שם עליך, הוא לא שם עליך.

מוחמד ברכה: – – ובשום תנאי אנחנו לא נסכים לחיות ב"זינזאנה" הזאת.

אברהם רביץ: תודה רבה.

אברהם רביץ: אין תשובת ממשלה, ולפיכך אנחנו – – –

ישראל כץ: לא צריך.

ישראל כץ: הוא דיבר בשם ישראל אחת – – –

אברהם רביץ: כן, לכן הממשלה כנראה איננה משיבה.

ישראל כץ: לא ברכה אשם, ברק אשם.

אברהם רביץ: אנחנו נאפשר כמה הצעות נוספות לסדר.

אברהם רביץ: ראשון – חבר כנסת גדעון עזרא, בבקשה.

אברהם רביץ: במסגרת של דקה כל אחד.

קריאות: – – –

גדעון עזרא: אדוני היושב-ראש – – –

אחמד טיבי: הוא כעס – – –

אברהם רביץ: היתה טעות במזכירות.

גדעון עזרא: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, בזמן שהיהודים משרתים בצבא, הוא הולך לאוניברסיטה.

גדעון עזרא: החייל שלי נלחם באויבי ישראל, והוא מרים את דגל אש"ף – –

טלב אלסאנע: אז מה – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: – – –

טלב אלסאנע: – – –

גדעון עזרא: – – צריך להפסיק את ההשתוללות הזאת.

אברהם רביץ: טלב, אני לא אתן לך רשות דיבור.

אברהם רביץ: שב בשקט.

גדעון עזרא: צריך להפסיק את ההשתוללות.

גדעון עזרא: שילך לשירות לאומי, שילך לצה"ל, ואז יהיו לו זכויות כמו שיש לנו.

גדעון עזרא: יש לו היום כל הזכויות שיש לנו, אבל יש לו גם דרישות.

מוחמד ברכה: – – –

חוסניה ג'בארה: – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: – – –

גדעון עזרא: הדבר השני – – –

קריאות: – – –

אברהם רביץ: כן, בבקשה.

אברהם רביץ: חברים, אל תפריעו לו.

אברהם רביץ: חבר הכנסת דהאמשה, אני מבקש ממך.

גדעון עזרא: הדבר השני – מי שאשם זה לא הציבור הערבי.

גדעון עזרא: מי שאשם זה חברי הכנסת שנמצאים פה.

גדעון עזרא: אין הפגנה אחת שיש בה התגרות במשטרה והתנגשויות עם המשטרה ואין שם חברי כנסת ערבים.

טלב אלסאנע: אז מה אתה רוצה?

טלב אלסאנע: – – –

קריאות: – – –

גדעון עזרא: הם מתחרים על ההקצנה.

גדעון עזרא: הם רוצים להיבחר פעם נוספת וגוררים את כולנו לתהום.

אברהם רביץ: תודה.

גדעון עזרא: ולכן אני מבקש להוריד את ההצעה הפרובוקטיבית הזאת מסדר-היום.

אברהם רביץ: תודה.

אברהם רביץ: חבר הכנסת טלב אלסאנע, אני אשתדל לשמור עליך שלא יפריעו לך, אבל תעשה את זה במסגרת דקה וזהו.

טלב אלסאנע: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני סבור שהכנסת כולה צריכה לשלוח את ברכותיה לסטודנטים הערבים במאבקם הצודק, כדי להשיג בסופו של דבר חברה נורמלית, שפויה, המבוססת על גישה שוויונית – –

ישראל כץ: מה עם המדינה היהודית?

טלב אלסאנע: – – ואני רוצה לומר להם ולחזק את ידיהם במאבק הזה ושהם מקור גאווה לאוכלוסייה הערבית במאבק הצודק.

טלב אלסאנע: דבר שני – מכאן אנחנו שולחים את ברכותינו לצעירים הערבים שהובילו את המאבק הצודק ביום האדמה, בגליל, באזור סח'נין.

טלב אלסאנע: והעניין השלישי, שהמנטליות הזאת ששולטת בימין, ולצערי הרב גם בחלקים בתוך המשטרה, לא תכריע את העם הערבי בתוך מדינת ישראל, שנאבק למען זכותו הלגיטימית לשוויון, ולא ישללו מאתנו את הזכות להזדהות עם העם שלנו – –

ציפי לבני: שוויון.

ציפי לבני: בכביש חוצה-ישראל אתם מבקשים יותר שוויון – – –

טלב אלסאנע: – – עם הדגל של העם שלנו, ושיש לנו גם תרבות, גם היסטוריה וגם עם – –

אברהם רביץ: תודה.

טלב אלסאנע: – – ויש גם שירים לאומיים, להפתעתך – – –

ציפי לבני: – – – לא מבחין בין אדם לאדם, בין אזרח לאזרח – – – כי אתם חושבים שאתם מעל החוק – – –

אברהם פורז: חבל על הקול שלך.

אברהם פורז: הוא מדבר למיקרופון.

אברהם רביץ: תודה, תודה.

ציפי לבני: – – –

טלב אלסאנע: אני רוצה לומר, כבוד היושב-ראש, שדבריו של גדעון עזרא צריכים להכניס חלחלה – –

אברהם רביץ: טלב אלסאנע, לא.

אברהם רביץ: זה למעלה מדקה.

טלב אלסאנע: – – בלב כל מי שאכפת לו משוויון כאן.

טלב אלסאנע: זה אדם שהיה איש שב"כ, ממשיך להיות איש שב"כ ומתייחס לערבים במנטליות של שלטון צבאי.

אברהם רביץ: חבר הכנסת טלב אלסאנע, אני לא מרשה לך לדבר יותר.

ציפי לבני: – – –

טלב אלסאנע: אנחנו לא תחת ממשל צבאי.

טלב אלסאנע: אנחנו מצפצפים על הגישה הזאת, הפסולה והנבזית.

אברהם רביץ: חבר הכנסת אחמד טיבי, בבקשה.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, אתמול כשנכחתי בהפגנה וראיתי את המראות, את חלקם – נזכרתי בהפגנה אחרת, כשהייתי בגבעת-רם מול עמיתי חבר הכנסת ישראל כץ וחברו צחי הנגבי.

ישראל כץ: אחרי 20 שנה עשינו ממך בן-אדם.

ישראל כץ: סילקנו את אש"ף מהאוניברסיטה ל-20 שנה, ועכשיו אתה מחזיר אותו.

מוחמד ברכה: – – –

אחמד טיבי: והשרשראות שהיו שם בידי בריונים – –

ישראל כץ: 20 שנה היית בן-אדם – – –

אחמד טיבי: – – הפכו לאלות בידי שוטרים פאשיסטים – –

ישראל כץ: אני גאה בזה שסילקנו את אש"ף.

אחמד טיבי: – – שוטרים שהשנאה יוקדת בעיניהם נגד הצעירים הערבים.

ציפי לבני: – – – פאשיסטים, זה לא ייאמן.

אחמד טיבי: אני אומר לכם – אני ראיתי שוטר אחד, לצערי קוראים לו טיבי ולצערי קוראים לו א' טיבי, אפי טיבי.

אחמד טיבי: האיש הזה נכנס בסטודנטים באלות מתוך שנאה תהומית.

אחמד טיבי: זה הקצין, אגב, שיש נגדו תלונה – –

ציפי לבני: אדוני היושב-ראש, יש דרך למחוק את הביטוי הזה?

אברהם רביץ: הוא יגיד עוד עשרים ביטויים יותר קשים.

אברהם רביץ: לא כדאי.

ציפי לבני: על מה רצו להעמיד – – – אותי ואת לבנת?

אחמד טיבי: – – על זה שהוא הרביץ לאנשי "שלום עכשיו" לפני שלוש שנים, וכמעט נתן אגרוף לרן כהן.

אברהם רביץ: תודה.

אחמד טיבי: הוא נתן אגרוף לאנשי "שלום עכשיו" – –

אברהם רביץ: חבר הכנסת טיבי, תודה.

אחמד טיבי: – – והאיש הזה ממשיך להכות ולהפליא במכותיו באנשי שמאל ובערבים.

אברהם רביץ: תודה רבה.

אחמד טיבי: השר לביטחון פנים, אדוני – ובזה אני אסיים – חייב, אבל חייב, לשנות את דפוס ההתנהגות הזה, שערבי מפגין – –

אברהם רביץ: הוא שמע את מה שאמרת.

אחמד טיבי: – – הוא אויב שיש למגר אותו.

אברהם רביץ: חבר הכנסת טיבי, תודה.

אחמד טיבי: נמאס כבר.

אברהם רביץ: הובנת, הובנת, אל תקלקל.

אברהם רביץ: לפנים משורת הדין, אני נותן לך, חבר הכנסת דהאמשה, אבל תצטמצם בדקה.

גדעון עזרא: מה זה?

גדעון עזרא: למה?

גדעון עזרא: תן גם לנו לפנים משורת הדין.

גדעון עזרא: איזה דין?

אברהם רביץ: מה לעשות.

ישראל כץ: גם אני רוצה, אדוני היושב-ראש.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת עזרא, כדאי שתבין שגם אתה דיברת לפנים משורת הדין.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, אילו מה שהתרחש אתמול היה נגד ציבור סטודנטים יהודים, הממשלה היתה עכשיו מתנדנדת, שר המשטרה היה עומד לחקירה והמפכ"ל וכל השוטרים היו נדרשים לתת את הדין על מעשיהם.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אבל השנאה הזאת, חבר הכנסת כץ, השרשראות, האיבה הזאת אחרי 50 שנה, המלחמה שאתם לא רוצים להפסיק נגדנו – בסופו של דבר על ראשכם תיפול.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אנחנו נמשיך להיות כאן – נכבדים, עם ראש מורם, עם כל הזכויות; נשיג את זכויותינו, על אפכם ועל חמתכם.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: המדיניות הזאת בסופו של דבר תיפול על ראשכם.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מדינה מתוקנת מייד מקימה ועדת חקירה, ואת אלה שעברו על החוק מעמידה לדין במלוא חומרת הדין.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לא טיבי ולא שונא ערבים ולא יס"מ ולא כל הטרוריסטים האלה חייבים לייצג את מדינת ישראל – – –

קריאה: – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: טיבי השוטר, הקצין – זה ברור.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הקצין שדיברת עליו.

ישראל כץ: – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לא אלה צריכים להיות הפנים של המדינה, אלא החוק והסדר.

אברהם רביץ: תודה, תודה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: בזה אתם טועים, ואתם תובילו להרס גמור.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה.

אברהם רביץ: תודה.

אברהם רביץ: חברת הכנסת ציפי לבני, או חבר הכנסת כץ.

ישראל כץ: ביקשתי מהמזכיר ראשון.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: – – –

אברהם רביץ: לא יכול להיות ראשון.

אברהם רביץ: קיבלתי פתק שגדעון עזרא היה ראשון.

אברהם רביץ: אני אתן לאחד מכם, תחליטו מי.

אברהם רביץ: בבקשה.

קריאה: – – –

ישראל כץ: אדוני היושב-ראש, לפני 20 ומשהו שנה עמדו חבר הכנסת ברכה, שאז עוד לא היה חבר כנסת – וגיליתי שגם חבר הכנסת טיבי וחבר הכנסת בשארה – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: – – –

ישראל כץ: אתה היית במקום אחר.

ישראל כץ: הם עמדו בראש הפגנות שרצו להכניס את אש"ף לתוך האוניברסיטאות בישראל, ואני שמח שאני וחברים אחרים מנענו את זה, ותשקוט הארץ 20 שנה.

ישראל כץ: אתה, חבר הכנסת דהאמשה, היית מחבל שחיבל נגד מדינת ישראל וישבת בבית-סוהר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: – – –

טלב אלסאנע: – – –

מוחמד ברכה: – – –

ישראל כץ: אתה ישבת בבית-סוהר על פעילות חבלנית נגד המדינה.

קריאות: – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: זו זכותי וזו חובתי – – – על אפך ועל חמתך.

ישראל כץ: אדוני היושב-ראש, לא חבר הכנסת ברכה אשם במה שהוא אומר.

ישראל כץ: הוא בגאווה ושאר האנשים אומרים את מה שהם חושבים והם לא מסתירים את זה הרבה שנים.

ישראל כץ: מי שאשם זה לא ברכה, זה ברק, והממשלה הזאת, שלא הוציאה את התנועה האסלאמית מחוץ לחוק, למרות הפיגועים שהיא היתה מעורבת בהם נגד המדינה, ושנותנת לאנשים האלה להמשיך ולהסית – היא זו שדמם של אנשים יהיה בראשה.

קריאות: – – –

אברהם רביץ: תודה רבה.

אברהם רביץ: חבר הכנסת ברכה, מה אתה מבקש, דיון במליאה או בוועדה?

מוחמד ברכה: דיון במליאה.

אברהם רביץ: מליאה.

אברהם רביץ: ובכן, אנחנו ניגשים להצבעה.

אברהם רביץ: מי בעד דיון במליאה ומי נגד?

אברהם רביץ: בבקשה להצביע.

אברהם רביץ: הצבעה מס' 4 בעד ההצעה לכלול את הנושא בסדר-היום – 12 בעד ההצעה שלא לכלול את הנושא בסדר-היום – 1 נמנעים – 2 ההצעה לכלול את הנושא בסדר-היום של הכנסת נתקבלה.

אברהם רביץ: 12 בעד, אחד נגד, שני נמנעים.

אברהם רביץ: הוחלט שהנושא הזה יידון במליאה.

אברהם רביץ: תודה.

אברהם רביץ: אנחנו עוברים לסעיף הבא בסדר-היום.

אברהם רביץ: לפני כן תרשו לי לקרוא הודעה: ראש הממשלה ביקשני להודיע, על-פי סעיף 36(א) לחוק-יסוד: הממשלה, כי שר הפנים שב ארצה ביום ו' בניסן התש"ס, 11 באפריל 2000.

אברהם רביץ: תודה.

אברהם רביץ: (קריאה שנייה וקריאה שלישית)

אברהם רביץ: אנחנו עוברים לסעיף האחרון בסדר-היום: הצעת חוק שהייה שלא כדין (איסור סיוע) (הוראות שעה) (תיקון מס' 4), בקריאה שנייה ושלישית.

אברהם רביץ: יציג את ההצעה בשם ועדת הפנים ואיכות הסביבה חבר הכנסת יולי אדלשטיין.

אברהם רביץ: בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, הנני מתכבד להביא בפני הכנסת לקריאה שנייה ולקריאה שלישית את הצעת חוק שהייה שלא כדין (איסור סיוע) (הוראות השעה) (תיקון מס' 4), התש"ס–2000.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק זו הינה הצעת חוק ממשלתית, אשר נדונה במליאת הכנסת בקריאה ראשונה ביום ח' באדר ב' התש"ס, 15 במרס 2000.

יולי יואל אדלשטיין: ההצבעה על אישור הצעת החוק בקריאה ראשונה התקיימה רק ביום כ"א באדר ב' התש"ס, 28 במרס 2000, והיא הועברה לוועדת הפנים ואיכות הסביבה לשם הכנתה לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

יולי יואל אדלשטיין: מטרת החוק היא לתת כלים להתמודדות עם הסכנה הנשקפת לביטחון תושבי ישראל מצד תושבים של אזורי יהודה, שומרון וחבל-עזה, הנכנסים לישראל או שוהים בה שלא על-פי היתר כדין, או בניגוד לתנאי ההיתר.

יולי יואל אדלשטיין: עיקרי חוק זה הם: החמרת עונשם של המסייעים למעשה העבירה של שהייה שלא כדין על דרך הלנה, העסקה שלא כדין ותיווך לעבירות אלה, וקביעת עונש של שנתיים מאסר בגין עבירה זו או קנס כספי גבוה.

יולי יואל אדלשטיין: כמו כן מוסיף החוק וקובע כעבירה הסעה על-ידי מעביד או מתווך כוח-אדם, הן בעצמו או באמצעות עובדו, או שולחו של אדם שהוא תושב האזור שאינו רשאי לעבוד במדינת ישראל.

יולי יואל אדלשטיין: הוראת השעה באה להילחם למעשה בבעיית הטרור, והיא קובעת עונשים כבדים למדי של מאסר במקום קנסות על אותם אזרחים ישראלים שהעסיקו עובדים מן השטחים ללא היתר ביטחוני, או שנתנו להם הלנה שלא בהתאם להיתר, או שהסיעו אותם בתחומי ישראל.

יולי יואל אדלשטיין: העונש על עבירות אלה הוא שנתיים מאסר או קנס כספי.

יולי יואל אדלשטיין: לאור חומרת העבירות וניסיון העבר, מוצע בהצעת חוק זו לבטל את הגדרת העבירות על-פי חוק זה כעבירות מינהליות, כך שאכיפתן תיעשה בהליך פלילי רגיל.

יולי יואל אדלשטיין: אני מקווה כי הארכת תוקפה של הוראת שעה זו תסייע במלחמה בטרור.

יולי יואל אדלשטיין: להצעת חוק זו הוגשו הסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: אני מבקש ממליאת הכנסת לדחות את ההסתייגויות ולאשר את הצעת החוק בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

אברהם רביץ: תודה.

אברהם רביץ: חבר הכנסת בני אלון, אתה תוכל לנמק את שתי ההסתייגויות שלך בבת-אחת, כי אתה המסתייג היחיד.

אברהם רביץ: יש לך עשר דקות לפי התקנון.

אברהם רביץ: בבקשה.

בנימין אלון: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, ההסתייגות שלי היא הדבר הנורמלי וההגיוני ביותר שיכול להיות בחוק שכזה, וקשה לי להאמין איך ישיבת ממשלה מיוחדת מתכנסת אתמול כדי להחליט, שאם ההסתייגות שלי תתקבל – ואני מקבל דוח מהחלטת הממשלה, פרוטוקול – צריך למשוך את החוק.

בנימין אלון: אני מבין שאפילו הטרידו את ראש הממשלה ברק בתוך מסע ה"זובור", ההשפלה שהוא קיבל בארצות-הברית, שם אמרו לו לציית ולבטל חוזה של מדינה שהיא כאילו עצמאית חתמה עם סין – קיבל פקודה לבטל את החוזה ולחזור מהר לישראל לפני שנשיא סין יגיע לכאן.

בנימין אלון: ברור שזו היתה הזמנה דחופה.

בנימין אלון: לא דלתות נסגרו בדמשק ולא דלתות נפתחו עם המסלול הפלסטיני.

בנימין אלון: פשוט, לתת הוראות לקבצן הגא, שעדיין לא מסוגל להתנתק מסיוע החוץ המיותר.

בנימין אלון: אבל, רבותי, מטריחים את ברק על הדבר הזה.

בנימין אלון: מה אני בסך הכול רוצה בהסתייגות הזאת?

בנימין אלון: אותו אזרח ישראלי תושב ניסנית, שבייש את עצמו ומתבייש בעצמו ולא יודע איך "לאכול" את מה שהוא עשה, ובייש את היישוב שלו בכך שסייע לחוליית טייבה, אותו אזרח לא עבר על החוק.

בנימין אלון: אזרחים ישראלים שמלינים באריאל, שמלינים באזור התעשייה ברקן פועלים שאין להם רשיון, אין להם אישור שהייה בישראל, אינם עוברים על החוק.

בנימין אלון: למה הם אינם עוברים על החוק?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: – – –

בנימין אלון: יפה.

בנימין אלון: למה הם אינם עוברים על החוק?

בנימין אלון: כי ממשלת ישראל מתנגדת לעשות סעיף תחולה שכבר עשינו אותו בהרבה חוקים בכנסת הזאת, לא רק פרסונליים.

בנימין אלון: היועץ המשפטי יודע זאת, והוא מנמק את זה בשלושה עמודים.

בנימין אלון: מני מזוז: "הסכנה הסיפוחיסטית שבקבלת ההסתייגות הזאת".

בנימין אלון: והוא כבר מתלונן, שבחוק המועצות האזוריות, בחוק תיקון פקודת המועצות המקומיות וחוק הרשויות המקומיות – בכל אלה הכנסת קיבלה הסתייגות שלי, ויש בהם סעיף תחולה, ואכן לא קרה שום אסון ואמות הספים לא נעו.

בנימין אלון: רבותי, מי יכול להתכחש לעובדה הזאת, שגם "ממשלת המתנחלים של ברק", כמו שקורא לה ערפאת, ממשלת המתנחלים של אהוד ברק גם היא יודעת, כמו כל אזרח ישראלי שפוי, שיש 200,000 אזרחים ישראלים שצריכים לשלם אפילו אגרת טלוויזיה שאנחנו חייבים לבטל אותה.

בנימין אלון: בזה יש החלת חוק.

בנימין אלון: מס הכנסה – יש החלת חוק.

בנימין אלון: גיוסים וכל שאר הדברים – יש החלת חוק.

בנימין אלון: אבל בדברים שיש בהם ריח סיפוחיסטי, כלשונו של היועץ המשפטי מני מזוז, זה מסוכן מאוד.

בנימין אלון: צריך היה לכנס אתמול ישיבת ממשלה מיוחדת כדי לומר, שאם אוי ואבוי תתקבל ההסתייגות, צריך למשוך את החוק.

בנימין אלון: רבותי, עצם העלאתו של החוק הזה בפגרה הוא דבר חמור מאוד, ומי שיקרא בחוק יראה סעיף שלם שאומר:

בנימין אלון: הוראת מעבר – לא יועמד אדם לדין בשל עבירה שנעברה בסעיפים אלו מתאריך 14 במרס.

בנימין אלון: למה?

בנימין אלון: כי המשרד לביטחון הפנים נרדם בשמירה, וזה כבר שבועיים – שלושה שבועות פג תוקפו של החוק הקודם והיום אין שום אפשרות לתת שנתיים מאסר או 49,800 ש"ח קנס על מלין או מסיע או מסייע לאנשים ששוהים כאן שלא כדין.

בנימין אלון: הם התעכבו, ופתאום זה דחוף וזה מגיע לפגרה.

בנימין אלון: זה המקום לתת נזיפה, ואמרתי את זה בקריאה הראשונה בנוכחות השר, ועוד לא קיבלתי את תשובתו.

ויצמן שירי: – – –

בנימין אלון: – – – לתרבות הקלוקלת של החקיקה הזאת.

בנימין אלון: חבר הכנסת שירי, אלה דברים חשובים.

בנימין אלון: נוסף על כך, כשאנחנו באים היום באיחור – ואני רוצה לאשר את החוק הזה, ואני מוכרח לומר לאדוני היושב-ראש שזה רובץ על מצפוני, כי אם אכן ההסתייגות תתקבל והחוק יימשך, גם בנתניה וגם בתל-אביב לא תהיה אפשרות לאכוף.

בנימין אלון: אבל זאת, לדעתי, סחיטה רגשית לא צודקת, כי היה אפשר לפתור את הבעיה הזאת לפחות, אדוני היושב-ראש, לפחות, חבר הכנסת רובינשטיין, אם האלוף היה מחיל צו בהתאם בחקיקת משנה, ואין דבר כזה.

בנימין אלון: אני בדקתי זאת שוב וקיבלתי הודעה שאין, אף שהבטיחו לי שזה יהיה.

בנימין אלון: זה רפיון ואוזלת יד, ומתעוררים רק כשיש, חלילה וחס, איזה פיגוע, ואז פתאום מרגישים כולם איזו אשמה קולקטיבית ומחפשים איזה שעיר לעזאזל ומתחילים למצוא מי הלין ומי הסיע.

בנימין אלון: אני כן חושב שהחוק חשוב, ואני כן חושב שצריך לתת תשומת לב לנושא הזה.

בנימין אלון: אז: א.

בנימין אלון: למה להגיע ברגע האחרון?

בנימין אלון: ב.

בנימין אלון: מדוע לא להחיל את החוק הזה על תושבי בית-אל, על תושבי אריאל?

בנימין אלון: נשים מפחדות להסתובב בשבילי היישוב בשל פועלים בלתי חוקיים השוהים ביישוב.

בנימין אלון: חבר הכנסת שירי וגם חברי כנסת מהקואליציה, אשמח אם תצביעו בעד ההסתייגות שלי, ותראו שלא יקרה שום דבר נורא.

בנימין אלון: בסך הכול עבריינים מהיישובים היהודיים ייזהרו כפל כפליים, ובעבור בצע כסף לא יסיעו ולא ילינו, בניגוד לחוק, אנשים ללא אישור כניסה לישראל.

בנימין אלון: אני חושב שזה דבר הכרחי ואלמנטרי, ולא ייתכן שבגלל פוליטיקה של חששות מדומים שבחוק כזה יהיה סיפוח מי-יודע-מה, אתם תדחו תיקון כזה סביר.

בנימין אלון: אני אומר ומסכם, אדוני היושב-ראש, התלבטתי עם מצפוני עד לרגע זה, ואני חושב, שאם אתם, חברי הכנסת, גם מהקואליציה, תחברו אלי ויחד נעביר את ההסתייגות הזאת, נצליח לשכנע את הממשלה לא למשוך את החוק.

בנימין אלון: אני פונה בזאת לשר לביטחון פנים, לשר המשפטים ולראש הממשלה: בבקשה, חזרו לפרופורציות.

בנימין אלון: הייתי שמח לנסות להעביר את ההסתייגות, ואנא, אל תמשכו את החוק.

בנימין אלון: אם תילחמו ותגייסו וההסתייגות לא תעבור, נתפלל כולנו לקדוש-ברוך-הוא שלא תחזור פאשלה כמו שקרתה בניסנית ובחוליית טייבה.

בנימין אלון: תודה רבה.

אברהם רביץ: ובכן, חברי הכנסת, אנחנו ניגשים להצבעה, ראשית בקריאה שנייה.

אברהם רביץ: לשם החוק, אתה מסיר את ההסתייגות שלך?

בנימין אלון: כן.

אברהם רביץ: ובכן, שם החוק כהצעת הוועדה, מי בעד – נא להצביע.

אברהם רביץ: הצבעה מס' 5 בעד שם החוק – 17 נגד – 3 נמנעים – 1 שם החוק נתקבל.

אברהם רביץ: ובכן, 17 בעד, שלושה מתנגדים, אחד נמנע.

אברהם רביץ: שם החוק, כהצעת הוועדה, התקבל בקריאה שנייה.

אברהם רביץ: לסעיפים 1 עד 3 אין הסתייגויות, ולכן נצביע עליהם כנוסח הוועדה.

אברהם רביץ: מי בעד?

אברהם רביץ: בבקשה.

אברהם רביץ: הצבעה מס' 6 בעד סעיפים 3-1 – 18 נגד – 1 נמנעים – 1 סעיפים 3-1 נתקבלו.

אברהם רביץ: ובכן, סעיפים 1 עד 3 התקבלו ברוב של 18.

אברהם רביץ: אחד נגד, אחד נמנע.

אברהם רביץ: הסעיפים הללו התקבלו בקריאה שנייה כנוסח הוועדה.

אברהם רביץ: אחרי סעיף 3 יש תוספת של חבר הכנסת בני אלון, ואם היא תתקבל זה יהיה סעיף מס' 4.

אברהם רביץ: מי בעד ומי נגד – בבקשה להצביע.

אברהם רביץ: הצבעה מס' 7 בעד ההסתייגות של חבר הכנסת ב' אלון אחרי סעיף 3 – 9 נגד – 12 נמנעים – אין ההסתייגות של חבר הכנסת ב' אלון אחרי סעיף 3 לא נתקבלה.

אברהם רביץ: ובכן, תשעה בעד, 12 נגד.

אברהם רביץ: ההסתייגות לא התקבלה.

רן כהן: אדוני היושב-ראש, אני מבקש להוסיף את הצבעתי נגד.

אברהם רביץ: אני מוסיף את הצבעתו של חבר הכנסת רן כהן ואת הצבעתו של יושב-ראש הכנסת.

אברהם רביץ: ההסתייגות לא התקבלה.

אברהם רביץ: עכשיו אנחנו עוברים להצבעה על החוק, לרבות שם החוק, בקריאה שלישית.

אברהם רביץ: מי בעד ומי נגד?

אברהם רביץ: נא להצביע.

אברהם רביץ: הצבעה מס' 8 בעד החוק – 14 נגד – 2 נמנעים – 1 חוק שהייה שלא כדין (איסור סיוע) (הוראות שעה) (תיקון מס' 4), התש"ס–2000, נתקבל.

אברהם רביץ: 14 בעד, שני מתנגדים, אחד נמנע.

אברהם רביץ: ובכן, הצעת חוק שהייה שלא כדין (איסור סיוע) (הוראות שעה) (תיקון מס' 4), התש"ס–2000, התקבלה בקריאה שלישית.

אברהם רביץ: תודה.

אברהם רביץ: ובכן, חברי הכנסת, תם סדר-היום לכנס פגרה זה.

אברהם רביץ: הישיבה הבאה, בכנס פגרה שקבע יושב-ראש הכנסת לבקשת מהממשלה ביום שני, כ"ו בניסן התש"ס, 1 במאי 2000, בשעה 11:00.

אברהם רביץ: חג כשר ושמח.

אברהם רביץ: ישיבה זו נעולה.